natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Articles 3 and 4 of the Framework Decision lay down, respectively, the grounds for mandatory nonexecution of the European arrest warrant and the grounds for optional nonexecution.
Raamotsuse artiklid 3 ja 4 käsitlevad vastavalt Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise kohustuslikke ja vabatahtlikke aluseid.
Article 4(6) of the Framework Decision states:
Raamotsuse artikli 4 punkt 6 sätestab:
The Framework Decision also sets out the rights of the requested person.
Raamotsus näeb samuti ette õigused, mis on isikul, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus.
Under Article 11 of the Framework Decision, that person must be informed by the executing judicial authority, for example, that he has the possibility of consenting to his surrender to the judicial authority of the issuing Member State (‘the issuing judicial authority’).
Raamotsuse artikli 11 kohaselt peab vahistamismäärust täitev õigusasutus sellele isikule teatama muu hulgas võimalusest nõustuda enda üleandmisega vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusasutusele (edaspidi „vahistamismääruse teinud õigusasutus”).
That consent must be given before the executing judicial authority, in such a way as to show that it has been given voluntarily, and the person concerned has the right to be assisted by legal counsel and, where appropriate, by an interpreter.
See nõusolek peab olema antud täitvale õigusasutusele tingimustes, kus ilmneb selgesti, et see anti vabatahtlikult; sealjuures võib ajaomane isik kasutada õigusnõustaja ja vajaduse korral tõlgi abi.
Such consent is formally recorded and, in principle, may not be revoked.
Nõusolek tuleb ametlikult dokumenteerida ning seda ei saa põhimõtteliselt tühistada.
7 if the European arrest warrant has been issued for the purposes of execution of a custodial sentence or detention order, where the requested person is staying in, or is a national or a resident of the executing Member State and that State undertakes to execute the sentence or detention order in accordance with its domestic law.’
7 kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks ja tagaotsitav viibib vahistamismäärust täitvas liikmesriigis või on selle kodanik või omab seal elukohta ning see riik kohustub karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitma vastavalt oma siseriiklikule õigusele”.
7 — Articles 11 and 13 of the Framework Decision.
7 – Raamotsuse artiklid 11 ja 13.
The requested person is to be surrendered as soon as possible to the issuing judicial authority and no later than 10 days after the final decision on the execution of the European arrest warrant.
Raamotsuse artikli 15 kohaselt teeb vahistamismäärust täitev õigusasutus selles raamotsuses määratletud aja jooksul ja tingimustel otsuse, kas isik tuleb üle anda.
However, if the person concerned has already been sentenced for an act other than that referred to in the European arrest warrant, the executing judicial authority may postpone the surrender so that the person may serve his sentence in the executing Member State. 8
Sama artikkel sätestab, et kui vahistamismäärust täitev õigusasutus leiab, et vahistamismääruse teinud liikmesriigi edastatud teabest ei piisa, võib ta küsida lisateavet, mis tuleb kiiresti saata.
Under Article 15 of the Framework Decision, the executing judicial authority is to decide, within the timelimits and in accordance with the conditions defined in the Framework Decision, whether the person is to be surrendered.
Tagaotsitav tuleb seejärel anda vahistamismääruse teinud õigusasutustele üle võimalikult kiiresti, hiljemalt kümne päeva jooksul pärast lõppotsuse tegemist Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta.
Under that provision, if the executing judicial authority finds the information communicated by the issuing Member State insufficient, it may ask it to provide supplementary information as a matter of urgency.
Kui aga sellele isikule on juba määratud karistus tegude eest, millele ei ole osutatud Euroopa vahistamismääruses, võib vahistamismäärust täitev õigusasutus lükata tagaotsitava üleandmise edasi, et ta saaks oma karistust kanda vahistamismäärust täitvas liikmesriigis. 8
Article 17 of the Framework Decision lays down the timelimits and procedures for the decision to execute the European arrest warrant.
Raamotsuse artikkel 17 kehtestab Euroopa vahistamismääruse täitmisotsuse tähtajad ja korra.
B — National law
B. Siseriiklik õigus menetle-
A European arrest warrant shall be dealt with and executed as a matter of urgency.
Euroopa vahistamismäärust takse ja see täidetakse viivitamatult.
Article 4(6) of the Framework Decision has been transposed into German law by means of provisions which vary according to whether the person concerned is a German national or a foreign national.
Raamotsuse artikli 4 punkt 6 võeti Saksa õigusse üle erinevate sätetega, olenevalt sellest, kas asjassepuutuv isik on Saksa kodanik või välisriigi kodanik.
In cases where the requested person consents to his surrender, the final decision on the execution of the European arrest warrant should be taken within a period of 10 days after consent has been given.
Juhul kui tagaotsitav nõustub üleandmisega, tuleks lõplik otsus Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta teha kümne päeva jooksul pärast nõusoleku andmist.
In other cases, the final decision on the execution of the European arrest warrant should be taken within a period of 60 days after the arrest of the requested person.
Muudel juhtudel tuleks lõplik otsus Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta teha 60 päeva jooksul pärast tagaotsitava vahistamist.
9 That provision reads as follows:
See säte on sõnastatud järgmiselt:
8 — Articles 23 and 24 of the Framework Decision.9 — BGBl. 2006 I, p.
8 – Raamotsuse artiklid 23 ja 24.9 – BGBl.
‘The extradition of a German national for the purposes of execution of sentence is permitted only if the requested person consents (such being minuted by the judge) after being informed of his rights …’ regard to foreign nationals between nationals of other Member States and those of third States, were adopted following a judgment of the Bundesverfassungsgericht (Federal Constitutional Court) (Germany) of 18 July 2005, declaring the earlier law to be unconstitutional on the ground that it infringed, in a disproportionate manner, the fundamental right of every German not to be extradited. 10
„Saksa kodaniku väljaandmine kriminaalkaristuse täitmiseks on lubatud ainult siis, kui isik pärast enda nõuetekohast teavitamist väljaandmisega nõustub, mis kajastub kohtuistungi protokollis […].” kodanikud ega tee välismaalaste puhul vahet muude liikmesriikide ja kolmandate riikide kodanike vahel, pärast Bundesverfassungsgerichti (Saksamaa) 18. juuli 2005. aasta otsust, milles viimane kuulutas varasema seaduse põhiseadusega vastuolus olevaks põhjendusega, et see piiras ebaproportsionaalselt iga sakslase põhiõigust sellele, et teda välja ei anta. 10
The situation of foreign nationals, whether nationals of another Member State or of a third State, is governed by Paragraph 83b(2) of the IRG.
Välismaalaste olukorda – sõltumata sellest, kas nad on muu liikmesriigi või kolmanda riigi kodanikud – reguleerib IRG § 83b lõige 2.
This provides:
Selles on sätestatud:
‘Authorisation to extradite a foreign national who has his habitual residence in Germany may in addition be refused, if
„Riigis alaliselt elava välismaalase väljaandmisest võib keelduda ka juhul:
At a procedural level, the referring court states that the decision to execute a European arrest warrant issued against a foreign national is taken, where the person does not consent to his surrender, by the Generalstaatsanwaltschaft 11 and that that decision is subject to review by the Oberlandesgericht.
Menetlusliku külje kohta märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et välismaa kodaniku suhtes tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse teeb juhul, kui asjaomane isik ei nõustu enda üleandmisega, Generalstaatsanwaltschaft 11ning see otsus allub Oberlandesgerichti kontrollile.
A request for the surrender of Mr Kozłowski was submitted to the German judicial authorities pursuant to a European arrest warrant issued on 18 April 2007 by the
Saksa õigusasutustele on esitatud taotlus S. Kozłowski üleandmise kohta Euroopa vahistamismääruse alusel, mille tegi 18. aprillil 2007 Bydgoszcz’i kohus (Poola) jõustunud
10 — Article 16(2) of the Basic Law of the Federal Republic of Germany (Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland) provides:‘No German may be extradited to a foreign country.
10 – Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland’i (Saksamaa Liitvabariigi põhiseaduse) § 16 lõikes 2 on sätestatud:„Ühtegi sakslast ei saa välismaale välja anda.
The law may provide otherwise for extraditions to a member state of the European Union or to an international court, provided that the rule of law is observed.’
Seadusega saab teha erandi väljaandmiseks Euroopa Liidu liikmesriigile või rahvusvahelisele kohtule, kui on tagatud õigusriigi põhimõtete järgimine.”
The national court points out that those provisions, in so far as they favour German nationals and make no distinction with
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et need sätted võeti selles osas vastu, milles need seavad eelisseisundisse Saksa
Regional Court, Bydgoszcz (Poland), for the purposes of the execution of a five-month prison sentence imposed by a judgment which has become final.
KOZŁOWSKI otsusega määratud viiekuuse vanglakaristuse täitmisele pööramiseks.
The referring court states that, according to the judgments convicting Mr Kozłowski, he is unmarried and childless.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et S. Kozłowski suhtes langetatud süüdmõistvate otsuste kohaselt on ta vallaline ja lastetu.
He has little or even no knowledge of German and has been an alcoholic since 2002.
Ta valdab vähe või ei valda üldse saksa keelt ning on alates 2002. aastast alkoholisõltlane.
He grew up in Poland.
Ta kasvas üles Poolas.
Following his schooling, he trained as a chef and worked as such until the end of 2003.
Pärast kooli lõpetamist õppis ta kokaks ning töötas kuni 2003. aasta lõpuni kokana.
For approximately one year Mr Kozłowski drew unemployment benefit of roughly EUR 100 per month. His last place of residence in Poland was Sosno, in Województwo kujawsko pomorskie (KujawskoPomorskie Province).
S. Kozłowski sai umbes aasta vältel töötu abiraha summas 100 eurot kuus. Tema viimane elukoht Poolas oli Sosno (Województwo kujawsko-pomorskie – Kujawy-Pomorze vojevoodkond).
According to the judgment of 27 July 2006, Mr Kozłowski went to Germany in February 2005 in order to take up work.
27. juuli 2006. aasta otsuse kohaselt sõitis S. Kozłowski 2005. aasta veebruaris Saksamaale tööle.
He was employed on an occasional basis on building sites and stayed in Germany until his arrest on 10 May 2006, with one interruption over the Christmas holiday period.
Ta tegi juhutöid ehitusvaldkonnas ning viibis – välja arvatud jõulupuhkus – kuni tema vahistamiseni 10. mail 2006 Saksamaal.
Mr Kozłowski did not consent to his surrender.
S. Kozłowski ei nõustunud enda üleandmisega.
The Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart, the executing judicial authority, informed him on 18 June 2007 that it did not intend to invoke any ground for nonexecution.
Vahistamismäärust täitev Saksa õigusasutus Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart teatas talle 18. juunil 2007, et ta ei kavatse tugineda ühelegi täitmata jätmise alusele.
According to that authority, Mr Kozłowski’s habitual residence was not in Germany and his regular visits to that Member State had the sole purpose of adding the amounts earned from the committing of crimes to the limited unemployment benefits received in Poland and to the material assistance provided by his parents.
Selle asutuse hinnangul puudus huvitatud isikul Saksamaal alaline elukoht ja tema korduvate selles liikmesriigis viibimiste ainus eesmärk oli saada õigusrikkumiste toimepaneku kaudu omandatud rahasummade näol lisa Poolas saadud madalale töötu abirahale ja vanemate materiaalsele abile.
The Generalstaatsanwaltschaft also considered that it was not for it to engage on its own initiative in the meticulous and time-consuming investigation of where, when, with whom and for what purpose the requested person had stayed.
Generalstaatsanwaltschaft leiab ka, et tal ei ole vaja algatada üksikasjalikku ja aeganõudvat uurimist, et teada saada, kus, millal, kelle juures ning mis eesmärgil tagaotsitav Saksamaal viibis.
It had therefore applied to the Oberlandesgericht to allow execution of the European arrest warrant.
Seetõttu taotles ta Oberlandesgerichtilt luba Euroopa vahistamismääruse täitmiseks.
On the other hand, according to the judgment of 25 January 2007, the defendant had visited Germany on numerous occasions since January 2005 but had otherwise been looked after by his parents’ family.
Seevastu nähtub 25. jaanuari 2007. aasta kohtuotsusest, et S. Kozlowski viibis korduvalt alates jaanuarist 2005 Saksamaal, olles siiski oma vanemate ülalpidamisel.
At his hearing, he stated that he had intended to go to Germany to find work there in order to pay the lawyers’ fees for the case in which the European arrest warrant had been issued.
S. Kozlowski ärakuulamisel märkis viimane, et tema eesmärk oli tulla Saksamaale ja leida seal tööd, et katta advokaadikulusid asjas, mille tõttu on tehtud Euroopa vahistamismäärus.
He also stated that he had fallen into bad company and wished to remain in Germany following his release.
Ta tunnistas samuti, et ta tutvus halbade inimestega ning pärast vabanemist jääks ta meelsasti Saksamaale.
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 ting crimes, meaning that the lawfulness of his stay in Germany was unclear, and
KOHTUJURIST BOT’ SEISUKOHT – KOHTUASI C-66/08
— the fact that Mr Kozłowski is in custody.
– asjaolu, et S. Kozłowski viibib vangistuses.
The Oberlandesgericht points out that it is confronted with the following two questions.
Oberlandesgericht märgib, et tal tuleb käsitleda kahte küsimust.
First, it has to determine whether Mr Kozłowski’s habitual residence was in German territory and whether it is still situated there.
Esiteks peab ta kindlaks tegema, kas S. Kozłowski alaline elukoht oli Saksamaa territooriumil ja kas see on endiselt nii.
If that question were to be answered in the negative, it would allow execution of the European arrest warrant, since all the other conditions required under German law in that regard are satisfied.
Kui vastus sellele küsimusele on eitav, siis kõnealune kohus lubaks Euroopa vahistamismääruse täitmist, kuna täidetud on kõik muud Saksa õiguses selleks seatud tingimused.
If, on the other hand, the question were to be answered affirmatively, the Oberlandesgericht would have to set aside the decision of the Generalstaatsanwaltschaft not to invoke the grounds for nonexecution, since it is the lack of habitual residence in Germany which underlies that decision.
Kui vastus sellele küsimusele on aga jaatav, siis peab Oberlandesgericht tühistama Generalstaatsanwaltschafti otsuse mitte tugineda täitmata jätmise alustele, kuna see otsus lähtub sellest, et S. Kozłowskil puudub riigis alaline elukoht.
Secondly, the referring court asks whether the German law transposing Article 4(6) of the Framework Decision is compatible with the principle of nondiscrimination.
Teiseks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas raamotsuse artikli 4 punkti 6 ülevõtmist tagav siseriiklik õigus on kooskõlas diskrimineerimiskeelu põhimõttega.
In particular, it would like the Court to rule on the question whether — and, if so, to what extent — it is possible to make a distinction between German nationals and foreign nationals who are citizens of the European Union.
Ta soovib täpsemalt seda, et Euroopa Kohus võtaks seisukoha küsimuses, kas ja millisel määral on võib eristada liikmesriigi kodanikke ja välismaalasi, kes on Euroopa Liidu kodanikud.
It is in view of the foregoing that the Oberlandesgericht asks the Court the following two questions:
Neid kaalutlusi arvestades esitab Oberlandesgericht Euroopa Kohtule järgmised kaks küsimust:
— the interruptions of Mr Kozłowski’s stay in Germany during the 2005 Christmas holidays, possibly even in June 2005, and in February and March 2006;
S. Kozłowski Saksamaal viibimise katkemine jõulupuhkuse ajal 2005 ning tõenäoliselt juunis 2005 ning veebruaris ja märtsis 2006;
— the fact that Mr Kozłowski, more than three months after his entry to Germany, did not carry out any paid work there and earned his living essentially by commit- his stay in the Member State [of execution] has not been uninterrupted;
– asjaolu, et rohkem kui kolm kuud pärast Saksamaale sisenemist puudus S. Kozłowskil töö ning peamise ülalpidamise teenis ta õigusrikkumisi toime a) ei viibi katkematult [vahistamismäärust täitvas] liikmesriigis;
IV — Analysis his stay there does not comply with the national legislation on residence of foreign nationals;
Analüüs b) ei viibi seal kooskõlas siseriikliku õigusega, mis reguleerib välismaalaste riiki sisenemist ja riigis elamist; c) paneb seal korrapäraselt toime õigusrikkumisi ja/või
I propose that the Court consider, first, the second question referred by the national court.
Teen Euroopa Kohtule ettepaneku analüüsida esiteks eelotsusetaotluse esitanud kohtu teist küsimust.
Consideration of the questions referred for a preliminary ruling in this order is justified, in my opinion, by the fact that, were the Court to hold in response to the second question that the principle of nondiscrimination precludes the surrender against his will of a national of a Member State other than the Federal Republic of Germany, given that the lack of consent by a German national rules out such surrender, the first question would not call for a reply.
Eelotsuse küsimuste uurimine sellises järjekorras on minu arvates õigustatud asjaoluga, et esimese küsimuse ese langeb ära juhul, kui Euroopa Kohus peaks vastama teisele küsimusele selliselt, et muu liikmesriigi kui Saksamaa Liitvabariigi kodaniku tahte vastane üleandmine on vastuolus diskrimineerimiskeelu põhimõttega, sest Saksa kodaniku puhul on selline üleandmine välistatud juhul, kui ta ei anna selleks oma nõusolekut.
(d) he is in detention there serving a custodial sentence?
d) viibib seal vangistuses vabadusekaotusliku karistuse täitmiseks?
By its second question, the national court is asking the Court to rule on the conformity with Community law of the difference in treatment provided for by German legislation between German nationals and nationals of other Member States, regarding the effect of the lack of consent of the requested person.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub teise küsimusega Euroopa Kohtul otsustada, kas ühenduse õigusega on kooskõlas Saksa õiguses ette nähtud Saksa kodanike ja muude liikmesriikide kodanike erinev kohtlemine selles osas, mis puudutab Euroopa vahistamismääruse aluseks oleva isiku nõusoleku puudumise tagajärgi.
It asks this question because, under Paragraph 80(3) of the IRG, a European arrest warrant concerning a German national may not be executed if that person does not
Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitab selle küsimuse sellepärast, et IRG § 80 lõike 3 alusel on Saksa kodaniku suhtes tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmine välista-
(2) Is transposition of Article 4(6) of the [Framework Decision] in such a way that the extradition of a national of the [executing] Member State against his will for the purpose of execution of sentence is always impermissible, whereas extradition of nationals of other Member States against their will can be authorised at the discretion of the authorities, compatible with Union law, in particular with the principle of nondiscrimination and with Union citizenship under Article 6(1) EU, read in conjunction with Articles 12 EC and 17 EC et seq., and, if so, are those principles at least to be taken into account in the exercise of that discretion?’
Kas [raamotsuse] artikli 4 punkti 6 ülevõtmine, mis välistab igal juhul [vahistamismäärust täitva] liikmesriigi kodaniku tahte vastase üleandmise karistuse täideviimiseks, ent annab kõnealuse liikmesriigi ametiasutustele kaalutlusõiguse lubada teiste liikmesriikide kodanike suhtes antud Euroopa vahistamismääruse täitmist, ehkki nad on enda üleandmise vastu, on kooskõlas liidu õigusega, eeskätt diskrimineerimiskeelu põhimõttega ja liidu kodakondsuse kehtestamisega vastavalt EL lepingu artikli 6 lõikele 1 koosmõjus EÜ artiklitega 12, 17 ja järgnevate artiklitega? Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis kas neid põhimõtteid tuleks arvestada vähemalt selle kaalutlusõiguse teostamisel?”
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 person concerned is a national or resident of the executing Member State.
KOHTUJURIST BOT’ SEISUKOHT – KOHTUASI C-66/08 isik on vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodanik või omab seal elukohta.
consent to his surrender whereas, under Paragraph 83b of the IRG, the lack of consent of a national of another Member State can justify a refusal only if execution of the custodial sentence in the territory of the Federal Republic is justified by an interest that deserves protection.
tud juhul, kui see isik ei nõustu enda üleandmisega, samas kui IRG § 83b kohaselt võib muu liikmesriigi kodaniku nõusoleku puudumine olla keeldumise aluseks ainult siis, kui kriminaalkaristuse täitmine Saksamaa Liitvabariigi territooriumil on õigustatud kaitset vääriva huviga.
According to that government, that provision of the Framework Decision allows Member States to provide for a specific ground of nonexecution based on nationality.
Nimetatud valitsuse arvates annab see säte liikmesriikidele võimaluse sätestada täitmata jätmise erialuse, mis põhineb kodakondsusel.
The German Government also refers to Article 5(3) of the Framework Decision, which applies where the European arrest warrant was issued for the purposes of prosecution and which provides that, where the person concerned is a national or resident of the executing Member State, the judicial authority of that State may make surrender subject to the condition that the person be returned to that State in order to serve there the sentence passed against him in the issuing Member State.
Saksamaa valitsus viitab samuti raamotsuse artikli 5 lõikele 3, mis on kohaldatav, kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud kohtu alla andmiseks ning mille kohaselt juhul, kui asjaomane isik on vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodanik või omab seal elukohta, võib selle riigi õigusasutus kohaldada üleandmise suhtes tingimust, et see isik tuuakse kõnealusesse riiki tagasi, et ta saaks seal kanda karistust, mis on talle määratud vahistamismääruse teinud liikmesriigis.
In order to answer that question it is necessary, first, to examine the compatibility with Community law of a provision of national legislation such as Paragraph 80(3) of the IRG.
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb kõigepealt küsida, kas sellised liikmesriigi õigusnormid nagu IRG § 80 lõige 3 on kooskõlas ühenduse õigusega.
It must therefore be determined whether Article 4(6) of the Framework Decision must be interpreted as precluding legislation of a Member State under which the execution of a European arrest warrant issued for the purposes of execution of a custodial sentence is ruled out if that arrest warrant concerns one of its nationals and he does not consent to his surrender.
Seega tuleb uurida, kas raamotsuse artikli 4 punkti 6 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis välistavad karistuse täitmiseks tehtud Euroopa vahistamismääruse täitmise juhul, kui see vahistamismäärus on tehtud selle riigi kodaniku suhtes ning viimane ei nõustu enda üleandmisega.
It is only if such legislation is compatible with the Framework Decision that the question arises whether a national of another Member State can also rely on it pursuant to the principle of nondiscrimination.
Alles juhul, kui niisugused õigusnormid on kooskõlas raamotsusega, tekib küsimus, kas nendele võib diskrimineerimiskeelu põhimõtte alusel tugineda ka teise liikmesriigi kodanik.