natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On 9 January 2003 ILCO lodged an appeal in cassation against the judgment of the Corte d’Appello di Roma of 9 September 2002, claiming, in particular, infringement of Article 13 of Regulation No 866/90.
ILCO esitas 9. jaanuaril 2003 Corte d’appello di Roma 9. septembri 2002. aasta otsuse peale kassatsioonkaebuse, viidates eelkõige määruse nr 866/90 artikli 13 rikkumisele.
ILCO argued before the Corte Suprema di Cassazione (Supreme Court of Cassation) that, that article providing solely that Community assistance cannot be granted in order to finance projects for the processing of products from third countries, it does not follow that a trader who has obtained financing and used it in accordance with Community rules, and who has complied with the obligations entered into and achieved the objectives set out in the programme concerned should not also be able to slaughter animals from third countries.
ILCO väitis Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) menetluses, et kõnealune artikkel sätestab vaid seda, et ühenduse abi ei saa anda kolmandatest riikidest pärit toodete töötlemiseks mõeldud projektide rahastamiseks, kuid sellest ei tulene, et ettevõtja, kes on abi saanud ja kasutanud seda ühenduse eeskirjadele vastavalt ning kes on kokkulepitud kohustused täitnud ja vastavas programmis ettenähtud eesmärgid saavutanud, ei tohi ühtlasi tappa kolmandatest riikidest pärit loomi.
Considering that ILCO’s appeal in cassation must be dismissed if Article 13 of Regulation No 866/90 required the cofinanced plant to be used exclusively for the processing of products of Community origin, the Corte Suprema di Cassazione stayed proceedings and referred the following question to the Court of Justice:
Leides, et ILCO kassatsioonkaebus tuleb rahuldamata jätta juhul, kui määruse nr 866/90 artikli 13 kohaselt tuleb ühiselt rahastatud käitist kasutada ainult ühendusest pärit toodete töötlemiseks, otsustas Corte suprema di cassazione menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
‘Must Article 13 of … Regulation … No 866/90 … be interpreted as meaning that financing must be excluded in cases in which, notwithstanding implementation of the specific programme for which the financing was obtained, the marketing and/or processing (in addition) of products which are not from the Community takes place along with the marketing and/or processing of products from the Community in the amounts required by the programme?’
„Kas […] määruse nr 866/901 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et rahalise abi andmine on välistatud, kui turustatakse või töödeldakse ka tooteid, mis ei ole pärit ühenduse territooriumilt, kuigi asjaomast eriprogrammi, milleks kõnealust rahalist abi anti, on teostatud vastavalt nõuetele, turustades ja/või töödeldes ühendusest pärit tooteid programmis ette nähtud mahus?”
Concerning the question referred for a preliminary ruling
Eelotsuse küsimus
It is to be stated, first of all, that the Court is asked expressly to interpret Article 13 of Regulation No 866/90, and not Article 24 of Regulation No 4253/88, which provides the legal basis for any decision by the Commission reducing, suspending or cancelling financial assistance.
Kõigepealt tuleb märkida, et Euroopa Kohtul palutakse otsesõnu tõlgendada määruse nr 866/90 artiklit 13, mitte aga määruse nr 4253/88 artiklit 24, mis on õiguslikuks aluseks otsusele, mille komisjon võib rahalise abi vähendamise, peatamise või tühistamise kohta teha.
Since it is clear from the order for reference that the dispute in the main proceedings relates to the financial assistance granted to ILCO as a whole, it is necessary to decide whether, in circumstances such as those in the main proceedings, Article 13 of Regulation No 866/90 entitles the competent authority, in the context of its legal relationship with the final recipient, to refuse altogether to pay the financial assistance granted to the latter.
Kuivõrd eelotsusetaotlusest selgub, et põhikohtuasi puudutab ILCO-le antud rahalist abi tervikuna, on vaja tuvastada, kas määruse nr 866/90 artikkel 13 annab põhikohtuasjas käsitletaval juhtumil pädevale ametiasutusele tema õigussuhtes lõpliku abisaajaga õiguse keelduda viimasele igasugusest rahalise abi maksmisest.
In their observations, ILCO and the Commission state that the marketing or processing of sheep from third countries cannot exclude financing as a whole.
ILCO ja komisjon sedastavad oma märkustes, et kolmandatest riikidest pärit lammaste turustamist ja töötlemist ei saa rahastamisest täielikult ilma jätta.
The Greek Government, for its part, contends that, on certain conditions, the recipient of the assistance may use the cofinanced plant also for the processing and marketing of sheep from third countries.
Kreeka valitsus leiab omalt poolt, et teatud tingimustel võivad abisaajad kasutada ühiselt rahastatud käitist ka kolmandatest riikidest pärit lammaste töötlemiseks ja turustamiseks.
The Italian Government, for its part, advocates a strict interpretation of Article 13 of Regulation No 866/90, excluding all Community financial assistance in cases where products from outside the Community have been marketed or processed at the plant in receipt of such assistance.
Itaalia valitsus leiab omalt poolt, et määruse nr 866/90 artikli 13 kitsas tõlgendamine, mis välistab ühenduse igasuguse rahalise abi, kui sellist abi saanud käitises on turustatud või töödeldud ühenduseväliseid tooteid.
In support of that view, the Italian Government argues that the Community legislature included an express provision with regard to any derogation from the requirements laid down in that article.
Itaalia valitsus põhjendab oma väidet sellega, et kõnealuses artiklis sätestatud nõuetest erandi tegemiseks on ühenduse seadusandja näinud ette otsese sätte.
That view cannot, however, be accepted.
Selle väitega ei saa siiski nõustuda.
It is appropriate to point out that, in circumstances such as those in the main proceedings, there is no question of formal derogation from the requirements laid down in that article.
Tuleb märkida, et põhikohtuasjas vaadeldavatel asjaoludel ei ole küsimuse all kõnealuses artiklis sätestatud nõuetest formaalse erandi tegemine.
It is more a case of whether the competent authority is in a position to refuse altogether payment of the assistance granted where it subsequently appears that an investment for which assistance has been granted has been used to some extent for the marketing or processing of products from third countries.
Pigem on küsimus selles, kas pädev asutus võib täielikult keelduda eraldatud abi väljamaksmisest, kui hiljem selgub, et rahalist abi saanud investeeringut on kasutatud teatud ulatuses ka kolmandatest riikidest pärit toodete turustamiseks ja töötlemiseks.
In that regard, it is appropriate to consider the requirements arising under Article 13 of Regulation No 866/90 and from the principle of proportionality.
Sellega seoses tuleb analüüsida määruse nr 866/90 artiklist 13 tulenevaid nõudeid ja proportsionaalsuse põhimõtet.
As regards the interpretation of Article 13 of Regulation No 866/90, it is appropriate to point out that that provision, as can be seen from its wording, does not lay down any express obligation on the recipient of financial assistance, but imposes requirements with regard to the granting of such assistance.
Määruse nr 866/90 artikli 13 tõlgendamise osas tuleb märkida, et antud sätte sõnastusest ei tulene otsesõnu mingeid kohustusi rahalise abi saajale, vaid selles kehtestatakse nõuded niisuguse abi andmiseks.
However, the fact that in Article 13 the Community legislature prohibits only the financing of an investment project for the marketing or processing of products from third countries would imply, logically, that the recipient must, when the assisted project is carried out, comply with the Community objective for its financing, as the Greek Government rightly points out in its observations.
Asjaolu, et ühenduse seadusandja on sätestanud artiklis 13 üksnes keelu rahastada kolmandatest riikidest pärit toodete töötlemiseks mõeldud investeerimisprojekte, tähendab loogiliselt siiski seda, et abisaaja peab toetatud projekti elluviimisel järgima rahastamise aluseks olnud ühenduse eesmärki, nagu Kreeka valitsus on oma märkustes õigesti sedastanud.
If the recipient of financial assistance were free to use cofinanced plant for the marketing or processing of products from outside the Community, the objective of that provision of Article 13 of Regulation No 866/90, namely to improve the marketing and processing of Community agricultural products, would not be achieved.
Kui rahalise abi saaja saaks vabalt kasutada ühiselt rahastatud käitisi väljastpoolt ühendust pärit toodete turustamiseks ja töötlemiseks, jääks saavutamata määruse nr 866/90 artikli 13 selle sätte eesmärk, mis on parandada ühenduse põllumajandustoodete turustamist ja töötlemist.
As to whether the recipient’s failure to comply with such an obligation entitles the competent authority to refuse altogether to pay the financial assistance, it is to be noted that the principle of proportionality, which is a general principle of Community law and has been affirmed on numerous occasions in the caselaw of the Court of Justice, in particular with regard to the common agricultural policy, must be observed as such both by the Community legislature and by the national legislatures and courts which apply Community law.
Mis puudutab küsimust, kas sellise kohustuse asjaomase abisaaja poolt täitmata jätmine annab pädevale asutusele õiguse keelduda täielikult rahalise abi maksmisest, tuleb meenutada, et ühenduse õiguse üldpõhimõtteks olevat proportsionaalsuse põhimõtet, mis on Euroopa Kohtu praktikas, iseäranis ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas korduvalt kinnitust leidnud, peavad järgima nii ühenduse seadusandja kui ka siseriiklikud seadusandjad ja ühenduse õigust kohaldavad siseriiklikud kohtud.
That principle requires that measures adopted by Community institutions should not exceed the limits of what is appropriate and necessary in order to attain the objectives legitimately pursued by the legislation in question; when there is a choice between several appropriate measures, recourse must be had to the least onerous, and the disadvantages caused must not be disproportionate to the aims pursued (see Joined Cases C-37/06 and C-58/06 Viamex Agrar Handel and ZVK [2008] ECR I-69, paragraphs 33 and 35, and the caselaw cited therein).
See põhimõte nõuab, et ühenduse institutsioonide tegevus ei läheks kaugemale sellest, mis on asjaomaste õigusnormidega seatud legitiimsete eesmärkide saavutamiseks sobiv ja vajalik, ning juhul, kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb rakendada kõige vähem piiravat meedet, ning tekitatud piirangud peavad olema vastavuses seatud eesmärkidega (vt 17. jaanuari 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-37/06 ja C-58/06: Viamex Agrar Handel ja ZVK, EKL 2007, lk I-69, punktid 33 ja 35 ning viidatud kohtupraktika).
In that regard, it is necessary, in accordance with settled caselaw, to check whether the obligations at issue in circumstances such as those in the main proceedings are to be regarded as principal obligations whose observance is of fundamental impor-
Siinjuures tuleb väljakujunenud kohtupraktikast nähtuvalt kontrollida, kas kõnealuseid kohustusi tuleb põhikohtuasjas käsitletavatel asjaoludel pidada põhikohustusteks,
It is clear that Article 13 of Regulation No 866/90 does not provide any information explaining the scope of the recipient’s obligation, in particular regarding the temporal continuance of that obligation, the effect that particular circumstances might have on that obligation and the impact of the existence of a special programme setting objectives with regard to the use of the cofinanced plant.
Tuleb tõdeda, et määruse nr 866/90 artikkel 13 ei anna abisaaja kohustuse ulatuse täpsustamiseks mingit teavet, eelkõige mis puudutab selle kohustuse ajalist kehtivust, eriliste asjaolude võimalikku mõju sellele kohustusele ja ühiselt rahastatud käitise kasutamist käsitlevaid eesmärke sisaldava eriprogrammi mõju.
In that connection, the Greek Government and the Commission rightly point out that there are legitimate reasons that may cause a recipient of assistance to use the subsidised plant subsequently also for the marketing or processing of products from third countries.
Kreeka valitsus ja komisjon märgivad sellega seoses õigesti, et esinevad õigustatud põhjused, mis võivad sundida abisaajat hiljem kasutama toetatud käitist ka kolmandatest riikidest pärit toodete turustamiseks ja töötlemiseks.
Thus, in circumstances such as those in the main proceedings, the fact that the bovine-spongiform-encephalopathy epidemic led to a significant increase in the demand for sheepmeat, which reduced the availability of that product on the Community market, is likely to constitute such a legitimate reason, as the Commission contends.
Seega võib põhikohtuasjas käsitletavatel asjaoludel komisjoni väidete kohaselt selliseks õigustatud põhjuseks olla tõsiasi, et veiste spongioosse entsefalopaatia epideemia suurendas märkimisväärselt lambaliha nõudlust ja vähendas seeläbi selle toote kättesaadavust ühenduse turul.
Furthermore, it is to be pointed out that the amount of products from the Member States processed at the cofinanced plant at issue in the main proceedings corresponds to the amount provided for by the specific programme under which the financial assistance was granted and that only 7.4% of the total number of animals slaughtered at that plant came from outside the Community.
Ühtlasi tuleb märkida, et liikmesriikidest pärit nende toodete kogus, mida on põhikohtuasjas kõne all olevas ühiselt rahastatud käitises töödeldud, vastab rahalise abi eraldamise aluseks olevas eriprogrammis ette nähtud kogusele ning ainult 7,4% selles käitises tapetud loomadest olid väljastpoolt ühendust pärit loomad.
It is therefore necessary to consider that, taking into account the particular features of the case in the main proceedings referred to in paragraphs 28 and 29 above, and the fact that Article 13 of Regulation No 866/90 gives no details as to the scope of the obligation arising under it for the recipient of financial assistance not to use cofinanced plant for the marketing or processing of products from third countries, in circumstances such as those at issue in the main proceedings there can be no finding that a principal obligation has been infringed leading to total forfeiture of the financial assistance concerned.
Võttes arvesse käesoleva otsuse punktides 28 ja 29 kirjeldatud põhikohtuasja iseärasusi ning asjaolu, et määruse nr 866/90 artiklis 13 ei ole täpsustatud rahalise abi saajale sellest sättest tulenevat kohustuse – mitte kasutada ühiselt rahastatud käitisi kolmandatest riikidest pärit toodete turustamiseks ja töötlemiseks – ulatust, tuleb seega asuda seisukohale, et põhikohtuasjas käsitletaval juhtumil ei ole tuvastatud põhikohustuse rikkumist, mis tähendaks asjaomasest rahalisest abist täielikku ilmajätmist.
That view is supported, moreover, by the agreement reached between the Regione Lazio and the Commission to reduce the balance of the assistance concerned by an amount equal to 11.47% of the total assistance without the Commission having taken a decision to reduce or even cancel that assistance.
Sellist järeldust kinnitab ka Regione Lazio ja komisjoni vaheline kokkulepe vähendada asjaomast abi 11,47%-ni abi kogusummast, ilma et komisjon oleks teinud asjaomase abi vähendamise või koguni tühistamise otsust.
In the light of the above, the answer to the question referred must be that, on a proper construction of Article 13 of Regulation No 866/90, in circumstances such as those of the case in the main proceedings, payment of financial assistance is not excluded in cases of the marketing or processing of products including products originating beyond the territory of the Community, when the specific programme for which that financial assistance was granted has been observed, in so far as products originating within the Community have been marketed or processed in the quantities provided for.
Eeltoodust lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 866/90 artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavatel asjaoludel ei ole rahalise abi andmine välistatud, kui turustatakse või töödeldakse ka tooteid, mis ei ole pärit ühenduse territooriumilt, kuigi asjaomast eriprogrammi, milleks kõnealust rahalist abi anti, on teostatud vastavalt nõuetele, turustades ja/või töödeldes ühendusest pärit tooteid programmis ette nähtud mahus.
On those grounds, the Court (Eighth Chamber) hereby rules:
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
On a proper construction of Article 13 of Council Regulation (EEC) No 866/90 of 29 March 1990 on improving the processing and marketing conditions for agricultural products, in circumstances such as those of the case in the main proceedings, payment of financial assistance is not excluded in cases of the marketing or processing of products including products originating beyond the territory of the Community, when the specific programme for which that financial assistance was granted has been observed, in so far as products originating within the Community have been marketed or processed in the quantities provided for.
Nõukogu 29. märtsi 1990. aasta määruse (EMÜ) nr 866/90 põllumajandustoodete töötlemis- ja turustamistingimuste parandamise kohta artiklit 13 tuleb tõlgendada nii, et põhikohtuasjas käsitletavatel asjaoludel ei ole rahalise abi andmine välistatud, kui turustatakse või töödeldakse ka tooteid, mis ei ole pärit ühenduse territooriumilt, kuigi asjaomast eriprogrammi, milleks kõnealust rahalist abi anti, on teostatud vastavalt nõuetele, turustades ja/või töödeldes ühendusest pärit tooteid programmis ette nähtud mahus.
Case C-164/07
Kohtuasi C-164/07
(Reference for a preliminary ruling from the Commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Commission d’indemnisation des victimes d’infractions du tribunal de grande instance de Nantes)
(Article 12 EC — Discrimination on grounds of nationality — Compensation awarded by the Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions — Not included)
EÜ artikkel 12 – Diskrimineerimine kodakondsuse alusel – Fonds de garantie des victimes des actes de terrorisme et d’autres infractions’i makstav hüvitis – Välistamine
Community law — Principles — Equal treatment — Discrimination on grounds of nationality(Art. 12 EC)
Ühenduse õigus – Põhimõtted – Võrdne kohtlemine – Diskrimineerimine kodakondsuse alusel(EÜ artikkel 12)
SUMMARY — CASE C-164/07 tory of that State, on the sole ground of their nationality.
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-164/07 territooriumi toimepandud kuriteoga isikule tekitatud kahju.
Community law precludes legislation of a Member State which excludes nationals of other Member States who live and work in its territory from the grant of compensation intended to make good losses resulting from offences against the person where the crime in question was not committed in the terri-
Ühenduse õigusega on vastuolus liikmesriigi õigusakt, mille kohaselt ei maksta teise liikmesriigi kodanikele, kes elavad ja töötavad esimese riigi territooriumil, üksnes nende isikute kodakondsuse tõttu hüvitist, et hüvitada väljaspool esimese liikmesriigi
(see para. 16, operative part)
(vt punkt 16 ja resolutiivosa)
KOKOTTdelivered on 28 February 2008
KOHTUJURISTI ETTEPANEKJULIANE KOKOTT esitatud 28. veebruaril 2008 1
The first paragraph of Article 12 EC provides:
Sama teemat on Euroopa Kohus juba eelnevalt käsitlenud kohtuasjas Cowan 2.
‘Within the scope of application of this Treaty, and without prejudice to any special provisions contained therein, any discrimination on grounds of nationality shall be prohibited.’
„Ilma et see piiraks käesolevas lepingus sisalduvate erisätete kohaldamist, on lepingus käsitletud valdkondades keelatud igasugune diskrimineerimine kodakondsuse alusel.”
However, unlike Cowan, the present case does not concern compensation for victims of crimes committed in the territory of the Member State concerned.
Vastupidiselt Cowani kohtuasjale ei ole käesoleval juhul tegemist riigi enda territooriumil kuriteo ohvriks langenud isikule hüvitise maksmisega.
Rather, in this case, the Court of Justice is asked to assess the compatibility with the requirements of Community law of a national provision that also provides for compensation for victims of crimes committed abroad, but only grants such compensation to nationals of that Member State.
Käesoleval juhul küsitakse Euroopa Kohtult nõuete kohta, mida ühenduse õigus seab siseriiklikele normidele, mis reguleerivad küll hüvitise maksmist ka välismaal kuriteo ohvriks langenud isikule, kuid näevad ette selle hüvitise maksmise üksnes riigi enda kodanikele.
Article 17 of Council Directive 2004/80/EC of 29 April 2004 relating to compensation to crime victims 3 (‘Directive 2004/80’) is worded as follows:
Nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/80/EÜ, mis käsitleb kuriteoohvritele hüvitise maksmist 3(edaspidi „direktiiv 2004/80”), täpsustab artiklis 17:
1 — Original language: German.2 — Case 186/87 [1989] ECR 195.
2 – 2. veebruari 1989. aasta otsus kohtuasjas 186/87: Cowan (EKL 1989, lk 195).
3 — OJ 2004 L 261, p. 15.
3 – ELT L 261, lk 15; ELT eriväljaanne 19/07, lk 65.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-164/07
KOHTUJURIST KOKOTT’I ETTEPANEK – KOHTUASI C-164/07
‘More favourable provisions constitute the actus reus of an offence may obtain full compensation for the damage deriving from offences against the person where the following cumulative conditions are met:
„Soodsamad sätted kult tekitatud kahju osas täielikku hüvitust, kui täidetud on järgmised tingimused:
This Directive shall not prevent Member States, in so far as such provisions are compatible with this Directive, from:
Käesolev direktiiv ei välista liikmesriikide järgmist tegevust, kuivõrd vastavad sätted on kooskõlas käesoleva direktiiviga:
— either a citizen of one of the Member States of the European Economic Community,
– kas Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi kodanik
‘Any person who has suffered harm caused by intentional or unintentional acts which
„Igaüks, kellele on tekitatud kahju tahtliku või mittetahtliku tegevusega, mis täidab kuriteo koosseisu tunnused, saab talle isikli-
He would only have a right to compensation if the accident involving his daughter had occurred in France.
Selline õigus oleks tal üksnes juhul, kui tema tütrega toimunud õnnetus oleks juhtunud Prantsusmaal.
James Wood is a British national who has lived in France for more than 20 years.
James Wood on Ühendkuningriigi kodanik., kes on elanud juba üle 20 aasta Prantsusmaal.
He and his partner, a French national, had three children together, who also have French nationality.
Tal on oma Prantsusmaa kodanikust elukaaslasega kolm last, kellel on samuti Prantsusmaa kodakondsus.
He based his claim on the overriding provisions of Article 7 of the Treaty of Rome (now Article 12 EC), which prohibit all discrimination on grounds of nationality.
Üks lastest, tütar Helena Wood, sai 2004. aastal Austraalias praktikal viibides autoõnnetuses surma.
In 2004, one of the children, their daughter Helena Wood, was killed in a car accident in Australia, where she was staying in order to receive professional training.
Oma hagiavalduse põhjendusena tugines ta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (edaspidi „EMP leping”) artiklile 7, mis keelab igasuguse diskrimineerimise kodakondsuse alusel.
The Wood family brought a claim before the Compensation Board for Victims of Crime, Nantes (Commission nantaise d’indemnisation des victimes d’infractions) (‘the Compensation Board’), seeking compensation for the material and non-pecuni-ary losses they suffered as a result of Helena Wood’s death.
Perekond Wood pöördus seepeale Nantes’i kuriteoohvritele hüvitise maksmise komisjoni poole (Commission nantaise d’indemnisation des victimes d’infractions; edaspidi ka „hüvitiste komisjon”) ja esitas taotluse Helena Woodi surmaga põhjustatud materiaalsete ning mittemateriaalsete kahjude hüvitamiseks.