natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is apparent from the Court’s caselaw that the right to a fair hearing, which is a fundamental principle of Community law and forms, in particular, part of the rights of the defence, requires that the undertaking concerned must have been afforded the opportunity, during the administrative procedure, to make known its views on the truth and relevance of the facts and circumstances alleged and on the documents used by the Commission to support its claim that there has been an infringement of the EC Treaty (see inter alia, to that effect, Case 17/74 Transocean Marine Paint Association v Commission [1974] ECR 1063, paragraph 15; Joined Cases 100/80 to 103/80 Musique diffusion française and Others v Commission [1983] ECR 1825,
Euroopa Kohtu praktikast ilmneb, et võistlevuse põhimõte, mis on kaitseõiguste osana ühenduse õiguse üldpõhimõte, nõuab, et asjaomane ettevõtja saaks haldusmenetluses esitada tõhusalt oma seisukoha nende väidetavate faktiliste asjaolude ja dokumentide tõelevastavuse ning asjakohasuse kohta, millele viitab komisjon, et toetada oma väidet EÜ asutamislepingu rikkumise olemasolu kohta (vt selle kohta eeskätt 23. oktoobri 1974. aasta otsus kohtuasjas 17/74: Transocean Marine Paint Association vs. komisjon, EKL 1974, lk 1063, punkt 15; 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique Diffusion française jt vs. komisjon,
BERTELSMANN AND SONY CORPORATION OF AMERICA v IMPALA paragraph 10; Kali & Salz, paragraph 174; and Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 66). 62
EKL 1983, lk 1825, punkt 10; eespool viidatud kohtuotsus Kali & Salz, punkt 174, ja eespool viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 66). 62
For procedures for the control of concentrations governed by the Regulation, that principle is laid down in the second sentence of Article 18(3) and, in more detail, in Article 13(2) of the Implementing Regulation.
Määrusega reguleeritud koondumiste kontrolli menetluses on see põhimõte esitatud selle määruse artikli 18 lõike 3 teises lauses ja täpsemalt rakendusmääruse artikli 13 lõikes 2.
The latter in substance requires, among other things, that written notice be given to the notifying parties of the Commission’s objections, with an indication to those parties of the period within which they may inform the Commission of their views in writing.
Need viimased sätted nõuavad eeskätt sisuliselt, et komisjoni vastuväited edastataks teatist esitavatele pooltele kirjalikult ja et oleks märgitud tähtaeg, mille jooksul pooled võivad komisjonile oma seisukohad kirjalikult esitada.
It follows, by analogy with the caselaw on Articles 81 EC and 82 EC, that the statement of objections is a procedural and preparatory document which, in order to ensure that the rights of the defence may be exercised effectively, delimits the scope of the administrative procedure initiated by the Commission, thereby preventing the latter from relying on other objections in its decision terminating the procedure in question (see, in particular, the order in Joined Cases 142/84 and 156/84 British American Tobacco and Reynolds Industries v Commission [1986] ECR 1899, paragraphs 13 and 14).
Analoogia alusel tuleneb EÜ artikleid 81 ja 82 käsitlevast kohtupraktikast, et vastuväiteteatis on menetluslik ja ettevalmistav dokument, mis kaitseõiguste tõhusa kasutamise tagamiseks piirab komisjoni algatatud haldusmenetluse eset, takistades seega komisjonil võtta menetlust lõpetavas otsuses aluseks muid etteheiteid (vt eeskätt 18. juuni 1986. aasta määrus liidetud kohtuasjades 142/84 ja 156/84: British American Tobacco ja Reynolds Industries vs. komisjon, EKL 1986, lk 1899, punktid 13 ja 14).
It is therefore inherent in the nature of the statement of objections that it is provisional and subject to amendments to be made by the Commission in its further assessment on the basis of the observations submitted to it by the parties and subsequent findings of fact (see, to that effect, SGL Carbon v Commission, paragraph 62).
Seega on see teatis oma laadilt esialgne ja seda võib muuta hinnangu käigus, mille komisjon teostab hiljem poolte märkuste ning teiste tuvastatud faktide põhjal (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus SGL Carbon vs. komisjon, punkt 62).
The Commission must take into account the factors emerging from the whole of the administrative procedure, in order either to abandon such objections as have been shown to be unfounded or to amend and supplement its arguments, both in fact and in law, in support of the objections which it maintains.
Tegelikult peab komisjon arvestama tervest haldusmenetlusest tulenevate asjaoludega, et loobuda põhjendamata etteheidetest või et muuta ja täiendada nii faktiliselt kui ka õiguslikult oma argumente nende etteheidete toetuseks, mille juurde ta jääb.
Thus, the statement of objections does not prevent the Commission from altering its standpoint in favour of the undertakings concerned (see the order in British American Tobacco and Reynolds Industries v Commission, paragraph 13).
Seega ei takista vastuväiteteatis sugugi komisjonil muuta oma seisukohta puudutatud ettevõtjate kasuks (vt eespool viidatud kohtumäärus British American Tobacco ja Reynolds Industries vs. komisjon, punkt 13).
It follows that the Commission is not obliged to maintain the factual or legal assessments set forth in that document.
Sellest tuleneb, et komisjon ei ole kohustatud jääma nimetatud dokumendis esitatud faktiliste või õiguslike hinnangute juurde.
On the contrary, it must give as reasons for its ultimate decision its final assessments based on the situation existing at the time the
Vastupidi, ta peab põhjendama oma lõplikku otsust lõplike hinnangutega, mis põhinevad kogu tema uurimise tulemustel ametliku menetluse lõppemise hetke seisuga (vt analoogia alusel eespool viidatud
Furthermore, the Commission is not obliged to explain any differences with respect to its provisional assessments set out in the statement of objections (see, to that effect, the order in British American Tobacco and Reynolds Industries v Commission, paragraph 15, and the judgment in British American Tobacco and Reynolds Industries v Commission, paragraph 70).
Lisaks ei pea komisjon selgitama võimalikke erinevusi võrreldes vastuväiteteatises esitatud esialgsete hinnangutega (vt selle kohta eespool viidatud kohtumäärus British American Tobacco ja Reynolds Industries vs. komisjon, punkt 15, ja eespool viidatud kohtuotsus British American Tobacco ja Reynolds Industries vs. komisjon, punkt 70).
The fact that the Commission is, by contrast to the position under Articles 81 EC and 82 EC, subject to strict time-limits, has no effect on the provisional nature of the statement of objections.
Vastuväiteteatise esialgset olemust ei muuda ka see, et erinevalt EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamisalast peab komisjon koondumiste kontrollimisel järgima rangeid menetlustähtaegu.
The effective exercise of the rights of the defence requires that the arguments of the parties to a proposed concentration be taken into account in proceedings for the control of concentrations in the same way as the arguments of the parties affected by proceedings initiated under Articles 81 EC or 82 EC.
Kaitseõiguste tõhus kaitse nõuab seda, et kavandatava koondumise poolte argumente võetaks koondumiste kontrolli menetluse raames samaväärselt arvesse kui EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamise menetluste poolte omi.
It is true that the Court of First Instance expressly recognised, in particular in paragraphs 284 and 285 of the judgment under appeal, the preparatory nature of the statement of objections, including where proceedings for the control of concentrations are involved.
Esimese Astme Kohus tunnistas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 284 ja 285 otsesõnu vastuväiteteatise esialgset laadi ka koondumiste kontrolli puhul.
It also acknowledged that the Commission is not, in accordance with the caselaw relating to Articles 81 EC and 82 EC, obliged to explain any differences by comparison with the statement of objections.
Lisaks tunnistas ta, et komisjonil ei ole vastavalt EÜ artikleid 81 ja 82 käsitlevale kohtupraktikale kohustust selgitada võimalikke erinevusi vastuväiteteatisega võrreldes.
However, having regard to the line of argument of the appellants and of the Commission set out in paragraphs 58 and 59 of this judgment, it is necessary to examine the criticisms made by them in relation to a series of specific references to the statement of objections made by the Court of First Instance in its examination of the validity of the contested decision.
Arvestades siiski käesoleva kohtuotsuse punktides 58 ja 59 esitatud apellantide ja komisjoni argumente, tuleb uurida viimaste etteheiteid seoses mitme Esimese Astme Kohtu konkreetse viitega vastuväiteteatisele, mis kohus tegi vaidlusaluse otsuse õiguspärasuse kontrolli raames.
In that regard, it is clear from the caselaw that while, in the context of the control of concentrations, a field in which the Commission has a margin of assessment with regard to economic matters, review by the Court of First Instance is limited to establishing whether the evidence relied on is factually accurate and to establishing the
Sellega seoses ilmneb kohtupraktikast, et kuigi koondumiste kontrolli puhul, kus komisjonil on majandusküsimustes lai kaalutlusõigus, on Esimese Astme Kohtu kontroll piiratud faktiliste asjaolude õigsuse ja ilmse hindamisvea puudumise kontrollimisega, võib otsuse aluseks olevate asjaolude õigsus, täielikkus ja usaldusväärsus
Indeed, that is one of the ways in which the Community judicature can verify whether the factual and legal elements upon which the exercise of the power of assessment depends were present (see, to that effect, Case C-269/90 Technische Universität München [1991] ECR I-5469, paragraph 14).
Just nii võib ühenduse kohus kontrollida, kas esinevad kaalutlusõiguse aluseks olevad faktilised ja õiguslikud asjaolud (vt selle kohta 21. novembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-269/90: Technische Universität München, EKL 1991, lk I-5469, punkt 14).
It follows that notwithstanding the preparatory and provisional nature of the statement of objections and despite the fact that the Commission is not obliged to explain any differences by comparison with the statement of objections, the Court of First Instance is not necessarily precluded from using the statement of objections in order to interpret a decision of the Commission, particularly as regards the examination of its factual basis.
Sellest tuleneb, et vaatamata vastuväiteteatise ettevalmistavale ja esialgsele laadile ning sõltumata asjaolust, et komisjonil ei ole kohustust selgitada võimalikke erinevusi vastuväiteteatisega võrreldes, ei saa Esimese Astme Kohut tingimata takistada vastuväiteteatist kasutamast, et tõlgendada komisjoni otsust eeskätt selle faktilise aluse uurimise küsimuses.
Thus, for example, the references to the statement of objections made by the Court of First Instance in paragraphs 300, 302 and 308 of the judgment under appeal when reaching its findings in relation to the reasoning of the contested decision were, as the Advocate General pointed out in substance in points 165 and 166 of her Opinion, made for purely illustrative purposes, or simply for the sake of completeness.
Nii on vaidlusaluse otsuse põhjenduste hindamise raames Esimese Astme Kohtu poolt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 300, 302 ja 308 vastuväiteteatisele tehtud viited – nagu märkis sisuliselt ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 165 ja 166 – üksnes kirjeldavad või isegi üleliigsed.
The same applies to certain of the paragraphs of the judgment cited by the appellants which concern the evaluation by the Court of First Instance of the arguments alleging manifest errors of assessment, namely paragraphs 338, 339, 341, 362, 402, 456, 467, 532 and 538 of the judgment under appeal, which serve merely to illustrate and to supplement what the Court of First Instance had, in any event, already directly deduced from the contested decision.
Sama kehtib ka selle kohtuotsuse teatavate punktide suhtes, millele viitasid apellandid ja mis käsitlevad Esimese Astme Kohtu hinnangut ilmseid kaalutlusvigu käsitlevate argumentide kohta: vaidlustatud kohtuotsuse punktid 338, 339, 341, 362, 402, 456, 467, 532 ja 538 on üksnes kirjeldavad ja täiendavad seda, mida Esimese Astme Kohus oli juba järeldanud otseselt vaidlusalusest otsusest.
However, some of the references in the judgment under appeal to the statement of objections show that, notwithstanding the position it itself adopted as to the provisional nature of that statement, the Court of First Instance treated what, in paragraph 410 of the judgment, it termed ‘findings of fact made previously’ in that statement as being more reliable and more conclusive than the findings set out in the contested decision itself.
Siiski tuleb sedastada, et vaidlustatud kohtuotsuses ilmneb mõnest viitest vastuväiteteatisele, et vaatamata Esimese Astme Kohtu enda kinnitustele selle teatise esialgse laadi kohta omistas see kohus suurema usaldusväärsuse ja otsustavama laadi kohtuotsuse punktis 410 määratletud „eelnevatele faktilistele järeldustele” selles teatises kui vaidlusaluses otsuses endas esitatud järeldustele.
The Court of First Instance, in effect, relied in that regard on a distinction between those ‘findings of fact made previously’, on the one hand, and ‘assessments’, on the
Esimese Astme Kohus tugines sellega seoses sisuliselt erinevusele esiteks „eelnevate faktiliste järelduste” ja teiseks „hinnangute” vahel, mida omakorda võib
In particular, in paragraph 379 of the judgment under appeal, the Court of First Instance classified the statement in the statement of objections that ‘there is sufficient evidence that the majors are aware of each other’s commercial terms’ as not being ‘an assessment by the Commission that might be modified, but rather a finding of fact resulting from its investigation’.
Eeskätt täpsustab Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 379 seoses vastuväiteteatises esitatud kinnitusega, mille kohaselt „esineb piisavalt tõendeid selle kohta, et peamised äriühingud on teadlikud üksteise kaubandustingimustest”, et tegu ei ole „komisjoni hinnangu[ga], mida võidakse muuta, vaid pigem tema uurimisest tuleneva faktilise järeldusega”.
That statement by the Court of First Instance should be understood in the light of other statements made previously in the judgment under appeal.
Seda Esimese Astme Kohtu kinnitust tuleb mõista teiste vaidlustatud kohtuotsuses eelnevalt tehtud hinnangute kontekstis.
Thus, in paragraph 335 of the judgment, the Court of First Instance stated, among other things, that ‘the findings set out in the [contested decision] must be compatible with the findings of fact made in the statement of objections, in so far as it is not established that the latter findings were incorrect’.
Nii märgib Esimese Astme Kohus kohtuotsuse punktis 335 eeskätt, et vaidlusaluses „otsuses esitatud hinnangud [peavad] olema kooskõlas vastuväiteteatises tehtud faktiliste järeldustega, välja arvatud kui tõendatakse, et need olid valed”.
In addition, in paragraph 378 of the judgment, the Court of First Instance stated that ‘the conclusions drawn from [the evidence as mentioned in the contested decision] are also markedly different from the findings made in the statement of objections’.
Lisaks märgib Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 378, et vaidlusaluses „otsuses [mainitud] […] tõenditest tehtud järeldused erinevad väga selgelt vastuväiteteatises tehtud järeldustest”.
Thus, the Court of First Instance did not merely use the statement of objections as a basis for verifying the correctness, completeness and reliability of the factual material which underpinned the contested decision.
Seega ei piirdunud Esimese Astme Kohus sellega, et ta kasutas vastuväiteteatist üksnes vahendina, et kontrollida vaidlusaluse otsuse aluseks olevate faktide õigsust, täielikkust ja usaldusväärsust.
It treated a particular category of conclusions set out in that statement as established, whereas those conclusions could, however, only be considered as being provisional.
Tegelikult pidas ta mõnda teatises esitatud järeldust juba tõendatuks, kuigi neid järeldusi sai siiski lugeda vaid esialgseks.
That conception of the statement of objections can also be seen in other paragraphs of the judgment under appeal.
Vastuväiteteatise selline käsitlemine ilmneb ka vaidlustatud kohtuotsuse teistest punktidest.
Thus, in paragraphs 409 and 410 of the judgment, the Court of First Instance criticised the fact that the Commission did not refute the ‘findings of fact made previously’ in the statement of objections.
Nii kritiseerib Esimese Astme Kohus selle kohtuotsuse punktides 409 ja 410 asjaolu, et komisjoni ei lükanud ümber vastuväiteteatise „eelnevaid faktilisi järeldusi”.
In addition, in paragraph 424 of the judgment, the appellants and the Commission were criticised for not having asserted, ‘still less demonstrated’, that a ‘finding’ in the statement of objections was incorrect.
Lisaks heidab kohus selle kohtuotsuse punktis 424 apellantidele ja komisjonile ette seda, et nad ei kinnitanud „ega veelgi vähem tõendanud”, et vastuväiteteatises esinev „järeldus” oli vale.
In paragraph 446 of the judgment under appeal, it was similarly indicated that ‘the observation that there was no evidence that discounts significantly affected prices constitutes a finding of fact rather than an assessment’.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 446 märgitakse koguni, et „[m]ärkus, et puuduvad tõendid, et allahindlused mõjutasid oluliselt hindasid, on aga pigem faktiline järeldus kui hinnang”.
Moreover, in paragraphs 398, 419, 447 and 451 of the judgment, the Commission was, in essence, criticised for having relied to a considerable extent, for the purposes of the contested decision, on the impact of ‘campaign discounts’, whereas, as the Court of First Instance indicated in paragraph 447 of the judgment, the Commission ‘did not even consider it necessary to mention [those] discounts in the statement of objections’.
Lisaks kritiseerib Esimese Astme Kohus selle kohtuotsuse punktides 398, 419, 447 ja 451 komisjoni sisuliselt selle pärast, et ta tugines vaidlusaluse otsuse tegemisel suures osas „allahindluskampaaniate” mõjule, kuigi, nagu märgib Esimese Astme Kohus selle kohtuotsuse punktis 447, vastuväiteteatises „ei pidanud [komisjon] isegi vajalikuks mainida [neid] […]kampaaniaid”.
As the Commission points out, it can happen that, in their reply to the statement of objections, the notifying parties will supplement or clarify their ‘case’ regarding the functioning of the market or markets in question in the light of that statement, so that new elements may be added or facts previously examined by the Commission may be put in an entirely different light.
Komisjon märgib samuti, et on võimalik, et vastuses vastuväiteteatisele täiendavad või selgitavad teatanud pooled selle teatise valguses oma „seisukohta” asjaomase turu või asjaomaste turgude toimimisest, nii et lisatakse uusi asjaolusid või komisjoni poolt juba uuritud faktid seatakse uude valgusesse.
In those circumstances, even if the lack of justification for certain of the individual findings of fact provisionally made by the Commission in the statement of objections is not established, the Commission’s evaluation of those findings in that new context may be radically different.
Sellises olukorras, isegi kui ei tõendata vastuväiteteatises esitatud komisjoni teatud üksikute etteheidete põhjendamatust, võib komisjoni hinnang neile asjaoludele olla muutunud kontekstis täiesti erinev.
In the judgment under appeal, it appears that the Court of First Instance, by focusing on the discrepancies between the contested decision, which was the subject of the action brought before it, and the ‘findings of fact previously made’ in the statement of objections, excluded that possibility.
Tundub, et vaidlustatud kohtuotsuses jättis Esimese Astme Kohus selle võimaluse kõrvale, keskendudes erinevustele hagi esemeks oleva vaidlusaluse otsuse ja vastuväiteteatises esitatud „eelnevate faktiliste järelduste” vahel.
As the Commission argues, the approach adopted by the Court of First Instance in some paragraphs of the judgment under appeal appears to assume that the Commission’s provisional conclusions in the statement of objections are invariably based on unequivocal evidence.
Tegelikult, nagu väidab komisjon, näib Esimese Astme Kohtu lähenemisviis – mis nähtub vaidlustatud kohtuotsuse teatud punktidest – tuginevat oletusele, et komisjoni esialgsed järeldused selles teatises lähtuvad eranditult ühetimõistetavatest tõenditest.
Apart, possibly, from noncontroversial elements which, for example, by reason of their empirical and verifiable nature are obvious to such a degree that they cannot be contested, it should not be assumed that assessments made in a statement of objections cannot be modified in the light of the replies to such a statement.
Seega, jättes kõrvale vaieldamatud asjaolud, mis on oma empiirilise ja kontrollitava laadi tõttu nii ilmsed, et neid ei saa vaidlustada, ei saa eeldada, et vastuväiteteatises esitatud kinnitusi ei saa muuta vastavalt sellele teatisele antud vastustele.
Furthermore, even if it were accepted that the Court of First Instance was entitled to make a distinction between the findings of fact and the assessments made in the statement of objections, it must be held that in paragraphs 379 and 446 of the judgment under appeal, it categorised as findings of fact certain complex assessments which could not in any event be considered as findings of fact that could not be modified.
Lisaks, kui isegi oletada, et Esimese Astme Kohtul oli õigus eristada vastuväiteteatise faktilisi järeldusi ja hinnanguid, tuleb siiski sedastada, et vaidlusaluse kohtuotsuse punktides 379 ja 446 loeb see kohus faktilisteks järeldusteks teatud keerulised hinnangud, mida ei saa mingil juhul lugeda muutmatuteks faktilisteks järeldusteks.
In those circumstances, it must be held that the Court of First Instance committed an error of law in so far as, in its examination of the line of argument alleging the existence of manifest errors of assessment, it treated certain elements in the statement of objections as being established, without demonstrating the reasons for which, notwithstanding the final position adopted by the Commission in the contested decision, those elements should be considered as being established beyond dispute.
Neis tingimustes tuleb järeldada, et Esimese Astme Kohus on õigusnormi rikkunud, kuna ilmset hinnanguviga käsitlevate argumentide uurimisel luges ta teatavad vastuväiteteatises esitatud asjaolud tõendatuks, näitamata, miks tuleks neid asjaolusid vaatamata vaidlusaluses otsuses esitatud komisjoni lõplikule seisukohale pidada vaieldamatult tõendatuks.
None the less, that error is not of itself capable of undermining the finding of the Court of First Instance in paragraph 377 of the judgment under appeal that ‘the evidence, as mentioned in the [contested decision], does not support the conclusions drawn from it’.
Sellegipoolest ei ole see rikkumine üksi piisav, et seada kahtluse alla vaidlustatud kohtuotsuse punktis 377 Esimese Astme Kohtu poolt antud hinnangut, mille kohaselt vaidlusaluses „otsuses märgitud tõendid ei kinnita nendest tõenditest tehtud järeldusi”.
Consequently, it is not of itself capable of leading to the setting aside of the judgment under appeal.
Järelikult ei piisa sellest üksi vaidlustatud kohtuotsuse tühistamiseks.
Further grounds of appeal thus fall to be examined.
Seetõttu tuleb uurida teisi väiteid.
The second ground of appeal, together with the first part of the third ground, alleging errors of law in that the Court of First Instance required the Commission to undertake new market investigations following the response to the statement of objections and applied an unduly high standard of proof to the evidence submitted in response to the statement of objections
Teine väide ja kolmanda väite esimene osa, mille kohaselt on Esimese Astme Kohus rikkunud õigusnormi, kuna ta nõudis komisjonilt uute uurimiste teostamist pärast vastuväiteteatisele esitatud vastust ja kohaldas vastuväiteteatisele vastuseks esitatud asjaoludele ülemäära kõrget tõendamiskohustust