natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court noted, however, that a particular problem arises where the principle of compatible interpretation is applied to criminal matters. That principle finds its limits in the general principles of law.
Soome täitemenetluse seadus sätestab, et osa töötasust ei kuulu arestimisele ning see osa arvutatakse summa alusel, mis jääb järgi pärast tulumaksu allikapõhist mahaarvamist Soomes.
In particular, since Regulation No 3295/94 empowers Member States to adopt penalties for the conduct it prohibits, the Court’s case-law on directives must be extended to it, according to which directives cannot, of themselves and independently of a national law adopted by a Member State for their implementation, have the effect of determining or aggravating the liability in criminal law of persons who act in contravention of their provisions.
Probleem antud asjas seisnes selles, et kuna asjaomane isik elas alaliselt Hispaanias, olles seal maksukohustuslane, ei kohaldata seega Soomes tema suhtes topeltmaksustamise vältimise lepingu kohaselt allikapõhist mahaarvamist.
The Court reached the conclusion that, if the national court were to consider that Austrian law does not prohibit the mere transit of counterfeit goods, the principle of non-retroactivity of penalties, which is a general principle of Community law, would prohibit the imposition of criminal penalties for such conduct, despite the fact that national law was contrary to Community law.
Järelikult arvutati tema pensionist kinnipeetav osa brutosumma alusel, mis on paratamatult viimati nimetatust suurem, mida ei oleks tehtud juhul, kui asjaomane isik oleks jäänud edasi Soome elama.
That question arose in proceedings between Mr Pusa, a Finnish national in receipt of an invalidity pension in Finland, and Osuuspankkien Keskinäinen Vakuutusyhtiö concerning calculation of the amount in which that company should be authorised to carry out an attachment on the pension Mr Pusa received in Finland, for the purpose of recovering a debt owed by him.
Kohtuasjas Zhu ja Chen (Euroopa Kohtu 19. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-200/02, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) soovisid Chen ja tema abikaasa, kes on Hiina kodanikud ja kelle esimene laps sündis Hiinas, saada teist last, kuid selle takistuseks sai Hiina Rahvavabariigis rakendatav sündide arvu piiramise poliitika – „üksiklapse poliitika”.
The Finnish law on enforcement provides that part of remuneration is excluded from attachment, that part being calculated from the amount which remains after compulsory deduction at source of income tax in Finland.
Seetõttu otsustasid nad, et Chen sünnitab välismaal. Niisiis 2000. aasta septembris sündis abielupaaril teine laps Põhja-Iirimaal Belfastis.
The problem in this case lay in the fact that the person concerned, who was resident in Spain, was subject to income tax there and thus, in accordance with the provisions of a double taxation agreement, not subject to any deduction at source in Finland.
Sünnikohta ei valitud juhuslikult: Iiri õiguse kohaselt võimaldatakse kõigil Iirimaa saarel ja isegi väljaspool Iirimaa poliitilist riigipiiri sündinutel saada Iiri kodakondsus.
The part of his pension subject to attachment was therefore calculated on the basis of the – necessarily higher – gross amount of the pension, which would not have been the case if he had continued to reside in Finland.
Seetõttu omandas laps just selle kodakondsuse. Aga kuna ta ei vastanud Ühendkuningriigi asjakohastes õigusaktides kehtestatud tingimustele, ei saanud ta omandada Ühendkuningriigi kodakondsust.
The Finnish Supreme Court asked the Court of Justice essentially whether such a situation is compatible in particular with the freedom of movement and residence guaranteed to citizens of the European Union by the EC Treaty.
Pärast sünnitamist kolis Chen koos lapsega Walesis asuvasse Cardiffilinna ning taotles seal endale ja lapsele pikaajalist elamisõigust, mida keelduti talle andmast.
The Court stated, second, that to preclude all consideration of the tax payable in the Member State of residence, when such tax has become payable and to that extent affects the actual means available to the debtor, cannot be justified in the light of the legitimate objectives pursued by such a law of preserving the creditor’s right to recover the debt due to him and preserving the debtor’s right to a minimum subsistence income.
Immigration Appellate Authority esitas Euroopa Kohtule küsimuse nimetatud keeldumisotsuse seaduslikkuse kohta, rõhutades, et ema ja lapse vajadused on kaetud, nad ei sõltu riiklikest vahenditest ja pole ühtegi mõeldavat põhjust, miks nad peaksid neist sõltuma hakkama, ning neil on olemas ravikindlustus.
However, the Court considered that ‘on the other hand, Community law does not preclude such national legislation if it provides for tax to be taken into account, where taking the tax into account is made subject to the condition that the debtor prove that he has in fact paid or is required to pay within a given period a specified amount as income tax in the Member State where he resides’. The Court said that that is only the case ‘to the extent that, first,
Kohus väitis, et asutamislepinguga ja teisese õigusega isikute liikumisvabaduse valdkonnas tagatud õiguste subjektsus ei ole seatud sõltuvusse sellest, et asjaomane isik oleks jõudnud ikka, mis on nõutav selleks, et tal oleks teovõime
They therefore decided that Mrs Chen would give birth abroad.
Lapse elamisõigusega seoses tuletas Euroopa Kohus meelde EÜ artikli 18 vahetut õigusmõju.
Their second child was thus born in September 2000 in Belfast, Northern Ireland.
Liikmesriigi kodanikuna ja seega liidu kodanikuna on tal õigus tugineda selles sättes ettenähtud elamisõigusele.
The choice of the place of birth was no accident: Irish law allows any person born in the island of Ireland, even outside the political boundaries of Ireland (Éire), to acquire Irish nationality.
Samas tuleb silmas pidada selle õiguse suhtes kehtivaid piiranguid ja tingimusi, eelkõige direktiivi 90/3642 artikli 1 lõiget 1, mille kohaselt võivad liikmesriigid asjaomastelt isikutelt nõuda, et neil oleks ravikindlustus ja piisavad elatusvahendid.
The child therefore acquired that nationality.
Euroopa Kohus leidis, et antud asjas on just sellise juhtumiga tegemist.
Because, however, she did not meet the requirements laid down by the relevant United Kingdom legislation, she did not acquire United Kingdom nationality.
Ta lisas selgituseks, et tähtsust ei oma asjaolu, et lapse piisavad elatusvahendid tagab ema ja lapsel endal need vahendid puuduvad: piisavate elatusvahendite olemasolu tingimusele ei saa lisanduda nõue vahendite päritolu kohta.
After the birth, Mrs Chen moved to Cardiff, Wales, with her child, and applied there for a long-term residence permit for herself and her child, which was refused.
Lõpuks, mis puutub Cheni minekusse Iirimaale ainsa eesmärgiga saada oma lapsele liikmesriigi kodakondsus ja seejärel kindlustada endale ja lapsele Ühendkuningriigis elamise õigus, meenutab Euroopa Kohus, et kodakondsuse saamise ja kaotamise tingimuste kindlaksmääramine on iga liikmesriigi pädevuses.
The appellate authority referred a question to the Court on the lawfulness of that refusal, pointing out that the mother and child provide for their needs, they do not rely on public funds, there is no realistic possibility of their becoming so reliant, and they are insured against ill health.
Liikmesriik ei või piirata teise liikmesriigi kodakondsuse andmise tagajärgi, kehtestades lisatingimusi kodakondsuse tunnustamisele asutamislepinguga ettenähtud põhivabaduste kasutamiseks.
It said that the capacity to be the holder of rights guaranteed by the EC Treaty and by secondary law on the free movement of persons does not require that the person concerned has attained the age prescribed for the acquisition of legal capacity to exercise those rights personally.
Ema elamisõigusega seoses märgib Euroopa Kohus, et direktiiv 90/364 annab elamisõiguse selle valdaja „ülalpeetavatele” ülenejatele sugulastele, millest saab teha järelduse, et pereliikme materiaalse toetuse tagab elamisõiguse valdaja.
Moreover, the enjoyment of those rights cannot be made conditional on the attainment of a minimum age.
Kohus leidis, et antud kohtuasjas on tegemist täpselt vastupidise olukorraga.
Purely as a national of a Member State, and therefore a citizen of the Union, she can rely on the right of residence laid down by that provision. Regard must be had, however, to the limitations and conditions to which that right is subject, in particular Article 1(1) of Directive 90/364, 2which allows Member States to require that the persons concerned have sickness insurance and sufficient resources.
Kohtuasjas Greenham ja Abel (Euroopa Kohtu 5. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-95/01, EKL 2004, lk I-1333) küsis Tribunal de grande instance de Paris (Prantsusmaa), kus oli pooleli kriminaalmenetlus toiduaineid turustava äriühingu ühiste juhatajate üle, Euroopa Kohtult EÜ artikli 234 alusel, kas liikmesriik võib keelata oma territooriumil ilma eelneva loata turustada teises liikmesriigis õiguspäraselt toodetud ja turustatud toiduaineid sellel alusel, et need sisaldavad toitaineid, mille lisamine inimtoidule on siseriiklike eeskirjade kohaselt keelatud, ja vitamiine koguses, mis ületab siseriiklikult kehtestatud igapäevase soovitatud päevadoosi või ohutuse piire.
The Court found that that was so in the present case. It further stated that the fact that the sufficient resources of the child were provided by her mother and she had none herself was immaterial: a requirement as the origin of the resources cannot be added to the requirement of sufficient resources.
Pärast seda, kui Euroopa Kohus oli sedastanud põhikohtuasjas käsitletavate siseriiklike õigusnormide käsitamist koguseliste piirangutega samaväärsete meetmetena, märkis kohus, et need on sellest hoolimata EÜ artikli 30 alusel teatud tingimustel õigustatud.
Finally, as regards the fact that Mrs Chen went to Ireland with the sole aim of giving her child the nationality of a Member State, in order then to secure a right of residence in the United Kingdom for herself and her child, the Court recalled that it is for each Member State to define the conditions for the acquisition and loss of nationality.
Ühelt poolt peavad need eeskirjad sätestama korra, mille kohaselt saavad ettevõtjad lisada toitaine lubatud ainete riiklikku loetellu. See kord peab olema hõlpsalt ligipääsetav ja teostatav mõistliku aja jooksul ning vajadusel olema kohtus vaidlustatav.
A Member State may not restrict the effects of the grant of the nationality of another Member State by imposing an additional condition for the recognition of that nationality with a view to the exercise of the fundamental freedoms provided for in the Treaty.
Teiselt poolt saavad siseriiklikud pädevad asutused toitaine lubatud ainete riiklikku loetellu lisamise taotluse tagasi lükata vaid juhul, kui see aine kujutab endast tegelikku ohtu rahvatervisele.
Council Directive 90/364/EEC of 28 June 1990 on the right of residence (OJ 1990 L 180, p. 26).
Nõukogu 28. juuni 1990. aasta direktiiv 90/364/EMÜ elamisõiguse kohta (EÜT 1990, L 180, lk 26).
In the present case, said the Court, the position was exactly the opposite. Mrs Chen could not thus be regarded as a ‘dependent’ relative of her child in the ascending line.
Niisugust ohtu tuleb Euroopa Kohtu arvates hinnata kõige usaldusväärsemate olemasolevate teaduslike andmete ja kõige hilisemate rahvusvaheliste uuringute tulemuste põhjal.
On the other hand, where a child is granted a right of residence by Article 18 EC and Directive 90/364, the parent who is the carer of the child cannot be refused the right to reside with the child in the host Member State, as otherwise the child’s right of residence would be deprived of any useful effect.
Lõpetuseks märgib kohus, et kuna need eeskirjad moodustavad erandi ühenduse territooriumil kaupade vaba liikumise põhimõttest, tuleb nende puhul piirduda vaid sellega, mis on tegelikult rahvatervise kaitsmise seisukohast vajalik, ja need peavad olema taotletava eesmärgiga proportsionaalsed.
In a judgment of the same date in Case C-24/00 Commission v France [2004] ECR I-1277, it was precisely because France had failed either to provide for a procedure for including nutrients on the list of authorised substances which was accessible, transparent, and could be completed within a reasonable time or to justify refusals on the basis of a detailed assessment of the genuine risk to public health that the Court held that that State had failed to fulfil its obligations under Article 28 EC.
Samal päeval kuulutatud kohtuotsuses (kohtuasi C-24/00, komisjon v. Prantsusmaa, EKL 2004, lk I-1277) leidis Euroopa Kohus, et Prantsusmaa on rikkunud EÜ artiklist 28 tulenevaid kohustusi just sellega, et Prantsusmaa ei kehtestanud lubatud ainete loetellu toitainete lisamise korda, mis oleks ligipääsetav, läbipaistev ja teostatav mõistliku aja jooksul, ega põhjendanud keeldumisotsuseid rahvatervise tegelikku ohustamist käsitleva üksikasjaliku hinnangu alusel.
Proceedings automatically classifying as medicinal products preparations based on certain vitamins and/or minerals lawfully marketed as food supplements in the Member State from which they are imported, where those substances are present in amounts exceeding the recommended daily intake (Case C-150/00) or exceed it by three times (Case C-387/99), that the Commission brought two actions before the Court of Justice against those Member States for infringement of the principle of the free movement of goods laid down in Article 28 EC.
Kohtuasjas komisjon v. Saksamaa (Euroopa Kohtu 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-387/99, EKL 2004, lk I-3751) ja kohtuasjas komisjon v. Austria (Euroopa Kohtu 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-150/00, EKL 2004, lk I-3887) esitas komisjon Euroopa Kohtusse kaks hagi Saksamaa ja Austria vastu EÜ artiklis 28 sätestatud kaupade vaba liikumise põhimõtte rikkumise kohta põhjusel, et komisjonini oli jõudnud mitmeid kaebusi Saksamaal ja Austrias rakendatava haldustava suhtes liigitada automaatselt ravimitena teatavatest vitamiinidest ja/või mineraalainetest valmistatud preparaate, mida seaduslikult turustatakse toidulisanditena liikmesriigis, kust neid imporditakse, juhul kui nende ainete kogus ületab soovitusliku päevadoosi (kohtuasi C-150/00) või ületab seda kolmekordselt (kohtuasi C-387/99).
In support of those actions, the Commission argued essentially that the classification of each vitamin or mineral as a medicinal product must be carried out case by case, having regard to the pharmacological properties which it was recognised as having in the present state of scientific knowledge.
Nende hagide toetuseks väitis komisjon sisuliselt seda, et iga vitamiini või mineraalaine ravimina liigitamine tuleb läbi viia üksikjuhtumite kaupa, võttes arvesse farmakoloogilisi omadusi, mis on kindlaks tehtud teaduse hetketasemele tuginedes.
The harmfulness of vitamins and minerals varied.
Vitamiinide ja mineraalainete ohtlikkuse tase oli erinev.
It argued that a single general and abstract approach for all those substances thus went beyond what was necessary for achieving the objective of the protection of health laid down in Article 30 EC, so that that approach was not proportionate.
Kõnealuste ainete ühesugune üldine ja abstraktne käsitlemine läks seega kaugemale sellest, mis on EÜ artiklis 30 sätestatud tervisekaitse seisukohalt vajalik, ning ei olnud seetõttu proportsionaalne.
The barrier to the free movement of goods resulting from the contested practices could not therefore be justified, even though it pursued a legitimate aim.
Vaidlusalusest tavast tingitud kaupade vaba liikumise takistamist ei saa järelikult õigustada, isegi kui sellel oli õiguspärane eesmärk.
The Court, upholding the Commission’s argument, held that, to determine whether vitamin preparations or preparations containing minerals should be classified as medicinal products within the meaning of Directive 65/65 on proprietary medicinal products, the national authorities, acting under the control of the court, must work on a case-by-case basis, having regard to the characteristics of those preparations, in particular their composition, their pharmacological properties, the manner in which they are used, the extent of their distribution, their familiarity to consumers and the risks which their use may entail.
Komisjoni argumenti pooldanud Euroopa Kohus leidis, et vitamiinipreparaatide või mineraalaineid sisaldavate preparaatide ravimiteks liigitamise üle otsustamiseks ravimpreparaate käsitleva direktiivi 65/65 tähenduses peavad liikmesriigi asutused kohtu kontrolli all juhtumitega eraldi tegelema, võttes arvesse nende preparaatide kõiki omadusi, eriti nende koostist, farmakoloogilisi omadusi, kasutusviisi, levitamise ulatust, tarbijate teadlikkust nende kohta ja nende kasutamisega kaasnevaid ohte.
Classification as a medicinal product of a vitamin preparation or a preparation containing minerals which is based solely on the recommended daily amount of the nutrient it contains does not fully satisfy the requirement for a classification on the basis of the pharmacological properties of each preparation.
Vitamiinipreparaadi või mineraalaineid sisaldava preparaadi ravimina liigitamine üksnes selles sisalduva aine soovitatud päevadoosi alusel ei vasta täielikult iga preparaadi farmakoloogiliste omaduste alusel liigitamise nõuetele.
In those circumstances, the Court then said, it was clear that the contested practices create a barrier to trade, since such preparations lawfully marketed or produced in other Member States as food supplements cannot be marketed in Germany or Austria until they have been subject to the marketing authorisation procedure for medicinal products. That barrier cannot be justified on the basis of Article 30 EC.
Kuigi on tõsi, et vitamiinide ja mineraalainete kontsentratsioonitase, alates millest preparaate ravimitena liigitatakse, varieerub sõltuvalt konkreetsest vitamiinist või mineraalainest, ei tähenda see tingimata seda, et iga preparaat, mis sisaldab neid aineid soovituslikku päevadoosi ületavas või kolmekordses koguses, kuulub ravimi mõiste alla direktiivi 65/653 tähenduses.
Council Directive 65/65/EEC of 26 January 1965 on the approximation of provisions laid down by law, regulation or administrative action relating to proprietary medicinal products (OJ, English Special Edition 1965-1966, p. 20).
Nõukogu 26. jaanuari 1965. aasta direktiiv 65/65/EMÜ, mis käsitleb ravimpreparaatidega seotud ning õigus- ja haldusnormidega kehtestatud sätete ühtlustamist (EÜT 1965, L 22, lk 369).
Page 22
Euroopa Kohus
Court of Justice identify and assess a real risk to public health, which requires a detailed assessment on a case-by-case basis of the effects which the addition of the vitamins and minerals in question could entail.
Eeltoodu põhjal leidis Euroopa Kohus, et vaidlusalune tava takistab kaubavahetust, kuna preparaate, mis on teises liikmesriigis seaduslikult toidulisanditena turustatud või toodetud, ei saa turustada Saksamaal ja Austrias seni, kui nad on läbinud ravimite müügilubade väljastamiskorra. Sellist takistamist ei saa õigustada EÜ artikli 30 alusel.
A preparation which would not pose a real risk to public health thus also requires a marketing authorisation as a medicinal product.
Seetõttu on ravimi müügiluba nõutav ka preparaadi puhul, mis rahvatervist tegelikult ei ohusta.
In the light of those considerations, the Court held that Germany and Austria had failed to fulfil their obligations under Article 28 EC.
Nendel kaalutlustel otsustas Euroopa Kohus, et Saksamaa ja Austria on rikkunud EÜ artiklist 28 tulenevaid kohustusi.
In two separate cases, Case C-463/01 Commission v Germany (judgment of 14 December 2004, not yet published in the ECR) and Case C-309/02 Radlberger Getränke and S. Spitz (judgment of 14 December 2004, not yet published in the ECR), the Court was called on to rule on the permissibility with respect to the Community rules of measures adopted in Germany to cope with the environmental problem created by drinks packaging.
Kahes eraldiseisvas kohtuasjas – kohtuasi komisjon v. Saksamaa (Euroopa Kohtu 14. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-463/01, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja kohtuasi Radlberger Getränke ja S. Spitz (Euroopa Kohtu 14. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-309/02, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) – paluti Euroopa Kohtul otsustada, kas ühenduse eeskirjade järgi on lubatavad Saksamaal vastuvõetud meetmed, mille eesmärk oli joogipakenditest põhjustatud keskkonnaprobleemide kõrvaldamine.
In that Member State, producers and distributors of drinks in nonreusable packaging are subject in principle to the obligation to charge a deposit and take back packaging.
Üldiselt kohaldatakse nimetatud liikmesriigis ühekorrapakendites jookide tootjate ja turustajate suhtes tagatisraha võtmise ja pakendite tagasivõtmise kohustust.
They may, however, comply with this by participating in a global collection system.
Samas saavad nad seda kohustust täita üldises kogumissüsteemis osalemise teel.
That option is withdrawn if, for two years in a row, the percentage of drinks marketed in reusable packaging in Germany falls below a certain threshold.
Nad kaotavad selle võimaluse, kui Saksamaal turuleviidud korduskasutuspakendis jookide osakaal on kahe järjestikuse aasta jooksul langenud alla teatava protsendi.
Case C-463/01 concerned an action for failure to fulfil obligations brought by the Commission against Germany.
Kohtuasi C-463/01 käsitleb komisjoni poolt Saksamaa vastu esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi.
According to the guardian of the treaties, the above rules constitute a barrier to trade.
Asutamislepingute järelevalvaja seisukoha järgi kujutavad eespool mainitud sätted endast kaubanduse tõkkeid.
Producers of mineral water, who all have to bottle at source under a Community directive, are subject to a particular burden if they are established in other Member States.
Mineraalveetootjad, kes kõik on ühenduse direktiivi kohaselt kohustatud villima allikal, peavad taluma erilist koormust, kui nende asukoht on teises liikmesriigis.
The judgment giving a preliminary ruling in Case C-309/02 concerned the same basic problem.
Kohtuasjas C-309/02 eelotsusetaotluse kohta tehtud otsus puudutas põhimõtteliselt sarnast probleemi.
The Austrian undertakings Radlberger and Spitz export soft drinks to Germany and belong to a global system of waste collection, ‘Der Grüne Punkt’.
Austria äriühingud Radlberger ja Spitz ekspordivad Saksamaale karastusjooke ning on ühinenud üldise jäätmekogumissüsteemiga „Der Grüne Punkt”.
Those two undertakings brought proceedings in the Verwaltungsgericht Stuttgart (Administrative Court, Stuttgart), arguing that the German rules on quotas for reusable packaging and the related obligations were contrary to Directive 94/62 4 and the provisions of the Treaty on the free movement of goods.
Need kaks ettevõtjat esitasid Verwaltungsgericht Stuttgart’ile kaebuse, väites, et Saksamaa korduskasutuspakendite kvoodisüsteem ning sellega seotud kohustused on vastuolus direktiiviga 94/624ja kaupade vaba liikumist reguleerivate asutamislepingu sätetega.
The German court decided to stay the proceedings and make a reference to the Court of Justice for a preliminary ruling.
Saksamaa kohus otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimused.
According to the Court, since Directive 94/62 does not carry out a complete harmonisation of national systems for the reuse of packaging, the German legislation must be capable of assessment in the light of the provisions of the EC Treaty relating to the free movement of goods.
Kuna direktiiv 94/62 ei ühtlusta täielikult siseriiklikke süsteeme pakendite korduskasutamiseks, võib Euroopa Kohtu hinnangul Saksa õigusnorme hinnata kaupade vaba liikumist käsitlevate asutamislepingu sätete alusel.
Although applying without distinction, the national legislation does not affect the marketing of drinks produced in Germany and that of drinks from other Member States in the same manner.
Kuigi neid siseriiklikke norme kohaldatakse vahet tegemata, ei mõjuta need Saksamaal toodetud jookide ja teistest liikmesriikidest pärit jookide turustamist ühesuguselt.