natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The first stage, narrowing of exchange-rate fluctuations, was to be tried on an experimental basis without any commitment to the other stages.
Esimest etappi, mille jooksul pidi vähendatama vahetuskursside kõikumisi, kavatseti rakendada katseliselt ja ilma mingi kohustuseta järgmiste etappide suhtes.
Unfortunately, the Werner strategy took fixed exchange rates against the dollar for granted.
Õnnetuseks pidas Werneri strateegia endastmõistetavaks dollari suhtes fi kseeritud vahetuskursse.
When the United States effectively floated the dollar from August 1971, the fresh wave of market instability put upward pressure on the Deutschmark and squashed hopes of tying the Community’s currencies more closely together.
Kui USA lasi 1971. aasta augustis dollari kursi vabaks, avaldas uus turukõikumiste laine survet Saksa marga kursi tõusuks ning purustas lootuse ühenduse valuutade tihedamaks sidumiseks.
To retrieve the situation, in March 1972, the Member States created the ‘snake in the tunnel’ as a mechanism for managing fluctuations of their currencies (the snake) inside narrow limits against the dollar (the tunnel).
Olukorra parandamiseks lõid liikmesriigid 1972. aasta märtsis valuutakoridori – süsteemi oma valuutakursside kõikumiste juhtimiseks ja piiramiseks dollari suhtes.
Hit by oil crises, policy divergence and dollar weakness, within two years the snake had lost many of its component parts and was little more than a Deutschmark zone comprising Germany, Denmark and the Benelux countries.
Valuutakoridor, mida tabasid naftakriisid, poliitilised erimeelsused ja dollari nõrkus, kaotas kahe aasta jooksul mitmeid osalisi ning hõlmas vaevu rohkem kui Saksa marga tsooni ehk Saksamaad, Taanit ja Beneluxi riike.
The ‘quick death’ of the snake did not diminish interest in trying to create an area of currency stability.
Valuutakoridori kiire hääbumine ei vaigistanud püüdlusi luua stabiilse valuutaga piirkond.
A new proposal for EMU was put forward in 1977 by the then President of the European Commission, Roy Jenkins.
1977. aastal tegi Euroopa Komisjoni toonane president Roy Jenkins uue ettepaneku majandus- ja rahaliidu loomiseks.
It was taken up in a more limited form and launched as the European Monetary System (EMS) in March 1979 with the participation of all the Member States’ currencies except the pound sterling.
Sellega hakati tegelema mõnevõrra piiratumalt ning 1979. aasta märtsis loodi Euroopa Rahasüsteem (ERS), millesse kaasati kõigi liikmesriikide valuutad peale Suurbritannia naela.
FROM THE START OF EMS TO MAASTRICHT: 1979 TO 1991
EUROOPA RAHASÜSTEEMI ALGUSEST MAASTRICHTINI: 19791991
Controlling inflation becomes EC priority
EÜ prioriteediks saab inflatsiooni kontrollimine
The European Monetary System (EMS) was built on the concept of stable but adjustable exchange rates defined in relation to the newly created European currency unit (ECU) — a basket currency based on a weighted average of EMS currencies.
Euroopa Rahasüsteem (ERS) rajati stabiilsetele ja samas muudetavatele vahetuskurssidele, mille määratlemiseks kasutati uut Euroopa rahaühikut eküüd – ERSi valuutade kaalutud keskmisel põhinevat valuutakorvi.
Within the EMS, currency fluctuations were controlled through the exchange rate mechanism (ERM) and kept within ±2.25% of the central rates, with the exception of the lira, which was allowed to fluctuate by ±6%.
ERSi raames kontrolliti valuutakursside kõikumist vahetuskursimehhanismi (ERM) abil ega lubatud neil ületada ±2,25% keskkursist. Erandiks oli liir, mis tohtis kõikuda kuni ±6%.
While the EMS’s primary purpose was to reduce exchange-rate instability which was seen as damaging to trade, investment and economic growth, its creation was undoubtedly helped by a new consensus among Member States that controlling and reducing inflation had to become an economic priority.
Ehkki ERSi peamine eesmärk oli vähendada vahetuskursside ebastabiilsust, milles nähti kahjulikku mõju kaubandusele, investeeringutele ja majanduskasvule, aitas selle loomisele kahtlemata kaasa liikmesriikide uus ühine seisukoht, et majanduse prioriteediks peab saama inflatsiooni kontrolli alla saamine ja vähendamine.
The EMS was a radical new departure because exchange rates could only be changed by mutual agreement of participating Member States and the Commission — an unprecedented transfer of monetary autonomy.
ERS tähendas radikaalset suunamuutust, kuna vahetuskursse oli võimalik muuta üksnes osaleva liikmesriigi ja komisjoni vastastikusel nõusolekul, mis aga oli enneolematu rahalise autonoomia loovutamine.
EMS — a decade of success
ERS – kümme edukat aastat
The single currency would complete the single market n u l l
Oli selge, et siseturu eeliseid on mitme valuuta olemasolu ja ebastabiilsetest vahetuskurssidest tulenevate suhteliselt kõrgete ärikulude tõttu raske täielikult realiseerida.
In the first few years, there were many realignments in the EMS.
Esimese paari aasta jooksul tehti ERSis palju ümberkorraldusi.
But by the time of the negotiations on the Maastricht Treaty in 1990–91, the EMS had proved a success.
Ent Maastrichti lepingu eelsete, aastatel 1990–1991 toimunud läbirääkimiste ajaks oli ERS oma edukust juba tõestanud.
Short-term volatility of exchange rates between EC currencies was substantially reduced thanks to a mixture of converging inflation rates, interest rate management which targeted the exchange rate, joint intervention in the foreign exchange market and capital controls.
EÜ valuutavahetuskursside lühiajaline volatiilsus vähenes märgatavalt tänu samaaegsele infl atsiooni-määrade ühitamisele, vahetuskursile suunatud intressimäärade juhtimisele, ühisele sekkumisele valuutaturul ning kapitali kontrollimisele.
This success formed an encouraging backdrop to the discussions on EMU, together with the valuable experience in the joint management of exchange rates gained by the Community’s central banks.
Lisaks olid paljud majandusteadlased ja keskpankurid seisukohal, et riiklik rahaline autonoomia ei ole kooskõlas ühenduse eesmärkidega, mis nägid ette vabakaubanduse, kapitali vaba liikumise ja kseeritud vahetuskursid.
The Delors Report recommends EMU in three stages
Delorsi aruanne soovitas luua EMU kolmes etapis
In June 1988, the European Council meeting at Hanover set up the Committee for the Study of Economic and Monetary Union, chaired by the then President of the Commission, Jacques Delors, and including all EC central bank governors.
1988. aasta juunis Hannoveris toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumisel loodi komitee, mis pidi välja töötama plaani majandus- ja rahaliidu käivitamiseks. Selle esimeheks sai komisjoni tolleaegne president Jacques Delors ja sellesse kuulusid kõik EÜ keskpankade juhid.
Their unanimous report, submitted in April 1989, defined the monetary union objective as a complete liberalisation of capital movements, full integration of financial markets, irreversible convertibility of currencies, irrevocable fixing of exchange rates and the possible replacement of national currencies with a single currency.
Nende üksmeelses ettekandes, mis avaldati 1989. aasta aprillis, sõnastati rahaliidu eesmärkidena täielik kapitali liikumise liberaliseerimine, finantsturgude integreerimine, valuutade vaheline tühistamatu konverteeritavus, vahetuskursside lõplik kindlaksmääramine ja riikide omavääringute võimalik asendamine ühisrahaga.
The report indicated that this could be achieved in three stages, moving from closer economic and monetary coordination to a single currency with an independent European Central Bank and rules to govern the size and financing of national budget deficits.
Jacques Delors, Euroopa Komisjoni president 1985–1995.
Complete the internal market and remove restrictions on further financial integration.
Siseturu väljakujundamine ja edasist finantslõimumist takistavate piirangute eemaldamine.
Establish the European Monetary Institute to strengthen central bank cooperation and prepare for the European System of Central Banks (ESCB).
Euroopa Rahainstituudi asutamine keskpankade koostöö tugevdamiseks ja ettevalmistused Euroopa Keskpankade Süsteemi (EKPS) loomiseks.
Plan the transition to the euro.
Eurole ülemineku planeerimine.
Define the future governance of the euro area.
Euroala edasise haldamise määratlemine.
Achieve economic convergence between the Member States.
Liikmesriikide vahel majandusliku lähenemise saavutamine.
Stage 3 (1999 onwards)
3. etapp (1999. aastast edasi)
Fix final exchange rates and transition to the euro.
Lõplike vahetuskursside kinnitamine ja üleminek eurole.
The ECB and ESCB are responsible for independent monetary policy making.
Poliitilise, majandus- ja rahaliidu suunas: Maastrichti leping.
Implement binding budgetary rules in the Member States.
Samal kohtumisel otsustati, et sajandi lõpuks on Euroopas tugev ja stabiilne ühisraha.
FROM MAASTRICHT TO THE EURO AND THE EURO AREA: 1991 TO 1999
MAASTRICHTIST EURO JA EUROALANI: 19911999
With agreement on the goal (EMU) and the conditions (the Maastricht criteria), the European Union could now move forward.
Kui eesmärk (EMU) ja tingimused (Maastrichti kriteeriumid) olid paigas, võis Euroopa Liit lõpuks edasi liikuda.
Stage two of EMU began in July 1994 and lasted until the introduction of the single currency in 1999.
EMU teine etapp algas 1994. aasta juulis ning kestis kuni ühisraha kehtestamiseni 1999. aastal.
Within stage two, a wide variety of preparatory activities were initiated.
Teise etapi raames said alguse paljud ettevalmistavad tegevused.
The European Monetary Institute (EMI) was established in Frankfurt in 1994.
Euroopa Rahainstituut (ERI) asutati 1994. aastal Frankfurdis.
The forerunner of the ECB, the EMI began to coordinate monetary policy among the national central banks, which the Maastricht Treaty required to be independent, as well as working on the details of the single currency.
Euroopa Keskpanga eelkäija ERI hakkas koordineerima riiklike keskpankade vahel rahapoliitikat, mis Maastrichti lepingu kohaselt pidi olema sõltumatu, ning välja töötama ühisraha puudutavad üksikasjad.
The 1995 Madrid European Council agreed on the name for the new currency — the euro — and set out the scenario for the transition to the single currency that would start on 1 January 1999.
1995. aasta Madridi Euroopa Ülemkogu jõudis kokkuleppele uue raha, euro nimetuse osas ning koostas kava ühisrahale üleminekuks, mis pidi algama 1. jaanuarist 1999.
In 1996, the EMI presented the winning designs for the euro banknotes.
1996. aastal esitles ERI euro pangatähtede konkursi võitnud kujundusi.
The coins followed shortly afterwards, all coins bearing a common European side, chosen by the public and confirmed by the 1997 Amsterdam Council, and a national side, the designs for which were chosen by each participating Member State individually.
Varsti pärast seda tulid ka mündid, mille üks külg oli kujundatud kõigil ühtemoodi vastavalt rahva poolt valitud ja 1997. aasta Amsterdami Ülemkogu kinnitatud ühisele küljele ning teine külg rahvuslikult vastavalt kavandile, mille valis iga osalev liikmesriik ise.
The 1997 Amsterdam European Council agreed the rules and responsibilities of the Stability and Growth Pact (SGP) that aims to ensure budgetary discipline under EMU.
1997. aasta Amsterdami Euroopa Ülemkogu leppis stabiilsuse ja kasvu paktiga kokku reeglites ja kohustustes, mille eesmärk oli tagada EMU-sisene eelarvedistsipliin.
The European Commission was given the key responsibility of monitoring adherence to the SGP.
Peamine vastutus stabiilsuse ja kasvu paktile vastavuse kontrollimise eest lasus Euroopa Komisjonil.
In May 1998, 11 Member States met the convergence criteria and thus formed the first wave of entrants who would go on to adopt the euro as their single currency.
1998. aasta maikuus vastas lähenemiskriteeriumidele 11 liikmesriiki, kes läksid esimeses laines üle ühisrahale eurole.
Denmark and the United Kingdom had ‘opted out’ from participating in the third stage of EMU, while Greece and Sweden did not fulfil all the criteria.The ECB and the European System of Central Banks (ESCB) were established in 1998, replacing the EMI, and on 1 January 1999 the third stage of EMU began.
Taani ja Ühendkuningriik jäid EMU kolmandas etapis osalemisest ise kõrvale, Kreeka ja Rootsi aga ei suutnud kõiki kriteeriume täita. EKP ja Euroopa Keskpankade Süsteem (EKPS) asutati ERI asemele 1998. aastal ning 1. jaanuaril 1999 algas EMU kolmas etapp.
The euro is launched: 1999 to 2002
Euro käibelelaskmine: 1999–2002
On 31 December 1998, the conversion rates between the euro and the currencies of the participating Member States were irrevocably fixed.
31. detsembril 1998 fikseeriti lõplikult euro ja osalevate liikmesriikide valuutade vahetuskursid.
On 1January 1999, the euro was introduced and the Eurosystem, composed of the ECB and the national central banks (NCBs) of the euro area Member States, took over responsibility for monetary policy in the new euro area.
1999. aasta 1. jaanuaril kehtestati euro ning uuel euroalal hakkas rahapoliitika eest vastutama eurosüsteem, mis koosnes EKPst ja euroala liikmesriikide keskpankadest.
This was the beginning of a transitional period that was to last three years and end with the introduction of euro banknotes and coins and the withdrawal of national banknotes and coins.
Nii algas üleminekuaeg, mis pidi kestma kolm aastat ja lõppema euro pangatähtede ja müntide käibelelaskmisega ning riikide pangatähtede ja müntide käibelt eemaldamisega.
In 2000, the Council decided that Greece fulfilled the necessary conditions for the adoption of the single currency, and the country joined the euro area on 1January2001.
2000. aastal otsustas Euroopa Liidu Nõukogu, et Kreeka on täitnud vajalikud tingimused ühisrahale üleminekuks, ning 1. jaanuaril 2001 liitus riik euroalaga.
While the euro replaced national currencies immediately, with the national currency units becoming sub-units of the euro, it initially existed only as scriptural or ‘book‘ money.
Ehkki euro astus kohe riikide omavääringute asemele ja riikide rahaühikutest said euro allühikud, oli see esialgu käibel vaid n-ö raamatupidamisrahana.
National currency banknotes and coins remained the means of everyday cash transactions.
Igapäevases käibes jäid kasutusse riikide pangatähed ja mündid.
During the transitional period it was the world of business and finance that began to use the euro in their everyday cashless operations.
Üleminekuperioodil hakkasid eurot esimesena kasutama äri- ja finantsringkonnad oma igapäevastes sularahata tehingutes.
For the financial markets this transition happened immediately — the ground was well prepared and trading in financial markets was exclusively in euro.
Finantsturgudel toimus üleminek viivitamatult – pinnas oli hästi ette valmistatud ja fi finantsturgudel kaubeldi üksnes eurodes. Avalikus ja ärisektoris oli üleminekuperiood
For administrations and business there was a longer transition period as they gradually switched their systems for accounting, pricing and payments over to the euro.
pikem ning raamatupidamis-, hinna- ja maksesüsteemide ümberlülitamine eurole toimus järk-järgult.
For citizens the most visible part of the transition was the appearance of dual pricing on labels in shops and petrol stations, etc.
Tavakodaniku jaoks oli üleminek kõige selgemalt näha poodide, bensiinijaamade jne hinnasiltide topeltmärgistuses.
This was part of an extensive publicity campaign to familiarise the general public with the euro and the coming introduction of banknotes and coins.
See oli osa laiaulatuslikust reklaamikampaaniast, mille eesmärk oli tutvustada laiemale üldsusele eurot ja eesseisvat pangatähtede ja müntide käibelelaskmist.
A NEW YEAR AND A NEW CURRENCY
UUS AASTA, UUS RAHA e h a ü p o ro
On 1 January 2002, the greatest cash changeover in history took place.
2002. aasta 1. jaanuaril leidis aset ajaloo suurim üleminek ühelt rahalt teisele.
It was a challenge of unprecedented dimensions that involved the banking sector, cash-in-transit companies, retailers, the cash-operated machine industry, and the general public.
See oli enneolematult suur ettevõtmine, mis hõlmas pangandussektorit, sularahaveofirmasid, jaemüüjaid, müügiautomaatide sektorit ning avalikkust.
Around EUR144billion in euro cash was provided early by the national central banks to banks (frontloading) and by these banks to retailers (sub-frontloading) to avoid bottlenecks in the supply chain.
Juba varakult saatsid riigi keskpangad pankadesse (eeljaotus) ning need pangad omakorda jaemüüjatele (täiendav eeljaotus) kokku umbes 144 miljardit eurot, et vältida võimalikke probleeme tarneahelas.
This meant that euro cash was widely available in all sectors in the first days of 2002.
See tähendas seda, et 2002. aasta esimestel päevadel oli euro sularahana kättesaadav kõigis sektorites.
By 3January 2002, 96% of all automated teller machines (ATMs) in the euro area were dispensing euro banknotes.
3. jaanuaril 2002 olid euro pangatähed kättesaadavad 96% euroala liikmesriikide pangaautomaatides.
And already one week after the introduction, more than half of all cash transactions were being conducted in euro.
Juba nädal pärast euro kehtestamist teostati enam kui pooled kõigist sularahatehingutest eurodes.
The cash changeover was completed within two months.
Euro sularahale üleminek viidi lõpule kahe kuuga.
National banknotes and coins ceased to be legal tender by the end of February 2002 at the latest, and earlier in some Member States.
Hiljemalt 2002. aasta veebruari lõpuks, mõnes liikmesriigis ka varem, kaotasid riikide pangatähed ja mündid kehtivuse seadusliku maksevahendina.
By that time, more than 6billion banknotes and close to 30billion national coins had been withdrawn, and for over 300million citizens in 12 countries the euro had finally arrived.
Selleks ajaks oli kokku korjatud enam kui 6 miljardit pangatähte ja ligi 30 miljardit münti; enam kui 300 miljoni inimese jaoks 12 riigis oli euro lõpuks teoks saanud.
Managing economic and monetary union
Majandus- ja rahaliidu juhtimine
Like the single market, EMU is not an end in itself.
Nagu ühtne turgki, pole ka EMU eesmärk omaette.
It is an instrument to further the objectives of the European Union — in particular, balanced and sustainable economic growth and high employment.
See on vahend, mis aitab saavutada Euroopa Liidu eesmärke – täpsemalt tasakaalustatud ja jätkusuutlikku majanduskasvu ning kõrget tööhõivet.
The operations and institutions of EMU were designed from the outset to support these objectives through the management of the monetary and economic aspects of the euro area.
EMU tegevus ja institutsioonid kavandati algusest peale eeltoodud eesmärkide toetamiseks euroala rahandus- ja majandusaspektide juhtimise kaudu.
The euro area has one currency with one monetary policy and independent, centralised decision making.
Euroalal on üks raha ühe rahapoliitika ning sõltumatu, tsentraliseeritud otsustuspädevusega.
The ECB and the central banks of all EU Member States form the European System of Central Banks (ESCB).
EKP ja kõigi ELi liikmesriikide keskpangad moodustavad Euroopa Keskpankade Süsteemi (EKPS).
Within the ESCB, the ECB and the central banks of the euro area Member States form the Eurosystem.
EKPSi sees moodustavad EKP ning euroala liikmesriikide keskpangad eurosüsteemi.
Decisions on monetary policy in the euro area can only be taken by the Governing Council of the ECB, which comprises the governors of the national central banks of those Member States that have adopted the euro and the members of the Executive Board of the ECB.
Euroala rahapoliitilisi otsuseid võib vastu võtta üksnes EKP nõukogu, mis koosneb eurole üle läinud liikmesriikide keskpankade juhtidest ning EKP juhatuse liikmetest.
The Governing Council of the ECB is its supreme decision-making body.
Nõukogu on ühtlasi EKP suurima otsustuspädevusega organ.
The ESCB and the Eurosystem
EKPS ja eurosüsteem
European Central Bank (ECB)Governing Council Executive Board
Euroopa Keskpank (EKP)
S C B ) n u l l
Nõukogu
Looking forward to euro area enlargement
Euroala laienemise eel
The 10 Member States that joined the EU in 2004 are part of EMU — which means that they coordinate their economic policymaking with the other EU Member States and that their central banks are part of the ESCB.
2004. ja 2007. aastal Euroopa Liiduga liitunud liikmesriigid on majan-dus- ja rahaliidu liikmed. See tähendab, et nad kooskõlastavad oma majanduspoliitikat teiste Euroopa Liidu liikmesriikidega ning nende keskpangad on Euroopa Keskpankade Süsteemi liikmed.
However, as they did not join the euro area immediately on accession, their official status until they adopt the single currency is ‘Member States with a derogation’.
Kuna nimetatud riigid ELi liikmeks saades koheselt euroalaga ei ühinenud, siis on nende ametlik seisund „piiratud õigusega liikmesriigid”.
This status is granted by the Act of Accession and obliges them to become full members of the euro area eventually.
Tegemist on staatusega, mis on tagatud ühinemisaktiga ning mis kohustab riiki lõpuks euroala täisliikmeks saama.
The new Member States did not join the euro area immediately upon accession because they did not meet the convergence criteria.
Euroopa Liidu liikmeks saamisel ei liitunud uued liikmesriigid kohe euroalaga seetõttu, et nad ei täitnud lähenemiskriteeriume.
The Treaty of Accession therefore allows them time to undertake the adjustments needed to achieve convergence.
Liitumisleping annab neile aega võtta tarvitusele vajalikud abinõud lähenemise saavutamiseks.
The first of the new Member States to join the euro area is Slovenia in 2007.
Esimese uue liikmesriigina ühines euroalaga 2007. aastal Sloveenia.
Scenarios for adoption of the euro
LÄHENEMISVAJADUS
THE NEED FOR CONVERGENCE
Euro kasutuselevõtu stsenaariumid
€-day: cash changeover 01/01/2002
Eurole ülemineku päev: sularahava-
The convergence criteria — the Maastricht criteria — are the economic targets and institutional changes that a country must achieve before adopting the single currency and entering the euro area.
Lähenemiskriteeriumid ehk Maastrichti kriteeriumid on majanduslikud eesmärgid ja institutsionaalsed muudatused, mida riik peab saavutama enne ühisraha kasutuselevõttu ja euroala liikmeks saamist.
The macroeconomic indicators shown in Table 1 are used as a measure of convergence.
Lähenemist mõõdetakse makromajanduslike näitajatega, mis on toodud tabelis 1.
28/02/2002 end of dual circulation
EURO KASUTUSELEVÕTU STSENAARIUMID
03/05/1998 Councildecision
3. mai 1998: nõukogu otsus
Adoption of the euro €-day: cash changeover
Euro kasutuselevõtt.Eurole ülemineku päev: sularahavahetus
While countries that want to join the euro area have to meet the convergence criteria, the actual process of introducing the euro may differ among later entrants.
Kuigi kõik riigid, kes tahavad euroalaga liituda, peavad täitma lähenemiskriteeriumid, võib tegelik euro kasutuselevõtmise protsess hilisemate liitujate seas suuresti erineda.
When the euro area was created, the founding Member States had a three-year transitional period between adopting the euro as ‘book money’ for non-cash transactions in 1999 and the introduction of euro cash in 2002.
Kui euroala loodi, kehtis asutajariikidele kolmeaastane üleminekuperiood euro kui vahetustehingute vääringu (1999. aastal) ja euro kui sularaha (2002. aastal) kasutuselevõtu vahel.
In this ‘Madrid scenario’, as it is called, a three-year transitional period allows individuals and businesses to prepare for the single currency before it appears in their pockets.
Niinimetatud Madridi stsenaariumis oli ette nähtud kolmeaastane üleminekuaeg, mis andis eraisikutele ja ettevõtetele aega teha ettevalmistusi enne, kui ühisraha nende rahakottidesse jõuab.
During this transitional period, they still use their national currency for cash transactions.
Üleminekuperioodi jooksul kasutatakse sularahas arveldamiseks endiselt riigi vääringut.
However, a number of future Member States of the euro area will adopt a socalled ‘Big Bang scenario’ whereby they adopt euro cash immediately upon entering the euro area and quickly withdraw their national currencies from circulation.
Siiski kasutavad mitmed tulevased liikmesriigid „suure paugu” stsenaariumi, võttes euro sularahana kasutusele kohe pärast liitumist euroalaga ning kõrvaldades omavääringu kiiresti ringlusest.
end of dual circulation
Nõukogu Üheaegse otsusringluse lõpp