natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In those circumstances, according to the applicant, there are no grounds for dealing differently with the question of the applicant’s status under Article 2(7)(c) of the basic regulation and the other aspects of the provisional determination of the dumping margin that might be reviewed during the investigation.
Neil asjaoludel ei ole hageja arvates ühtegi põhjust käsitleda teisiti hageja staatuse küsimust algmääruse artikli 2 lõike 7 punktist c lähtuvalt ning muid dumpingumarginaali ajutise kindlaksmääramise aspekte, mida võib uurimise käigus uuesti läbi vaadata.
The Commission’s interpretation of that provision also conflicts with the principle of sound administration in that it requires the Council and the Commission to impose definitive duties on an incorrect basis.
Tõlgendus, mille komisjoni sellele sättele andis, on vastuolus ka hea halduse põhimõttega, kuna see eeldab, et nõukogu ja komisjon kehtestaksid lõpliku tollimaksu valel alusel.
Since the Commission reached the conclusion that the initial determination of the applicant’s status was unjustified for the reasons contained in the final general disclosure document of 20 February 2007, it had not only the right but also the obligation to correct the determination of that status.
Kuna komisjon on jõudnud järeldusele, et hageja esialgne staatuse kindlaksmääramine ei olnud 20. veebruari 2007. aasta üldist teavet avalikustavas lõplikus dokumendis esitatud põhjustel õigustatud, oleks tal olnud mitte ainult õigus, vaid ka kohustus selle staatuse kindlaksmääramist parandada.
Consequently, the proposal for definitive measures is based on an infringement of Article 2(7)(c) of the basic regulation.
Sellest tulenevalt põhineb lõplikke meetmeid käsitlev ettepanek algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c rikkumisel.
That infringement also invalidates the contested regulation.
See eeskirjade rikkumine muudab vigaseks ka vaidlustatud määruse.
The Council and the parties granted leave to intervene in support of the forms of order sought by it dispute the merits of this plea.
Nõukogu ja ka pooled, kellel lubati nõukogu nõuete toetuseks menetlusse astuda, vaidlustavad kõnealuse väite põhjendatuse.
First, it is appropriate to ascertain whether the Commission reversed its proposal contained in the final disclosure document of 20 February 2007 on the ground that it was not permitted to reassess old facts.
Esiteks tuleb kontrollida, kas komisjon taganes oma 20. veebruari 2007. aasta dokumendis sisalduvast ettepanekust seetõttu, et vanade asjaolude ümberhindamine oli keelatud.
In that regard, it should be pointed out first of all that, in recitals 12 to 14 in the preamble to the contested regulation, the Council stated:
Selles osas on oluline kõigepealt märkida, et nõukogu on vaidlustatud määruse põhjendustes 12–14 võtnud arvesse järgmist:
‘(12) Following the imposition of provisional measures, one Chinese cooperating exporting producer claimed that it should have been granted MET.
„(12) Pärast ajutiste meetmete kehtestamist väitis üks koostööd tegev Hiina eksportiv tootja, et talle oleks tulnud võimaldada turumajanduslikku kohtlemist.
(13) In this respect, it is noted that the aforesaid accounting practices used by the company were found during the on-the-spot verification visit to be in clear breach of the International Accounting Standards (IAS), namely IAS No 1, and could not be considered immaterial.
(13) Siinkohal märgitakse, et kohapealsel kontrollkäigul leiti, et äriühingu kasutatud eespool nimetatud raamatupidamistavadega rikuti selgelt [IAS] standardeid (nimelt [standardit] IAS nr 1) ning seda ei saanud pidada tähtsusetuks.
No new evidence which could alter the findings set out in recital 25 of the provisional regulation was submitted.
Ei esitatud uusi tõendeid, mis võinuksid muuta ajutise määruse põhjenduses 25 esitatud järeldusi.
(14) In the absence of any other relevant and substantiated comment, recitals 15 to 28 of the provisional regulation are hereby confirmed.’
(14) Muude asjakohaste ja põhjendatud märkuste puudumisel kinnitatakse ajutise määruse põhjendused 15–28.”
It follows from the foregoing that in the contested regulation the reason for the refusal to alter the MET determination made in the provisional regulation was not the prohibition on the reassessment of old facts contained in the last sentence of Article 2(7)(c) of the basic regulation, but rather the fact that the applicant’s accounts were not in line with the IAS and the absence of any new evidence likely to affect that finding.
Eeltoodust järeldub, et põhjus, miks keelduti ajutises määruses esitatud turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse kindlaksmääramise muutmisest vaidlustatud määruses, ei olnud mitte algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c viimases lauses esitatud keeld hinnata ümber vanu asjaolusid, vaid see, et hageja raamatupidamine ei vastanud IAS standarditele ja et puudus uus asjaolu, mis võiks seda hinnangut mõjutada.
The refusal therefore arose from application of the substantive criteria of the second indent of the first subparagraph of Article 2(7)(c) of that regulation.
Keeldumine tulenes järelikult selle määruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese lõigu teise taande sisuliste kriteeriumide kohaldamisest.
Nor is it clear from the revised final general disclosure document and the revised specific disclosure document that the reason for the Commission’s refusal to grant the applicant MET was the prohibition on reassessment of old facts, since the Commission’s arguments on that point related only to the fact that the applicant’s accounting practices were not in line with the IAS.
Seejärel tuleb nentida, et samuti ei tulene üldist teavet avalikustavast lõplikust korrigeeritud dokumendist ega spetsiifilist teavet avalikustavast korrigeeritud dokumendist, et komisjoni keeldumine teha ettepanek hagejale turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse andmiseks oli põhjendatud keeluga hinnata ümber vanu asjaolusid ja selles osas tuginevad komisjoni väited üksnes sellele, et hageja raamatupidamistavad ei vasta IAS standarditele.
The only document in which the Commission states that the caselaw concerning the MET determination does not permit a reassessment of old facts is, as the applicant itself states, the Commission’s letter of 4 April 2007.
Ainus dokument, milles komisjon toob välja, et turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse kindlaksmääramist käsitleva kohtupraktika kohaselt ei ole lubatud vanu asjaolusid ümber hinnata, on komisjoni 4. aprilli 2007. aasta kiri, nagu hageja ise märgib.
In that letter the Commission states in particular:
Nimelt sedastab komisjon selles kirjas eelkõige järgmist:
‘Your client with its submission of 2 April 2007 continues to repeat the same arguments, already submitted before the Definitive Disclosure, on the accounting discrepancies and their compliance or not with IAS but as you are well aware jurisprudence in the assessment of MET claims does not allow a reassessment of old facts.’
„2. aprilli 2007. aasta märkustes kordab Teie klient jätkuvalt samu, juba enne lõplikku avalikustamist esitatud väiteid raamatupidamise ebakorrapärasuse kohta ja selle kooskõla või vastuolu kohta IAS standarditega, aga nagu Te teate, ei luba turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse taotluse hindamist käsitlev kohtupraktika vanu asjaolusid ümber hinnata.”
As is clear from that letter, the Commission was referring to the caselaw prohibiting the reassessment of old facts for the purposes of rejecting arguments which the applicant had put forward before the final disclosure document was sent.
Nagu kirjast tuleneb, viitas komisjon kohtupraktikale, mis keelab vanu asjaolusid ümber hinnata hageja poolt juba enne lõpliku teabe edastamist esitatud väidete tagasilükkamiseks.
In reply to a question put by the Court during the hearing, the Commission stated, and was not contradicted by the applicant on this point, that the arguments to which that observation related were contained in the letter of 1 September 2006, sent by the applicant before the initial MET determination on 15 September 2006 and put into effect in the provisional regulation.
Vastuseks kohtuistungil esitatud Esimese Astme Kohtu küsimusele täpsustas komisjon – ilma et hageja oleks selles osas väidetut ümber lükanud –, et selles märkuses nimetatud väited sisaldusid 1. septembri 2006. aasta kirjas, mille hageja oli saatnud enne turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse esialgset kindlaksmääramist, mis leidis aset 15. septembril 2006 ja mida rakendati ajutises määruses.
It should be noted, however, that in its letter of 4 April 2007, the Commission based its refusal to grant MET on the ground that, in breach of the IAS, the applicant’s accounts disregarded the accrual basis of accounting, performed offsetting and grouped transactions together instead of representing them separately.
Siiski tuleb märkida, et 4. aprilli 2007. aasta kirjas tõi komisjon turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse tunnustamisest keeldumise aluseks selle, et hageja raamatupidamisaruannetes eirati IAS standardeid rikkudes tekkepõhisuse põhimõtet, tehti tasaarvestusi ja kajastati tehinguid nende eraldi esitamise asemel koos.
The Commission pointed out in that regard that the auditors had not commented on those points.
Komisjon leidis selles osas, et läbiviidud auditite tulemusel ei ole selle kohta tehtud ühtegi märkust.
The Court of First Instance notes that the Commission also stated that the information on steel prices did not allow for a new assessment to be made of the shortcomings discovered in the applicant’s accounts.
Esimese Astme Kohus märgib, et komisjon on samuti osutanud, et terasehinda puudutav teave ei võimalda hageja raamatupidamisaruannetes leitud lünkade kohta uut hinnangut anda.
It is therefore clear from that letter as a whole that the Commission’s observation that it was not permissible to reassess old facts is incidental, as the institution based its refusal to grant MET on an assessment of whether the applicant complied with the relevant substantive criteria.
Kirjast tervikuna tuleneb, et komisjoni märkus, et vanu asjaolusid on võimatu uuesti hinnata, on kõrvaline, kuna selle aluseks, et institutsioon keeldus turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse andmise ettepaneku tegemisest, on hinnang hageja vastavuse kohta kohaldatavatele sisulistele kriteeriumidele.
It is clear therefore that the applicant’s assertion that the Commission based its arguments in this case on a prohibition on the reassessment of old facts has no basis in fact.
Seega tuleb tõdeda, et hageja väitel, mille kohaselt komisjon tugines kõnesoleval juhul vanade asjaolude ümberhindamise keelule, puudub faktiline alus.
Since the first plea cannot be accepted on that ground, any discussion concerning the interpretation of the last sentence of Article 2(7)(c) of the basic regulation and of paragraph 44 of the judgment in Nanjing Metalink v Council is irrelevant.
Kuna sel põhjusel ei saa esimese väitega nõustuda, siis arutlus, mis puudutab algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c ja eespool viidatud kohtuotsuse Nanjing Metalink vs. nõukogu punkti 44 tõlgendamist, ei ole asjakohane.
Moreover, it should be pointed out that the applicant’s calling in question at the hearing of the decision-making process leading up to the Commission’s proposal and the assessment by the institutions of whether the company fulfilled the condition laid down in the second indent of the first subparagraph of Article 2(7)(c) of the basic regulation does not amount to putting forward a separate ground for annulment, since that ground would be new and hence inadmissible, as submitted by the Council and the parties granted leave to intervene in support of the forms of order sought by it.
Pealegi tuleb täpsustada, et iseseisva tühistamisväitena ei saa kasutada asjaolu, et hageja seadis kohtuistungil kahtluse alla nii komisjoni ettepanekuni viinud otsustusprotsessi kui ka institutsioonide hinnangu küsimuses, kas ettevõtja vastas algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese lõigu teise taande tingimustele, kuna tegemist oleks uue ja seetõttu vastuvõetamatu väitega, nagu väitsid nõukogu ja tema nõuete toetuseks menetlusse astujad.
As the applicant confirmed at the hearing, those arguments are intended merely to complete the background to the first plea.
Nimelt nagu hageja kohtuistungil kinnitas, on nende argumentide eesmärk täiendada esimese väite tausta.
In addition, as regards the applicant’s argument that the Commission did not explain in what way its findings in the final general disclosure document are unfounded, it should be pointed out that, under the obligation laid down in Article 253 EC, the final act must state the reasons on which it was based only as regards all the elements of fact and of law that are relevant for the purposes of the findings made in it.
Lisaks, mis puutub hageja väitesse, mille kohaselt komisjon ei selgitanud, millises osas on tema järeldused üldist teavet avalikustavas lõplikus dokumendis põhjendamatud, siis on oluline märkida, et EÜ artiklis 253 ette nähtud kohustuse kohaselt peab lõppdokument olema põhjendatud ainult kõikide faktiliste ja õiguslike asjaolude suhtes, mis on dokumendis antud hinnangu jaoks asjakohased.
The purpose of the obligation to state reasons is not to explain the way in which the institution’s position has evolved during the administrative procedure and is not therefore intended to justify any differences between the outcome reached in the final act in relation to a provisional position set out in the documents sent to interested parties during that procedure in order to enable them to submit their observations (see, to that effect, Case T-464/04 Impala v Commission [2006] ECR II-2289, paragraph 285).
Põhjendamiskohustuse eesmärk ei ole haldusmenetluse käigus institutsiooni seisukoha arengu selgitamine ja niisiis ei ole selle eesmärk põhjendada lõppdokumendi lahenduse erinevust ajutisest seisukohast, mis on esitatud huvitatud isikutele menetluse käigus edastatud dokumentides, et võimaldada neil teatavaks teha oma seisukoht (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 13. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas T-464/04: Impala vs. komisjon, EKL 2006, lk II-2289, punkt 285).
It should also be pointed out that the final disclosure document does not constitute an act adversely affecting a person concerned or conferring rights.
Peale selle tuleb märkida, et lõpliku avalikustamise puhul ei ole tegemist huve kahjustava või õigusi loova aktiga.
As is clear from Article 20 of the basic regulation, the purpose of that document is disclosure, during the administrative procedure, of the essential facts and considerations on the basis of which the Commission intends to recommend the imposition of definitive measures, in order to inform all interested parties of the proposed guidelines and to obtain observations from them in that regard.
Nagu tuleneb algmääruse artiklist 20, on selle dokumendi eesmärk tuua haldusmenetluse käigus esile olulised asjaolud ja kaalutlused, mille alusel komisjon kavatseb soovitada lõplike meetmete kehtestamist, selleks et teavitada kõiki huvitatud isikuid kavandatud suunistest ja neilt selle kohta märkusi saada.
As it is open to amendment in the light of the
Kuna sõltuvalt saadud märkustest võib komisjoni seisukoht muutuda, siis on see
Therefore, the fact that the statement of reasons of the contested regulation does not explain in what way the findings contained in the final general disclosure document of 20 February 2007 are unfounded and the fact, assuming it is established, that the Commission has provided no explanation in that regard, are not in themselves sufficient to render the contested regulation unlawful.
Järelikult ei kaasne asjaoluga, et vaidlustatud määruse põhjendustes ei ole selgitatud, mil viisil 20. veebruari 2007. aasta üldist teavet avalikustavas lõplikus dokumendis sisalduvad järeldused on põhjendamatud ja asjaoluga – isegi kui see oleks tõendatud –, et komisjon ei ole selles osas selgitusi andnud, iseenesest vaidlustatud määruse õigusvastasus.
In the light of the foregoing, the first plea must be rejected.
Arvestades eeltoodut, tuleb esimene väide tagasi lükata.
Second plea: infringement of the rights of the defence and of Article 20(5) of the basic regulation
Teine väide, mis tuleneb kaitseõiguse ja algmääruse artikli 20 lõike 5 rikkumisest
The applicant states that it is clear from Article 20(4) and (5) of the basic regulation that the Commission must make final disclosure to interested parties of the essential facts and considerations on the basis of which it is intended to recommend the imposition of definitive measures not less than 10 days before submission to the Council of the proposal for definitive measures, in order to enable the parties to submit observations within that minimum period and the Commission to take them into consideration.
Hageja väidab, et algmääruse artikli 20 lõigetest 4 ja 5 tuleneb, et komisjon peab huvitatud isikutele edastama lõplikku avalikustamist käsitleva dokumendi oluliste asjaolude ja kaalutluste kohta, mille alusel kavatsetakse soovitada lõplike meetmete kehtestamist, vähemalt 10 päeva enne lõplikke meetmeid käsitleva ettepaneku edastamist nõukogule, et selle miinimumtähtaja jooksul võimaldada osapooltel märkusi esitada ja komisjonil neid arvesse võtta.
The Commission submitted to the Council the proposal for definitive measures based on the revised final disclosure document barely six days after that document was sent to the applicant, without waiting until the ten-day timelimit laid down in Article 20(5) of the basic regulation had expired, and four days before the date set for the applicant to submit its observations.
Komisjon aga edastas nõukogule lõplikul avalikustamisel põhineva lõplikke meetmeid käsitleva ettepaneku ainult kuus päeva pärast seda, kui lõplik avalikustamist käsitlev dokument oli edastatud hagejale, ootamata ära algmääruse artikli 20 lõikes 5 ette nähtud kümnepäevase tähtaja möödumist, ja neli päeva enne hagejale märkuste esitamiseks määratud tähtpäeva möödumist.
The Council and the parties granted leave to intervene in support of the forms of order sought by it deny that the applicant’s rights of defence have been infringed.
Nõukogu ja tema nõuete toetuseks menetlusse astujad ei nõustu sellega, et hageja kaitseõigust on rikutud.
After sending the applicant the revised general disclosure document, the Commission set it a timelimit of six days, subsequently extended to ten days, within which to submit its observations.
Nimelt määras komisjon pärast seda, kui ta oli edastanud üldist teavet avalikustava lõpliku korrigeeritud dokumendi, hagejale märkuste esitamiseks kuuepäevase tähtaja, mida seejärel pikendati kümnepäevaseks.
The timelimit of ten days provided for in Article 20(5) of the basic regulation was therefore met.
Algmääruse artikli 20 lõikes 5 ette nähtud kümnepäevasest tähtajast on seega kinni peetud.
The Council contends, moreover, that the timetable for submitting the Commission proposal to the Council is a procedural matter which is not covered by the requirements of Article 20(5) of the basic regulation.
Nõukogu väidab muu hulgas, et ajakava puhul, mille kohaselt toimub komisjoni ettepaneku edastamine nõukogule, on tegemist menetlust puudutava küsimusega, mis ei kuulu algmääruse artikli 20 lõikes 5 nimetatud nõuete kohaldamisalasse.
The Commission was not therefore in breach of a procedural requirement.
Seega ei ole komisjon menetlusnõuet rikkunud.
Furthermore, the applicant did not show that its observations were not considered by the Commission.
Lisaks ei ole hageja tõendanud seda, et komisjon ei ole tema märkusi läbi vaadanud.
The Council states that the applicant was in a position to deal with questions relating to the shortcomings discovered in the accounts during verification visits, and it did so.
Nõukogu märgib, et hagejal oli võimalik raamatupidamisaruannetes leitud lünkadega seonduvaid küsimusi arutada kontrollvisiidi käigus, mida ta oligi teinud.
It adds, with the support of the Italian Republic and the intervening companies, that the fact that the Commission proposal was submitted before the expiry of the timelimit set for receipt of the applicant’s observations does not prove that those observations were not taken into consideration, since the Commission was in a position to alter its proposal before it was adopted by the Council if it considered that was necessary.
Samuti lisab ta Itaalia Vabariigi ja menetlusse astunud äriühingute toetusel, et asjaolu, et komisjoni ettepanek edastati enne hageja märkuste saamiseks määratud tähtaja lõppu, ei tõenda seda, et nimetatud märkusi ei võetud arvesse, kuna juhul, kui komisjonile oleks tundunud vajalik oma ettepanekut muuta, enne kui nõukogu selle vastu võtab, oleks tal olnud võimalik seda teha.
Lastly, the Council, supported by the Italian Republic and the intervening companies, considers that the applicant does not specify what arguments it could have put forward that were not considered by the Commission.
Lõpuks leiab nõukogu, keda toetavad Itaalia Vabariik ja menetlusse astunud äriühingud, et hageja ei anna täpsustusi väidete kohta, mida ta oleks saanud esitada ja mida komisjon ei ole uurinud.
The intervening companies state that, in its letter of 2 April 2007, the applicant merely repeats its earlier
Menetlusse astunud äriühingud täpsustavad, et oma 2. aprilli 2007. aasta kirjas hageja vaid kordab oma eelnevalt esitatud argumente,
They therefore consider that the applicant did not show that sending the proposal to the Council before the timelimit set had expired had any impact on its capacity to defend itself.
Sellest tulenevalt leiavad nad, et hageja ei ole tõendanud, et enne määratud tähtaja möödumist nõukogule ettepaneku edastamine mõjutas tema võimet ennast kaitsta.
The Commission adds that in any event the applicant had the opportunity to put its views on the question of the shortcomings in its accounts and to prove that it met the criterion contained in the second indent of the first subparagraph of Article 2(7)(c) of the basic regulation.
Komisjon lisab, et hagejal on igal juhul olnud võimalus raamatupidamises esinevate puuduste osas oma arvamust väljendada ja tõendada, et ta vastab algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese lõigu teises taandes nimetatud kriteeriumidele.
Its observations were considered and dismissed in the Commission’s letter of 15 September 2006, and that finding was subsequently confirmed in the provisional regulation and reiterated in the letter of 4 April 2007, and then further confirmed in the contested regulation.
Komisjoni sõnul on hageja märkusi analüüsitud ja need on komisjoni 15. septembri 2006. aasta kirjas tagasi lükatud ning seda hinnangut on seejärel kinnitatud 4. aprilli 2007. aasta kirjas ja ka veel vaidlustatud määruses.
According to the Commission and the intervening companies, it was not necessary to send the fax of 23 March 2007 informing the applicant that the Commission services intended to submit to the College of Commissioners a proposal different from that envisaged in the letter of 20 February 2007, since Article 20(4) in fine of the basic regulation does not lay down any requirement to inform the parties concerned unless the decision taken is based on different facts and considerations from those contained in the final disclosure document.
Komisjoni ja menetlusse astunud äriühingute arvates ei olnud vaja saata 23. märtsi 2007. aasta faksi, milles hagejat teavitati, et komisjoni teenistused kavatsesid komisjoni liikmete kolleegiumile teha 20. veebruari kirjas sisalduvast ettepanekust teistsuguse ettepaneku, kuna algmääruse artikli 20 lõike 4 lõpp nägi ette kohustuse asjassepuutuvaid osapooli teavitada vaid siis, kui tehtud otsus põhineb teistsugustel faktidel ja kaalutlustel kui need, mis on teatavaks tehtud lõpliku avalikustamise käigus.
The revised final general disclosure document and revised specific disclosure document did not contain any new facts or considerations.
Üldist teavet avalikustav lõplik korrigeeritud dokument ega spetsiifilist teavet avalikustav korrigeeritud dokument aga ei sisalda ühtegi uut fakti või kaalutlust.