natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The prelitigation stage in the present proceedings
Käesolevat kohustuste rikkumise menetlust puudutav kohtueelse menetluse faas
After the judgment was delivered in Case C-276/98 the Commission decided to bring further proceedings for failure to fulfil obligations.
Pärast eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Portugal väljakuulutamist otsustas komisjon algatada uue liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse.
The letter of formal notice of 19 December 2003 listed two complaints against the Portuguese Republic:
19. detsembri 2003. aasta märgukirjas mainiti kahte kaebust Portugali Vabariigi vastu:
— main submission: the failure complained of resulted from the incompatibility of the VAT Code with Article 4(5) of the Sixth Directive, since the services in question, because they were supplied by a person not liable to VAT, should not have been subject to that tax;
– esiteks, väidetav rikkumine tulenes sellest, et CIVA võib olla vastuolus kuuenda direktiivi artikli 4 lõikega 5, kuna kõnealused teenused, põhjusel, et neid osutas ettevõtja, kes ei olnud käibemaksukohustuslane, ei kuulunud maksustamisele;
— in the alternative: if the Portuguese authorities considered that the services in question were taxable, the failure would be constituted by the incompatibility of the VAT Code with Articles 12 and 28 of that directive, since standard rate VAT should be applied in this case and not a reduced rate.
– teise võimalusena, juhul, kui Portugali ametivõimud peaksid käsitlema kõnealuseid teenuseid maksustatavatena, seisneks nimetatud rikkumine selles, et CIVA võib olla vastuolus selle direktiivi artiklitega 12 ja 28, kuna antud juhul oleks sobilikum kohaldada harilikku mitte vähendatud käibemaksu määra.
In the light of the reply from the Portuguese authorities to that letter of formal notice, the Commission sent a reasoned opinion to the Portuguese Republic on 9 July 2004, restating its main and alternative submissions and requesting it to adopt the necessary measures to fulfil its obligations resulting from that opinion within a period of two months of receiving it.
Arvestades Portugali ametivõimude vastust nimetatud märgukirjale, saatis komisjon 9. juulil 2004 Portugali Vabariigile põhjendatud arvamuse, milles kordas oma peamisi ja täiendavaid argumente ning kutsus üles võtma vajalikke meetmeid nimetatud arvamusest tulenevate kohustuste täitmiseks kahe kuu jooksul alates selle kättesaamisest.
As that Member State did not adopt measures to amend its legislation within the allotted time the Commission decided to bring the present action.
Kuna see liikmesriik ei võtnud ettenähtud tähtaja jooksul meetmeid, millega muuta oma õigusnorme, otsustas komisjon esitada käesoleva kohustuste rikkumise hagi.
In support of its action, the Commission relies only on the second of the two complaints stated in paragraph 13 above, namely that it is not the standard rate of VAT that is applied to road tolls for crossing the Tagus at Lisbon but a rate of 5%.
Komisjon tugineb oma hagi toetuseks üksnes teisele, käesoleva kohtuotsuse punktis 13 esitatud kahest kaebusest, nimelt sellele, et Lissaboni Tejo jõe ületusteega seotud teemaksudele ei kohaldata mitte käibemaksu harilikku määra, vaid 5% määra.
By a separate document, the Portuguese Republic raised an objection of inadmissibility under Article 91(1) of the Rules of Procedure of the Court of Justice.
Portugali Vabariik esitas eraldi aktiga Euroopa Kohtu kodukorra artikli 91 lõike 1 alusel vastuvõetamatuse vastuväite.
The Court, by order of 16 January 2007, decided to reserve its decision on that objection for the final judgment and consider them at the same time.
Euroopa Kohus otsustas 16. jaanuari 2007. aasta otsusega vastuväite põhikohtuasja põhiküsimusega liita ja uurida neid samaaegselt.
The objection of inadmissibility
Vastuvõetamatuse vastuväide
The Portuguese Republic raises an objection of inadmissibility on the ground of res judicata.
Portugali Vabariik esitab vastuvõetamatuse vastuväite tulenevalt res judicata põhimõttest.
It takes the view that in Case C-276/98 the Court had already given a ruling on the same issue as that raised in the present action.
Tema arvates on Euroopa Kohus juba teinud eespool viidatud kohtuasjas komisjon vs. Portugal otsuse küsimuses, mis tõstatati käesolevas hagis.
As neither the factual circumstances nor the relevant domestic or Community law have changed, the finding made by the Court in paragraph 29 of that judgment concerning the absence of infringement of Articles 12(3) and 28(2) of the Sixth Directive, has the force of res judicata and therefore the action should be declared inadmissible.
Kuna ei faktilised asjaolud ega kohaldatav siseriiklik- või ühenduse õigus ei ole muutunud, on Euroopa Kohtu sedastusel nimetatud kohtuotsuse punktis 29, mis puudutas kuuenda direktiivi artikli 12 lõike 3 ja artikli 28 lõike 2 rikkumise puudumist, res judicata õigusjõud ning seega tuleb hagi lugeda vastuvõetamatuks.
That Member State submits that, although the letter of formal notice and the reasoned opinion relating to the present proceedings concern other failings of the Portuguese legislation in relation to the Sixth Directive, in particular infringement of Article 4(5) of that directive, the subject-matter of this action is ultimately limited to Articles 12 and 28 of that directive, which were relied on in Case C-276/98.
Nimetatud liikmesriik märgib, et kuigi käesoleva menetlusega seotud märgukiri või põhjendatud arvamus puudutab Portugali õigusnormidega muid kuuenda direktiivi rikkumisi, eelkõige viimatinimetatud direktiivi artikli 4 lõike 5 rikkumist, piirdub hagi ese kokkuvõttes selle direktiivi artiklitega 12 ja 28, millele viidati juba eespool viidatud kohtuotsuseni komisjon vs. Portugal viinud kohtuasjas.
The Commission challenges the inadmissibility pleaded by the Portuguese Republic in respect of its action.
Komisjon vaidlustab Portugali Vabariigi esitatud vastuvõetamatuse vastuväite.
First, the Commission considers that res judicata only covers points of fact and of law actually or necessarily settled in Case C-276/98, and that a finding that the Portuguese legislation is compatible with Articles 12 and 28 of the Sixth Directive cannot be inferred from paragraphs 23 to 28 of the judgment in that case.
Esiteks ta leiab, et res judicata põhimõte puudutab üksnes eespool viidatud kohtuotsuses komisjon vs. Portugal tegelikult või vältimatult ära otsustatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, ilma et selle otsuse punktide 23–28 sõnastusest võiks järeldada sedastust Portugali õigusnormide kooskõla kohta kuuenda direktiivi artiklitega 12 ja 28.
In that judgment the Court merely found that the Commission had failed to prove that the operator of the services at issue was a private operator.
Nimetatud kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus üksnes seda, et komisjon ei ole tõendanud, et kõnesolevate teenuste osutaja oli eraõiguslik ettevõtja.
Second, the Commission considers it is clear that there has been a change in the facts which were regarded as having been established in 2001, which prevents the judgment in Case C-276/98 from acquiring the force of res judicata in relation to new proceedings between the same parties which have the same subject-matter as the action which culminated in that judgment.
Teiseks leidis komisjon, et on ilmne, et sellistes faktilistes asjaoludes, mis tuvastati 2000. aastal, on toimunud muutus, mis takistas eespool viidatud kohtuotsusel komisjon vs. Portugal omandamast res judicata õigusjõudu seoses uue menetlusega samade poolte vahel ja samas vaidluse esemes kui see, mis oli nimetatud kohtuotsuseni viinud hagil.
In that regard, the Commission refers to the ambiguous and manifestly contradictory nature of the different positions taken successively by the Portuguese authorities regarding the legal status of the body responsible for operating the toll bridges over the Tagus at Lisbon.
Selles osas viitab komisjon selliste erinevate varasemate seisukohtade kahemõttelisusele ja ilmselgele vasturääkivusele, millele Portugali ametivõimud järjest asusid seoses Lissaboni Tejo jõe viivate maksuliste sildade käitamise eest vastutava ettevõtja õigusliku staatuse küsimuses.
During the hearing in Case C-276/98 the authorities concerned stated that the operator was a body governed by public law; however, during the prelitigation stage of the present proceedings they argued that the operator concerned was a commercial company governed by private law, adding that the Court’s finding in that judgment was based on a misunderstanding of the written and oral statements made by the representatives of the Portuguese Republic.
Kuigi eespool viidatud kohtuotsuseni komisjon vs. Portugal viinud kohtuasjas toimunud istungil väitsid nimetatud ametivõimud, et ettevõtja on avalik-õiguslik isik, siis käesoleva menetluse kohtueelses faasis väitsid nad, et asjaomane ettevõtja oli eraõiguslik äriühing, täpsustades, et Euroopa Kohtu hinnang selles otsuses tulenes Portugali Vabariigi esindajate suuliste ja kirjalike märkuste vääritimõistmisest.
It is clear from settled caselaw that the principle of res judicata extends only to the matters of fact and law actually or necessarily settled by the judicial decision in question (Case C-281/89 Italy v Commission [1991] I-347, paragraph 14; Order in Case C-277/95 P Lenz v Commission [1996] I-6109, paragraph 50, and Joined Cases C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P to C-252/99 P and C-254/99 P Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission [2002] I-8375, paragraph 44).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt puudutab res judicata põhimõte üksnes asjaomase kohtulahendiga tegelikult või vältimatult ära otsustatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid (19. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C-281/89: Itaalia komisjon, EKL 1989, lk I-347, punkt 14; 28. novembri 1996. aasta määrus kohtuasjas C-277/95P: Lenz vs. komisjon, EKL 1996, lk I-6109, punkt 50; ja 15. oktoobri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-238/99P, C-244/99P, C-245/99P, C-250/99P–C-252/99P ning C-254/99P: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, EKL 2002, lk I-8375, punkt 44).
In the present case, although the failure alleged is, as in Case C-276/98, an infringement of Articles 12 and 28 of the Sixth Directive, it should be noted that in that case the Portuguese Republic made no mention, either at the prelitigation stage or during the written procedure before the Court, of the operator of the services concerned being a concession holder.
Kuigi antud juhul on väidetav kohustuste rikkumine nagu eespool viidatud kohtuotsuseni komisjon vs. Portugal viinud asjas kuuenda direktiivi artiklite 12 ja 28 rikkumine, tuleb siiski märkida, et nimetatud kohtuasjas ei maininud Portugali Vabariik kordagi, ei kohtueelse menetluse faasis ega Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes märkustes, et kõnealuseid teenuseid osutav ettevõtja on kontsessiooni saaja.
The only mention of the operator’s legal status was at the hearing, when the representative of that Member State simply referred to the operator in question as a body governed by public law, acting as a public authority (see in that connection Case C-276/98, paragraph 26).
Ainus kord, kui mainiti ettevõtja õiguslikku staatust oli kohtuistungil, mil selle liikmesriigi esindaja üksnes viitas kõnealusele ettevõtjale kui avalik-õiguslikule organisatsioonile, kes tegutseb ametivõimuna (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Portugal, punkt 26).
However, during the prelitigation procedure in the present case the Portuguese Republic admitted for the first time that the operator of the bridges over the Tagus at Lisbon is Lusoponte — Concessionária para a travessia do Tejo SA (‘Lusoponte’), a consortium of companies which, following an international tendering procedure, was granted a concession expiring on 24 March 2030 and covering project design, construction, financing, operation and maintenance of the current Vasco de Gama Bridge, and also the operation and maintenance of an earlier bridge, namely the 25 de Abril Bridge.
Portugali Vabariik siiski nõustus käesoleva kohtuasja kohtueelse menetluse käigus esmakordselt, et Lissaboni Tejo jõe sildade käitaja on Lusoponte – Concessionária para a travessia do Tejo SA (edaspidi „Lusoponte”), ettevõtjate konsortsium, mis pärast rahvusvahelist pakkumismenetlust sai kontsessiooni, mille lõpptähtaeg on 24. märts 2030 ja mis hõlmab praeguse Vasco da Gama nimelise silla projekti, ehitust, rahastamist, käitamist ja hooldust, samuti olemasoleva 25. aprilli nimelise silla käitamist ja hooldust.
It is clear from the Court’s settled caselaw that, even though in proceedings for failure to fulfil obligations under Article 226 EC it is incumbent on the Commission to establish the existence of the failure it has alleged, Member States are nevertheless required, under Article 10 EC, to facilitate the achievement of the Commission’s tasks, which consist in particular, according to Article 211 EC, in ensuring that the
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et kuigi EÜ artiklil 226 põhinevas liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise menetluses on komisjonil kohustus tõendada, et väidetav rikkumine on aset leidnud, on liikmesriigid siiski EÜ artikli 10 alusel kohustatud kaasa aitama komisjoni ülesannete täitmisele, mis EÜ artikli 211 kohaselt hõlmab muu hulgas kohustust tagada, et EÜ asutamislepingu sätteid ja
When it is a question of checking whether the national provisions intended to ensure effective implementation of a directive are correctly applied in practice, the Commission is largely reliant on the information provided by the Member State concerned, and so that State cannot plead that there is a lack of specific information as to national law and practice put forward by the Commission and, therefore, the action is inadmissible (see Case C-408/97 Commission v Netherlands, paragraphs 15 to 17, and caselaw cited therein, and Case C-248/05 Commission v Ireland [2007] ECR I-9261, paragraphs 67 and 68, and caselaw cited therein).
Kui tegemist kontrollitakse seda, kas siseriiklikke sätteid, mille eesmärk on tagada direktiivi tõhus rakendamine, on õigesti kohaldatud, on komisjon suuresti sõltuv teabest, mille kaebuste esitajad ja asjaomane liikmesriik talle esitavad, ning seega ei saa viimane viidata komisjoni väljatoodud teabe ja praktika puhul konkreetse info puudumisele, ja järelikult ka hagi vastuvõetamatusele (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Madalmaad, punktid 15–17 ja viidatud kohtupraktika, ning 25. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-248/05: komisjon vs. Iirimaa, EKL 2007, lk I-9261, punktid 67 ja 68 ning viidatud kohtupraktika).
Clearly, the new information provided by the Portuguese Republic concerning the legal status of the operator of the services at issue constitutes a fundamental change in the factual premise in the light of which, in Case C-276/98, the Court found that Article 4(5) of the Sixth Directive applied and that therefore the complaint of failure to comply with Articles 12 and 28 of that directive as regards road tolls for crossing the Tagus at Lisbon should be rejected.
Tuleb sedastada, et Portugali Vabariigi uus märkus, mis puudutab kõnealuste teenuste osutaja õiguslikku staatust, kujutab endast sellise faktilise eelduse põhjalikku muutmist, mille osas Euroopa Kohus leidis eespool viidatud kohtuotsuses komisjon vs. Portugal, et kohaldada tuleb kuuenda direktiivi artikli 4 lõiget 5 ning kaebus selle kohta, et Lissaboni Tejo jõe ületusteedega seotud teemaksudega on rikutud selle direktiivi artikleid 12 ja 28, tuleb jätta rahuldamata.
In those circumstances, the Portuguese Republic cannot validly plead res judicata, since the subject-matter of the present case and that of Case C-276/98 are different, precisely on account of the information which that Member State supplied to the Commission in the context of the present case.
Neil asjaoludel ei saa Portugali Vabariik res judicata põhimõttele toetuda, kuna käesoleva vaidluse ese ning asja, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Portugal, vaidluse ese on erinevad, eelkõige teabe osas, mida see liikmesriik esitas komisjonile käesoleva vaidluse raames.
Therefore, the objection of inadmissibility raised by the Portuguese Republic against the Commission’s action must be rejected as unfounded.
Sellest järeldub, et Portugali Vabariigi esitatud vastuvõetamatuse vastuväide komisjoni hagi suhtes tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
It should be noted first of all that any failure to fulfil obligations as a result of a misapplication of the rates chargeable under Articles 12 and 28 of the Sixth Directive presupposes either the inapplicability of Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive in the present case or, where appropriate, the applicability of that provision in conjunction with Article 4(5), second subparagraph.
Kõigepealt tuleb märkida, et kuuenda direktiivi artiklite 12 ja 28 alusel võetavate maksumäärade ebaõigest kohaldamisest tulenev kohustuste rikkumine eeldab, et kuuenda direktiivi artikli 5 lõike 5 esimene lõik on antud asjas kohaldamatu või teatud juhul on see säte kohaldamatu koostoimes nimetatud lõike teise lõiguga.
If Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive is applicable, the supply of goods or services effected for consideration within a country can not be taxed if they are effected by a body not liable to VAT.
Kui kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 esimene lõik oleks kohaldatav, ei saaks maksustada kauba tarnimist või teenuste osutamist tasu eest riigi territooriumil juhul, kui neid teostab ettevõtja, kes ei ole käibemaksukohustuslane.
It is only where the non-taxability provided for in that first subparagraph leads to significant distortions of competition that the second subparagraph of Article 4(5) requires the services in question to be subject to VAT.
Üksnes juhul, kus maksukohustuse kohaldamata jätmine tooks kaasa olulist konkurentsi moonutamist, nõuab artikli 4 lõige 5, et kõnesolevad teenused tuleb maksustada käibemaksuga.
Applicability of Article 4(5), first and second subparagraphs, of the Sixth Directive
Kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 esimese ja teise lõigu kohaldamine
— Arguments of the parties concerning Article 4(5), first subparagraph
– Poolte argumendid esimese lõigu osas
The Commission submits that Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive is not applicable in the present case.
Komisjon väidab, et kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 esimene lõik ei ole antud asjas kohaldatav.
The Portuguese authorities confirmed, in the replies they sent to the Commission at the prelitigation stage, that Lusoponte, which is responsible for operating the bridges over the Tagus at Lisbon and collecting tolls for crossing those bridges, from 1 January 1996 in the case of the 25 de Abril Bridge and from 29 March 1998 in the case of the Vasco de Gama Bridge, is an operator governed by private law holding the concession to run a public work.
Portugali ametivõimud kinnitasid komisjonile kohtueelse menetluse faasis saadetud vastustes, et avalike tööde teostamiseks kontsessiooni saanud ettevõtja Lusoponte näol, kes on vastutav Lissaboni Tejo jõe sildade käitamise ja nende ületamise eest võetavate teemaksude eest alates 1. jaanuarist 1996 (25. aprilli nimelise silla osas) ja alates 29. märtsist 1998 (Vasco da Cama nimelise silla puhul), on tegemist eraõigusliku ettevõtjaga.
Consequently, the first of the two cumulative conditions required under the caselaw of the Court for the applicability of that provision, namely that the operator must be a body governed by public law, is not met.
Järelikult ei ole täidetud Euroopa Kohtu praktikaga nõutavast kahest kumulatiivsest tingimusest üks, nimelt asjaolu, et ettevõtja oleks avalik-õiguslik organisatsioon.
The Portuguese Republic accepts that the operator of the toll bridges in question is a consortium comprising Portuguese companies, a United Kingdom company and a French company.
Portugali Vabariik möönab, et nimetatud tasuliste sildade käitaja on konsortsium, mille moodustavad Portugali ettevõtjad, üks Inglise ettevõtja ja üks Prantsuse ettevõtja.
However, it claims that the consortium is a body governed by public law, given the object and purpose of the operation entrusted to it, the fact that it has public authority powers and the fact that it is subject to administrative law.
Sellegipoolest on tegemist avalikõigusliku organisatsiooniga, arvestades konsortsiumile usaldatud käitise eesmärki ja kasutusotstarvet, asjaolu, et sellel on avaliku võimu teostamise õigus, ning et seda reguleerivad haldusõigusnormid.
The Portuguese Republic considers that the Court’s case- law concerning Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive does not make clear whether the arrangement for treating bodies covered by that provision as not being liable to VAT applies only to ‘public bodies’, namely those bodies which are an integral part of the public service or whether, on the other hand, ‘bodies governed by public law’ also fall within its scope.
Portugali Vabariik leiab, et Euroopa Kohtu praktika kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 esimese lõigu osas ei selgita, kas käibemaksukohustuse kohaldamata jätmine ettevõtjatele, keda on selles sättes nimetatud, puudutab üksnes „avalikke organisatsioone”, nimelt neid, mis on avaliku teenistuse lahutamatu osa või vastupidi, „avalik-õigus-likke organisatsioone”, mis kuuluvad selle sätte kohaldamisalasse.
The Member State concerned concludes that both the wording of that provision and the principle of the neutrality of VAT require that ‘bodies governed by public law’, such as Lusoponte, should be included in the arrangement for non-taxa-ble persons.
See liikmesriik järeldab, et nii selle sätte sõnastus kui neutraalse maksustamise põhimõte nõuavad, et taoline „avalik-õiguslik organisatsioon” nagu Lusoponte kuuluks maksukohustuse kohaldamata jätmise süsteemi.
— Findings of the Court
– Euroopa Kohtu hinnang
It should be noted first of all that the Court has already ruled that the provision of access to roads on payment of a toll constitutes a supply of services for consideration within the meaning of Article 2(1) of the Sixth Directive (Commission v France, paragraph 36; Case C-358/97 Commission v Ireland, paragraph 34; Commission v United Kingdom, paragraph 46; Case C-408/97 Commission v Netherlands, paragraph 30; Commission v Greece, paragraph 31; and Case C-83/99 Commission v Spain [2001] ECR I-445, paragraph 11).
Kõigepealt tuleb märkida, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et teemaksude tasumise kaudu maantee infrastruktuuri kättesaadavaks tegemine kujutab endast teenust tasu eest kuuenda direktiivi artikli 2 lõike 1 mõttes (eespool viidatud 12. septembri 2000. aasta kohtuotsused komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 36; komisjon vs. Iirimaa, punkt 34; komisjon vs. Ühendkuningriik, punkt 46; komisjon vs. Madalmaad, punkt 30; komisjon vs. Kreeka, punkt 31, ning 18. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-83/99: komisjon vs. Hispaania, EKL 2001, lk I-445, punkt 11).
Also, as the Court has held on numerous occasions, it is clear from Article 4(5), first subparagraph, of the Sixth Directive, when examined in the light of the aims of that directive, that two conditions must be fulfilled in order for there to be no liability for VAT: the activities must be carried out by a body governed by public law and they must be carried out by that body acting as a public authority (Case 235/85 Commission v Netherlands [1987] 1471, paragraph 21; Comune di Carpaneto Piacentino and Others, paragraph 12; Case C-202/90 Ayuntamiento de Sevilla [1991] ECR I-4247, paragraph 18.
Samuti, nagu Euroopa Kohus on korduvalt märkinud, näitab kuuenda direktiivi artikli 4 lõike 5 esimese lõigu analüüs kuuenda direktiivi eesmärke silmas pidades, et selleks, et kohaldada maksukohustuse kohaldamata jätmise reeglit, peavad kaks tingimust, nimelt tegevus avalikõigusliku organisatsioonina ja teiselt poolt tegevus ametivõimuna, olema täidetud kumulatiivselt (26. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas 235/85: komisjon vs. Madalmaad, EKL 1471, punkt 21; eespool viidatud kohtuotsus Comune Piacentino jt, punkt 12, ja 25. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas C-202/90: Ayuntamiento de Sevilla, EKL 1991, lk I-4247, punkt 18.