natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Proceedings interpretation of Articles 87(1) EC and 88(3) EC and had arisen in proceedings concerning the lawfulness of charges imposed on its members by a trade association governed by public law, the Hoofdbedrijfschap Ambachten (Central Industry Board for Skilled Trades) (‘the HBA’), which represented traders in optical equipment.
Tegevus käsitles vaidlus kahel hobuste võiduajamise kihlvedude veebilehel teabe avaldamist, mis pärines ajalehtedest ja teatud äriühingute poolt hageja volitusel edastatud esialgsetest andmetest.
The measure in question consisted of a ‘compulsory earmarked levy’ to finance a collective advertising campaign for opticians’ businesses.
Viimasena nimetatu tegeleb hobuste võiduajamise korraldamise kui tööstusharu juhtimisega Ühendkuningriigis ja sellega seoses täidab ja haldab andmebaasi, mille kaitset ta taotles.
By its first three questions the Hoge Raad der Nederlanden in substance asked whether the funding of advertising campaigns by the HBA for the benefit of opticians’ businesses could be regarded as State aid within the meaning of Article 87(1) EC and whether, if necessary taking into account the de minimis rule, the HBA’s byelaws imposing levies on its members in order to fund those campaigns ought – as components of an aid scheme – to have been notified to the Commission in accordance with Article 88(3) EC.
Põhikohtuasjade hagejad asusid seisukohale, et ettevõtjad, kes kasutavad sel viisil nende andmeid kihlvedudeks, rikuvad sellega andmebaaside õiguskaitset käsitleva direktiivi ülevõtmisega muudetud siseriikliku õiguse alusel neile antud õigust.
The Hoge Raad was thus seeking clarification as to whether the compulsory earmarked levies imposed on the appellants in the main proceedings were, because they were directly linked to what might be unnotified aid, also vitiated by unlawfulness, with the result that they had in principle to be reimbursed.
Asjaomaseid siseriiklikke sätteid kui ühenduse õiguse ülevõtmise meetmeid tuleb seega tõlgendada direktiivi kohaselt.
By its fourth and fifth questions, the Hoge Raad also asked whether, in circumstances such as those of the dispute in the main proceedings, it was contrary to Community law for the courts with jurisdiction to apply the rule of Netherlands case-law on formal legal force which prevented their remaining able to examine the lawfulness of the HBA’s decisions imposing charges on the appellants in the main proceedings where the byelaws on which those decisions were based were introduced in contravention of Article 88(3) EC.
Vantaan Käräjäoikeus, Court of Appeal, Högsta Domstolen ja Monomeles Protodikeio Athinon, kes kõnealuseid kohtuasju menetlesid, esitasid Euroopa Kohtule mitu eelotsuse küsimust direktiivi reguleerimisobjekti ja kohaldamisala ning eelkõige direktiivi artikli 7 lõike 1 kohta, mille alusel antakse andmebaasi loojale õigus keelata andmebaasi sisu kvalitatiivselt või kvantitatiivselt hinnatult olulisest osast või tervest andmebaasist väljavõtte tegemist ja/või nimetatu taaskasutamist, kui näidatakse, et sisu hankimisse, verifitseerimissevõi esitamisse on tehtud kvalitatiivselt ja/või kvantitatiivselt oluline investeering.
After establishing that, even if the HBA was a public body, it did not, in the circumstances of the case, appear that the advertising campaign was funded by resources made available to the national authorities; on the contrary, the judgment making the reference made it clear that the monies used by the HBA for the purpose of funding the advertising campaign in question were collected from its members who benefited from the campaign by means of compulsory levies earmarked for the organisation of that advertising campaign, the initiative for which, moreover, came from a private association of opticians, the Court ruled that ‘on a proper construction of Articles [87(1) EC and 88(3) EC], byelaws adopted by a trade association governed by public law for the purpose of funding an advertising campaign organised for the benefit of its members and decided on by them, through resources levied from those members and compulsorily earmarked for the funding of that campaign, do not constitute an integral part of an aid measure within the meaning of those provisions and it was not necessary for prior notification of them to be given to the Commission since it has been established that that funding was carried out by means of resources which that trade association, governed by public law, never had the power to dispose of freely’ (paragraph 41).
Vastuseks nelja eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele, mida hõlmab eespool nimetatud sätte kohaselt tingimus „oluline investeering”, ütles Euroopa Kohus, et „andmebaasi sisu kogumiseks tehtud investeeringu mõistet direktiivi 96/9 artikli 7 lõike 1 tähenduses peab mõistma kui vahendeid, mis on kulutatud olemasoleva materjali väljaotsimiseks ning nimetatud andmebaasi andmete kokkukogumiseks” ning et „mõiste ei hõlma vahendeid, mida on kasutatud andmebaasi sisu koostisosade loomiseks” (kohtuasjad C-46/02, C-338/02, C-444/02 ja C-203/02, resolutiivosa punkt 1).
In the area of trade marks, Case C-363/99 Koninklijke KPN Nederland [2004] ECR I-1619 merits attention.
Sotsiaalpoliitika valdkonnas väärivad eelkõige mainimist kaks kohtuotsust.
On 2 April 1997, the company Koninklijke KPN Nederland lodged with the Benelux Trade Mark Office (‘the BTMO’) an application for registration of the word ‘Postkantoor’ (‘Post Office’ in Dutch) as a trade mark in respect of paper, card and articles manufactured from those materials, in addition to a variety of services.
Nendest esimeses kohtuasjas Alabaster (Euroopa Kohtu 30. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C-147/02, EKL 2004, lk I-3101) küsis Court of Appeal Euroopa Kohtult palgatõusu arvessevõtmise kohta sünnitushüvitise arvutamiseks.
Court of Appeal, The Hague), before which KPN brought an action challenging the decision of the BTMO, referred to the Court for a preliminary ruling a series of questions on the interpretation of the First Directive on Trade Marks. 11
Kuid palga suurenemist ei saanud arvestada tema sünnitushüvitise arvutamisel, kuna kohaldatav siseriiklik õigusakt arvab tavalise sissetuleku arvutamiseks sisse varasema perioodi, milleks on antud juhul september ja oktoober.
It was necessary, among other things, to determine whether the fact that a trade mark had been registered in a Member State in respect of certain goods or services had any bearing on the examination in another Member State of an application for registration of a similar mark in respect of similar goods or services.
Euroopa Kohus leidis esmalt, et direktiiv 92/8513 ei aita vastata siseriikliku kohtu esitatud küsimustele. Kuid pärast ühenduse õigusaktide tervikuna hindamist õnnestus kohtul kindlaks teha antud asjas kohaldatavad üldised põhimõtted.
The Court answered that question in the negative: that fact could not have any bearing.
Kohtu põhjenduste aluseks on peamiselt EÜ artikkel 141 ja direktiiv 75/11714
The competent authority had to examine the characteristics peculiar to the mark with specific reference to the goods and services concerned.
Rasedale naisele tema sünnituspuhkuse ajal makstavat hüvitist käsitletakse palgana.
The Court pointed out that, in prohibiting descriptive signs, the aforementioned provision pursued an aim which was in the public interest, namely that such signs or indications may be freely used by all, by preventing them from being reserved to one undertaking alone by being registered as trade marks.
Muidugi ei saa ta taotleda täistöötasu, ta on erilises olukorras võrreldes teiste töötajatega, kes tegelikult töötavad.
It is in that regard irrelevant whether there are other, more usual, signs or indications.
Tegemist on võrdse kohtlemise põhimõtte standardse kohaldamisega.
In issue is also the fact that, under the Benelux trade mark law, the right to a trade mark expressed in one of the national or regional languages of the Benelux territory extends automatically to its translation in those other languages. The Court took the view that this was in effect equivalent to the registration of several different trade marks.
Sellele vaatamata, kuivõrd makstud hüvitis on palgaga võrdväärne (vt selle kohta Euroopa Kohtu 13. veebruari 1996. aasta otsus kohtuasjas C-342/93: Gillespie jt, EKL 1996, lk I-475), on tal mittediskrimineerimise põhimõtte kohaselt õigus suuremale summale, sest kui ta ei oleks rase olnud, oleks ta saanud palgakõrgendust.
The competent authority must therefore, in such a case, ascertain whether the sign in each of those translations may be descriptive.
See nõue ei piirdu vaid nende juhtumitega, kus palgakõrgendust kohaldatakse tagasiulatuvalt võrreldava palgaga hõlmatud perioodi suhtes.
The Court was also required to rule on the relationship between distinctive and descriptive characteristics.
Tegemist on meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamisega.
The Gerechtshof posed the question as to whether, if a trade mark is descriptive in regard to certain goods or services but is not descriptive in regard to other goods or services, it had to be regarded as necessarily having a distinctive character in relation to those other goods or services.
Euroopa Kohus keeldus siiski võtmast seisukohta, kuidas seda põhimõtet täpsemalt rakendada, sest see ületab tema pädevuse eelotsusetaotluse menetluses.
This provided the Court with an opportunity to point out that each of the grounds for refusal listed in that provision is independent of the others and calls for a separate examination, although there is a clear overlap between the scope of the respective provisions.
Kohus keeldus seisukoha võtmisest ka palgatõusu asjaolu suhtes, kuna kõnealune küsimus tundub antud asjas oletuslik.
Consequently, the fact that a mark does not fall within one of those grounds does not mean that it cannot fall within another.
Seetõttu jääb see küsimus vastamata.
In addition, the question whether a mark has a distinctive character must be assessed by reference to the goods or services described in the application for registration; where registration of a mark is sought in respect of various goods or services, it is necessary to check that, in regard to each of those goods or services, none of the grounds for refusal of registration applies, which may lead to different conclusions depending on the goods or services under consideration.
Teises kohtuasjas, s.o liidetud kohtuasjades Pfeiffer jt (Euroopa Kohtu 5. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjades C-397/01–C-403/01, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja mis täiendab kohtuasja Jaeger (Euroopa Kohtu 9. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-151/02, EKL 2003, lk I-8389) seoses arstide valveajaga, leidis Euroopa Kohus, et kiirabiteenistuses töötavate päästetöötajate maksimaalne iganädalane tööaeg ei tohi ületada 48 tundi.
The Court accordingly found that it is not open to the competent authority to conclude that a mark is not devoid of any distinctive character in relation to certain goods or services purely on the ground that it is descriptive of the characteristics of other goods or services, even where registration is sought in respect of those goods or services as a
Mitmetes tööandjaga sõlmitud töölepingutes oli kokku lepitud, et nende suhtes kohaldatakse kollektiivlepingut, mille kohaselt pikeneb nende keskmine iganädalane tööaeg 38,5 tunnilt 49 tunnile, kui arvestada juurde neil lasuvat kohustust veeta keskmiselt kolm tundi päevas valves. Ajal, mil töötaja peab olema valmis tööle asumiseks, on
First Council Directive 89/104/EEC of 21 December 1988 to approximate the laws of the Member States relating to trade marks (OJ 1989 L 40, p. 1).
Nõukogu 19. oktoobri 1992. aasta direktiiv 92/85/EMÜ rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate töökaitse täiustamist soodustavate meetmete kehtestamise kohta (kümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (EÜT 1992, L 348, lk 1).
Although, as a general rule, a mere combination of elements, each of which is descriptive, itself remains descriptive, that may, however, not be the case where that combination creates an impression which is sufficiently far removed from that produced by the simple combination of those descriptive elements, if the word is more than the sum of its parts by reason of the unusual nature of the combination in regard to the goods or services in question, or if the word has become part of everyday language and has acquired its own meaning, with the result that it is now independent of its components (provided that, in that case, the word is not itself descriptive).
Asjaomased töötajad esitasid Arbeitsgericht Lörrach’ile hagi, tuvastamaks, et nende keskmine iganädalane tööaeg ei tohi ületada direktiivis 93/10415 kehtestatud 48tunnist piirangut ning taotlemaks tasu tundide eest, mille võrra nad iganädalast tööaega ületavad.
It should be noted that, on a reference from the Benelux-Gerechtshof (Benelux Court of Justice) in a dispute arising from the refusal by the BTMO to register the sign ‘BIOMILD’ for foodstuffs on the ground of its descriptive nature, the Court provided a similar answer in Case C-265/00 Campina Melkunie [2004] ECR I-1699.
Saksamaa kohus küsis selles osas selgitusi Euroopa Kohtult. Siseriikliku kohtu küsimused puudutasid direktiivide 89/39116 ja 93/104 teatavate sätete tõlgendamist.
A number of questions on the interpretation of provisions of that directive were submitted to the Court for a preliminary ruling, in the course of proceedings which had arisen from the use by certain betting companies, in Sweden, Greece, Finland and the United Kingdom, of information that was published but the exploitation, or organisation, of which had been entrusted to other bodies, the applicants in the main proceedings.
Nende tegevus ei ole seotud avaliku julgeoleku, rahvatervise ja avaliku korra kaitsmiseks hädavajalike teenuste osutamisega hädaolukorras ning suureulatuslike õnnetusjuhtumite korral, mida iseloomustab asjaolu, et sel juhul ei saa tööaega planeerida; samuti ei seondu nende tegevus maanteevedudega, kuna kõnealuse tegevuse peamine eesmärk on haigele või vigastatud inimesele esmase meditsiinilise abi andmine.
In three cases the disputed use consisted in the reproduction on pools coupons of data relating to the fixture lists of the English and Scottish football leagues.
Seda arvesse võttes otsustas Euroopa Kohus, et 48tunnise iganädalase maksimaalse tööaja ületamine saab olla seaduslik vaid juhul, kui iga töötaja on selgesõnaliselt ja vabalt väljendanud nõusolekut, ning sel puhul ei piisa, kui asjaomase isiku töölepingus sisaldub viide kollektiivlepingule, mis lubab tööaega ületada.
These data are stored electronically and published inter alia in printed booklets but the handling of the exploitation of the data had been entrusted, by means of licences, to the applicant in the main proceedings.
Kohaldades kohtuasjas Jaeger tehtud otsust, leidis Euroopa Kohus päästetöötajate valmisoleku aega ja arstide valveaega samastades, et niisugused perioodid tuleb igapäevase ja iganädalase maksimaalse tööaja kindlaksmääramisel terviklikuna arvesse võtta.
In the fourth case, the dispute concerned the publication on two internet horserace-betting sites of information derived from newspapers and from raw data supplied by certain companies which had been authorised to do so by the applicant.
Kohus täpsustas, et 48tunnine piirang iganädalasele keskmisele tööajale, sh ületunnitööle, kujutab endast olulise tähtsusega ühenduse sotsiaalse õiguse normi, millega antud eelised peavad olema tagatud kõigile töötajatele, kuna tegemist on tervise ja turvalisuse kaitse tagamise minimaalnormiga.
The latter has the task of managing the horse racing industry in the United Kingdom and in this context compiles and maintains the database whose protection it claimed.
Seega liikmesriigi õigusakt, millega lubatakse päästetöötajate tööleasumise valmisoleku perioodide suhtes vastavalt kas kollektiivlepingu või kollektiivlepingul põhineva ettevõttesisese lepingu alusel 48tunnise maksimaalse iganädalase tööaja ületamist, on vastuolus direktiivi 93/104 nõuetega.
The applicants in the main proceedings took the view that undertakings which use their data in this way for the purpose of taking bets infringe the right conferred on them by their national law, as amended as a result of implementation of the directive on the legal protection of databases.
Lõpetuseks konstateeris Euroopa Kohus tavapäraselt , et direktiiv 93/104 vastab maksimaalse iganädalase tööaja osas vahetu õigusmõju omamiseks vajalikele tingimustele niivõrd, kuivõrd ta on oma sisu silmas pidades tingimusteta ja piisavalt täpne.
As implementing measures, the relevant national provisions had to be interpreted in light of the directive.
Rakendades nimetatud põhimõtet käesolevas asjas, peab siseriiklik kohus selle põhimõtte kohaselt tegema kõik, mis on tema pädevuses, et takistada 48tunnise maksimaalse iganädalase tööaja ületamist.
Directive 96/9/EC of the European Parliament and of the Council of 11 March 1996 on the legal protection of databases (OJ 1996 L 77, p. 20).
Nõukogu 23. novembri 1993. aasta direktiiv 93/104/EÜ, mis käsitleb tööaja korralduse teatavaid aspekte (EÜT 1993, L 307, lk 18).
Asked by the four national courts as to what is covered by the condition of ‘substantial investment’ under that provision, the Court held that ‘the expression “investment in ... the obtaining ... of the contents” of a database as defined in Article 7(1) of the directive must be understood to refer to the resources used to seek out existing independent materials and collect them in the database’ and that ‘it does not cover the resources used for the creation of materials which make up the contents of a database’ (Cases C-46/02, C-338/02, C-444/02 and C-203/02, paragraph 1 of the operative part).
Komisjoni soovituse põhjal otsustas nõukogu, et neis kahes liikmesriigis eksisteerib ülemäärane eelarvepuudujääk. Seetõttu võttis nõukogu vastu kaks soovitust, milles nõudis neilt puudujäägi vähendamist ja määras tähtpäeva parandusmeetmete võtmiseks (EÜ artikli 104 lõike 7 alusel).
The Court thus held that ‘in the context of drawing up a fixture list for the purpose of organising football league fixtures, therefore, it does not cover the resources used to establish the dates, times and the team pairings for the various matches in the league’.
Pärast nimetatud tähtaegade lõppemist andis komisjon nõukogule soovituse võtta vastu otsused selle kohta, et ei Saksamaa ega Prantsusmaa ole nõukogu soovituste põhjal võtnud piisavaid meetmeid oma eelarvepuudujäägi vähendamiseks.
The obtaining of the data which make up those football fixture lists does not require any particular effort on the part of the professional leagues, being indivisibly linked to the creation of those data, and the resources used for verification or presentation of a fixture list also do not entail substantial investment independent of the investment in the creation of its constituent data (Cases C-46/02, C-338/02 and C-444/02).
Niisiis taotles komisjon nõukogult, et viimane nõuaks mõlemalt asjaomaselt riigilt meetmete võtmist oma eelarvepuudujäägi vähendamiseks (EÜ artikli 104 lõige 9).
The Court also made it clear in the case concerning horserace betting that ‘the expression “investment in … the … verification … of the contents” of a database in Article 7(1) of the directive must be understood to refer to the resources used, with a view to ensuring the reliability of the information contained in that database, to monitor the accuracy of the materials collected when the database was created and during its operation’ and that ‘the resources used for verification during the stage of creation of materials which are subsequently collected in a database do not fall within that definition’ (Case C-203/02, paragraph 42).
Nõukogu, kes ei saanud kokku nõutavat häälteenamust selle otsuse vastuvõtmiseks, võttis 25. novembril 2003 vastu üksnes järeldused, milles otsustati ülemäärase eelarvepuudujäägi menetlus peatada ja teatas oma valmisolekust võtta vastu otsus EÜ artikli 104 lõike 9 alusel, kui selgub, et asjassepuutuv liikmesriik ei täida talle pandud kohustusi.
The Court thus held there that ‘the resources used to draw up a list of horses in a race and to carry out checks in that connection do not constitute investment in the obtaining and verification of the contents of the database in which that list appears’ (Case C-203/02, paragraph 42).
Olles silmitsi oletatava asutamislepingust tulenevate eeskirjade rikkumisega, esitas komisjon 2004. aasta jaanuaris hagi, mille esemeks oli nii nõukogu tegevusetus otsuse vastuvõtmisel kui ka tema järeldused.
In the first of these cases (judgment of 30 March 2004 in Case C-147/02 Alabaster, [2004] ECR I-3101), the Court was asked by the Court of Appeal about the taking into account of a pay rise when calculating statutory maternity pay.
Kohus lisas täiendava selgitusena, et „[…] juhul, kui nõukogu ei võta vastu EÜ artikli 104 lõigete 8 ja 9 kohaseid komisjoni soovitatud formaalseid meetmeid, võib komisjon kasutada EÜ artiklis 232 ettenähtud õiguskaitsevahendit, järgides selles artiklis sätestatud tingimusi” (punkt 35).
In the case in point, Mrs Alabaster, an employee in the United Kingdom, commenced maternity leave in January 1996.
Teisest küljest tunnistati hagi nõukogu järelduste vaidlustamise osas vastuvõetavaks.
Shortly before it began, she received a pay increase backdated so as to have effect from December 1995.
Seejärel Euroopa Kohus otsustas, et nõukogu ei ole järginud menetlusnorme.
However, that increase could not be reflected in the calculation of her statutory maternity pay since the applicable national legislation has regard to an earlier period, corresponding to the months of September and October, for calculating normal earnings.
Kohus märkis, et „[…] asutamislepingus kasutatud sõnastusest ja sellega ettenähtud süsteemi otstarbest järeldub, et nõukogu ei või ennast vabastada ei artiklis 104 sätestatud reeglitest ega reeglitest, mida ta ise on endale määrusega nr 1467/97 kehtestanud. Seega ei saa
The Court refused, however, to express a view on the precise manner in which that principle was to be implemented since this fell outside its jurisdiction in proceedings for a preliminary ruling.
O2 arvestas oma erinevate tariifideminutihinnad ümber, ümardades need lähima eurosendini, tegelikkuses ülespoole lähima eurosendini.
It also refused to take a view on the standpoint to be adopted in the event of a decrease in pay since that question appeared hypothetical in the case in point. This question therefore remains open.
Eespool nimetatud määruse artikli 5 kohaselt „rahasummad, mida makstakse või arvestatakse pärast […] euroühikusse ümberarvestamist ja sellele järgnevat ümardamist, ümardatakse üles- või allapoole lähima sendini”.
In the second judgment, namely the judgment of 5 October 2004 in Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others, not yet published in the ECR, which develops the judgment in Case C-151/02 Jaeger [2003] ECR I-8389 concerning time spent by doctors on call, the Court held that the maximum weekly working time for rescue workers in an emergency medical rescue service cannot exceed 48 hours.
Alustuseks tuli Euroopa Kohtul teha kindlaks, kas niisugune tariif nagu minutihind, mille alusel võtab O2 oma tarbijatelt kõnetasu, on määruse nr 1103/97 artikli 5 esimese lause mõttes rahasumma, mida makstakse või arvestatakse, või saab selline rahasumma olla üksnes tarbijalt tegelikult võetav lõppsumma.
In Joined Cases C-397/01 to C-403/01, Mr Pfeiffer and the other claimants were, or had been, employed as emergency workers by the German Red Cross, a private-law body which operates a land-based rescue service using ambulances and emergency medical vehicles.
Kuna ühenduse õigus neid mõisteid ei määratle, kohaldas Euroopa Kohus tõlgendamise teleoloogilist meetodit ja võttis aluseks kõnealuse määruse eesmärgid.