natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission’s note on the meeting of 13 November 1998 was in the file.
13. novembri 1998. aasta koosoleku protokoll, mille komisjon oli koostanud, sisaldus toimikus.
By letter to the hearing officer dated 22 January 2003, Hoechst requested that it and Nutrinova should, through their counsel, have access to the internal documents relating to the telephone conversations between Commission officials and Chisso between September 1998 and the end of April 1999.
Ärakuulamise eest vastutavale ametnikule 22. jaanuaril 2003 saadetud kirjas palus Hoechst koos Nutrinovaga oma nõustajate vahendusel juurdepääsu asutusesisestele dokumentidele, mis olid seotud komisjoni ja Chisso vahel 1998. aasta septembrist 1999. aasta aprilli lõpuni toimunud telefonivestlustega.
They also requested access to a letter from Chisso dated 17 December 2002 which appeared in the file in a nonconfidential version.
Nad palusid ka võimalust tutvuda Chisso 17. detsembri 2002. aasta kirjaga, mille mittekonfidentsiaalne versioon sisaldus toimikus.
As regards the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso, counsel for Hoechst and Nutrinova referred to the terms of the minute of the meeting of 13 November 1998 and stated:
Mis puudutas asutusesiseseid dokumente, mis olid seotud komisjoni ja Chisso vahel toimunud telefonivestlustega, siis tuletasid Hoechsti ja Nutrinova nõustajad meelde 13. novembri 1998. aasta koosoleku protokolli sõnastust ja täpsustasid järgmist:
‘It is a crucial point for our clients to know whether and to what extent submissions have been prompted by Commission officials while our clients were cooperating with the Commission.’
„Meie klientide jaoks on oluline teada, kas ja mil määral aitasid komisjoni ametnikud kaasa teabe andmisele, samal ajal kui meie kliendid tegid koostööd komisjoniga.”
As regards Chisso’s letter of 17 December 2002, counsel for Hoechst and Nutrinova observed in particular that an annex to that letter, namely a letter of 26 March 1999, was entitled ‘[T]o the Commission concerning Chisso’s cooperation with the Dir-ectorate-General for Competition’.
Chisso 17. detsembri 2002. aasta kirja kohta märkisid Hoechsti ja Nutrinova nõustajad täpsemalt, et üks selle kirja lisadest, st 26. märtsi 1999. aasta kiri kandis pealkirja „Komisjonile seoses koostööga, mida Chisso teeb konkurentsi peadirektoraadiga”.
They added:
Nad lisasid järgmist:
‘Any arguments made with regard to Chisso’s cooperation or — more importantly — any hints that would refer to contacts Chisso has had at the time with Commission officials could on the other hand be very relevant for our clients’ defences.’
„Kõik Chisso koostööd puudutavad argumendid või – seda enam – kõik vihjed kontaktide kohta, mis toimusid sel ajal Chisso ja komisjoni ametnike vahel, võivad olla eriti olulised meie klientide kaitse seisukohast.”
By letter of 24 February 2003 the hearing officer refused the requests set out in the letter of 22 January 2003.
24. veebruari 2003. aasta kirjaga jättis ärakuulamise eest vastutav ametnik rahuldamata 22. jaanuari 2003. aasta kirjas esitatud taotlused.
The hearing officer stated, in that regard, that the notes relating to the telephone conversations between Chisso and the Commission were internal documents and therefore non-accessible.
Ärakuulamise eest vastutav ametnik täpsustas, et Chisso ja komisjoni vaheliste telefonivestluste kohta tehtud märkmed on asutusesisesed dokumendid ja seetõttu ei saa nendega tutvuda.
In the absence of any strong evidence to the contrary, it had to be presumed that the Commission had made an objective assessment of the information that would be useful to Hoechst.
Vastupidise määrava tõendi puudumisel oli alust eeldada, et komisjon viis läbi Hoechstile vajaliku teabe objektiivse analüüsi.
Furthermore, as regards Chisso’s letter of 17 December 2002 (and the letter of 26 March 1999 annexed to that letter), the hearing officer informed Hoechst that Chisso had requested confidential treatment for those documents.
Lisaks märkis ärakuulamise eest vastutav ametnik Chisso 17. detsembri 2002. aasta kirja (ja selle lisasse kuuluva 26. märtsi 1999. aasta kirja) kohta, et Chisso oli taotlenud, et neid dokumente käsitletaks konfidentsiaalsetena.
On 7 March 2003 Hoechst, together with Nutrinova, reiterated, through their counsel, the requests set out in the letter of 22 January 2003, in the context of their response to the statement of objections.
7. märtsil 2003 kordas Hoechst koos Nutrinovaga vastuses vastuväiteteatisele oma nõustajate vahendusel taotlusi, mis sisaldusid 22. jaanuari 2003. aasta kirjas.
More particularly, Hoechst insisted, with Nutrinova, on obtaining access to the file, and submitted arguments relating to the unequal treatment which had been in evidence during the proceedings.
Täpsemalt kordas Hoechst koos Nutrinovaga oma palvet tutvuda toimikuga, esitades argumente menetluse käigus asetleidnud ebavõrdse kohtlemise kohta.
On 23 September 2003 the hearing officer submitted her final report in the case (OJ 2005 C 173, p. 5).
Ärakuulamise eest vastutav ametnik esitas 23. septembril 2003 kõnealuse juhtumi kohta lõpparuande (ELT 2005, C 173, lk 5).
In that report, she observed, in particular:
Aruandes märkis ta muu hulgas:
‘… I informed the parties by letter of 24 February 2003 that further access to the file would not be granted at that stage of the procedure.
„[…] teavitasin ma huvitatud isikuid 24. veebruaril 2003 kirjaga, et menetluse kõnealuses järgus ei lubata toimikule lisajuurdepääsu.
I explained that notes of telephone conversations between parties and Commission officials are internal documents of the Commission and thus, in principle, non-accessible.
Selgitasin, et huvitatud isikute ja komisjoni ametnike vaheliste telefonikõneluste märkmed on komisjonisisesed dokumendid ja seetõttu ei saa nendega põhimõtteliselt tutvuda.
In this particular case, the Commission had, exceptionally, made accessible some of the internal file notes and had referred to them in the [s]tatement of [o]bjections, in order to explain the facts and dates of the meetings that the Commission held with the different addressees.
Sellel konkreetsel juhtumil oli komisjon andnud erandlikult loa tutvuda mõnede sisedokumentidega ja viidanud neile vastuväite[teatise]s, selgitades nii komisjoni ja erinevate adressaatide vaheliste koosolekute sisu ja kuupäevi.
With regard to the letters from Chisso, the latter had requested confidential treatment for these letters and the parties had been given access to nonconfidential summaries of those letters.’
Chisso on taotlenud, et tema saadetud kirju käsitletaks konfidentsiaalse[tena], ja huvitatud isikutele võimaldati juurdepääs nende kirjade mittekonfidentsiaalsetele kokkuvõtetele.” [täpsustatud tõlge]
A footnote accompanying that paragraph stated:
Sellele lõigule lisatud joonealuses märkuses on täpsustatud:
‘Chisso’s legal representative subsequently after the [o]ral [h]earing and in response to a request from me to reconsider the confidentiality nature of the letter sent to the Commission on 26 March 1999, confirmed its view that this document contained business secrets and thus as such was confidential.’
„Suulise arutamise järel vastas Chisso [advokaat] minu taotlusele, mis käsitles komisjonile 26. märtsil 1999 saadetud kirja konfidentsiaalsuse uuesti kaalumist, kinnitades, et dokument sisaldab ärisaladusi ja on seetõttu konfidentsiaalne.”
The hearing officer then observed in her final report:
Ärakuulamise eest vastutav ametnik märkis seejärel lõpparuandes:
‘As a result of these claims made by Hoechst and Nutrinova, I have paid special attention to the conclusions of the Commission on the issue of leniency in the present draft decision.
„Hoechsti ja Nutrinova esitatud väidete tulemusena olen [eriti] tähelepanelikult uurinud komisjoni järeldusi trahvide määramatajätmise või vähendamise kohta kõnealuses otsuse eelnõus.
I have also examined internal notes of the Commission services in so far as these exist.
Olen uurinud ka komisjoni talituste sisedokumente, niivõrd kui need on olemas.
In the event, the concerns expressed by Hoechst and Nutrinova are largely rendered moot by the conclusions set out in the draft decision on the issue of leniency.
Trahvide määramist või vähendamist käsitleva otsuse eelnõu järeldused vaidlustavad suures osas Hoechsti ja Nutrinova väljendatud kitsaskohad.
In addition, I am satisfied that the actions of the Commission services vis-à-vis the parties have had no impact on the outcome of the case on this issue.
Olen rahul ka sellega, et komisjoni talituste tegevus huvitatud isikute suhtes ei ole mõjutanud selle [juhtumi] lõpptulemust.
I also confirm that no additional access to file is required in order to satisfy Hoechst’s
Kinnitan, et Hoechsti [kaitseõigused] ei eelda lisajuurdepääsuõigust toimikule.
Neither the Commission’s internal documents nor the documents provided by Chisso provide … additional inculpatory or exculpatory evidence which would be required to be made available to Hoechst.’
KOMISJON esitatud dokumendid ei sisalda muid süüd või süütust tõendavaid tõendeid, mis tuleks Hoechstile kättesaadavaks teha.” [täpsustatud tõlge]
On 1 October 2003 the Commission adopted the Decision and, at recitals 26 and 27, answered Hoechst’s claims as follows:
1. oktoobril 2003 võttis komisjon vastu otsuse ja vastas selle põhjendustes 26 ja 27 Hoechsti taotlustele järgmiselt:
As regards the documents or parts of documents provided by Chisso for which it claimed protection as “business secrets”, their non-transmission to the other parties protects the legitimate commercial interests of this company.
Mis puudutab Chisso esitatud dokumente või nende osasid, mida ta palus kaitsta kui „ärisaladusi”, siis nende teistele pooltele edastamata jätmine kaitseb selle äriühingu õigustatud ärihuve.
It prevents the other parties from obtaining strategic information on Chisso’s commercial interests and on the operation and development of its business, pursuant to Article 20 of Regulation No 17 and the Commission Notice on the internal rules of procedure for processing requests for access to the file in cases pursuant to Articles 85 [EC] and 86 [EC], Articles 65 and 66 of the ECSC Treaty and Council Regulation (EEC) No 4064/89.
Selline kaitse takistab teistel pooltel saada strateegilist infot Chisso ärihuvide ja tema tegevuse toimumise ja arengu kohta kooskõlas määruse nr 17 artikliga 20 ja komisjoni teatisega toimikutele juurdepääsu käsitlevate taotluste läbivaatamise sisemiste protseduurireeglite kohta EÜ asutamislepingu artiklites 85 ja 86, ESTÜ asutamislepingu artiklites 65 ja 66 ning nõukogu määruses (EMÜ) nr 4064/89 sätestatud juhtudel.
Secondly, as to the access to the Commission’s internal documents, according to well established case-law, the Commission is under no obligation with regard to the rights of the defence to grant access to its internal documents during the procedure.
Mis puudutab teiseks juurdepääsu komisjoni asutusesisestele dokumentidele, siis vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei ole komisjon kaitseõiguste tagamiseks kohustatud võimaldama menetluse vältel juurdepääsu oma asutusesisestele dokumentidele.
Moreover, as far as contacts with undertakings in the context of their cooperation are concerned, the Commission considers that Hoechst’s reasoning is based on a fundamentally wrong premis.
Mis puudutab lisaks ettevõtjatega nende koostöö käigus ühenduse pidamist, siis leiab komisjon, et Hoechsti arutluskäik põhineb täiesti valedel eeldustel.
Additional access to the Commission’s internal documents in no way would facilitate the companies’ rights of defence and contribute to determine who was the first undertaking to provide the Commission with decisive evidence.
Täiendav juurdepääs komisjoni asutusesisestele dokumentidele ei aitaks mingil viisil kaasa ettevõtjate kaitseõiguste teostamisele ega aitaks ka kindlaks teha, milline ettevõtja esitas esimesena komisjonile määravaid tõendeid.
In fact, this appraisal will be made exclusively on the basis of the documents provided by the undertakings, to which the parties had access.’
Käesolev hinnang antakse üksnes selliste dokumentide põhjal, mis ettevõtjad on esitanud ja millega pooltel on olnud võimalik tutvuda.”
Arguments of the parties a) Arguments of Hoechst
Poolte argumendid a) Hoechsti argumendid
Hoechst states that it was only on reading the statement of objections that it observed that at the beginning of the proceedings, more or less in parallel with Hoechst, Chisso had cooperated with the Commission in reliance on the 1996 Leniency Notice.
Hoechst märgib, et alles vastuväiteteatist lugedes märkas ta, et menetluse alguses tegi Chisso temaga enam-vähem samal ajal koostööd komisjoniga 1996. aasta koostööteatise alusel.
At the same time, the document to which Hoechst had access enabled it to discover irregularities in the administrative procedure.
Samal ajal võimaldasid dokumendid, millele Hoechstil oli juurdepääs, tal avastada eeskirjade eiramisi haldusmenetluses.
Hoechst makes clear in that regard that it is challenging, in the eighth plea, the fact that the first decisive evidence of the existence of the cartel was supplied by Chisso on 13 November 1998.
Hoechst rõhutab, et kaheksanda väitega seab ta kahtluse alla asjaolu, et esimesed määravad tõendid kartelli olemasolu tõendamiseks esitas Chisso 13. novembril 1998.
In its first plea, first, Hoechst disputes the refusal of access to internal documents relating to the conversations between the Commission and Chisso.
Esimese väitega vaidlustab Hoechst esiteks selle, et tal ei võimaldatud tutvuda asutusesiseste dokumentidega, mis puudutavad komisjoni ja Chisso vahelist suhtlemist.
Second, Hoechst disputes the refusal of access to a letter from Chisso dated 17 December 2002, together with the annexes to that letter.
Teiseks vaidlustab Hoechst selle, et tal ei võimaldatud tutvuda Chisso 17. detsembri 2002. aasta kirja ja selle lisadega.
Third, Hoechst draws attention to the fact that the Commission did not agree to its request to carry out fresh investigations.
Kolmandaks toob Hoechst välja asjaolu, et komisjon ei rahuldanud tema taotlust viia läbi uusi uurimisi.
In addition, Hoechst requests that measures of organisation of procedure be taken.
Lisaks palub Hoechst võtta tarvitusele menetlust korraldavad meetmed.
The refusal of access to documents relating to the conversations between the Commission and Chisso
Keeldumine komisjoni ja Chisso vahelist suhtlemist puudutavate dokumentidega tutvumise võimaldamisest
The applicant submits that the Commission refused to grant it access to certain documents submitted by Chisso and also to notes drawn up by the Commission concerning the meetings and telephone conversations with Chisso.
Komisjon ei võimaldanud Hoechstil tutvuda teatavate Chisso esitatud dokumentide ning komisjoni koostatud memorandumitega, mis puudutavad kohtumisi ja telefonivestlusi Chissoga.
If the applicant had been able to consult them, it would have been able to obtain a complete picture of the contacts between the Commission and Chisso and it would therefore have been easier for the applicant to prove that it was it, and not Chisso, that had been the first, in time and with respect to content, to adduce decisive evidence of the existence of the cartel and that therefore ought to have obtained a reduction in its fine. It
Kui Hoechst oleks saanud nende dokumentidega tutvuda, oleks ta saanud täieliku ülevaate komisjoni ja Chisso vahelisest suhtlemisest ning oleks võinud järelikult kergemini tõendada, et tema, mitte Chisso, oli nii ajaliselt kui ka sisuliselt esimene, kes esitas kartelli olemasolu kohta määravaid tõendeid ja kelle
HOECHST v COMMISSION would therefore also have been easier for Hoechst to demonstrate that Chisso’s acts of cooperation had been influenced by information from the Commission.
KOMISJON trahvi oleks seetõttu tulnud vähendada. Hoechst oleks saanud ka paremini tõendada, et komisjoni antud teave mõjutas Chisso koostööd.
The applicant refers to Case T-36/91 ICI v Commission [1995] ECR II-1847, paragraph 69; Case T-221/95 Endemol v Commission [1999] ECR II-1299, paragraph 65; and Joined Cases T-191/98 and T-212/98 to T-214/98 Atlantic Container Line and Others v Commission [2003] ECR II-3275, paragraph 334, and emphasises that the right to consult the file is one of the fundamental guarantees of Community law in procedural matters, intended to protect the rights of defence of the addressees of a statement of objections.
Viidates Esimese Astme Kohtu 29. juuni 1995. aasta otsusele kohtuasjas T-36/91: ICI vs. komisjon (EKL 1995, lk II-1847, punkt 69), 28. aprilli 1999. aasta otsusele kohtuasjas T-221/95: Endemol vs. komisjon (EKL 1999, lk II-1299, punkt 65) ja 30. septembri 2003. aasta otsusele liidetud kohtuasjades T-191/98 ja T-212/98–T-214/98: Atlantic Container Line jt vs. komisjon (EKL 2003, lk II-3275, punkt 334), rõhutab Hoechst, et õigus toimikuga tutvuda on üks ühenduse menetlusõiguse põhitagatistest, mis on mõeldud vastuväiteteatise adressaatide kaitseõiguste kaitsmiseks.
The right of access to the file must, in particular, ensure the effective exercise of the right to be heard, since it provides the opportunity to be aware of and to assess the evidence used by the Commission in the statement of objections and, where possible, to refute that evidence in the response.
Õigus toimikuga tutvuda peab muu hulgas tagama võimaluse teostada tõhusalt õigust olla ära kuulatud, kuna see annab võimaluse teada saada ja hinnata tõendeid, mida komisjon on kasutanud vastuväiteteatises, ning võimaluse korral need oma vastuses ümber lükata.
The Commission’s duty is to give access, in principle, to the whole file.
Komisjoni ülesanne on võimaldada juurdepääs üldjuhul tervele toimikule.
The situation is otherwise only with respect to the Commission’s internal documents and evidence containing business secrets of third parties.
Teistsugune on olukord üksnes komisjoni asutusesiseste dokumentide ning kolmandate isikute ärisaladusi sisaldavate dokumentide puhul.
Hoechst also submits that the principle of equality of arms means that the Commission cannot decide alone whether, and to what extent, it will grant access to the documents which a party might use as exculpatory evidence.
Hoechst märgib samuti, et menetlusliku võrdsuse põhimõte tähendab, et komisjon ei saa üksi otsustada, kas ja millises ulatuses ta võimaldab juurdepääsu dokumentidele, mida üks pool võiks kasutada õigustavate tõenditena.
There would be a breach of the rights of the defence if it were possible to demonstrate that the administrative procedure might have had a different outcome if Hoechst had obtained access to the exculpatory documents concerned.
Kaitseõigusi oleks rikutud, kui saaks tõendada, et haldusmenetlusel oleks võinud olla teistsugune tulemus, kui Hoechstil oleks võimaldatud tutvuda asjaomaste õigustavate dokumentidega.
For the documents not in the file, Hoechst ought to have expressly requested to consult the documents in question.
Mis puudutab dokumente, mis ei sisaldu toimikus, siis oleks Hoechst pidanud otsesõnu paluma luba kõnealuste dokumentidega tutvumiseks.
In this case, Hoechst made quite clear that all the notes relating to the telephone conversations which took place between September 1998 and April 1999 between the Commission’s representatives and Chisso were important for its defence, as they might have been exculpatory documents, showing the lack of impartiality in the conduct of the proceedings at that time.
Käesolevas asjas rõhutas Hoechst väga selgelt, et kõik memorandumid, mis puudutavad komisjoni esindajate ja Chisso vahel septembrist 1998 aprillini 1999 toimunud telefonivestlusi, on tema kaitse seisukohast olulised, kuna need võivad olla õigustavad dokumendid, mis võimaldavad tõendada, et menetlust ei viidud tol ajal läbi erapooletult.
The parts of the file that Hoechst was able to consult show that the applicant was treated unequally by comparison with Chisso.
Toimiku osad, millega Hoechst sai tutvuda, võimaldasid tal tuvastada ebavõrdse kohtlemise, st teda koheldi Chissost ebasoodsamalt.
First, the Commission granted Chisso, in autumn 1998, something that it refused to grant at the same time to Hoechst, namely recognition of oral depositions as acts of cooperation.
Esiteks käsitles komisjon 1998. aasta sügisel Chisso puhul tunnistajate suulisi ütlusi koostööna, mida ta keeldus samas tegemast Hoechsti puhul.
At the same time, the Commission actively invited Chisso to meetings with it, whereas it refused the same meetings to Hoechst.
Samal ajal pidas komisjon aktiivselt Chissoga koosolekuid, kuid keeldus samasugustest koosolekutest Hoechsti puhul.
In particular, an internal Commission note dated 9 November 1998 states that ‘[Chisso’s] lawyers [had] at last agreed to hold the promised meetings, following calls initiated from [the Direct-orate-General for Competition]’.
Komisjoni 9. novembri 1998. aasta asutusesiseses memorandumis on täpsemalt märgitud, et „[p]ärast konkurentsi peadirektoraadi telefonikõnesid olid [Chisso] advokaadid vähemalt nõus kokkulepitud koosolekuid pidama”.
Those repeated telephone calls from the Commission show the partisan way in which it conducted the proceedings.
Need komisjoni korduvad telefonikõned näitavad, et ta viis menetlust läbi erapoolikult.
Second, it is also established that during that decisive period of the proceedings, that is to say, at the end of 1998, Chisso unlawfully obtained a promise from the Commission that it would receive a ‘warning’ if it appeared that other undertakings would overtake it in relation to cooperation.
Teiseks on ka tõendatud, et sel olulisel menetlusperioodil, st 1998. aasta lõpus, sai Chisso komisjonilt ebaseaduslikult lubaduse, et teda „hoiatatakse”, kui mõni teine ettevõtja temast koostöös ette jõuab.
Such partial warnings are not only unlawful in themselves but also relevant for Hoechst’s defence.
Selline erapoolik hoiatamine ei ole mitte üksnes iseenesest õigusvastane, vaid ka Hoechsti kaitse seisukohast asjakohane.
In effect, that defence depends essentially on whether, and to what extent, the Commission gave Chisso such ‘warnings’ or indications concerning the state of the cooperation supplied by Hoechst.
Kaitse sõltub peamiselt küsimusest, kas ja mil määral komisjon Chissot sel viisil „hoiatas” või talle Hoechsti koostöö olukorra kohta teavet andis.
Furthermore, according to settled caselaw the principle of sound administration includes the obligation for the competent institution to examine carefully and impartiality all the relevant aspects of the individual case (Case T-31/99 ABB Asea Brown Boveri v Commission [2002] ECR II-1881, paragraph 99).
Pealegi sisaldab hea halduse tava vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale pädeva institutsiooni kohustust uurida hoolikalt ja erapooletult kõiki antud asjas olulisi asjaolusid (Esimese Astme Kohtu 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T-31/99: ABB Asea Brown Boveri vs. komisjon, EKL 2002, lk II-1881, punkt 99).
Even on the assumption that Chisso received no warning from the Commission, that has no impact on the complaint that the Commission in any event declared that it was prepared to give such a warning.
Isegi kui eeldada, et komisjon ei hoiatanud Chissot, jääb muutumatuks etteheide, mis puudutab asjaolu, et komisjon igal juhul teatas, et ta on valmis sellist hoiatust andma.
That breach of the principle of sound administration is in itself sufficient to justify granting Hoechst greater access to the file in order to preserve its rights of defence.
Üksnes sellest hea halduse tava rikkumisest piisab, et õigustada seda, et Hoechstile antakse laiendatud juurdepääs toimikule, selleks et säilitada tema kaitseõigused.
In those circumstances, all the documents dealing with the contacts between Chisso’s lawyers and the Commission officials responsible for the case are important for Hoechst’s defence, as exculpatory documents.
Neil asjaoludel on kõik dokumendid, mis puudutavad Chisso advokaatide ja juhtumiga tegelevate komisjoni ametnike vahelist suhtlemist, õigustavate dokumentidena Hoechsti kaitse seisukohast olulised.