natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Opiates are present in the vast majority of the recorded overdose deaths in Europe and probably play a key role, although they are often found in combination with other substances in overdose victims.
Euroopas on valdav enamik üledoseerimisest tingitud registreeritud surmajuhtudest seotud opiaatidega, mis etendavad tõenäoliselt olulist rolli, kuigi neid leitakse üledoosi ohvritel sageli koos teiste ainetega.
Some opiate users report frequent nonfatal overdoses. This group is likely to be disproportionately at risk of experiencing a subsequent fatal overdose.
Avalikes kohtades süstijatel näib olevat kõrgem üledoseerimise risk; avalikus kohas süstivad tõenäolisemalt kodutud ja sotsiaalselt tõrjutumad.
Overdose deaths tend to happen among experienced users, and users with more severe addiction, rather than among younger and inexperienced users.
Üledoseerimisest tingitud surmajuhtusid tundub rohkem esinevat kogenud ja suurema sõltuvusastmega kasutajatel kui noorematel ja kogenematumatel kasutajatel.
Opiate overdose is one of the leading causes of death among young people, particularly males in urban areas, in many EU countries.
Mõned opiaatide tarbijad saavad sageli üledoose, mis ei lõpe surmaga.
Studies in some European cities have estimated that overdose deaths accounted for 15% (Munich in 1995), 17% (Barcelona in 1995) or 33% (Greater Glasgow in 2003) of all deaths among 15–35 year-old males.
Mainitud rühmas on hiljem surmaga lõppeva üledoosi risk ebaproportsionaalselt suur.
In most EU countries, overdose victims appear to be getting older, suggesting an ‘ageing cohort effect’.
Paljude EL liikmesriikide noorte seas on opiaatide üledoos üks olulisemaid surmapõhjusi, eriti meessoost linnaelanikel.
Finland and, to a lesser extent, Greece and the United Kingdom are exceptions to this trend, which might signal an increased incidence of opiate use in recent years in these countries.
Mõnes Euroopa linnas läbi viidud uuringust on selgunud, et üledoseerimisest põhjustatud surmajuhud moodustasid 15–35aastaste meeste surmajuhtudest 15% (München 1995), 17% (Barcelona 1995) või 33% (Glasgow koos lähiümbrusega, 2003).
Because many opiate overdoses happen in the presence of other users, an opportunity exists for timely intervention.
Enamikus EL liikmesriikides näivad üledoseerimise ohvrid vananevat, mis viitab „kohordi vananemise efektile“.
However, studies show that those witnessing drug overdoses often react inappropriately or do not react in a timely fashion. Reasons for this include lack of knowledge, difficulty in identifying an overdose situation and fear of police intervention.
Soome ning vähemal määral Kreeka ja Ühendkuningriik on erandid sellest suundumusest, mis võib anda tunnistust opiaatide tarbimise suurenemisest neis riikides viimastel aastatel.
Circumstances of overdoses are well known
Üledoseerimise asjaolud on hästi teada
Overdose deaths in a community will depend on the number of injectors (more than simply on the overall population) and on overdose incidence and lethality rates among injectors.
Paljud üledoseerimisest tingitud surmajuhud on ennetatavad
Using opiates by injection increases considerably the risk of overdose; heroin use by smoking or inhalation may cause overdoses but the risk is considerably lower.
Opiaatide tarbimine süstimise teel suurendab oluliselt üledoseerimise riski; heroiini tarbimine suitsetamise või sissehingamise teel võib samuti põhjustada üledoseerimist, kuid sellisel juhul on risk tunduvalt madalam.
Research into the circumstances of overdoses has supported the development of interventions that target risk situations or individuals and taken together are capable of achieving a considerable reduction in the deaths occurring from the immediate effects of drug taking.
Üledoseerimise asjaolude uuringud on aidanud välja töötada sekkumisi, mis on suunatud riskisituatsioonidele või üksikisikutele ning võivad kokkuvõttes aidata vähendada narkootikumide tarbimise vahetu mõjuna ilmnevaid surmajuhtusid.
Affecting mainly younger people, opiate overdoses account for a considerable number of potential years of life lost.
Kuigi tarbitav heroiinikogus näib üledoseerimisest tingitud surmajuhtude puhul etendavat oma rolli, on üledoseerimise ohvrite vere heroiinitase väga erinev ja paljudel ohvritel on see tase suhteliselt madal.
For example, in England and Wales in 1995, opiate overdose was estimated to represent 5% of all years of life lost by males, approaching the loss through road traffic accidents.
Heroiini üledoseerimisel loetakse oluliseks riskiteguriks heroiini kombineerimist teiste uimastitega, mis põhjustab mürgitust
The combination of heroin with other drugs, leading to polydrug toxicity, is considered a major risk factor in heroin overdoses.
Ravi saavate narkomaanide osakaalu, eriti opioidide asendusravi saavate heroiinitarbijate
Reaching out to untreated populations of drug users and bringing them into contact with drugs services is an important step to help educate drug users about how to avoid risk situations and to motivate them to enter into care.
Opiaatide üledoosid kahjustavad põhiliselt noori ja nende tagajärjel kaotatakse oluline arv potentsiaalseid eluaastaid.
In addition to overdose, opiate users, particularly those injecting, are at increased risk of death from AIDS and other causes, including violence, accidents and suicides. Their overall mortality is roughly 10–20 times higher compared to the general population of the same age.
Näiteks Inglismaal ja Wales’is moodustas opiaatide üledooside tõttu 1995. aastal kaotatud eluaastate arv hinnanguliselt 5% kõigist meessoost isikute kaotatud eluaastatest ning see määr lähenes liiklusõnnetuste tagajärjel kaotatud eluaastate määrale.
Overdose prevention needs to form part of a comprehensive approach to responding to drug users that includes measures to address the wider health and social problems this group faces.
Üldiselt viitavad tõendid kindlalt sellele, et narkootikumide üledoseerimise oluline vähendamine on saavutatav ainult mitmesuguste sekkumistega, mis on suunatud riskikäitumise erinevatele aspektidele.
Drug users need to be exposed to appropriately constructed prevention messages that address different aspects of risk behaviour.
Narkomaanidele tuleb edastada riskikäitumise erinevatele aspektidele suunatud, sobivalt koostatud ennetussõnumid.
Repeated exposure is most likely to result in behavioural change.
Kõige tõenäolisemalt muudab käitumist selliste sõnumite korduv edastamine.
The message to reduce injecting should be emphasised.
Selles tuleb rõhutada süstimise vähendamist.
The overall increasing trend continued in the midand late 1990s, although at a less marked rate.
Surmajuhtude vähendamine – tähtis eesmärk Euroopa tervishoiupoliitikas
Between 2000 and 2001/02, many EU countries reported some decreases in the numbers of overdose deaths; more recent but preliminary data suggest that this trend is continuing.
2000.–2001/2002. aastal üledoseerimisest tingitud surmajuhtude arv paljudes EL riikides mõnevõrra vähenes; hiljutisemad, hetkel esialgsed andmed näitavad selle tendentsi jätkumist.
However, at EU level, deaths from overdose remain at historically high levels (8306 in 2001, the most recent year with comparable data).
Hoolimata sellest püsib EL tasandil üledoseerimisest tingitud surmajuhtude arv enneolematult kõrge (hiliseimal võrreldavate andmetega aastal 2001 oli neid 8306).
The European Union drug strategy 2000–04 addresses the reduction of severe health consequences of drug use and includes the substantial reduction over five years in the number of drug-related deaths as a target.
Euroopa Liidu uimastipoliitika 2000–2004 on suunatud narkootikumide tarbimisest tingitud tõsiste tervisemõjude tagajärgede vähendamisele ja selle eesmärk on kahandada viie aasta jooksul oluliselt narkootikumidega seotud surmajuhtude arvu.
An EU Council recommendation of 18 June 2003 emphasises the need to prevent and reduce health-related harm associated with drug dependence and calls on Member States to implement a range of concrete services and facilities, particularly aimed at reducing overdose deaths.
Euroopa Liidu Nõukogu 18. juuni 2003. aasta soovituses rõhutatakse vajadust ennetada ja vähendada narkosõltuvuse tervisele kahjulikke mõjusid ning kutsutakse liikmesriike üles looma mitmesuguseid konkreetseid talitusi ja asutusi, mis oleks suunatud just üledoseerimisest tingitud surmajuhtude vähendamisele.
These recent decreases were attributed by some countries to increased treatment provision and, in particular, substitution treatment, harm reduction measures, reduced levels of drug injecting and decreases in availability and purity of heroin.
Narkomaane on vaja õpetada oma kaaslastel üledoose tuvastama ja neile vastavalt reageerima. See hõlmab lihtsamaid esmaabivõtteid, näiteks ohvri seadmist toibumiseks sobivasse asendisse ning kiirabi ootamist koos ohvriga.
It is encouraging that this target has found rapid acceptance among Member States and most countries have included the reduction in the number of deaths as an objective into their national drug strategies.
Üledoseerimisolukordades politseiprotokollide koostamisel tuleb tagada, et üledoseerimise tunnistajad ei kardaks kiirabi kutsuda.
The potential of other measures for which there appears to be a sound rationale needs to be exploited.
Mõned riigid on loonud võimalused narkootikumide tarvitamiseks koolitatud personali järelevalve all.
For example, research is needed to resolve important questions about peer-distribution of opiate antagonists (naloxone).
Neid võimalusi kasutavad süstivad narkomaanid väldivad avalikes kohtades süstimisega kaasnevaid riske.
The number of deaths from drug overdoses in the 15 older EU Member States increased
Lootust annab fakt, et eesmärgi püstitus on leidnud liikmesriikide heakskiidu ja enamik on lisanud surmajuhtude arvu vähendamise oma riiklikku uimastistrateegiasse.
Number of drugs overdose deaths reported to the EMCDDA in the ‘old’ 15 EU countries and Norway (1985–2001)
EMCDDA-le 15 nn vana liikmesriigi ja Norra kohta esitatud narkootikumide üleannustest põhjustatud surmajuhtumite arv (1985–2001)
For example, France and Spain have reported consistent decreases in overdose deaths since the mid-1990s.
Näiteks Prantsusmaal ja Hispaanias on üledoseerimisest tingitud surmajuhtude arv alates 1990ndate aastate keskpaigast pidevalt vähenenud.
Although coverage or reporting in these countries may be limited, it is worth noting that both countries are among those with higher estimated proportions of opiate users in substitution treatment (over 50%).
Kuigi andmete kaetus või esitamine neis riikides võib olla piiratud, tasub märkida, et mõlemad riigid on nende seas, kus asendusravi saavate opiaaditarbijate hinnanguline osakaal on kõrgem (üle 50%).
The fivefold decrease in overdose deaths recorded in France between 1994 and 2002 is considered to result from drug users’ increased access to care, following the massive expansion of substitution treatment.
Prantsusmaal aastail 1994–2002 üledoseerimisest tingitud surmajuhtude arvu viiekordne vähenemine loetakse tulenevat paremast raviteenuste kättesaadavusest narkomaanidele pärast asendusravivõimaluse massilist laiendamist.
In Spain, the considerable shift away from injection that has been noted since the early 1990s is also likely to have played an important role in the overall reduction in deaths from overdose.
Alates 1990ndate aastate algusest Hispaanias täheldatud märkimisväärne süstimisest loobumine aitas ilmselt samuti oluliselt vähendada üledoseerimisest tingitud surmajuhtude üldarvu.
Notes: Based on national definitions, as used in the 2004 EMCDDA annual report.
Märkused: Lähtub riikides kasutatavatest määratlustest, mida kasutati EMCDDA 2004. aasta aastaaruandes.
In a few countries, the national figures include some cases of deaths indirectly related to drug use.
Mõnes riigis sisaldavad siseriiklikud andmed ka mõningaid narkootikumide tarbimisega kaudselt seotud surmajuhtusid.
Source: Reitox national reports 2003, taken from general mortality registries or special registries (forensic or police).
Allikas: Reitoxi 2003. aasta siseriiklikud aruanded, andmed võetud üldistest surmade registritest või (kohtumeditsiini või politsei) eriregistritest.
New Member States and candidate countries may be at risk of an increasing trend in overdose deaths, similar to that observed in western Europe.
Uutes liikmesriikides ja kandidaatriikides võib tekkida samasugune üledoseerimisest tingitud surmajuhtude arvu kasvu tendents kui Lääne-Euroopas.
Some worrying signs that this might already be happening are observable in Estonia and Slovenia.
Eestis ja Sloveenias võib täheldada murettekitavaid ilminguid, et see tendents võib olla juba tekkinud.
If the new Member States are to avoid the ‘overdose epidemic’ experienced by western Europe, then the implementation of a range of effective measures to reduce overdose risk is now urgently required.
Selleks, et uutes liikmesriikides vältida Lääne-Euroopas kogetud „üledoseerimise epideemiat“, on vaja praegu kiiresti rakendada mitmesuguseid tõhusaid meetmeid üledoseerimise ohu vähendamiseks.
Drugs in focus is a series of policy briefings published by the European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA), Lisbon.
Narkootikumid on Lissabonis asuva Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskus (EMCDDA) poolt regulaarselt väljaantav narkopoliitika alane infoleht.
Original language: English.
Väljaande originaalkeel on inglise keel.
The importance of drug overdose is becoming increasingly recognised, but has not yet received adequate attention as a public health issue.
Narkootikumide üledoseerimise tähtsust tunnistatakse üha rohkem, kuid sellele kui tervishoiuküsimusele ei ole veel piisavalt tähelepanu pööratud.
That overdose is avoidable must become a central message and a priority issue for drugs services.
Narkotalituste keskseks sõnumiks ja prioriteetseks küsimuseks peab saama üledooside välditavus.
To have a substantial impact on overdose-related morbidity and mortality, not just a single measure but a range of interventions are likely to be required.
Olulise mõju avaldamiseks üledoosidega seotud haigestumistele ja suremusele ei ole ilmselt vaja mitte ainult üht meedet, vaid mitmesuguseid sekkumisi.
Further improvements in the reporting of drug-related deaths at population level are required, especially in those countries where registers remain poor.
Narkootikumidega seotud surmajuhtude aruandlust tuleb veelgi täiustada elanikkonna tasemel, eriti riikides, kus registripidamine jääb veel algtasemele.
Assessment of other aspects of drug-related mortality is needed, including follow-up studies and the further assessment of innovative interventions, such as the use of opiate antagonists.
On vaja hinnata ka narkootikumidega seotud suremuse muid aspekte, sealhulgas viia läbi järeluuringuid ning hinnata täiendavalt uuenduslikke sekkumisi, näiteks opiaatide antagonistide kasutamist.
Recent reversals in the long-term upward trend in overdose deaths observed in some Member States are likely to reflect increased treatment coverage and decreased levels of risk taking, especially injecting.
Üledoseerimisest tingitud surmajuhtude pikaaegse kasvutendentsi hiljutine pöördumine teatavates liikmesriikides kajastab ilmselt paremat raviga hõlmatust ning riskikäitumise, eriti süstimise vähenemist.
Factors associated with overdose are known, both at individual and community levels.
Üledoseerimisega seotud tegurid on teada nii üksikisiku kui ka kogukonna tasemel.
Key sources
Tähtsamad allikad
Comorbidity — drug use and mental disorders
Kaasnevad haigused – narkootikumide tarbimine ja vaimsed häired
An underestimated condition in the general population.
Seisundi alahindamine alles hiljuti.
The US National Epidemiologic Survey on Alcohol and Related Conditions firmly established the relation between drug use disorder and personality disorder, with about half of drug users having at least one personality disorder.
USA üleriigilise alkoholi ja sellega seotud seisundite epidemioloogiauuringu tulemusena määrati kindlaks kindel seos narkootikumide tarbimise häire ja isiksusehäire vahel, sest ligikaudu pooltel narkootikumide tarbijatest oli vähemalt üks isiksusehäire.
96 %, with the dominant types being antisocial and borderline disorders, depression ranges from 5 % to 72 %, and anxiety disorders from 4 % to 32 %.
uuringutes 14–96% uuritavatest, kusjuures valdavad häired on antisotsiaalsus või selle piiril olek, depressiooni esineb 5–72% ja ärevushäireid 4–32% juhtudest.
The large variation is probably due to differences in the focus of diagnostic assessment and the type of sample chosen, and underlines the lack of comparable data between EU Member States.
Suur varieerumine tuleneb tõenäoliselt diagnostika erinevatest suunitlustest ja valitud valimite liikidest ning see toob esile ELi liikmesriikide vaheliste võrdlusandmete puudumise.
In clinical prevalence samples of drug dependent patients, personality disorders (50–90 %) are the most prevalent form of co-morbidity, followed by affective disorders (20–60 %) and psychotic disorders (15–20 %).
Narkosõltuvusega patsientide kliinilistes valimites on kõige sagedasem kaasnev haigus isiksusehäired (50–90%), millele järgnevad afektiivsed häired (20–60%) ja psühhootilised häired (15–20%).
Antisocial personality disorder is 25 % in representative clinical samples.
Antisotsiaalset isiksusehäiret esineb esinduslikes kliinilistes valimites 25%.
Recent research indicates that psychopathology usually precedes drug use.
Hiljutised uuringud näitavad, et tavaliselt eelneb narkootikumide tarbimisele psühhopatoloogia.
The prognosis of psychiatric problems worsens with early onset of drug use and longterm continued drug use.
Mainitud sündroomid mõjutavad vastastikku üksteist ja kattuvad omavahel, mis tähendab, et inimesel võib olla lisaks narkootikumidega seotud häiretele mitu sellist häiret.
The syndromes mentioned interact and overlap, which means that a person might have more than one of these disorders in addition to drugrelated disorders.
„Puutudes kokku narkootikumide tarbijaga kipume nägema tema probleemide põhjusena narkootikumide tarbimist. Narkootikumide tarbimisega kaasnevad aga väga sageli ka vaimse tervise häired, mida me sageli ei tunnista.
Comorbidity is often underestimated and underdiagnosed.
Kaasnevaid haigusi sageli alahinnatakse ega diagnoosita piisavalt.
Two main groups of comorbid drug users are recognised, each with distinct profiles.
Eristatakse kaht kaasnevate haigustega narkootikumitarbijate rühma, millel kummalgi on selgesti eristatav profiil.
One group is dominated by people with psychiatric illness and the second group is characterised by drug dependency.
Ühte rühma kuuluvad põhiliselt psühhiaatriliste haigustega inimesed ja teisele rühmale on iseloomulik narkosõltuvus.
About 30–50 % of psychiatric patients in Europe today have a mental illness as well as a substance use disorder, mainly with alcohol, sedatives or cannabis.
Praegusel ajal põeb ligikaudu 30–50% Euroopa psühhiaatrilistest patsientidest nii psüühikahäireid kui ka sõltuvust teatud ainete, põhiliselt alkoholi, rahustite või kanepi tarbimisest.
Among clients from drug treatment centres, comorbidity mostly implies another profile, with heroin, amphetamine or cocaine use and one or several personality disorders as the dominant diagnostic features, followed by diagnoses of depression and anxiety and, to a lesser degree, by psychotic disorders.
Narkoravikeskuste klientide puhul tähendavad kaasnevad haigused teistsugust profiili, kus valdavalt diagnoositakse heroiini, amfetamiini või kokaiini tarbimist ja üht või mitut isiksusehäiret, millele järgnevad depressiooni ja ärevuse diagnoosid ning vähemal määral psühhootilised häired.
This distinction has consequences for the choice of optimal treatment interventions.
Need erinevused mõjutavad optimaalse ravi valikut.
Both groups often need combined but different pharmacological and psychosocial interventions over a prolonged time.
Mõlemad rühmad vajavad sageli kombineeritud, kuid erinevat farmakoloogilist ja psühhosotsiaalset sekkumist pikema aja jooksul.
Marcel Reimen, Chairman EMCDDA Management Board
Marcel Reimen, EMCDDA haldusnõukogu esimees
The co-occurrence of personality disorders and drug abuse was only recently described
Rahvastiku seas üldiselt kirjeldati isiksusehäirete ja narkootikumide kuritarvitamise koos esinemist
Available European data provide a diverse picture.
Euroopa kohta olemasolevad andmed annavad vägagi mitmekesise pildi.
In different clinical studies, personality disorders range from 14 % to
Isiksusehäireid esineb erinevates kliinilistes
Co-morbidity, sometimes called ‘dual diagnosis’, was defined by the World Health Organization (WHO) in 1995 as the ‘co-occurrence in the same individual of a psychoactive substance use disorder and another psychiatric disorder’.
Maailma Tervishoiuorganisatsioon (WHO) määratles kaasneva haigestumise, mida vahel nimetatakse ka „topeltdiagnoosiks“, 1995. aastal „psühhoaktiivse aine tarbimise häire ja mõne teise psühhiaatrilise häire koos esinemisena ühel ja samal isikul.“
Key issues at a glance
Lühiülevaade põhiküsimustest
Problem drug users, more often than not, suffer from mental disorders.
Narkootikumide tarbimise probleemiga isikud kannatavad väga sageli ka vaimsete häirete all.
Both psychiatric teams and drug services regularly fail to identify patients with comorbidity.
Tavaliselt jääb aga kaasnev haigus nii psühhiaatrite kui narkotalituse poolt avastamata.
Treatment staff are often not trained to deal with comorbid clients, since their training usually is specialised (medicine, psychology, social work, etc.).
Ravipersonalil ei ole sageli väljaõpet kaasneva haigusega patsientidega tegelemiseks, sest töötajate koolitus piirdub tavaliselt oma erialaga (meditsiin, psühholoogia, sotsiaaltöö vms).
In the treatment of co-morbidity, there is no single psychosocial intervention for drug addiction that is superior to all others.
Kaasneva haiguse ravis ei ole üht narkosõltuvuse psühhosotsiaalset ravimeetodit, mis oleks kõigile teistele eelistatav.
Currently, treatment of comorbidity is often not effectively organised and lacks quality management.
Kaasneva haigestumise ravi ei ole praegu sageli tõhusalt korraldatud ja sellel puudub kvaliteedijuhtimine.
This leads to inefficient treatment and high staff turnover.
See põhjustab ravi ebaefektiivsust ja personali suurt voolavust.
Comorbid clients are often sent back and forth between psychiatric and drug services, not receiving proper assessment or treatment.
Kaasneva haigusega patsiente jooksutatakse tihtipeale edasi-tagasi psühhiaatria- ja narkotalituste vahet, ilma et neid õigesti hinnataks ega ravitaks.
Treatment of comorbid patients involves different services over a long time.
Kaasneva haigestumisega patsientide ravi hõlmab pikema aja jooksul erinevaid talitusi.
Problem drug use and psychiatric disorders — a common combination and so is the combination of both.
Narkootikumide tarbimise probleem ja psühhiaatrilised häired – levinud kombinatsioon palju rohkem levinud kui elanikkonna seas üldiselt.
Relapse rates are high among drug users who have served long sentences and there is a growing recognition that incarceration can worsen mental health problems and that drug use often continues within the prison.
Tagasilanguse määr on kõrge narkootikumide tarbijate seas, kes on kandnud pikaajalist vanglakaristust, ning üha enam tunnistatakse, et vangistus võib vaimse tervise probleeme süvendada ja et vanglas narkootikumide tarbimist sageli jätkatakse.
interventions are the most effective. The essential characteristics of effective interventions are that they provide (a) a stringent structure, (b) a clear target on the drug problem and (c) a minimum treatment period of between three and six months.
Süstemaatilised diagnostilised uuringud näitavad, et ligikaudu 80%-l narkosõltuvuse diagnoosiga patsientidest kaasnevad sellega ka psühhiaatrilised häired.
Systematic diagnostic studies indicate that around 80 % of patients with a drug dependency diagnosis also have comorbid psychiatric disorders.
Keskmiselt avaldasid positiivset, narkootikumide pruukimist pidurdavat mõju ainult põhjalikumad psühhoterapeutilised sekkumised.