natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, according to Article 43(2) of Regulation (EC) No 40/94, if the applicant so requests, the proprietor of an earlier Community trade mark who has given notice of opposition must furnish proof that, during the period of five years preceding the date of publication of the Community trade mark application, the earlier Community trade mark has been put to genuine use in the Community in connection with the goods or services in respect of which it is registered and which he cites as justication for his opposition, or that there are proper reasons for non-use, provided the earlier Community trade mark has at that date been registered for not less than five years.
Lisaks, määruse nr 40/94 artikli 43 lõike 2 sätestab, et taotleja nõudmisel peab vastulause esitanud varasema ühenduse kaubamärgi omanik tõendama, et varasemat ühenduse kaubamärki on ühenduses tegelikult kasutatud kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, viie aasta jooksul enne ühenduse kaubamärgi taotluse avaldamist ning et see on vastulause aluseks või et mittekasutamine on õigustatud, tingimusel et varasem ühenduse kaubamärk on selleks kuupäevaks olnud registreeritud vähemalt viis aastat.
Article 43(2) also provides that if the earlier Community trade mark has been used in relation to part only of the goods or services for which it is registered it is, for the purposes of the examination of the opposition, to be deemed to be registered in respect only of that part of the goods or services.
Sama sätte kohaselt, kui varasemat ühenduse kaubamärki on kasutatud vaid osa kaupade või teenuste puhul, mille jaoks see on registreeritud, loetakse see vastulause menetlemisel ainult nende kaupade või teenuste jaoks registreerituks.
Article 43(3) of Regulation (EC) No 40/94 extends the application of those principles to the case of earlier national trade marks.
Määruse nr 40/94 artikli 43 lõige 3 laiendab nende põhimõtete kohaldamist varasemate siseriiklike kaubamärkide juhtumitele.
In Ponte Finanziaria v OHIM, the Court ruled on an argument of the applicant based on the concept of a ‘defensive mark’.
Eespool viidatud kohtuotsuses Ponte Finanziaria v. Siseturu Ühtlustamise Amet tuli Esimese Astme Kohtul teha otsus hageja argumendi kohta, mis põhines „kaitset pakkuva kaubamärgi” mõistel.
That concept makes it possible, in Italian law, to bring about an exception to the rule that a trade mark must be revoked for non-use where the proprietor of the unused trade mark is, at the same time, the proprietor of another, similar trade mark
See mõiste lubab Itaalia õiguse kohaselt erandi tegemist kaubamärgi kasutamata jätmise tõttu tühistamise reeglist juhul, kui kasutamata kaubamärgi omanik on samal ajal ühe või mitme muu sarnase veel kehtiva kaubamärgi omanik, kusjuures vähemalt üht neist kasutatakse samade kaupade või teenuste tähistamiseks.
The Court held, however, that there was no concept of a ‘defensive trade mark’ in the system of protection of the Community trade mark, which imposes, as an essential condition for the recognition of the rights attached to marks, actual use of a sign in trade in connection with the goods or services in question.
Esimese Astme Kohus otsustas siiski, et ühenduse kaubamärgi kaitsmise kord, mis kehtestab kaubamärgiga seotud õiguste tunnustamise põhitingimuseks tähise tegeliku kasutamise kaubanduses asjaomaste kaupade või teenuste puhul, ei tunne „kaitset pakkuva kaubamärgi” mõistet.
The Court stated in this regard that defensive registrations did not fall within the ‘proper reasons’ for non-use referred to in Article 43(2) of Regulation (EC) No 40/94.
Esimese Astme Kohus täpsustas seoses sellega, et kaitset pakkuvad registreeritud kaubamärgid ei õigusta mittekasutamist määruse nr 40/94 artikli 43 lõike 2 tähenduses.
That concept refers to the existence of obstacles to use of the trade mark or to situations in which its commercial exploitation proves, in the light of all the relevant circumstances of the case, to be excessively onerous.That could for example be the case where national rules impose restrictions on the marketing of the goods covered by the trade mark.
See mõiste tugineb põhjustele, mis tulenevad kaubamärgi kasutamise takistustest, või olukordadele, milles kaubamärgi kaubanduslik kasutamine osutuks antud juhtumi asjakohaseid asjaolusid arvesse võttes liiga kulukaks. See võib olla näiteks nii siseriiklike õigusnormide puhul, mis kehtestavad kaubamärgiga tähistatud kaupade turustamisele piiranguid.
Conversely, that is not the case in respect of a national provision which allows the registration as trade marks of signs not intended to be used in trade on account of their purely defensive function in relation to another sign which is being commercially exploited.
See ei ole aga nii siseriikliku sätte puhul, mis võimaldab kaubamärgina registreerida tähiseid, mis ei ole mõeldud kaubanduses kasutamiseks seetõttu, et nende ainus ülesanne on pakkuda kaitset teisele tähisele, mida kaubanduslikult kasutatakse.
Nor is the concept of a ‘defensive mark’ covered by the possibility, for the proprietor of a mark, to demonstrate genuine use by furnishing proof of use in trade in a form slightly dierent from that in which registration was eected.
„Kaitset pakkuva kaubamärgi” mõistele ei viita ka kaubamärgi omaniku võimalus tõendada tegelikku kasutamist tõendi esitamisega selle kohta, et kaubanduses kasutatakse kaubamärki registreeritud kujust veidi erineval kujul.
According to the Court, the purpose of Article 15(2)(a) of Regulation (EC) No 40/94 is to allow the proprietor of a mark, on the occasion of its commercial exploitation, to make variations in the sign, which, without altering its distinctive character, enable it to be better adapted to the marketing and promotion requirements of the goods or services concerned.
Esimese Astme Kohus leidis, et määruse nr 40/94 artikli 15 lõike 2 punkti a eesmärk on võimaldada kaubamärgi omanikul teha tähises selle kaubandusliku kasutamise raames muudatusi, mis eristusvõimet muutmata võimaldavad seda paremini kohandada asjaomaste kaupade või teenuste turustamise ja reklaamimise nõuetega.
The material scope of that provision must be regarded as limited to situations in which the sign actually used by the proprietor of a trade mark constitutes the form in which that same mark is commercially exploited.
Selle sätte materiaalõiguslikku kohaldamisala tuleb lugeda piiratuks olukordadega, milles kaubamärgi omaniku poolt kaupade või teenuste, mille jaoks see on registreeritud, tähistamiseks konkreetselt kasutatav tähis kujutab endast sama kaubamärgi kaubanduslikult kasutatavat kuju.
However, that provision does not allow the proprietor of a registered trade mark to avoid his obligation to use that mark by relying in his favour on the use of a similar mark covered by a separate registration.
Seevastu ei võimalda see säte registreeritud kaubamärgi omanikul vabaneda temal lasuvast kohustusest kasutada seda kaubamärki, tuginedes selle kasuks eraldiseisva registreeringu esemeks oleva sarnase kaubamärgi kasutamisele.
It follows from the principle of continuity in terms of functions as between the adjudicating bodies of the Oce for Harmonization in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) that, within the scope of application of Article 74(1) of Regulation (EC) No 40/94 (which restricts, in proceedings relating to relative grounds for refusal of registration, the examination to the facts, evidence and arguments provided by the parties and the relief sought), the Board of Appeal is required to base its decision on all the matters of fact and of law which the party concerned introduced either in the proceedings before the body which heard the application at first instance or in the appeal, subject only to Article 74(2) of Regulation (EC) No 40/94 (the fact that OHIM disregards facts or evidence which are not submitted in due time by the parties concerned) 46.
Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) talituste vahelisest funktsionaalsest järjepidevusest tuleneb, et määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 1 (milles on kehtestatud kohustus piirduda kontrollimisel registreerimisest keeldumise suhteliste põhjustega seotud menetluses osaliste esitatud väidete ja nõudmistega) kohaldamisel peab apellatsioonikoda oma otsuses tuginema kõikidele faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis asjaomane pool on esitanud kas esimeses menetlusastmes asja läbi vaadanud üksusele või kaebemenetluse käigus, pidades silmas määruse nr 40/94 artikli 74 lõikes 2 ettenähtut (s.o ühtlustamisamet ei või arvesse võtta fakte ja tõendeid, mille asjaomased pooled on esitanud hilinenult).46
Judgment in Case T-308/01 Henkel v OHIM — LHS (UK) (KLEENCARE) [2003] ECR II-3253, paragraph 32.
Esimese Astme Kohtu 23. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T-308/01: Henkel v. Siseturu Ühtlustamise Amet – LHS (UK) (KLEENCARE), EKL 2003, lk II-3253, punkt 32.
First, as regards the factual examination of the Board of Appeal, in La Baronia de Turis v OHIM — Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE) and Caviar Anzali v OHIM — Novomarket (Asetra), the Court held that the Board of Appeal has the same powers as the department which was responsible for the decision appealed and that its examination concerns the dispute as a whole as it stands on the date of its ruling 47. Consequently, the review exercised by the Boards of Appeal is not limited to the lawfulness of the contested decision, but, by virtue of the devolutive eect of the appeal proceedings, it requires a reappraisal of the dispute as a whole, since the Boards of Appeal must reexamine in full the initial application and take into account evidence produced in due time before them.
Ühest küljest, mis puutub apellatsioonikoja faktilisse kontrolli, siis Esimese Astme Kohus otsustas kohtuotsustes La Baronia de Turis v. Siseturu Ühtlustamise Amet – Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE) ja Caviar Anzali v. Siseturu Ühtlustamise Amet – Novomarket (Asetra), et apellatsioonikojal on sama pädevus kui edasikaevatud otsuse teinud talitusel ja et tema teostatav kontroll hõlmab kogu vaidlust otsuse tegemise päeva seisuga.47 Seega ei piirdu apellatsioonikoja läbiviidav kontroll vaidlustatud otsuse õiguspärasuse kontrolliga, vaid apellatsioonimenetluse devolutiivefektist tulenevalt antakse kogu vaidlusele uus hinnang ning apellatsioonikoda peab samuti uuesti läbi vaatama esialgse kaebuse, võttes arvesse temale õigeaegselt esitatud tõendeid.
The Court therefore held that, although Article 74(2) of Regulation (EC) No 40/94 gives OHIM the option to disregard evidence which is not submitted ‘in due time’ by the parties, that concept must be interpreted in proceedings before a Board of Appeal as referring to the time limit applicable to the lodging of an appeal and to the time limits granted in the course of those proceedings.
Esimese Astme Kohus otsustas seejärel, et kuna määruse nr 40/94 artikli 74 lõige 2 annab ühtlustamisametile fakultatiivse õiguse mitte arvesse võtta faktilisi asjaolusid ja tõendeid, mille asjaomased pooled on esitanud„hilinenult”, siis tuleb seda mõistet apellatsioonikoja kaebemenetluse raames tõlgendada nii, et see puudutab nii kaebuse esitamise tähtaega kui ka tähtaegu, mis on asjaomase menetluse käigus määratud.
Since this notion applies in each of the proceedings pending before OHIM, the expiry of the time limits granted by the department hearing the application at first instance for producing evidence therefore has no bearing on the question whether the evidence has been produced ‘in due time’ before the Board of Appeal.
Kuna seda mõistet kohaldatakse ühtlustamisameti iga menetluse raames, ei mõjuta see, et tähtaeg, mille on tõendite esitamiseks määranud esimeses menetlusastmes otsuse teinud talitus, on möödunud, seega seda, kas tõendid on apellatsioonikojale esitatud „hilinenult”.
The Board of Appeal is therefore required to take into consideration the evidence produced before it, irrespective of whether or not it has been produced before the Opposition Division.
Seega on apellatsioonikoda kohustatud võtma arvesse talle esitatud tõendid, olenemata sellest, kas need on vastulausete osakonnale esitatud või mitte.
In this instance, since the documents in question had been annexed to the statement before the Board of Appeal within the four-month time limit laid down in Article 59 of Regulation (EC) No 40/94, the production of those documents could not be regarded as late for the purposes of Article 74(2) of Regulation (EC) No 40/94.
Kuna vaidlusalused dokumendid olid kõnesolevas asjas lisatud apellatsioonikojale edastatud kaebusele määruse nr 40/94 artiklis 59 ette nähtud nelja kuu jooksul, ei saanud neid lugeda esitatuks hilinenult määruse nr 40/94 artikli 74 lõike 2 tähenduses.
The Court nonetheless held that it was necessary to examine the consequences that had to be derived from that error in law, since a procedural irregularity entails the annulment of a decision in whole or in part only if it is shown that in the absence of such irregularity the contested decision might have been substantively dierent.
Esimese Astme Kohus otsustas siiski, et tuli kontrollida selle õigusliku vea tagajärgi, kuna menetlusviga võib kaasa tuua otsuse täieliku või osalise tühistamise ainult siis, kui tõendatakse, et selle vea puudumisel oleks vaidlustatud otsus võinud olla teistsuguse sisuga.
In this instance, the Court, whilst observing that it was not for it to replace OHIM in assessing the matters at issue, held that it could not be ruled out that the evidence which the Board of Appeal wrongly refused to take into consideration might be such as to modify the substance of the contested decision.
Tuletades kõnesolevas asjas meelde, et tema ülesanne ei ole asuda asjaomaste tõendite hindamisel ühtlustamisameti asemele, leidis Esimese Astme Kohus, et ei ole välistatud, et tõendid, millega apellatsioonikoda õigustamatult keeldus arvestamast, võivad muuta vaidlustatud otsuse sisu.
It therefore annulled the contested decision 48.
Ta tühistas seega vaidlustatud otsuse.48
Judgments of 10 July 2006 in Case T-323/03 La Baronia de Turis v OHIM — Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE) and of 11 July 2006 in Case T-252/04 Caviar Anzali v OHIM — Novomarket (Asetra), neither yet published in the ECR.
Esimese Astme Kohtu 10. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas T-323/03: La Baronia de Turis v. Siseturu Ühtlustamise Amet – Baron Philippe de Rothschild (LA BARONNIE), ja 11. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas T-252/04: Caviar Anzali v. Siseturu Ühtlustamise Amet – Novomarket (Asetra), kohtulahendite kogumikus veel avaldamata.
See, for a substantially similar analysis, the judgment in Torre Muga.
Vt sisuliselt sarnase käsitluse osas eespool viidatud kohtuotsus Torre Muga.
The Court held that although that plea was not put forward before the Board of Appeal, and assuming that an infringement of the formal rules applicable were proven, the Board of Appeal should have raised it of its own motion.
Tegevus apellatsioonikojas, siis oletades, et kohaldatavaid vorminõudeid on rikutud, oleks apellatsioonikoda pidanud selle omal algatusel tõstatama.
Also from a procedural point of view, the Court dealt again in 2006 with the question of the factors which could be relied on before it against a decision of the Board of Appeal.
Esimese Astme Kohus puudutas menetluslikust küljest sel aastal veel asjaolusid, millele tuginetakse Esimese Astme Kohtus apellatsioonikoja otsuse vaidlustamisel.
In Vitakraft-Werke Wührmann v OHIM, the Court thus relied on its earlier caselaw in holding that facts which are pleaded before it without having previously been brought before the departments of OHIM can aect the legality of a decision of the Board of Appeal only if OHIM should have taken them into account of its own motion.
Eespool viidatud kohtuotsuses Vitakraft-Werke Wührmann v. Siseturu Ühtlustamise Amet tugines Esimese Astme Kohus nii oma varasemale kohtupraktikale, sedastamaks, et asjaolud, millele tuginetakse Esimese Astme Kohtus, ilma et neid oleks varem esitatud ühtlustamisameti teiste talituste menetluses, saavad mõjutada apellatsioonikoja otsuse õiguspärasust ainult juhul, kui ühtlustamisamet oleks neid pidanud arvesse võtma omal algatusel.
Since Article 74(1) of Regulation (EC) No 40/94 provides that, in proceedings relating to relative grounds for refusal of registration, OHIM is to be restricted in its examination to the facts, evidence and arguments provided by the parties and the relief sought, it is not required to take into account of its own motion facts which have not been put forward by the parties.
Kuna määruse nr 40/94 artikli 74 lõige 1 näeb ette, et registreerimisest keeldumise suhteliste põhjustega seotud menetlustes piirdub ühtlustamisamet kontrollimisel menetluspoolte esitatud faktide, tõendite ja väidetega ning esitatud nõudmistega, siis ühtlustamisamet ei pea omal algatusel arvesse võtma asjaolusid, mida pooled ei ole välja toonud.
Therefore, such facts cannot aect the legality of a decision of the Board of Appeal.
Järelikult ei saa sellised asjaolud mõjutada apellatsioonikoja otsuse õiguspärasust.
By contrast, in Armacell v OHIM — nmc (ARMAFOAM), the Court held that the fact that a party agreed in the proceedings before the Opposition Division that the goods covered by the marks in question might potentially be identical, then stated before the Board of Appeal that the question whether the goods were similar could be left undecided on account of the alleged dierences between the conicting signs, did not in any way divest OHIM of the power to adjudicate on whether the goods covered by those marks were similar or identical 50. Consequently, such a fact does not deprive that party of the right to challenge before the Court, in the factual and legal context of the dispute before the Board of Appeal, the findings of that body on this point.
Seevastu kohtuotsuses Armacell v. Siseturu Ühtlustamise Amet – nmc (ARMAFOAM) otsustas Esimese Astme Kohus, et hageja nõustumine vastulausete osakonna menetluses sellega, et asjaomaste tähistega tähistatud kaubad on võib-olla identsed, seejärel tema väide apellatsioonikojas, et kaupade sarnasuse küsimuse võib vaidlusaluste kaubamärkide väidetavate erinevuste tõttu jätta lahendamata, ei ole sugugi võtnud ühtlustamisametilt ülesannet kontrollida asjaomaste kaubamärkidega tähistatud kaupade identsuse või sarnasuse küsimust.50 See asjaolu ei ole seega võtnud hagejalt õigust vaidlustada Esimese Astme Kohtus apellatsioonikoja menetluse õiguslike ja faktiliste raamide piires apellatsioonikoja selles küsimuses tehtud järeldusi.
Only two judgments were delivered in 2006 in relation to a refusal of access to documents in the light of Regulation (EC) No 1049/2001 51.
Sel aastal on tehtud ainult kaks kohtuotsust dokumentidele juurdepääsu keelamise kohta määruse nr 1049/200151 tähenduses.
Judgment of 6 September 2006 in Case T-6/05 DEF-TEC Defense Technology v OHIM — Defense Technology (FIRST DEFENSE AEROSOL PEPPER PROJECTOR), not yet published in the ECR.
Ühest küljest, kohtuotsuses Technische Glaswerke Ilmenau v. komisjon, mis puudutas dokumentidele juurdepääsu taotluse rahuldamata jätmist seoses riigiabi menetlusega, otsustas Esimese Astme Kohus, et üksnes komisjoni väide, et juurdepääs võib takistada komisjoni, liikmesriigi ja asjaomaste ettevõtjate vahelist vajalikku dialoogi käimasoleva
Judgment of 10 October 2006 in Case T-172/05 Armacell v OHIM — nmc (ARMAFOAM), not yet published in the ECR.
Esimese Astme Kohtu 10. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas T-172/05: Armacell v. Siseturu Ühtlustamise Amet – nmc (ARMAFOAM), kohtulahendite kogumikus veel avaldamata.
Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ L 145, 31.5.2001, p. 43).
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331).
Judgments of 6 July 2006 in Joined Cases T-391/03 and T-70/04 Franchet and Byk; and of 14 December 2006 in Case T-237/02 Technische Glaswerke Ilmenau v Commission, neither yet published in the ECR.
Esimese Astme Kohtu 6. juuli 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-391/03 ja T-70/04: Franchet ja Byk, ning 14. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T-237/02: Technische Glaswerke Ilmenau v. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata.
Court to dene the scope of the exceptions based on the protection of the purpose of inspections and investigations and on the protection of court proceedings.
Esimese Astme Kohus uurimise raames, ei tõendanud eriliste asjaolude esinemist, mis võiks põhjendada seda, et komisjon ei viinud läbi dokumentide konkreetset ja individuaalset uurimist.
Second, in the judgment in Franchet and Byk v Commission, the Court dealt with a refusal of access to various documents of OLAF and the internal audit service of the Commission.
Teisest küljest, kohtuotsuses Franchet ja Byk v. komisjon käsitles Esimese Astme Kohus erinevate OLAF-i ja komisjoni sisekontrolli talituse dokumentidele juurdepääsu keelamist.
Those documents had been sent to the French and Luxembourg judicial authorities in the context of an investigation into alleged irregularities at Eurostat.
Need dokumendid olid edastatud Prantsuse ja Luksemburgi ametiasutustele juurdluse käigus, mis puudutas eeskirjade eiramisi Eurostatis.
The applicants’ liability had been an issue in the context of that case.
Hagejad võeti neis asjades vastutusele.
Having observed that the exceptions to the principle of access to documents of the institutions must be construed and applied restrictively, the Court examined the Commission’s application of those exceptions, more specically those based on the protection of court proceedings and of the purpose of inspections, investigations and audits.
Esimese Astme Kohus kontrollis pärast seda, kui oli tuletanud meelde, et erandeid institutsioonide dokumentidele juurdepääsu tagamise põhimõttest tuleb tõlgendada ja kohaldada kitsendavalt, kuidas komisjon oli nimetatud erandeid, täpsemalt kohtumenetluse kaitsele ning kontrollimiste, uurimise ja audiitorkontrolli eesmärkide kaitsele tuginevaid erandeid, kohaldanud.
As regards the first exception, the Court held that, in the circumstances of this case, the Commission was not entitled to find that the various documents sent by OLAF had been drawn up solely for the purposes of court proceedings.
Esimese erandi osas leidis Esimese Astme Kohus, et kõnesoleva asja tingimustes ei saanud komisjon väita, et OLAF-i poolt edastatud erinevad dokumendid koostati ainuüksi teatud kindla kohtumenetluse eesmärgil.
The action taken by the national competent authorities or the institutions in response to the reports and information forwarded by OLAF is within their sole and entire responsibility and it is possible that a communication from OLAF to the national authorities or to an institution would not lead to the opening of judicial proceedings at national level or disciplinary or administrative proceedings at Community level.
Meetmete eest, mida pädevad siseriiklikud ametiasutused või institutsioonid võtavad OLAF-i poolt edastatud aruannete ja teabe alusel, vastutavad sellegipoolest ainuüksi ja täielikult nimetatud asutused ning on võimalik, et OLAF-i poolt siseriiklikele ametiasutustele või mõnele institutsioonile edastatud teave ei vii kohtumenetluse algatamiseni siseriiklikus kohtus ega distsiplinaar- või haldusmenetluse algatamiseni ühenduse tasandil.
Compliance with national procedural rules is suciently safeguarded if the institution ensures that disclosure of the documents does not constitute an infringement of national law.
Siseriiklike menetluseeskirjade järgimine on piisavalt tagatud juhul, kui institutsioon teeb kindlaks, et dokumentide avalikustamine ei riku siseriiklikku õigust.
Therefore, in the event of doubt, OLAF should have consulted the national court and should have refused access only if that court objected to disclosure of the documents.
Seega oleks OLAF pidanud kahtluse korral konsulteerima siseriikliku kohtuga ja oleks tohtinud juurdepääsu keelata vaid juhul, kui siseriiklik kohus oleks olnud nimetatud dokumentide avalikustamise vastu.