natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is easy to show that, for two goods, there is only one relative price, while for three goods there are just three relative prices (namely bread against haircuts, haircuts against shoes and bread against shoes).
Neid vahendeid saab kasutada tõhusamalt, kui ühte olemasolevatest kaupadest käsitleda arvestusühikuna (n-ö arvestusrahana).
In the case often goods, however, there are already 45 relative prices, and with 100 goods the number of relative prices amounts to 4950.3 Therefore, the greater the number of goods being exchanged, the more difficult it becomes to gather information on all possible “exchange rates”.
Sellisel juhul saab kõikide kaupade väärtust väljendada arvestusraha alusel ning hindade arv, mida tarbijad peavad eristama ja meeles pidama, väheneks märkimisväärselt.4 Järelikult oleks tehingute tegemine palju lihtsam, kui kõiki hindu väljendataks rahas.
Consequently, collecting and remembering information on the terms of trade creates high costs for the participants in a barter economy, increasing disproportionately with the number of goods exchanged.
Lisaks kaupade hindadele saab rahas väljendada ka kõigi muude varade hinda. Seega saaksid majandusagendid vastava vääringu kasutuspiirkonnas arvestada kulusid, hindu, palku, sissetulekuid jne samade rahaühikute alusel.
These resources can be used more efficiently in other ways if one of the existing goods is used as a unit of account (a socalled “numeraire”).
Nagu eespool mainitud raha funktsioonide puhul, on ka arvestusühiku funktsiooni täitmine seda keerukam, mida ebastabiilsem ja ebausaldusväärsem on raha väärtus.
In this case, the value of all goods can be expressed in terms of this “numeraire” and the number of prices which consumers have to identify and remember can be reduced significantly.4 relative prices.
Üldtunnustatud ja usaldusväärne arvestusühik loob seega tugeva aluse hindade ja kulude arvestamiseks, parandades sel moel läbipaistvust ja usaldusväärsust.
3 More generally, for n goods, there are ________ n x (n – 1) 24 Namely to n – 1 absolute prices.
3 Üldiselt kehtib n arvu kaupade kohta nx(n–1) suhtelist hinda. 2
A variety of items have served as commodity money – for example brightly coloured shells.
Kauprahana on käibinud erinevad esemed, näiteks erksavärvilised merikarbid.
Metallic money The introduction of metallic money was away by which ancient societies tried to overcome the problems associated with using decaying commodities as money.
Metallraha Metallraha kasutuselevõtuga püüti vanasti ületada probleeme, mis tekkisid riknevate kaupade kasutamisel rahana.
It is not known exactly when and where metallic money was used for the first time.
Ei ole täpselt teada, millal ja kus metallraha esmakordselt kasutati.
What is known, however, is that metallic money was in use in around 2000 B. C. in Asia, although in those times its weight does not seem to have been standardised nor its value certified by the rulers.
Siiski on teada, et metallraha oli 2000. aasta paiku eKr kasutusel Aasias, kuigi sel ajal ei olnud valitsejad arvatavasti selle kaalu ühtlustanud ega väärtust kinnitanud.
Chunks or bars of gold and silver were used as commodity money since they were easy to transport, did not decay and were more or less easily divisible.
Kauprahana kasutati kulla- või hõbedakamakaid või -tükke, sest need olid kergesti transporditavad, ei riknenud ning olid vähemal või rohkemal määral jagatavad.
Moreover, it was possible to melt them in order to produce jewellery.
Peale selle võis neid ehete valmistamiseks ümber sulatada.
finance the Empire’s gigantic deficit.
hiiglaslikku puudujääki keisririigi rahanduses.
Byzantine Greek coins were used as international money and were found by archaeologists as far away as Altai in Mongolia.
Bütsantsi-Kreeka münte kasutati rahvusvahelise rahana ja arheoloogid on neid leidnud koguni Altaist Mongoolias.
In the mid-11th century, however, the Byzantine monetary economy collapsed and was replaced by a new system which lasted throughout the 12th century, until the Crusader conquest of Constantinople in 1204 eventually ended the history of Graeco-Roman coinage.
11. sajandi keskpaigas aga kukkus Bütsantsi rahamajandus kokku ja asendus uue süsteemiga, mis kestis kogu 12. sajandi, kuni Konstantinoopoli vallutamine 1204. aastal ristisõjas lõpetas Kreeka ja Rooma müntide kasutamise.
The Greeks and Romans had spread the custom of using coins and the technical knowledge of how to strike them over a vast geographical area.
Kreeklaste ja roomlaste kaudu levisid müntide kasutamise komme ja nende vermimise alased tehnilised teadmised paljudesse piirkondadesse.
For most of the Middle Ages locally minted gold and silver coins were the dominant means of payment, although copper coins were increasingly being used.
Keskajal käibisid maksevahendina enamasti kohalikud kuld- ja hõbemündid, kuigi üha enam kasutati ka vaskmünte.
In 793 A. D. Charlemagne reformed and standardised the Frankish monetary system, introducing a monetary standard according to which one Frankish silver pound (408g) equalled 20 shillings or 240 pence – this standard remained valid in the United Kingdom and Ireland until 1971.
793. aastal reformis ja ühtlustas Karl Suur Frangi riigi rahasüsteemi, kehtestades rahastandardi, mille järgi üks Frangi hõbenael (408 g) võrdus 20 šillingi ehk 240 penniga. Süsteem kehtis Ühendkuningriigis ja Iirimaal 1971. aastani.
Greek coins were therefore widely used (their use was further spread by Alexander the Great), and have been found by archaeologists in a geographical area ranging from Spain to modern India.
Seepärast leidsid Kreeka mündid ulatuslikku kasutamist (nende kasutusala laiendas veelgi Aleksander Suur) ning arheoloogid on neid leidnud maa-alalt, mis ulatub Hispaaniast kuni tänapäeva Indiani.
The Romans, who had previously used cumbersome bronze bars called aes signatum as money, adopted the Greek innovation of using official coins and were the first to introduce a bi-metal scheme using both the silver denarius and the gold aureus.
Roomlased, kes olid varem rahana kasutanud suuri pronksikange (aes signatum), võtsid kreeklaste eeskujul kasutusele uudsed ametlikud mündid ning rakendasid esimesena bimetallsüsteemi, kasutades nii hõbedast denaare kui ka kullast aureusi.
Under the Emperor Nero in the first century A. D., the precious metal content of the coins started to diminish as the imperial mints increasingly substituted gold and silver for alloy in order to
Pärast Konstantinoopoli langust võtsid Itaalia kaubanduslinnriigid Genova ja Firenze 1252. aastal kasutusele kuldmündid – Genova genovino ja Firenze fiorina (ehk floriini). 15. sajandil asus nende asemele Veneetsia tukat.
After the fall of Constantinople, the Italian merchant citystates of Genoa and Florence introduced gold coinage in 1252 with the genoin of Genoa and the fiorina (or florin) of Florence. In the 15th century their place was taken by the ducato of Venice.
Keiser Nero valitsusajal esimesel sajandil pKr hakkas müntide väärismetallisisaldus vähenema ning keiserlikud rahapajad asendasid kulda ja hõbedat üha enam metallisulamiga, et katta
The responsibility for establishing and regulating the system of fiat money in a country remained with the governments, but other public or private institutions such as central banks and the financial system played an increasingly crucial role in the success of the national currency.
Paberraha Hiinlased võtsid paberraha kasutusele keiser Hien Tsungi valitsusajal 800. aasta paiku ning see püsis ringluses mitmete sajandite vältel.
Paper money The Chinese began using paper money around 800 A. D. under Emperor Hien Tsung and continued to do so for several hundred years.This paper money had no commodity value and was money only by imperial decree, or socalled fiat money (i.e. money without intrinsic value).
Paberrahal puudus tarbeväärtus ja see käibis rahana ainult keiserliku dekreedi alusel. See oli niinimetatud dekreetraha (s.o raha ilma tegeliku väärtuseta).
Paper money was most widespread in China around 1000 A. D., but it was abandoned around 1500 when Chinese society went into decline following the Mongol Conquest.
1000. aasta paiku oli paberraha Hiinas levinuim rahavorm, kuid sellest loobuti umbes aastal 1500, kui pärast mongoli vallutusi algas Hiina ühiskonna langus.
Obligations It was, however, difficult to conduct long-distance trade as long as value could only be stored in the form of commodities and coins.The Italian citystates were therefore the first to introduce certificates of indebtedness (“obligations” or “bills of exchange”) as a means of payment.
Võlakirju kasutasid jätkuvalt enamjaolt Itaalia kaupmehed ja bimetallsüsteem püsis valdavana kuni Kolmekümneaastase sõjani.
The Chinese began using paper money around 800 A. D. and continued to do so for several hundred years.
Sõja põhjustatud majandusliku segaduse tõttu hakkasid valitsejad, näiteks Rootsi kuningad, eelistama paberraha.
Gold standard Since the adoption of fiat money approximately two centuries ago, the monetary system has undergone great change.
Järgnevalt võtsid paberraha 1694. aastal kasutusele Inglise Pank (Bank of England) ja 1716. aastal Prantsuse Keskpank (Banque générale).
Paper money was – and still is – legal tender only by an act of the competent authority.
Dekreetraha tulek Euroopasse märkis uue perioodi algust raha kujunemisloos.
It was issued in fixed units of national currency and had a clearly defined nominal value.
Dekreetraha süsteemi loomise ja reguleerimise eest riigis vastutas valitsus, kuid omavääringu edukuses mängisid üha tähtsamat rolli rahandussüsteem ja teised avalikud või erainstitutsioonid, näiteks keskpank.
For along time, the nation states held gold reserves in their central banks to ensure the credibility of their currency – a system known as the Gold Standard.
Võlakirjad Siiski oli raske teostada kaugkaubandust, kuni väärtust sai säilitada üksnes kaupade ja müntide kujul.
Currencies in the form of coins and fiduciary paper notes were convertible into gold at a fixed parity.
Seetõttu võtsid Itaalia linnriigid esimesena maksevahendina kasutusele võlatunnistused (võlakirjad või vekslid).
The United Kingdom was effectively the first country to set up a gold standard in 1816, the exchange rate of pounds into gold having been determined in 1717 at 3.811 pounds sterling per ounce by Sir Isaac Newton himself.
Hiinlased võtsid paberraha kasutusele 800. aasta paiku ning see püsis ringluses mitmete sajandite vältel.
To reduce the risk of being robbed on their journeys, merchants took these obligations with them.
Et kindlustada end reisidel röövimise vastu, kandsid kaupmehed kaasas selliseid võlakirju, kuhu märgiti võlgnik ja laenaja, kindlaksmääratud maksekuupäev ning tasutava kulla või hõbeda kogus.
Debtor and lender were mentioned in the certificates, a payment date was fixed, and the amount of gold or silver noted.
Peagi hakkasid kaupmeestest pankurid võlakirjadega kauplema.
Soon, merchant bankers began to trade these obligations.The first evidence of such a contract dates back to 1156.
Varaseim teadaolev selline leping pärineb aastast 1156.
With the start of World War I, many countries began printing more and more money in order to finance the cost of the war.
Kullastandard Pärast dekreetraha kasutuselevõttu enam kui kakssada aastat tagasi on rahasüsteem palju muutunud.
In Germany, for instance, the number of banknotes issued by the Reichsbank grew from 2,593 million in 1913 to a total of 92,844,720.7 billion banknotes in circulation on 18 November 1923.
Paberraha oli – ja on siiani – seaduslik maksevahend üksnes pädeva asutuse vastuvõetud õigusakti alusel.
This ultimately led to hyperinflation.5 With more money circulating, most countries suspended the convertibility of their currencies into gold, as its increased quantity was no longer balanced by the national gold reserves.
Seda emiteeriti kindlaksmääratud riikide vääringute ühikutes ning sel oli selgelt kindlaksmääratud nimiväärtus.
Obligations continued to be used mostly by Italian merchants, and the bi-metal scheme remained dominant until the Thirty Years’ War.
Pikka aega hoidsid rahvusriigid keskpankades kullavarusid, et tagada omavääringu usaldusväärsus.
Due to the economic turmoil caused by the war, rulers such as the Swedish kings started to prefer paper money.
Seda süsteemi tuntakse kullastandardi nime all.
This was subsequently introduced by the Bank of England in 1694 and the Banque générale in France in 1716.
Müntide ja usaldusraha kujul vääringuid võis fikseeritud kursi alusel kullaks ümber vahetada.
The advent of paper fiat money in Europe marked the beginning of a new phase in the evolution of money.
Ühendkuningriik oli tegelikult esimene, kes 1816. aastal seadis sisse kullastandardi süsteemi.
5 See Davies (1994, p. 573) for a more detailed overview.
Naelsterlingi ja kulla vahetuskursi – 3,811 naelsterlingit ühe untsi kulla eest – määras 1717. aastal kindlaks Sir Isaac Newton isiklikult.
The nation states held gold reserves in central banks to ensure the credibility of their currency.
Bretton Woodsi rahasüsteem lagunes 1971. aastal ja sellest ajast saadik on suuremate riikide vääringud püsinud vaid dekreetrahana.
Gold exchange standard The British gold standard finally collapsed in 1931, but the system was revived at the 1944 international conference held in Bretton Woods, New Hampshire.
Esimese maailmasõja puhkedes hakkasid mitmed riigid trükkima üha rohkem raha, et katta sõjakulutusi.
Here, a revised gold standard was agreed upon: the exchange rates of the national currencies of the major economic powers were pegged to the dollar and the dollar was convertible into gold at a fixed price of USD 35 per ounce.
Saksamaal näiteks kasvas Riigipanga (Reichsbank) emiteeritavate pangatähtede arv 1913. aasta 2593 miljonilt 92 844 720,7 miljardi ringluses oleva pangatäheni 18. novembril 1923.
The Bretton Woods monetary system is therefore sometimes called the gold exchange standard.
Lõpuks viis see hüperinflatsioonini.5 Kuna ringluses oli rohkem raha, peatasid riigid omavääringu kullasse konverteeritavuse, sest suurenenud raha hulk ei olnud enam tasakaalus riigi kullavarudega.
Central banks stood ready to provide dollars in exchange for their national currency and vice versa.
Rahvusriigid hoidsid kullavarusid keskpankades, et tagada omavääringu usaldusväärsus.
The Bretton Woods monetary system collapsed in 1971 and since then the currencies of the major economies have remained pure fiat money.
Seda tüüpi rahaga võib tasuda kaupade ja teenuste eest Interneti või muude elektrooniliste vahendite kaudu.
In addition, most countries have allowed the exchange rates of their currencies to float.
Saanud ostjalt kinnituse makse sooritamise kohta, võtab müüja ühendust pangaga ja raha kantakse üle müüjale.
These days, various forms of intangible money have emerged, among them socalled “electronic money”.
Praegu on Euroopas kasutusel mitu erinevat kaardipõhist e-raha skeemi, mida üldjuhul juhivad rahaasutused.
The evolution of money has not stopped.
Seal lepiti kokku uuendatud kullastandardis.
These days, various forms of intangible money have emerged, among them socalled “electronic money” (“e-money”), or electronic means of payment, which first appeared in the 1990s.
Suuremate riikide vääringute vahetuskursid seoti USA dollariga ning dollarit võis kulda konverteerida kindla kursi alusel – 35 USA dollarit ühe untsi kulla eest.
This kind of money can be used to pay for goods and services on the internet or using other electronic media.
Keskpangad olid valmis vahetama omavääringu dollariteks ja vastupidi.
Upon receiving authorisation from the buyer for the payment to take place, the vendor contacts the issuing bank and is transferred the funds.
Tänapäeval on tekkinud erinevaid immateriaalseid rahavorme, sealhulgas n-ö elektrooniline raha.
At present there are various card-based electronic money schemes in Europe, generally operated by financial institutions.
5 Täpsema ülevaate saamiseks vt Davies (1994, lk 573).
THE IMPORTANCE OF PRICE STABILITY
HINNASTABIILSUSE TÄHTSUS
This chapter provides detailed information to help answer questions such as what price stability, inflation and deflation are, how inflation is measured, what the difference between nominal interest rates and the real return is, and what the benefits of price stability are, or in other words, why it is important for central banks to ensure price stability.
Käesolevas peatükis käsitletakse üksikasjalikult hinnastabiilsust, inflatsiooni ja deflatsiooni, kirjeldatakse inflatsiooni mõõtmist ning nominaalsete intressimäärade ja reaalse tulumäära erinevust ning selgitatakse, miks on hinnastabiilsus kasulik ehk teisisõnu, miks on keskpankadele oluline tagada hinnastabiilsus.
3.1 explains some basic economic terms such as the concepts of inflation, deflation and price stability.
Jaos 3.1 selgitatakse selliseid peamisi majanduslikke mõisteid nagu inflatsioon, deflatsioon ja hinnastabiilsus.
3.2 focuses on the problems associated with measuring inflation.
Jaos 3.2 keskendutakse inflatsiooni mõõtmisega seonduvatele probleemidele.
3.3 provides an overview of the benefits of price stability.
Jaos 3.3 antakse ülevaade hinnastabiilsusega kaasnevatest hüvedest.
THE IMPORTANCE OF PRICE
HINNASTABIILSUSE
WHAT IS PRICE STABILITY?
MIS ON HINNASTABIILSUS?
Inflation and deflation Inflation and deflation are important economic phenomenona that have negative consequences for the economy.
Inflatsioon ja deflatsioon Inflatsioon ja deflatsioon on olulised majanduslikud nähtused, millel on negatiivsed tagajärjed.
Basically, inflation is defined as a general, or broadly-based, increase in the prices of goods and services over an extended period which consequently leads to a decline in the value of money and thus its purchasing power.
Inflatsiooni all mõistetakse üldist või laiaulatuslikku kaupade ja teenuste hinnatõusu pikema aja jooksul, mille tagajärjel raha väärtus ning ostujõud langevad.
Deflation is often defined as the opposite of inflation, namely as a situation in which the overall price level falls over an extended period.
Deflatsiooni määratletakse sageli inflatsiooni vastandina ja see tähendab üldise hinnataseme langust pikema aja jooksul.
When there is no inflation or deflation, we can say that there is price stability if, on average, prices neither increase nor decrease but stay stable over time.
Kui majanduses ei ole ei inflatsiooni ega deflatsiooni, st kui hinnad keskmiselt ei tõuse ega lange, vaid püsivad aja jooksul stabiilsena, on tegemist hinnastabiilsusega.
If, for instance, EUR 100 can buy the same basket of goods as it could, say, one and two years ago, then this can be called a situation of absolute price stability.
Olukorda, kus näiteks saja euro eest saab osta sama palju kaupa kui paar aastat tagasi, nimetatakse absoluutseks hinnastabiilsuseks.
Movements in individual prices and in the general price level It is important to make a distinction between movements in prices of any individual good or service and movements in the general price level.
Üksikute hindade ja üldise hinnataseme muutumine Oluline on eristada üksiku kauba või teenuse hinnamuutust üldise hinnataseme muutumisest.
Frequent changes in individual prices are quite normal in market-based economies, even if there is price stability overall.
Turumajanduses on isegi üldise hinnastabiilsuse korral üsna tavaline, et üksikud hinnad sageli muutuvad.
The changes in supply and/or demand conditions of individual goods or services inevitably lead to changes in their price.
Üksikute kaupade või teenuste pakkumise ja/või nõudluse muutumine toob paratamatult kaasa muutused nende hindades.
For example, in recent years we have seen substantial declines in the prices of computers and mobile phones, mainly resulting from rapid technological progress.
Viimastel aastatel on näiteks arvutite ja mobiiltelefonide hinnad tehnoloogia kiire arengu tõttu oluliselt langenud.
However, from the beginning of 1999 to mid-2006, oil and other energy prices increased, partly as a result of concerns regarding the future supply of energy and partly as a result of increased demand for energy, in particular from fast-growing economies.
Samas tõusid nafta ja muu energia hinnad 1999. aasta algusest 2006. aasta keskpaigani. Selle põhjustasid osalt tulevase energiavarustusega seotud probleemid ja osalt eelkõige kiiresti arenevate majanduste suurenenud nõudlus energia järele.
On the whole, inflation in most industrialised countries remained low and stable – stability in the general price level can go hand-in-hand with substantial changes in individual prices as long as falling and rising prices offset each other so that the overall price level remains unchanged.
Enamikus tööstusriikides püsis inflatsioonitase madala ja stabiilsena, mis näitab, et üldise hinnastabiilsusega võib kaasneda üksikute hindade oluline muutus seni, kuni langevad ja tõusvad hinnad üksteist tasakaalustavad ning üldine hinnatase ei muutu.
Measurement issues How can inflation be measured?
Mõõtmisega seotud aspektid Kuidas inflatsiooni mõõta?
There are millions of individual prices in an economy.These prices are subject to continuous moves which basically reflect changes in the supply of and the demand for individual goods and services and thus give an indication of the “relative scarcity” of the respective goods and services.
Majanduses on miljoneid üksikuid hindu. Need muutuvad pidevalt, kajastades muutusi üksikute kaupade ja teenuste pakkumises ning nõudluses, mis omakorda näitab vastavate kaupade ja teenuste suhtelist vähesust.
It is obvious that it is neither feasible nor desirable to take all of these prices into account, but neither is it appropriate to look at just a few of them, since they may not be representative of the general price level.
Loomulikult ei ole võimalik ega soovitav kõiki neid hindu arvesse võtta. Samas ei piisa ka ainult mõnede hindade mõõtmisest, sest need ei pruugi esindada üldist hinnataset.
However, the developments of the price level as identified by such a basket only reflect the situation of an “average” or representative consumer.
Ostukorvi abil määratletud hinnataseme areng kirjeldab siiski keskmist või tüüpilist tarbijat.
If a person’s buying habits differ substantially from the average consumption pattern and thus from the market basket on which the index is based, that person may experience a change in the cost of living that is different to the one shown in the index.
Kui inimese ostuharjumused erinevad oluliselt keskmise tarbija harjumustest ning seega ka tarbijahinnaindeksi aluseks olevast ostukorvist, võivad elamiskulud tema jaoks muutuda indeksiga näidatust erinevalt.
There will therefore always be some people who experience a higher “inflation rate” for their “individual basket” and some who face a lower “individual rate of inflation”.
Seega on alati tarbijaid, kelle isikliku ostukorvi inflatsioonimäär on keskmisest kõrgem, ning neid, kelle ostukorvi inflatsioonimäär on keskmisest madalam.
In other words, the inflation measured by the index is only an approximate measure of the average situation in the economy; it is not identical to the overall price changes faced by each individual consumer.
Teisisõnu on tarbijahinnaindeksiga mõõdetud inflatsioon vaid keskmise majandusolukorra ligikaudne näitaja ega kajasta üldist hinnamuutust iga üksiku tarbija jaoks.
Consumer Price Index Most countries have a simple common-sense approach to measuring inflation, using the socalled “Consumer Price Index” (CPI).6 For this purpose, the purchasing patterns of consumers are analysed to determine the goods and services which consumers typically buy and which can therefore be considered as somehow representative of the average consumer in an economy.
Tarbijahinnaindeks Enamik riike kasutab inflatsiooni mõõtmiseks lihtsat ja praktilist meetodit, tarbijahinnaindeksit (THI).6 Selleks, et teha kindlaks kaubad ja teenused, mida tarbijad tavaliselt ostavad ning mis seetõttu esindavad keskmist tarbijat majanduses, analüüsitakse nende ostuharjumusi.