natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The common foreign and security policy (CFSP) and the European security and defence policy (ESDP), introduced by the Treaties of Maastricht (1992), Amsterdam (1997) and Nice (2001), define the EU’s main tasks in the area of defence.
Ühine välis- ja julgeolekupoliitika (CFSP) ning Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika (ESDP), mis sätestati Maastrichti (1992), Amsterdami (1997) ja Nice’i (2001) lepingutes, määravad ELi peamised ülesanded kaitsepoliitika valdkonnas.
To carry out these tasks, the EU has developed its “second pillar”, the policy domain in which action is decided by intergovernmental agreement and in which the Commission
Seetõttu on EL loonud„teise samba”, st kujundanud välja poliitikavaldkonna, kus meetmete võtmise üle otsustatakse valitsustevahelise kokkuleppega ning kus komisjonil
The terrorist violence that has scarred the world since the 11 September 2001 attacks on New York and Washington and the bombings in Madrid in 2004 and London in 2005 has profoundly altered the strategic landscape.
Pärast 11. septembri 2001. aasta rünnakuid New Yorgis ja Washingtonis ning 2004. aastal Madridis ja 2005. aastal Londonis aset leidnud pommirünnakuid on terroristlikud aktid vapustanud maailma ning muutnud põhjalikult strateegilist maastikku.
European countries have to work more closely together to uncover information that will help prevent terrorists and their backers from carrying out attacks.
Euroopa riigid peavad tegema tihedamat koostööd, et koguda teavet, mis aitab takistada terroristide ja nende toetajate rünnakuid.
Cooperation with the United States and all
Koostöö Ameerika Ühendriikide ning kõikide teiste demokraatiat ja inimõigusi toetavate riikide-
Helping out in tough times – EU soldiers help restore peace in the Congo.
ga ulatub nüüd kaugemale tavapäraste kaitsealliansside raamistikust.
countries that support democracy and human rights now goes beyond the framework of traditional defensive alliances.
abi andmine väljaspool Euroopat, rahuvalveoperatsioonid ja muud kriisiohjamisülesanded.
Tangible achievements for security and defence
Märgatavad saavutused julgeoleku ja kaitsepoliitika valdkonnas
Under the Amsterdam Treaty, Javier Solana was appointed the EU’s first High Representative for the Common Foreign and Security Policy (CFSP) in 1999.
1999. aastal nimetati Javier Solana Amsterdami lepingu kohaselt ELi esimeseks ühise välis- ja julgeolekupoliitika (CFSP) kõrgeks esindajaks.
As military technology becomes ever more sophisticated and expensive, EU governments are finding it increasingly necessary to work together on arms manufacture.
Kuna sõjatehnika muutub üha keerukamaks ja kallimaks, tuleb Euroopa riikidel teha tihedamat koostööd relvade tootmisel.
Moreover, if their armed forces are to carry out joint missions, their systems must be interoperable and their equipment sufficiently standardised.
Kui nende relvajõud täidavad ühismissioone, peavad süsteemid olema ühitatavad ja seadmed piisavalt standardiseeritud.
The European Council in Thessaloniki decided, in 2003, to establish a European Defence Agency.
2003. aastal Thessaloníkis toimunud Euroopa Ülemkogul otsustati luua Euroopa Kaitseagentuur.
This is to be able to deploy a rapid reaction force with naval and air support and sustain it for one year.
Alates 2003. aastast on Euroopa Liit korraldanud mitu rahuvalve- ja kriisiohjamisoperatsiooni.
This rapid reaction force will not yet be a real European army. Instead it will be made up of contingents from the existing national armed forces.
Kõige olulisem neist toimus Bosnias ja Hertsegoviinas, kui 7000 mehest koosnevad Euroopa Liidu väed (EUFOR) vahetasid 2004. aasta detsembris välja NATO rahuvalveväed.
Since 2003, the EU has undertaken a series of peacekeeping and crisis management missions.
ELi liikmesriigid on seadnud osana Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika väljakujundamisest konkreetse eesmärgi: olla valmis koondama kiirreageerimisjõud, mida toetavad mere- ja õhuväed, ja hoida need tegevuses ühe aasta jooksul.
The most important of these has been in Bosnia and Herzegovina where a European Union military force (EUFOR) of 7 000 troops replaced NATO peacekeeping forces in December 2004.
Kõnealused kiirreageerimisjõud ei moodusta veel tegelikku Euroopa sõjaväge. See moodustatakse olemasolevatest riiklikest relvajõududest.
However, following the establishment of a Political and Security Committee (PSC), a European Union Military Committee (EUMC) and a European Union Military Staff (EUMS), under the authority of the
Pärast nõukogule alluvate ja Brüsselis asuvate Poliitika- ja Julgeolekukomitee (PSC), Euroopa Liidu Sõjalise Komitee (EUMC) ning Euroopa Liidu Sõjalise Staabi (EUMS) loomist on liidul olemas poliitiline ja sõjaline vahend seatud missioonide täitmiseks: humanitaar-
The European Union supports the rulesbased system of the World Trade Organisation (WTO), which provides a degree of legal certainty and transparency in the conduct of international trade.
EL ei ole siiski sõlminud konkreetseid kaubanduslepinguid peamiste arenenud riikidest kaubanduspartneritega, näiteks Ameerika Ühendriikide või Jaapaniga.
The WTO sets conditions under which its members can defend themselves against unfair practices like dumping (selling below cost) through which exporters compete against their rivals.
Kaubandussuhteid reguleerivad WTO mehhanismid. Ameerika Ühendriigid ja Euroopa Liit püüavad luua võrdsusel ja partnerlusel põhinevaid suhteid.
It also provides a procedure for settling disputes that arise between two or more trading partners.
ELi liikmesriigid ei jõua siiski alati kokkuleppele USAga sõlmitavates diplomaatilistes, poliitilistes ja sõjalistes suhetes.
The EU does not, however, have specific trade agreements with its major trading partners among the developed countries like the United States and Japan.
Euroopa Liit toetab Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) eeskirjadel põhinevat süsteemi, mis pakub õiguskindlust ja läbipaistvust rahvusvahelises kaubanduses.WTO on sätestanud tingimused, mis kaitsevad selle liikmeid ebaõiglase tegevuse, näiteks dumpingu (müük omahinnast madalama hinnaga) eest, mida eksportijad kasutavad konkurentidega võistlemisel.
Here, trade relations are handled through the WTO mechanisms.
WTO on ka sisse seadnud vaidluste lahendamise menetluse kahe või enama kaubanduspartneri vahel tekkinud arusaamatuste lahendamiseks.
The United States and the European Union are seeking to develop relations founded on equality and partnership.
Euroopa Liit suurendab kaubavahetust maailma uute majandusjõududega alates Hiinast ja Indiast kuni Kesk- ja Lõuna-Ameerikani.
However, EU countries are not always in agreement on the type of diplomatic, political and military ties to establish with the United States.
Kõnealuste riikidega sõlmitud kaubanduskokkulepped hõlmavad ka tehnilist ja kultuurikoostööd.
The EU’s trade policy is closely linked to its development policy.
ELi kaubanduspoliitika on tihedalt seotud tema arengupoliitikaga.
Under its general system of preferences (GSP), the EU has granted dutyfree or cut-rate preferential access to its market for most of the imports from developing countries and economies in transition.
Üldise soodustuste süsteemi (GSP) alusel on EL andnud enamikule arengumaadest ja üleminekuriikidest pärit impordile tollimaksuvaba või alandatud tariidega soodusjuurdepääsu oma turule.
It goes even further for the world’s 49 poorest countries. All of their exports,
49 maailma kõige vaesema riigi puhul on mindud isegi kaugemale.
The European Union is increasing its trade with the emerging powers in other parts of the world, from China and India to Central and South America.
Vastavalt 2001. aastal rakendama hakatud programmile on e rs
Wine is one of the EU’s main exports to its biggest trade partner, the United States.
Vein on üks peamisi kaupu, mida Euroopa Liit ekspordib oma suurimale kaubanduspartnerile USAle.
Relations between the EU and the Mediterranean countries
Euroopa Liidu ja Vahemere maade vahelised suhted
• political dialogue between the participating countries and a security partnership based, in particular, on mechanisms for arms control and the peaceful resolution of conflicts;
• kahe piirkonna vaheliste majandus- ja kaubandussuhete tihendamist: selle aluseks on Euroopa – Vahemere piirkonna vabakaubandusala loomine 2010. aastaks;
Given their geographical proximity, historical and cultural ties, and current and future migration flows, the countries on the southern shores of the Mediterranean are partners of prime importance.
Vahemere lõunaranniku riigid on eriti olulised partnerid ELi jaoks, võttes arvesse nende geograafilist lähedust, ajaloolisi ja kultuurisidemeid ning praeguseid ja tulevasi rändevoogusid.
This is why the EU has traditionally chosen to pursue a policy of regional integration.
Seetõttu on EL otsustanud traditsioonilise piirkondliku integratsiooni poliitika kasuks.
• stepping up economic and trading relations between the two regions: the key to this is the creation of a Euro-Mediterranean free trade area by 2010;
partnerlust sotsiaal- ja kultuurivaldkon-
In November 1995, the EU laid the foundations for a new Euro-Mediterranean partnership at the Barcelona Conference, which was attended by all the EU member states and the Mediteranean countries(except for Albania, Libya and the countries of former Yugoslavia).
1995. aasta novembris toimunud Barcelona konverentsil, kus osalesid kõik ELi liikmesriigid ja Vahemere maad (välja arvatud Albaania, Liibüa ja endise Jugoslaavia riigid), pani Euroopa Liit aluse uuele Euroopa – Vahemere piirkonna partnerlusele.
This conference made it possible to trace the outline of a new partnership involving:
Konverents andis võimaluse visandada uue partnerluse põhijooned, mis hõlmavad:
The EU granted financial assistance to the tune of €5.3 billion to the Mediterranean countries in 2000–06.
Aastatel 2000–2006 toetas EL Vahemere maid 5,3 miljardi euroga.
In the budget period 2007–13, a European Neighbourhood and Partnership Instrument (ENPI) follows on from and merges into one the previously separate support programme for the Mediterranean countries and its other neighbours among the successor states of the former Soviet Union.
Eelarveperioodil 2007–2013 jätkatakse Euroopa naabruspoliitika rahastamisvahendi (ENPI) kasutamist, mis ühendatakse varasema iseseisva Vahemere maade ja teiste endiste Nõukogude Liidu õigusjärglasteks olevate naaberriikide toetusprogrammiga.
Ensuring everyone has access to clean water is an EU priority.
Euroopa Liidu prioriteediks on tagada, et puhas vesi oleks kõigile kättesaadav.
The new agreement goes significantly further than earlier agreements, since it has moved from trade relations based on market access to trade relations in a wider sense.
Uus leping on varasematest tunduvalt ulatuslikum, sest varasematelt turule juurdepääsul põhinevatelt kaubandussuhetelt on liigutud laiematele kaubandussuhetele.
It also introduces new procedures for dealing with human rights abuses.
Kasutusele on võetud uus inimõiguste rikkumise juhtumite menetlemise kord.
Relations between Europe and sub-Saharan Africa go back a long way.
Euroopa ja Sahara-taguse Aafrika vahelised suhted ulatuvad kaugele minevikku.
Under the Treaty of Rome in 1957, the then colonies and overseas territories of member states became associates of the Community.
1957. aasta Rooma lepingu kohaselt said liikmesriikide selleaegsetest kolooniatest ja ülemerepiirkondadest ühenduse assotsieerunud liikmed.
Decolonisation, which began in the early 1960s, turned this link into a different kind of association, one between sovereign countries.
1960ndatel aastatel alanud dekoloniseerimine muutis senised suhted sõltumatute riikide vahelisteks suheteks.
The European Union has granted special trading concessions to the least developed countries, 39 of which are signatories to the Cotonou Agreement.
Euroopa Liit on andnud kaubanduskontses-siooni kõige vähem arenenud riikidele, kellest 39 on Cotonou lepingu osalised.
Since 2005, they have been able to export practically any type of product to the EU, duty free.
Alates 2005. aastast saavad nad eksportida Euroopa Liitu praktiliselt kõiki tooteid tollimaksuvabalt.
The European Development Fund finances the ACP support programmes, paying out between two and three billion euro a year.
AKV riikide toetusprogramme rahastatakse Euroopa Arengufondist kahe kuni kolme miljardi euroga aastas.
The Cotonou Agreement, signed in 2000 in Cotonou, the capital of Benin, marked a new stage in the EU’s development policy.
2000. aastal Benini pealinnas Cotonous sõlmitud Cotonou leping tähistas uue ajastu algust ELi arengupoliitikas.
This agreement between the European Union and the African, Caribbean and Pacific (ACP) countries is the most ambitious and far-reaching trade and aid agreement ever concluded between developed and developing countries.
Kõnealune Euroopa Liidu ning Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikide (AKV riigid) vaheline leping on ambitsioonikaim ja ulatuslikem kaubandus- ning abileping, mis kunagi arenenud riikide ja arengumaade vahel sõlmitud.
It followed on from the Lomé Convention, which was signed in 1975 in Lomé, the capital of Togo, and subsequently updated at regular intervals.
Leping tulenes Lomé konventsioonist, mis sõlmiti 1975. aastal Togo pealinnas Lomés ja mida on regulaarselt ajakohastatud.
The basic aim of this wide-ranging trade and aid agreement remains the same as that of the Lomé Convention: ‘to promote and expedite the economic, cultural and social development of the ACP states and to consolidate and diversify their relations [with the European Union and its member states] in a spirit of solidarity and mutual interest’.
Kõnealuse ulatusliku kaubandus- ja abilepingu peamine eesmärk on sarnane Lomé konventsiooni eesmärgiga: „.. soodustada ja kiirendada AKV riikide majanduse, kultuuri ja ühiskonna arengut ning tugevdada ja mitmekesistada nende suhteid [Euroopa Liidu ja tema liikmesriikidega] solidaarsuse ja vastastikuse huvi vaimus”.
• European integration will continue in the fields in which the member states consider it is in their best interests to work together within the traditional EU framework (on issues like trade, globalisation, the single market, regional and social development, research and development, measures to promote growth and jobs and many others.)
Jätkub Euroopa lõimimine valdkondades, mille puhul liikmesriigid leiavad, et koostöö traditsioonilises ELi raamistikus (kaubanduse, globaliseerumise, ühisturu, piirkondliku ja sotsiaalse arengu, teadusuuringute ja arendustegevuse, majanduskasvu ja tööhõivet soodustavate meetmete vallas jm) on nende endi huvides.
Europein12lessons
12 lugu E maks: pool miljardit eurooplast on otsustanud elada õigusriigis ning põliste väärtuste, nagu humaansus ja inimväärikus, austamise vaimus.
‘A day will come when all the nations of this continent, without losing their distinct qualities or their glorious individuality, will fuse together in a higher unity and form the European brotherhood.
„Tuleb päev, kui kõik selle maailmajao rahvad sulavad ühte, ilma et kaotaks oma eriomadusi ja uhkustunnet isikupära üle, ning moodustavad kõrgemal tasemel koosluse – Euroopa vendluse.
A day will come when the only battlefield will be the marketplace for competing ideas.
Tuleb päev, kui võitlus toimub üksnes konkureerivate ideede vahel.
A day will come when bullets and bombs will be replaced by votes.’
Tuleb päev, kui kuule ja mürske asendavad valijate hääled.”
The current technological revolution is radically transforming life in the industrialised world, including Europe.
Käimasolev tehnika revolutsioon on põhjalikult muutnud tööstusriikide elu, sealhulgas ka Euroopas.
It is vital to understand that this creates new challenges that transcend traditional frontiers.
On oluline mõista, et see tekitab uusi probleeme, mis ei tunne traditsioonilisi piire.
Sustainable development, population trends, economic dynamism, social solidarity and an ethical response to progress in the life sciences are issues that can no longer be effectively dealt with at national level.
Säästev areng, demograalised suundumused, majanduslik dünaamilisus, sotsiaalne solidaarsus ja eetiline reageerimine bioteaduste arengule on küsimused, mida ei saa enam tõhusalt lahendada ühe riigi tasandil.
We must also show consideration to future generations.
Me ei tohi ka unustada tulevasi põlvkondi.
Victor Hugo spoke those prophetic words in 1849, but it took more than a century for his utopian predictions to start coming true.
Victor Hugo ütles need prohvetlikud sõnad 1849. aastal, kuid möödus üle sajandi, enne kui ta utoopilised ennustused hakkasid tõeks saama.
During that time, two world wars and countless other conflicts on European soil caused millions of deaths and there were times when all hope seemed lost.
Selle aja jooksul hukkus Euroopa pinnal toimunud kahes maailmasõjas ja lugematutes koniktides miljoneid inimesi ning puhuti näis, et viimanegi lootus on surnud.
Today, the first decade of the 21st century offers brighter prospects, but it also brings Europe new difficulties and challenges.
Täna, 21. sajandi koidikul, on Euroopal helgemad väljavaated ja uuenenud lootus, kuid samas ka uued raskused ja väljakutsed.
A major enlargement of the Union has gone ahead.
ELi olulisim laienemine on teoks saanud.
As a politician from a new member state put it, ‘Europe has finally managed to reconcile its history with its geography’.
Ühe uue liikmesriigi poliitik on öelnud: „Lõpuks on Euroopa suutnud lepitada oma ajaloo ja geograaa”.
In future, the European Union will continue to welcome new members.
Euroopa Liit jätkab uute liikmete vastuvõtmist.
In the meantime, its leaders, listening carefully to public opinion, will have to decide where to draw the Union’s geographical, political and cultural boundaries.
Vahepeal peavad selle juhid, kuulates rahva arvamust, otsustama, kuhu tõmmata liidu geograalised, poliitilised ja kultuuripiirid.
The European Union is a pact between sovereign nations which have resolved to share a common destiny and to pool an increasing share of their sovereignty.
Euroopa lõimimise protsess mõjutab nüüd tervet maailmajagu, mis on omakorda osa kiiresti ja põhjalikult muutuvast maailmast, kus on vaja leida uutmoodi tasakaal.
It touches on things that Europeans care most deeply
Euroopa ei tohi keskenduda vaid omaenda arengule, vaid peab osalema üleilmastumises.
The process of European integration now affects the whole continent, which, in turn, is part of a rapidly and radically changing world that needs to find new stability.
Euroopa Liit on leping sõltumatute rahvaste vahel, kes on otsustanud jagada ühist saatust ning ühendada ühise tuleviku nimel suure osa oma suveräänsusest.
Europe is affected by events on other continents, whether it be relations with the Islamic world, disease and famine in Africa, unilateralist tendencies in the United States, the dynamic economic growth in Asia or the global relocation of industries and jobs.
See puudutab väärtusi, mida Euroopa rahvad peavad kõige olulisemaks: rahu, majanduslikku ja füüsilist heaolu, julgeolekut, osalusdemokraatiat, õiglust ja solidaarsust. See leping muutub kogu Euroopas järjest tugevamaks ja kindla-
Europe must not only concentrate on its own development but also embrace globalisation.
Euroopa Liidu institutsioonid on tõestanud oma olulisust, ent neid tuleb kohandada kasvava liidu üha suureneva arvu ülesannetega.
The European Union still has a long way to go before it can claim to be speaking with one voice or to be a credible player in global politics and diplomacy.
Mida rohkem on liidul liikmesriike, seda suurem on tsentrifugaaljõud, mis ähvardab teda
Ordinary people need to know ‘who does what in Europe’.
halike omavalitsuste volitused ja kohustused.
The Constitution clarifies the powers and responsibilities of the EU, its member states and regional authorities. It makes it clear that European integration is based on dual legitimacy: the directly expressed will of the people and the legitimacy of the nation states, which are still the framework within which European societies operate.
Põhiseadus teeb selgeks, et Euroopa lõimimisel on kahetine õiguslik alus: ühelt poolt põhineb see rahva otseselt väljendatud tahtel, teisalt liikmesriikide legitiimsusel, moodustades raamistiku, milles Euroopa ühiskonnad siiani toimivad.
Short-term interests can all too easily derail long-term priorities.
Lühiajalised huvid võivad pikaajalised prioriteedid kergesti rööpast välja lüüa.
That is why everyone involved in this unprecedented adventure must shoulder their responsibilities to make sure the EU’s institutional system can continue to work effectively.
Seetõttu peavad kõik selles enneolematus ettevõtmises osalejad tegutsema täie vastutusega viisil, mis tagab liidu institutsioonilise süsteemi tõhusa toimimise.
Any definitive change in the present system must ensure plurality and respect the differences that are the most precious assets of Europe’s nations.
Iga suurema muutusega praeguses süsteemis tuleb tagada pluralism ja võtta arvesse mitmekesisust, mis on Euroopa rahvaste kõige kallim väärtus.
Reforms must also concentrate on the decision-making process.
Reformida tuleb ka otsusetegemisprotsessi.
Insisting on unanimous agreement in all cases would simply lead to paralysis.
Ühehäälse nõusoleku nõudmine kõikides asjades lihtsalt halvab institutsioonide tegevuse.
The only kind of system that will work is a political and legal system based on majority voting, with checks and balances built in.
Ainuke toimiv süsteem on enamushääletusele tuginev poliitiline ja juriidiline otsustamissüsteem koos selle juurde kuuluva kontrolli ja tasakaalustatusega.
Whatever constitutional system the EU countries finally choose on the basis of fresh discussions, it will have to be ratified by each of them either by parliamentary vote or national referendum.
Ükskõik millise põhiseadusliku süsteemi Euroopa riigid ka lõpuks uute arutelude tulemusel ei valiks, tuleb see ikkagi kõikides liikmesriikides parlamendis või rahvahääletusel ratifitseerida.
To facilitate the debate, the European Commission has launched a drive to reach out to its citizens through Plan D for Democracy, Dialogue and Debate.
Et arutelule kaasa aidata, on Euroopa Komisjon kodanikeni jõudmiseks algatanud plaani D (kus D-täht tähendab demokraatiat, dialoogi ja debatti).
The Constitution, which was adopted, subject to ratification, by the 25 Heads of State or Government in Rome in October 2004, tried to answer the need for simplification of the existing Treaties and greater transparency in the EU’s decision-making system.
Põhiseadus, mille 25 riigipead ja valitsusjuhti 2004. aasta oktoobris Roomas vastu võtsid ja mis tuleb ratifitseerida, oli vastuseks vajadusele lihtsustada olemasolevate põhilepingute süsteemi ning muuta liidu otsustusprotsess selgemaks. Tavakodanikud peavad teadma, kes mida Euroopas teeb.
©FlyingColours/DigitalVision/GettyImages
Põhiseaduses on selgitatud, millised on liidu, millised liikmesriikide ja millised ko- y Im ag es et t i si on /G ig ita l V o lo ur s /D ly in g C © F
Europe – a marketplace of ideas.
Euroopa – ideede turg.
The European Constitution
Euroopa põhiseadus
Background
oo pa Liidust ur
In December 2001, to meet the many challenges that enlargement to the countries of central and eastern Europe would create for the European Union, the European Council established a Convention to prepare a draft Constitutional Treaty.
Valéry Giscard d’Estaing’i eesistumisel 2002. ja 2003. aastal tegutsenud konventi kuulus 105 liiget, sealhulgas liikmesriikide valitsuste ja kandidaatriikide esindajad, Euroopa Parlamendi liikmed ja Euroopa Komisjoni liikmed.
The Convention adopted its draft treaty by consensus in June 2003.
Konvent võttis lepingu eelnõu ühehäälselt vastu 2003. aasta juunis.
The Treaty was formally signed in Rome on 29 October 2004, and sent to member states for ratification.
Leping allkirjastati ametlikult 29. oktoobril 2004. aastal Roomas ja saadeti liikmesriikidele ratitseerimiseks.
Although the majority of member states have ratified the treaty, it was rejected in May and June 2005 by voters in France and the Netherlands.
Kuigi enamik liikmesriike on lepingu ratitseerinud, lükkasid Prantsusmaa ja Madalmaade valijad selle 2005. aasta juunis tagasi.