natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In answering the first question, it should be remembered first of all that, in accordance with settled case-law, all the authorities of the Member States have the task of ensuring observance of the rules of Community law within the sphere of their competence (see Case C-8/88 Germany v Commission [1990] ECR I-2321, paragraph 13, and Kühne & Heitz, paragraph 20). 35
Esimesele küsimusele vastamiseks tuleb kõigepealt meelde tuletada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale peavad kõik liikmesriikide ametiasutused oma pädevuse piires tagama ühenduse õigusnormide järgimise (vt 12. juuni 1990. aasta otsus kohtuasjas C-8/88: Saksamaa vs. komisjon, EKL 1990, lk I-2321, punkt 13, ning eespool viidatud kohtuotsus Kühne & Heitz, punkt 20). 35
It should also be remembered that the interpretation which, in the exercise of the jurisdiction conferred upon it by Article 234 EC, the Court gives to a rule of Community law clarifies and defines, where necessary, the meaning and scope of that rule as it must be, or ought to have been, understood and applied from the time of its
Samuti tuleb meenutada, et tõlgendus, mille Euroopa Kohus talle EÜ artikliga 234 antud pädevust kasutades ühenduse õigusnormile annab, selgitab ja täpsustab selle sätte tähendust ja ulatust, nagu seda peab või oleks pidanud mõistma ja kohaldama alates selle jõustumise hetkest (vt eelkõige 27. märtsi 1980. aasta otsus
2008 — CASE C-2/06 coming into force (see, inter alia, Case 61/79 Denkavit italiana [1980] ECR 1205, paragraph 16; Case C-50/96 DeutscheTelekom [2000] ECR I-743, paragraph 43; and Kühne & Heitz, paragraph 21). In other words, a preliminary ruling does not create or alter the law, but is purely declaratory, with the consequence that in principle it takes effect from the date on which the rule interpreted entered into force (see, to this effect, Case C-137/94 Richardson [1995] ECR I-3407, paragraph 33). 36
KOHTUOTSUS 12.2.2008 – KOHTUASI C-2/06 kohtuasjas 61/79: Denkavit italiana, EKL 1980, lk 1205, punkt 16; 10. veebruari 2000. aasta otsus kohtuasjas C-50/96: Deutsche Telekom, EKL 2000, lk I-743, punkt 43, ning eespool viidatud kohtuotsus Kühne & Heitz, punkt 21). Teisisõnu ei ole eelotsusel mitte konstitutiivne, vaid üksnes deklaratiivne väärtus, mistõttu selle mõju avaldub põhimõtteliselt alates tõlgendatud normi jõustumisest (vt selle kohta 19. oktoobri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-137/94: Richardson, EKL 1995, lk I-3407, punkt 33). 36
It follows that, in a case such as the main proceedings, a rule of Community law as thus interpreted must be applied by an administrative body within the sphere of its competence even to legal relationships which arose and were formed before the Court gave its ruling on the request for interpretation (see Kühne & Heitz, paragraph 22, and, to this effect, Case C-347/00 Barreira Pérez [2002] ECR I-8191, paragraph 44; Joined Cases C-453/02 and C-462/02 Linneweber and Akritidis [2005] ECR I-1131, paragraph 41; and Case C-292/04 Meilicke and Others [2007] ECR I-1835, paragraph 34). 37
Sellest järeldub põhikohtuasja taolise kohtuasja jaoks, et haldusorgan peab oma pädevuse piires kohaldama ühenduse õigusnormi selles tõlgenduses isegi neile õigussuhetele, mis on tekkinud enne Euroopa Kohtu poolt eelotsuse küsimuse kohta langetatud otsust (vt eespool viidatud kohtuotsus Kühne & Heitz, punkt 22, ja selle kohta 3. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-347/00: Barreira Pérez, EKL 2002, lk I-8191, punkt 44; 17. veebruari 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-453/02 ja C-462/02: Linneweber ja Akritidis, EKL 2005, lk I-1131, punkt 41, ning 6. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-292/04: Meilicke jt, EKL 2007, lk I-1835, punkt 34). 37
However, as the Court has pointed out, this caselaw must be read in the light of the principle of legal certainty, which is one of the general principles recognised by Community law.
Siiski tuleb nimetatud kohtupraktikat, nagu Euroopa Kohus on meenutanud, tõlgendada koosmõjus õiguskindluse põhimõttega, mis on üks ühenduse õiguses tunnustatud üldpõhimõtetest.
Finality of an administrative decision, which is acquired upon expiry of reasonable timelimits for legal remedies or, as in the main proceedings, by exhaustion of those remedies, contributes to such legal certainty, with the consequence that Community law does not require that administrative bodies be placed under an obligation, in principle, to reopen an administrative decision which has become final in that way (Kühne & Heitz, paragraph 24). 38
Selle kohta tuleb märkida, et haldusakti lõplikkus, mille see akt omandab mõistlike kaebetähtaegade möödumisel või – nagu põhikohtuasjas – õiguskaitsevahendite ammendumisega, aitab kaasa õiguskindlusele, mistõttu ühenduse õigus ei nõua, et haldusorgan oleks põhimõtteliselt kohustatud kehtetuks tunnistama haldusakti, mis on muutunud lõplikuks (eespool viidatud kohtuotsus Kühne & Heitz, punkt 24). 38
The Court has none the less held that specific circumstances may be capable, by virtue of the principle of cooperation arising from Article 10 EC, of requiring a national administrative body to review an administrative decision that has become final following the exhaustion of domestic remedies, in order to take account of the
Euroopa Kohus on siiski sedastanud, et teatavad asjaolud võivad EÜ artiklist 10 tuleneva koostööpõhimõtte alusel panna haldusorganile kohustuse vaadata uuesti läbi haldusakt, mis on muutunud lõplikuks siseriiklike õiguskaitsevahendite ammendumise tõttu, et arvestada tõlgendusega, mille Euroopa Kohus on hiljem ühenduse
KEMPTER interpretation of a relevant provision of Community law given subsequently by the Court (see, to this effect, Kühne & Heitz, paragraph 27, and Joined Cases C-392/04 and C-422/04 i-21 Germany and Arcor [2006] ECR I-8559, paragraph 52). 39
KEMPTER asjaomasele sättele andnud (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Kühne & Heitz, punkt 27, ning 19. septembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-392/04 ja C-422/04: i-21 Germany ja Arcor, EKL 2006, lk I-8559, punkt 52). 39
As the referring court points out, in light of paragraphs 26 and 28 of Kühne & Heitz, the conditions capable of providing the basis for such an obligation of review that have been taken into account by the Court include the fact that the judgment of the court of final instance, by virtue of which the contested administrative decision became final, was, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC. 40
Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus meenutab, on Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse Kühne & Heitz punkte 26 ja 28 silmas pidades arvestanud nende tingimuste seas, millele uuesti läbivaatamise kohustuse tekkimine võib tugineda, eriti seda, kui viimase kohtuastme otsus, mille alusel on vaidlustatud haldusakt muutunud lõplikuks, põhineb sellest hilisemat Euroopa Kohtu praktikat arvestades ühenduse õiguse vääral tõlgendusel, mis võeti vastu Euroopa Kohtult EÜ artikli 234 kolmandas lõigus sätestatud tingimustel eelotsust küsimata. 40
The present question referred for a preliminary ruling is designed to ascertain solely whether such a condition is met only if the claimant relied on Community law in the legal action brought by him against the administrative decision in question.
Käesoleva eelotsuse küsimusega soovitakse aga teada, kas selline tingimus on täidetud üksnes siis, kui põhikohtuasja kaebuse esitaja on esitanud asjaomase haldusakti peale kohtule kaebuse, tuginedes seejuures ühenduse õigusele.
In this connection, it is to be noted that the system established by Article 234 EC with a view to ensuring that Community law is interpreted uniformly in the Member States instituted direct cooperation between the Court of Justice and the national courts by means of a procedure which is completely independent of any initiative by the parties (see, to this effect, Joined Cases 28/62, 29/62 and 30/62 Da Costa and Others [1963] ECR 31, at 38; Case 62/72 Bollmann [1973] ECR 269, paragraph 4; and Case C-261/95 Palmisani [1997] ECR I-4025, paragraph 31).
Selle kohta tuleb esiteks rõhutada, et EÜ artiklis 234 liikmesriikides ühenduse õiguse ühtse tõlgendamise tagamiseks kehtestatud kord näeb ette otsese koostöö Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute vahel menetluses, mis ei sõltu poolte taotlustest (vt selle kohta 27. märtsi 1963. aasta otsus liidetud kohtuasjades 28/62–30/62: Da Costa jt, EKL 1963, lk 59, 76; 1. märtsi 1973. aasta otsus kohtuasjas 62/72: Bollmann, EKL 1973, lk 269, punkt 4, ja 10. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-261/95: Palmisani, EKL 1997, lk I-4025, punkt 31).
As the Advocate General explains in points 100 to 104 of his Opinion, the system of references for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and
Nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktides 100–104 märkinud, kätkeb eelotsusetaotlus kohtute vahelist dialoogi, mille alustamine sõltub täielikult siseriikliku
Moreover, as observed by the Commission and by the Advocate General in points 93 to 95 of his Opinion, the wording of Kühne & Heitz does not in any way indicate that the claimant is required to have raised, in his legal action under domestic law, the point of Community law that was subsequently the subject of the Court’s preliminary ruling. 44
Peale selle ei tulene – nagu märgivad komisjon ja kohtujurist oma ettepaneku punktides 93–95 – ka eespool viidatud kohtuotsuse Kühne & Heitz sõnastusest, et kaebuse esitaja peab siseriikliku kohtumenetluse käigus tõstatama ühenduse õiguse sätte kohaldamise küsimuse, mis on Euroopa Kohtu hilisema eelotsuse esemeks. 44
It cannot therefore be inferred from Kühne & Heitz that, for the purposes of the third condition established by that judgment, the parties must have raised before the national court the point of Community law in question. In order for that condition to be satisfied, it is sufficient if either the point of Community law the interpretation of which proved to be incorrect in light of a subsequent judgment of the Court was considered by the national court ruling at final instance or it could have been raised by the latter of its own motion. 45
Seega ei saa eespool viidatud kohtuotsusest Kühne & Heitz tuletada, et selles otsuses esitatud kolmanda tingimuse täitmiseks peavad pooled olema siseriiklikus kohtus tõstatanud asjaomase ühenduse õiguse sätte kohaldamise küsimuse. Selle tingimuse täitmiseks piisab esiteks, kui kõnealust ühenduse õiguse sätet, mille tõlgendus on Euroopa Kohtu hilisema praktika põhjal osutunud vääraks, on viimases astmes asja lahendav siseriiklik kohus uurinud, või teiseks, kui nimetatud kohus oleks võinud tõstatada selle kohaldamise küsimuse omal algatusel. 45
It is to be noted that, while Community law does not require national courts to raise of their own motion a plea alleging infringement of Community provisions where examination of that plea would oblige them to go beyond the ambit of the dispute as defined by the parties, they are obliged to raise of their own motion points of law based on binding Community rules where, under national law, they must or may do so in relation to a binding rule of national law (see, to this effect, Joined Cases C-430/93 and C-431/93 van Schijndel and van Veen [1995] ECR I-4705, paragraphs 13, 14 and 22, and Case C-72/95 Kraaijeveld and Others [1996] ECR I-5403, paragraphs 57, 58 and 60).
Selle kohta tuleb meenutada, et kuigi ühenduse õiguse kohaselt ei ole siseriiklikel kohtutel kohustust tõstatada omal algatusel ühenduse õiguse sätete rikkumise küsimust, kui selle küsimuse läbivaatamine sunniks neid väljuma vaidluse piiridest, mille pooled on määratlenud, on need kohtud siiski kohustatud omal algatusel tõstatama ühenduse siduval õigusnormil põhineva õigusliku küsimuse, kui neil on siseriikliku õiguse alusel kohustus või õigus seda teha siseriikliku siduva õigusnormi puhul (vt selle kohta 14. detsembri 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-430/93 ja C-431/93: van Schijndel ja van Veen, EKL 1995, lk I-4705, punktid 13, 14 ja 22, ning 24. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-72/95: Kraaijeveld jt, EKL 1996, lk I-5403, punktid 57, 58 ja 60).
Accordingly, the answer to the first question referred must be that, in the context of a procedure before an administrative body for review of an administrative decision that became final by virtue of a judgment, delivered by a court of final instance, which, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, was based on a misinterpretation of Community law, Community law does not require the claimant to have relied on Community law in the legal action under domestic law which he brought against the administrative decision.
Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et haldusorgani menetluse puhul, milles vaadatakse uuesti läbi haldusakt, mis on muutunud lõplikuks tulenevalt viimase kohtuastme otsusest, mis põhineb sellest hilisemat Euroopa Kohtu praktikat arvestades ühenduse õiguse vääral tõlgendusel, ei nõua ühenduse õigus, et põhikohtuasja kaebuse esitaja oleks selle haldusakti peale algatatud siseriiklikus kohtumenetluses tuginenud ühenduse õigusele.
Question 2
Teine küsimus
By its second question, the referring court essentially asks whether Community law imposes a limit in time for making an application for review of an administrative decision that has become final.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma teise küsimusega sisuliselt teada, kas ühenduse õigus näeb lõplikuks muutunud haldusakti uuesti läbivaatamise taotluse esitamise suhtes ette ajalise piirangu.
Kempter notes first of all that Community law does not contain any specific provision relating to a timelimit or limitation period for an application for review.
Kempter rõhutab esiteks, et ühenduse õiguses ei ole uuesti läbivaatamise taotluse tähtaja või aegumistähtaja kohta ühtegi konkreetset sätet.
It adds that, in accordance with Kühne & Heitz, the person concerned can assert his right to review of the administrative decision that has become final only in so far as a national provision so permits. Therefore, in order to decide whether or not this right is subject to a time-limit, the national provisions concerning limitation should be referred to. I - 463
Ta lisab, et vastavalt eespool viidatud kohtuotsusele Kühne & Heitz võib asjaomane isik oma lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamise õigusele tugineda üksnes siis, kui siseriiklik säte seda lubab. Otsustamaks, kas see õigus on ajaliselt piiratud või mitte, tuleb arvestada asjaomaseid siseriiklikke aegumistähtaegu reguleerivate sätetega. I - 463
Kempter also submits that, if Community provisions governing timelimits or limitation periods were to be applied by analogy, its application should still not be regarded as out of time, in view of the fact that it was lodged less than three years after the date of the Advocate General’s Opinion in Emsland-Stärke, that is to say the time from which a change in the German courts’ settled caselaw could have been envisaged.
Kempter väidab, et ka juhul, kui analoogia alusel oleksid kohaldatavad aegumistähtaegu reguleerivad ühenduse sätted, ei tuleks tema taotlust pidada hilinenult esitatuks, kui arvestada seda, et ta esitas taotluse enne kolme aasta möödumist eespool viidatud kohtuasjas Emsland-Stärke kohtujuristi ettepaneku esitamisest, st hetkest, millest alates võiks leida, et oli toimunud pööre Saksa kohtute väljakujunenud praktikas.
In the case of the fourth condition established by the Court in Kühne & Heitz, the Czech and Finnish Governments agree with the view expressed by the referring court that the timelimit which the Court thereby created for applying for review of an administrative decision that has become final should be linked to positive awareness of the caselaw on the part of the person concerned. 51
Seoses Euroopa Kohtu poolt eespool viidatud kohtuotsuses Kühne & Heitz esitatud neljanda tingimusega jagavad Tšehhi ja Soome valitsus eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvamust, mille kohaselt tähtaeg, mille Euroopa Kohus oli lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamiseks ette näinud, peab olema seotud sellega, millal asjaomane isik sai vastavast kohtupraktikast tegelikult teada. 51
They further submit that Community law does not prevent the right to apply for review of an unlawful administrative decision from being limited in time.
Lisaks leiavad nad, et ühenduse õigus ei keela õigusvastase haldusakti uuesti läbivaatamise taotluse õiguse ajalist piiramist.
National procedural rules may thus legitimately provide that this type of application must be made within a specific period, provided that the principles of equivalence and effectiveness are observed.
Seega võib siseriiklikes menetlusnormides õiguspäraselt ette näha, et selline taotlus tuleb esitada konkreetsete tähtaegade jooksul, kusjuures järgida tuleb võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet.
According to the Commission, the second question referred for a preliminary ruling concerns only the interval between delivery of the Court’s judgment causing the administrative decision to be unlawful and the application submitted by Kempter for review and withdrawal of that decision.
Komisjoni sõnul puudutab teine eelotsuse küsimus üksnes ajavahemikku, mis jääb Euroopa Kohtu selle otsuse kuulutamise, millest tuleneb asjaomase haldusakti õigusvastasus, ja Kempteri esitatud asjaomase haldusakti uuesti läbivaatamise ja kehtetuks tunnistamise taotluse vahele.
In addition, the Commission states that the principle of procedural autonomy of the Member States precludes the setting of a timelimit at Community level.
Peale selle märgib komisjon, et liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõte keelab tähtaja määramise ühenduse tasemel.
It suggests that, for reasons of legal certainty, the fourth condition established by Kühne & Heitz I - 464
Komisjon pakub välja täiendada eespool viidatud kohtuotsuses Kühne & Heitz esitatud neljandat tingimust õiguskindluse I - 464
KEMPTER be supplemented so as to require the person concerned to have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the preliminary ruling of the Court causing the administrative decision that has become final to be unlawful, and within a period of time after delivery of the Court’s judgment which appears to be reasonable in light of the principles of national law and consistent with the principles of equivalence and effectiveness.
KEMPTER põhimõttest lähtudes ning näha ette, et asjaomane isik peab pöörduma haldusorgani poole viivitamatult pärast seda, kui ta on teada saanud Euroopa Kohtu eelotsusest, millest tuleneb lõplikuks muutunud haldusakti õigusvastasus, ning pärast kõnealuse otsuse kuulutamist sellise ajavahemiku jooksul, mis tundub siseriikliku õiguse põhimõtete põhjal mõistlik ning on kooskõlas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega.
With regard to the question of timelimits for making an application for review, it should be noted first of all that, in the case which gave rise to the judgment in Kühne & Heitz, the claimant undertaking applied for review and amendment of the administrative decision within a period not exceeding three months after it had become aware of the judgment in Case C-151/93 Voogd Vleesimport en -export [1994] ECR I-4915 which caused the administrative decision to be unlawful. 55
Seoses uuesti läbivaatamise taotluse esitamise ajaliste piirangutega tuleb kõigepealt märkida, et eespool viidatud kohtuasja Kühne & Heitz asjaolude kohaselt oli kaebuse esitanud ettevõtja taotlenud haldusakti uuesti läbivaatamist ja muutmist tähtaja jooksul, mis ei ületanud kolme kuud alates sellest, kui kõnealune ettevõtja sai teada 5. oktoobri 1994. aasta otsusest kohtuasjas C-151/93: Voogd Vleesimport en -export (EKL 1994, lk I-4915), millest asjaomase haldusakti õigusvastasus tulenes. 55
It is true that, in its assessment of the factual circumstances of the case which gave rise to the judgment in Kühne & Heitz, the Court held that the length of the period within which the application for review had been made was to be taken into consideration and, in conjunction with the other circumstances indicated by the referring court, justified review of the contested administrative decision. Nevertheless, the Court did not require that an application for review necessarily had to be made immediately after the applicant had become aware of the decision of the Court on which the application was based. I - 465
Euroopa Kohus on eespool viidatud kohtuotsuse Kühne & Heitz aluseks olnud faktiliste asjaolude hindamisel tõesti leidnud, et aeg, mille jooksul uuesti läbivaatamise taotlus on esitatud, tuleb võtta arvesse ning see õigustab vaidlustatud haldusakti uuesti läbivaatamist koos teiste tingimustega, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus oli nimetanud. Siiski ei nõudnud Euroopa Kohus, et uuesti läbivaatamise taotlus tuleb ilmtingimata esitada viivitamatult pärast seda, kui kaebuse esitaja sai teada Euroopa Kohtu praktikast, millele tema taotlus tugineb. I - 465
It is clear that, as the Advocate General notes in points 132 and 134 of his Opinion, Community law does not impose any specific timelimit for making an application for review.
Tuleb märkida, et nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktides 132 ja 134 nentinud, ei näe ühenduse õigus uuesti läbivaatamise taotluse esitamise suhtes ette konkreetset tähtaega.
Consequently, the fourth condition referred to by the Court in Kühne & Heitz cannot be interpreted as an obligation to make the application for review in question within a certain specific period after the applicant has become aware of the decision of the Court on which the application itself is based. 57
Seetõttu ei saa eespool viidatud kohtuotsuses Kühne & Heitz Euroopa Kohtu poolt nimetatud neljandat tingimust tõlgendada kohustusena esitada asjaomane läbivaatamise taotlus teatava konkreetse ajavahemiku jooksul pärast seda, kui kaebuse esitaja on teada saanud Euroopa Kohtu praktikast, millele asjaomane taotlus tugineb. 57
It should nevertheless be pointed out that, in accordance with settled case-law, in the absence of Community rules in the field it is for the domestic legal system of each Member State to designate the courts and tribunals having jurisdiction and to lay down the detailed procedural rules governing actions for safeguarding rights which individuals derive from Community law, provided, first, that such rules are not less favourable than those governing similar domestic actions (principle of equivalence) and, secondly, that they do not render practically impossible or excessively difficult the exercise of rights conferred by Community law (principle of effectiveness) (see, in particular, Case C-432/05 Unibet [2007] ECR I-2271, paragraph 43, and Joined Cases C-222/05 to C-225/05 van der Weerd and Others [2007] ECR I-4233, paragraph 28 and the caselaw cited).
Siiski tuleb märkida, et ühenduse väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb ühenduse õiguse puudumisel iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kindlaks määrata pädevad kohtud ja nende kohtuasjade menetlemise kord, mille eesmärk on tagada isikute ühenduse õigusest tulenevate õiguste kaitse, kusjuures selline kord ei tohi esiteks olla ebasoodsam kui samalaadsete siseriiklike kaebuste puhul (võrdväärsuse põhimõte) ning teiseks ei tohi see muuta ühenduse õiguskorraga antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (vt eelkõige 13. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-432/05: Unibet, EKL 2007, lk I-2271, punkt 43, ning 7. juuni 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-222/05–C-225/05: van der Weerd jt, EKL 2007, lk I-4233, punkt 28 ja viidatud kohtupraktika).