natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It seeks to ascertain, first, whether the use referred to in that provision is solely use for the purposes of distinguishing the trade origin of the goods or services marketed by the third party.
Esiteks soovib see kohus teada, kas selles sättes käsitletava kasutamise all tuleb mõista üksnes sellist kasutamist, mille eesmärk on eristada kolmanda isiku poolt turustatavate kaupade või teenuste kaubanduslikku päritolu.
In its opinion, an affirmative answer would mean that use of a competitor’s trade mark in the context of comparative advertising does not fall within Article 5(1) of Directive 89/104, because the trade mark is not being used there to indicate the origin of the advertiser’s goods.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates tingiks jaatav vastus selle, et konkurendi kaubamärgi kasutamine võrdlevas reklaamis ei kuulu direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 kohaldamisalasse, sest kaubamärki ei kasutata reklaamis reklaami avaldaja toodete päritolule viitamiseks.
Second, it seeks to know, for the purposes of assessing the existence of a likelihood of confusion within the meaning of Article 5(1)(b) of Directive 89/104, whether consideration should be limited exclusively to a comparison between the trade mark and the disputed sign and between the goods or services for which the mark is registered and those for which the sign is used, or whether, on the other hand, it is appropriate to take account of the factual context in which the sign is used.
Teiseks soovib Court of Appeal teada, kas segiajamise tõenäosuse (direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punti b tähenduses) olemasolu hindamiseks tuleb võrrelda üksnes kaubamärki vaidlusaluse tähisega ning kaupa ja teenuseid, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, kauba ja teenustega, mille jaoks tähist kasutatakse, või kas tuleb vastupidi arvestada ka tähise kasutamise tegeliku olukorraga.
The referring court considers, in the second place, that the conformity with Article 3a of Directive 84/450 of a comparative advertisement in which a competitor’s trade mark is used constitutes a defence against the action brought by the competitor against such use of his mark.
Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et sellise võrdleva reklaami, milles kasutatakse konkurendi kaubamärki, kooskõla direktiivi 84/450 artikliga 3a kujutab endast asjaolu, millele reklaami avalikustaja saab tugineda enda kaitseks hagi puhul, mille konkurent esitab oma kaubamärgi sellise kasutuse vastu.
Thus, should the Court interpret Article 5(1) of Directive 89/104 to the effect that, in a case such as that in the main proceedings, that provision enables the proprietor of a registered mark to prohibit the use of his mark in comparative advertising, the
Kui Euroopa Kohus tõlgendab direktiivi 89/104 artikli 5 lõiget 1 nii, et sellises olukorras nagu põhikohtuasjas näeb see säte ette registreeritud kaubamärgi omaniku
O2 HOLDINGS AND O2 (UK) referring court asks for an interpretation of Article 3a(1) of Directive 84/450 for the purposes of ascertaining whether, in order for a comparative advertisement in which a sign identical with, or similar to, a competitor’s mark is used to be permitted, use of that sign must be ‘indispensable’ to a comparison between the goods or services of the competitor and those of the advertiser.
O2 HOLDINGS ja O2 (UK) õiguse keelata oma kaubamärgi kasutamine võrdlevas reklaamis, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus samuti teada, kuidas tuleb tõlgendada direktiivi 84/450 artikli 3a lõiget 1, et jõuda selgusele, kas selleks, et oleks lubatud võrdlev reklaam, milles kasutatakse konkurendi kaubamärgiga identset või sarnast tähist, peab selle tähise kasutamine olema „tingimata vajalik” konkurendi kauba või teenuste võrdlemiseks reklaami avaldaja kauba või teenustega.
It is in those circumstances that the Court of Appeal (England and Wales) (Civil Division) decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused: „1.
Where a trader uses, in a comparative advertisement, the registered trade mark of a competitor, in order to comply with Article 3a[(1)] of Directive 84/450 … must that use be “indispensable” and if so what are the criteria by which indispensability is to be judged?
Kui ettevõtja kasutab võrdlevas reklaamis konkurendi registreeritud kaubamärki, siis kas selleks, et selline kasutamine oleks kooskõlas […] direktiivi 84/450 artikli 3a [lõikega 1], peab kaubamärgi kasutamine olema „tingimata vajalik”, ning kui vastus on jaatav, siis millised on kriteeriumid otsustamaks, kas see on tingimata vajalik?
In particular, if there is a requirement of indispensability, does the requirement preclude any use of a sign which is not identical to the registered trade mark but is closely similar to it?’
Täpsemalt – kui on sätestatud nõue, et kasutamine peab olema tingimata vajalik, siis kas see nõue välistab niisuguse tähise mis tahes kasutamise, mis ei ole registreeritud kaubamärgiga küll identne, kuid sellega väga sarnane?”.
Preliminary observations
Esialgsed märkused
By its questions the referring court asks the Court of Justice to interpret both Article 5(1) of Directive 89/104 and Article 3a(1) of Directive 84/450.
Oma küsimustega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada nii direktiivi 89/104 artikli 5 lõiget 1 kui ka direktiivi 84/450 artikli 3a lõiget 1.
The case in the main proceedings is characterised by the fact that O2 and O2 (UK) claim that the use, by H3G, of a sign similar to their bubbles trade marks in a comparative advertisement jeopardises the exclusive right granted to them by those marks.
Põhikohtuasja iseloomustab tõepoolest asjaolu, et O2 ja O2 (UK) väidavad, et võrdlevas reklaamis neile kuuluvate mullidega kaubamärkidega sarnase tähise kasutamine H3G poolt kahjustab ainuõigust, mis neile nimetatud kaubamärkidest tulenevalt kuulub.
It is thus necessary, before examining the questions referred for a preliminary ruling, to clarify the relationship between Directives 89/104 and 84/450.
Samuti on enne eelotsuse küsimuste uurimist vajalik täpsustada direktiivide 89/104 ja 84/450 vahelist suhet.
In accordance with Article 5(1) and (2) of Directive 89/104, the registered trade mark is to confer on the proprietor exclusive rights therein, by virtue of which he is to be entitled, under certain conditions, to prevent all third parties not having his consent from using in the course of trade, any sign which is identical with, or similar to, his trade mark.
Direktiivi 89/104 artikli 5 lõigete 1 ja 2 kohaselt annab registreeritud kaubamärk omanikule selle kasutamise ainuõiguse, millest tulenevalt on tal teatud tingimustel õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata kaubamärgiga identseid või sarnaseid tähiseid.
Under Article 5(3)(d) of that directive, he may, inter alia, prevent all third parties from using such a sign in advertising.
Selle direktiivi artikli 5 lõike 3 punkti d kohaselt võib ta muu hulgas kõigil kolmandatel isikutel keelata sellise tähise kasutamise reklaamides.
Use by an advertiser, in a comparative advertisement, of a sign identical with, or similar to, a competitor’s mark may constitute use within the meaning of Article 5(1) and (2) of Directive 89/104.
Konkurendi kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamine võrdlevas reklaamis selle reklaami avalikustaja poolt võib kujutada endast kasutamist direktiivi 89/104 artikli 5 lõigete 1 ja 2 tähenduses.
First, Article 5(1) and (2) of Directive 89/104 must be interpreted as covering the use of a sign identical with, or similar to, the trade mark in respect of goods marketed or services supplied by the third party (see, to that effect, as regards Article 5(1)(a) of Directive 89/104, Case C-48/05 Adam Opel [2007] ECR I-1017, paragraph 28).
Nimelt tuleb direktiivi 89/104 artikli 5 lõikeid 1 ja 2 ühelt poolt tõlgendada nii, et nendega reguleeritakse kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamist kolmanda isiku poolt turustatavate kaupade või osutatavate teenuste puhul (vt selle kohta direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti a puudutavas 25. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-48/05: Adam Opel, EKL 2007, lk I-1017, punkt 28).
Second, an advertisement in which the advertiser compares the goods and services which he markets with those of a competitor is aimed, evidently, at promoting the goods and services of that advertiser.
Teiselt poolt on sellise reklaami eesmärk, milles reklaami avaldaja võrdleb enda turustatavaid kaupu ja teenuseid konkurendi kaupade ja teenustega, ilmselgelt reklaami avalikustaja kaupade ja teenuste propageerimine.
With such an advertisement the advertiser seeks to distinguish his goods and services by comparing their characteristics with those of competing goods and services.
Sellise reklaami abil püüab reklaami avalikustaja eristada oma kaupu ja teenuseid võrreldes nende omadusi konkureerivate kaupade ja teenuste omadustega.
That analysis is confirmed by recital 15 in the preamble to Directive 97/55, in which the Community legislature pointed out that the aim of comparative advertising is to distinguish between the goods and services of the advertiser and those of his competitor (see Case C-112/99 Toshiba Europe [2001] ECR I-7945, paragraph 53).
Sellist analüüsi toetab direktiivi 97/55 põhjendus 15, milles ühenduse seadusandja on rõhutanud, et võrdleva reklaami eesmärk on reklaami avalikustaja ja tema konkurendi kaupade ja teenuste vahel vahet teha (vt 25. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-112/99: Toshiba Europe, EKl 2001, lk I-7945, punkt 53).
Therefore, the use by an advertiser, in a comparative advertisement, of a sign identical with, or similar to, the mark of a competitor for the purposes of identifying the goods and services offered by the latter can be regarded as use for the advertiser’s own goods and services for the purposes of Article 5(1) and (2) of Directive 89/104.
Niisiis, kui reklaami avalikustaja kasutab võrdlevas reklaamis konkurendi kaubamärgiga identset või sarnast tähist selleks, et identifitseerida viimase pakutavat kaupa või teenuseid, tuleb sellist kasutamist käsitada kasutamisena reklaami avalikustaja enda kauba või teenuste tarvis direktiivi 89/104 artikli 5 lõigete 1 ja 2 tähenduses.
Such use may therefore be prevented, where necessary, by virtue of those provisions.
Selline kasutamine võib seega olla teatud juhul nimetatud sätete alusel keelatud.
However, as is apparent from recitals 2 to 6 in the preamble to Directive 97/55, the Community legislature was intending to promote comparative advertising, stating, inter alia, in recital 2, that comparative advertising ‘can also stimulate competition between suppliers of goods and services to the consumer’s advantage’ and, in recital 5, that it ‘may be a legitimate means of informing consumers of their advantage’.
Nagu tuleneb direktiivi 97/55 põhjendustest 2–6, on ühenduse seadusandja siiski soovinud võrdleva reklaami kasutamist soodustada, rõhutades põhjenduses 2 eeskätt, et võrdlev reklaam „suudab elavdada ka kauba ja teenuste tarnijate vahelist konkurentsi tarbija huvides” ja põhjenduses 5, et see „võib olla tarbijatele nende kasu selgitamise õiguspärane vahend”.
According to recitals 13 to 15 in the preamble to Directive 97/55, the Community legislature considered that the need to promote comparative advertising required that the right conferred by the mark be limited to a certain extent.
Direktiivi 97/55 põhjenduste 13–15 kohaselt leidis ühenduse seadusandja, et võrdleva reklaami kasutamise soodustamise vajadusest lähtuvalt oli vajalik teatud määral piirata kaubamärgist tulenevaid õigusi.
Such a limitation of the effects of the mark for the purposes of promoting comparative advertising appears necessary not only in the case of use, by the advertiser, of a competitor’s actual mark, but also in the case of use of a sign similar to that mark.
Selline võrdleva reklaami kasutamise soodustamiseks kehtestatud kaubamärgi mõju piirang on vajalik mitte üksnes siis, kui reklaami avalikustaja kasutab konkurendi kaubamärki ennast, vaid ka siis, kui kasutatakse selle kaubamärgiga sarnast tähist.
Under Article 2(2a) of Directive 84/450, ‘comparative advertising’ means any advertising which explicitly or by implication identifies a competitor or goods or services offered by a competitor.
Direktiivi 84/450 artikli 2 punktis 2a määratletakse nimelt „võrdlev reklaam” kui reklaam, mis sõnaselgelt või kaudselt identifitseerib konkurendi või konkurendi pakutavad kaubad või teenused.
According to settled caselaw, that is a broad definition covering all forms of comparative advertising, so that, in order for there to be comparative advertising, it is sufficient for there to be a statement referring even by implication to a competitor or to the goods or services which he offers (see Toshiba Europe, paragraphs 30 and 31; Case C-44/01 Pippig Augenoptik [2003] ECR I-3095, paragraph 35; and Case C-381/05 De Landtsheer Emmanuel [2007] ECR I-3115, paragraph 16).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on see lai määratlus, mis võimaldab hõlmata mis tahes võrdleva reklaami vorme nii, et võrdleva reklaami olemasoluks piisab, kui on olemas teade, mis kas või kaudselt viitab konkurendile või konkurendi pakutavatele kaupadele või teenustele (vt eespool viidatud kohtuotsus Toshiba Europe, punktid 30 ja 31; 8. aprilli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-44/01: Pippig Augenoptik, EKL 2003, lk I-3095, punkt 35, ning samuti 19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-381/05: De Landtsheer Emmanuel, EKL 2007, lk I-3115, punkt 16).
The test for determining whether an advertisement is comparative in nature is thus whether it identifies, explicitly or by implication, a competitor of the advertiser or goods or services which the competitor offers (Toshiba Europe, paragraph 29, and De Landtsheer Emmanuel, paragraph 17).
Reklaamsõnumi võrdleva olemuse tuvastamiseks on seega vajalik, et reklaamis oleks sõnaselgelt või kaudselt identifitseeritud reklaami avalikustaja konkurent või konkurendi pakutavad kaubad ja teenused (eespool viidatud kohtuotsus Toshiba Europe, punkt 29, ja kohtuotsus De Landtsheer Emmanuel, punkt 17).
Therefore, when the use, in an advertisement, of a sign similar to the mark of a competitor of the advertiser is perceived by the average consumer as a reference to that competitor or to the goods and services which he offers — as in the case in the main proceedings — there is comparative advertising within the meaning of Article 2(2a) of Directive 84/450.
Kui keskmine tarbija tajub reklaami avaldaja konkurendi kaubamärgiga sarnase tähise kasutamist reklaamis kui viidet sellele konkurendile või viimase pakutavatele kaupadele ja teenustele – nii on see põhikohtuasjas –, siis on seega tegemist võrdleva reklaamiga direktiivi 84/450 artikli 2 punkti 2a tähenduses.
Consequently, in order to reconcile the protection of registered marks and the use of comparative advertising, Article 5(1) and (2) of Directive 89/104 and Article 3a(1) of Directive 84/450 must be interpreted to the effect that the proprietor of a registered trade mark is not entitled to prevent the use, by a third party, of a sign identical with, or similar to, his mark, in a comparative advertisement which satisfies all the conditions, laid down in Article 3a(1) of Directive 84/450, under which comparative advertising is permitted.
Seetõttu tuleb direktiivi 89/104 artikli 5 lõikeid 1 ja 2 ning direktiivi 84/450 artikli 3a lõiget 1 registreeritud kaubamärkide kaitse ja võrdleva reklaami kasutamise ühitamiseks tõlgendada nii, et registreeritud kaubamärgi omanikul ei ole õigust keelata kolmandal isikul kasutada võrdlevas reklaamis, mis vastab kõigile nimetatud artikli 3a lõikes 1 sätestatud lubatavuse tingimustele, oma kaubamärgiga identset või sarnast tähist.
It must, however, be pointed out that, where the conditions required under Article 5(1)(b) of Directive 89/104 to prevent the use of a sign identical with, or similar to, a registered mark are met, a comparative advertisement in which that sign is used cannot satisfy the condition, laid down in Article 3a(1)(d) of Directive 84/450, under which comparative advertising is permitted.
Tuleb siiski märkida, et kui on täidetud registreeritud kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamise keelamiseks direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punktis b ette nähtud tingimused, siis on välistatud see, et võrdlev reklaam, milles nimetatud tähist kasutatakse, vastaks direktiivi 84/450 artikli 3a lõike 1 punktis d sätestatud lubatavuse tingimusele.
Article 5(1)(b) of Directive 89/104 is thus designed to apply only if, by reason of the identity or similarity both of the marks and of the goods or services which they designate, there exists a likelihood of confusion on the part of the public (Case C-120/04 Medion [2005] ECR I-8551, paragraphs 24 and 25).
Direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti b kohaldatakse seega vaid siis, kui kaubamärkide ja nendega tähistatud kauba või teenuste identsuse või sarnasuse tõttu on tõenäoline, et avalikkus võib need omavahel segi ajada (6. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-120/04: Medion, EKL 2005, lk I-8551, punktid 24 ja 25).
In the light of recitals 13 to 15 of Directive 97/55, the same interpretation must be given to the term ‘confusion’ used in both Article 5(1)(b) of Directive 89/104 and Article 3a(1)(d) of Directive 84/450.
Direktiivi 97/55 põhjendustega 13–15 arvestades tuleb sama moodi tõlgendada nii direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punktis b kui ka direktiivi 84/450 artikli 3a lõike 1 punktis d kasutatud mõistet „segiajamine”.
Thus, in the case where an advertiser uses, in a comparative advertisement, a sign identical with, or similar to, a competitor’s mark, the competitor either does not establish the existence of a likelihood of confusion and, consequently, is not entitled to prevent the use of that sign on the basis of Article 5(1)(b) of Directive 89/104, or he establishes the existence of a likelihood of confusion and, consequently, the advertiser cannot challenge such prevention under Article 3a(1) of Directive 84/450, since the advertisement at issue does not satisfy all the conditions laid down in that provision.
Seega juhul, kui reklaami avalikustaja kasutab võrdlevas reklaamis konkurendi kaubamärgiga identset või sarnast tähist, on kaks võimalust: kui konkurent ei tõenda segiajamise tõenäosuse olemasolu, ei ole tal sellest tulenevalt õigust keelata selle tähise kasutamist direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti b alusel; kui ta tõendab segiajamise tõenäosuse olemasolu, siis ei saa reklaami avalikustaja selle tähise kasutamise keelamisele vastu vaieldes tugineda direktiivi 84/450 artikli 3a lõikele 1, sest kõnealune reklaam ei vasta kõigile selles sättes kehtestatud tingimustele.
As a preliminary point, Article 5(1) and (2) of Directive 89/104/EEC and Article 3a(1) of Directive 84/450 must be interpreted as meaning that the proprietor of a registered trade mark is not entitled to prevent the use by a third party of a sign identical with, or similar to, his mark, in a comparative advertisement which satisfies all the conditions, laid down in Article 3a(1) of Directive 84/450, under which comparative advertising is permitted.
Seega tuleb esiteks vastata, et direktiivi 89/104 artikli 5 lõikeid 1 ja 2 ning direktiivi 84/450 artikli 3a lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et registreeritud kaubamärgi omanikul ei ole õigust keelata kolmandal isikul kasutada võrdlevas reklaamis, mis vastab kõigile nimetatud artikli 3a lõikes 1 sätestatud lubatavuse tingimustele, oma kaubamärgiga identset või sarnast tähist.
However, where the conditions required in Article 5(1)(b) of Directive 89/104 to prevent the use of a sign identical with, or similar to, a registered trade mark are met, a comparative advertisement in which that sign is used cannot satisfy the condition, laid down in Article 3a(1)(d) of Directive 84/450, under which comparative advertising is permitted.
Kui siiski on täidetud registreeritud kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamise keelamiseks direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punktis b ette nähtud tingimused, siis on välistatud see, et võrdlev reklaam, milles nimetatud tähist kasutatakse, vastaks direktiivi 84/450 artikli 3a lõike 1 punktis d sätestatud lubatavuse tingimusele.
The first question, concerning the interpretation of Article 5(1) of Directive 89/104
Esimene küsimus direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 tõlgendamise kohta
It is established, in the case in the main proceedings, that H3G did not use the bubbles trade marks as registered by O2 and O2 (UK), but a sign similar to those marks.
Vaidlust ei ole selles, et põhikohtuasjas ei kasuta H3G mitte selliseid mullidega kaubamärke, nagu O2 ja O2 (UK) need on registreerinud, vaid nende kaubamärkidega sarnast tähist.
Article 5(1)(a) of Directive 89/104 applies only in the case of the use of a sign which is identical with the trade mark in relation to goods or services which are identical with those for which the trade mark is registered.
Kuid direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti a kohaldatakse üksnes juhul, kui kasutatakse kaubamärgiga identset tähist kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud.
Since that provision is not applicable in the case in the main proceedings it does not need to be interpreted.
Seega, kuivõrd see säte ei ole põhikohtuasja suhtes kohaldatav, siis ei ole vajalik seda tõlgendada.
Consequently, the first question must be understood as meaning that the referring court seeks to ascertain whether Article 5(1)(b) of Directive 89/104 is to be interpreted to the effect that the proprietor of a registered trade mark is entitled to prevent the use by a third party, in a comparative advertisement, of a sign similar to that mark in relation to goods or services identical with, or similar to, those for which that mark was registered, where such use does not give rise to a likelihood of confusion on the part of the public.
Seetõttu tuleb esimest küsimust mõista nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada saada, kas direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et registreeritud kaubamärgi omanikul on õigus keelata kolmandal isikul kasutada võrdlevas reklaamis oma kaubamärgiga sarnast tähist kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased nendega, mille jaoks nimetatud kaubamärk on registreeritud, kui sellisest kasutamisest tulenevalt ei ole tõenäoline, et avalikkus võib need omavahel segi ajada.
According to settled caselaw, in order to prevent the protection which is afforded to the proprietor varying from one Member State to another, the Court must give a uniform interpretation to Article 5(1) of Directive 89/104, in particular the term ‘use’ which appears there (Case C-206/01 Arsenal Football Club [2002] ECR I-10273, paragraph 45; Adam Opel, paragraph 17; and Case C-17/06 Céline [2007] ECR I-7041, paragraph 15).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on Euroopa Kohtul selleks, et kaubamärgi omaniku kaitse liikmesriigiti ei erineks, pädevus anda ühtne tõlgendus direktiivi 89/104 artikli 5 lõikele 1, eriti selles kasutatud mõistele „kasutamine” (12. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-206/01: Arsenal Football Club, EKL 2002, lk I-10273, punkt 45; eespool viidatud kohtuotsus Adam Opel, punkt 17, ja 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-17/06: Céline, EKL 2007, lk I-7041, punkt 15).
As is apparent from the Court’s caselaw (Arsenal Football Club; C-245/02 Anheuser-Busch [2004] ECR I-10989; Medion; Adam Opel; and Céline), the proprietor of a registered mark may prevent the use of a sign by a third party which is identical with, or similar to, his mark under Article 5(1)(b) of Directive 89/104 only if the following four conditions are satisfied:
Nagu tuleneb Euroopa Kohtu praktikast (eespool viidatud kohtuotsus Arsenal Football Club; 16. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-245/02: Anheuser-Busch, EKL 2004, lk I-10989, ja eespool viidatud kohtuotsused Medion, Adam Opel ja Céline), võib registreeritud kaubamärgi omanik keelata kolmandal isikul kasutada kaubamärgiga identset või sarnast tähist direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti b alusel üksnes juhul, kui täidetud on kõik neli järgnevat tingimust: