natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If the Commission should dispute the existence of an ‘idem’ in the present case, Hoechst offers, as proof, the agreement concluded with the United States Department of Justice on 3 May 1999 and requests that the prosecutor responsible for the
Kui komisjon peaks vastu vaidlema sellele, et käesoleval juhul on tegemist idem’iga, esitab Hoechst tõendina 3. mail 1999 Ühendriikide justiitsministeeriumiga sõlmitud
In any event, Hoechst maintains that the penalty imposed in the United States must be deducted on grounds of fairness, in application of the principle of ‘natural justice’ which has applied since the Wilhelm decision (Case 14/68 Wilhelm and Others [1969] ECR 1).
Igal juhul leiab Hoechst, et Ühendriikides määratud karistus tuleb õigluse huvides maha arvata, rakendades „loomuõiguse” (natural justice) põhimõtet, mis on kohaldatav alates kohtuotsusest Walt Wilhelm (Euroopa Kohtu 13. veebruari 1969. aasta otsus kohtuasjas 14/68: Walt Wilhelm jt, EKL 1969, lk 1).
First of all, the Commission observes that Hoechst no longer appears to wish to raise the issue of the penalty imposed by Canada, but only that imposed by the United States.
Kõigepealt rõhutab komisjon, et Hoechst ei näi enam soovivat Kanadas määratud karistuse arvessevõtmist, vaid taotleb üksnes Ühendriikides määratud karistuse arvessevõtmist.
Next, referring in particular to Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above (paragraph 338), the Commission states that the application of the principle non bis in idem is subject to a threefold condition, namely identity of the facts, identity of the offender and identity of the protected legal asset.
Viidates muu hulgas eespool punktis 145 viidatud kohtuotsusele Aalborg Portland jt vs. komisjon (punkt 338), märgib komisjon järgmiseks, et non bis in idem põhimõtte kohaldamise suhtes kehtib kolmekordne tingimus, mis eeldab samu asjaolusid, sama õigusrikkujat ja sama kaitstavat õigushüve.
That principle therefore precludes the same person being penalised more than once for the same unlawful conduct in order to protect the same legal asset.
See põhimõte keelab karistada ühte ja sama isikut rohkem kui ühe korra sama õigusvastase teo eest sama õigushüve kaitsmiseks.
In the present case, neither the facts nor the protected legal asset are identical.
Käesoleval juhul ei ole asjaolud ega kaitstav õigushüve samad.
As regards the facts, paragraph 4(d) of the plea agreement concluded with the United States Department of Justice on 3 May 1999 states expressly that the sorbates affected by that cartel were sold by Hoechst or its subsidiaries, and by other members of the cartel, to customers in the Northern District of California.
Asjaolude kohta märgib komisjon, et 3. mail 1999 Ühendriikide justiitsministeeriumiga sõlmitud kokkuleppe punkti 4 alapunktis d on sõnaselgelt tõdetud, et Hoechst või tema tütarettevõtjad ja teised kartelliosalised müüsid kartelli esemeks olnud sorbaate Põhja-Californias.
It follows that the act penalised by the plea agreement is not the collusive agreement per se but
Komisjon meenutab siinkohal, et territoriaalsuse
It does not follow from the plea agreement between Hoechst and the United States that it also covers the implementing measures and the effects of the collusive agreement outside the country, and in particular in the EEA.
Hoechsti ja Ühendriikide vahel sõlmitud kohtulikust kokkuleppest ei nähtu, et see hõlmaks ka kokkumängu puudutava kokkuleppe täitmise meetmeid ja tagajärgi väljaspool Ühendriike, täpsemalt EMP-s.
The finding made at recital 315 to the Decision is therefore correct.
Järelikult on otsuse põhjenduses 315 tehtud järeldus õige.
Furthermore, Boehringer Mannheim v Commission, paragraph 586 above, also establishes that there is no breach of the principle non bis in idem when there is no identity of the facts in such a situation.
Ka eespool punktis 586 viidatud kohtuotsuses Boehringer Mannheim vs. komisjon leiti, et non bis in idem põhimõtte rikkumist ei ole toimunud, kui sellises olukorras ei ole asjaolud identsed.
As regards the protected legal asset, the Commission refers to recital 316 to the Decision and to Case T-224/00 Archer Daniels Midland and Archer Daniels Midland Ingredients v Commission [2003] ECR II-2597 (paragraph 90), and submits that the procedures and penalties of the Community authorities and those of the United States authorities do not have the same objective.
Kaitstava õigushüve osas rõhutab komisjon otsuse põhjendusele 316 ja Esimese Astme Kohtu 9. juuli 2003. aasta otsusele kohtuasjas T-224/00: Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon (EKL 2003, lk II-2597, punkt 90) viidates, et ühelt poolt ühenduse ja teiselt poolt Ühendriikide ametivõimude menetlustel ja karistustel ei ole sama eesmärk.
While in the former case the aim is to protect undistorted competition on the territory of the European Union or in the EEA, in the latter case the protection sought concerns the United States market.
Kui esimesel juhul on tegemist kahjustamata konkurentsi säilitamisega Euroopa Liidus või EMP-s, siis teisel juhul puudutab taotletav kaitse Ühendriikide turgu.
The Commission observes, moreover, that in the judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above (paragraphs 130 to 148), the Court expressly stated that it was permissible for the Commission to impose a fine within the limits set by Article 15(2) of Regulation No 17 without being required to take account of the corresponding United States penalties when determining those limits.
Komisjon rõhutab ka, et eespool punktis 165 viidatud 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsuses Tokai Carbon jt vs. komisjon (punktid 130–148) teatas Esimese Astme Kohus sõnaselgelt, et komisjonil on õigus määrata trahv määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 ettenähtud piirides, ilma et ta peaks nende piiride kindlakstegemisel arvesse võtma Ühendriikide vastavaid karistusi.
Those considerations apply to the present case.
Need järeldused on kohaldatavad ka käesolevas asjas.
The Commission adds, in the interest of completeness, that no consideration of fairness argues in favour of the deduction of the United States penalty.
Komisjon lisab ammendatavuse huvides, et ükski õigluse kaalutlus ei räägi Ühendriikide karistuse mahaarvamise kasuks.
A situation such as that which led the Court of Justice, in Wilhelm and Others, paragraph 589 above (paragraph 11), to take account, in Community law, of the first penalties imposed by taking guidance from Article 90(2) CS, in light of the close interdependence between the national markets of the Member States and the common market, does not exist in relations between the European Union and the United States (the Commission refers, in that regard, to Archer Daniels Midland and Archer Daniels Midland Ingredients v Commission, paragraph 594, paragraph 99).
Niisugust olukorda nagu see, mis pani Euroopa Kohut liikmesriikide siseturgude ja ühisturu tihedat vastastikust sõltuvust silmas pidades eespool punktis 589 viidatud kohtuotsuses Walt Wilhelm jt (punkt 11) ühenduse õiguses arvesse võtma esimesi ST artikli 90 lõike 2 alusel määratud karistusi, ei esine Euroopa Liidu ja Ühendriikide vaheliste suhete puhul (komisjon viitab siinkohal eespool punktis 594 viidatud kohtuotsusele Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, punkt 99).
As a preliminary point, it should be noted that the present plea was raised solely with respect to the fact that the fine imposed in the United States was not deducted from the fine imposed in the Community.
Kõigepealt tuleb märkida, et käesolev väide on esitatud üksnes asjaolu suhtes, et Ühendriikides määratud trahvi ei arvatud maha ühenduse tasemel määratud trahvist.
It must therefore be considered that the present plea does not concern the fine imposed in Canada.
Sellest tuleb järeldada, et käesolev väide ei puuduta Kanadas määratud trahvi.
The principle non bis in idem, which is also enshrined in Article 4 of Protocol No 7 to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, is a fundamental principle of Community law, compliance with which the Courts ensure (Case C-308/04 P SGL Carbon v Commission [2006] ECR I-5977, paragraph 26).
Non bis in idem põhimõte, mis on sätestatud ka Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 7 artiklis 4, kujutab endast ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mille järgimise tagab kohus (Euroopa Kohtu 29. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-308/04 P: SGL Carbon vs. komisjon, EKL 2006, lk I-5977, punkt 26).
Furthermore, far from having decided the question whether the Commission is required to set off a penalty imposed by the authorities of a nonmember State where the facts with which the Commission charges an undertaking are the same as those alleged by those authorities, the Court regarded the identity of the facts alleged by the Commission and the authorities of the nonmember State as a precondition of that question (see, to that effect, Case C-397/03 P Archer Daniels Midland and Archer Daniels Midland Ingredients v Commission [2006] ECR I-4429, paragraphs 48 and 49, and SGL Carbon v Commission, paragraph 598 above, paragraph 27).
Olemata veel kaugeltki lahendanud küsimuse, kas komisjon on kohustatud võtma arvesse kolmanda riigi ametivõimude määratud karistust, kui komisjoni ning kõnealuste ametivõimude poolt ettevõtjale süüks arvatavad asjaolud on samad, on Euroopa Kohus seadnud komisjoni ja kolmanda riigi ametivõimude poolt ettevõtjale süüks arvatavate tegude samasuse eespool nimetatud uurimise eeltingimuseks (vt selle kohta Euroopa Kohtu 18. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-397/03 P: Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, EKL 2006, lk I-4429, punktid 48 ja 49, ning eespool punktis 598 viidatud kohtuotsus SGL Carbon vs. komisjon, punkt 27).
More specifically, the Court of Justice recalled that the application of the principle non bis in idem was subject to a threefold condition of identity of the facts, unity of the offender and unity of the protected legal interest.
Täpsemalt tuletas Euroopa Kohus meelde, et non bis in idem põhimõtte kohaldamise suhtes kehtib kolmekordne tingimus, mis eeldab samu asjaolusid, sama õigusrikkujat ja sama kaitstavat õigushüve.
That principle therefore precludes a penalty being imposed on the same person more than once for the same unlawful conduct for the purpose of protecting the same legal asset (Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 338).
See põhimõte keelab karistada ühte ja sama isikut rohkem kui ühe korra sama õigusvastase teo eest sama õigushüve kaitsmiseks (eespool punktis 145 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 338).
In that regard, it must be emphasised that the principle non bis in idem does not apply to situations in which the legal orders and the competition authorities of
Selles suhtes tuleb rõhutada, et non bis in idem põhimõte ei ole kohaldatav olukordades, kus on tegemist kolmandate riikide õiguskordade ja konkurentsivaldkonna
In the present case, even though at certain recitals to the Decision highlighted by Hoechst the Commission states that the facts in question have their origin in the same set of agreements and that the sorbates market could be assessed at worldwide level, first, it must be observed that the application of Community law on cartels presupposes the existence of an agreement, decision or concerted practice ‘capable of affecting trade between Member States’ or ‘between the Contracting Parties’ to the EEA Agreement and of ‘preventing, restricting or distorting competition within the common market’ or within the ‘territory’ covered by the EEA Agreement (Article 81(1) EC and Article 53(1) of the EEA Agreement).
Isegi kui otsuse mõnes põhjenduses, millele Hoechst tähelepanu juhib, märgib komisjon, et juhtumi asjaolud põhinevad samal kokkulepete kogumil ning et sor -baaditurgu võis hinnata maailma tasemel, tuleb esiteks rõhutada, et ühenduse kartelliõiguse kohaldamine eeldab sellise kokkuleppe, otsuse või kooskõlastatud tegevuse olemasolu, „mis võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust” või EMP lepingu „lepinguosaliste vahelist kaubandust” ning „takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires” või EMP lepinguga hõlmatud „territooriumil” (EÜ artikli 81 lõige 1 ja EMP lepingu artikli 53 lõige 1).
The Commission’s action is thus intended to safeguard free competition within the common market, which, under Article 3(1)(g) EC, is a fundamental objective of the Community (see, to that effect, SGL Carbon v Commission, paragraph 598 above, paragraph 31).
Komisjoni tegevuse eesmärk on seega tagada ühisturul vaba konkurents, mis on EÜ artikli 3 lõike 1 punkti g kohaselt ühenduse aluseesmärk (vt selle kohta eespool punktis 598 viidatud kohtuotsus SGL Carbon vs. komisjon, punkt 31).
The Commission concludes, in that regard, that the anticompetitive conduct at issue had the object and the effect of restricting competition within the Community and the EEA (recitals 280 to 288 to the Decision) and on that basis, in Article 1 of the operative part of the Decision, the Commission finds that the undertakings concerned infringed Article 81(1) EC and, from 1 January 1994, Article 53(1) of the EEA Agreement.
Komisjon järeldab, et käsitletava konkurentsivastase tegevuse eesmärgiks ja tagajärjeks oli konkurentsi piiramine ühenduses ja EMP-s (otsuse põhjendused 280–288) ning et sorbaaditootjate vahel väldanud kokkulepe mõjutas märkimisväärselt liikmesriikidevahelist ja EMP lepingu osalisriikide vahelist kaubandust (otsuse põhjendused 289–294). Sel alusel leiab komisjon otsuse resolutiivosa artiklis 1, et asjaomased ettevõtjad rikkusid EÜ artikli 81 lõiget 1 ja alates 1. jaanuarist 1994 EMP lepingu artikli 53 lõiget 1.
Furthermore, although it is clear from the plea agreement concluded on 3 May 1999 between Hoechst and the United States Department of Justice that the facts concerned an agreement covering sorbates sold ‘in the United States and elsewhere’, it must be borne in mind, first, that the plea agreement also states that the sorbates concerned were sold by Hoechst or its subsidiaries to customers in the Northern District of California and, second, that it has in no way been shown that the proceedings in the United States related to the application of the cartel or its effects other than in the United States, and in the EEA in particular, which, moreover, would have clearly encroached on the territorial jurisdiction of the Commission (see, to that effect, Archer Daniels Midland and Archer Daniels Midland Ingredients v Commission, paragraph 594 above, paragraph 103, and judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above, paragraph 143).
Teiseks tuleb märkida, et kuigi 3. mail 1999 Hoechsti ja Ühendriikide justiitsministeeriumi sõlmitud kokkuleppest nähtub, et süüks arvatud asjaolud puudutasid „Ühendriikides ja mujal” müüdud sorbaatide kartelli, on nimetatud kokkuleppes esiteks ka täpsustatud, et Hoechst või tema tütarettevõtjad müüsid sorbaate Põhja-Californias asuvatele tarbijatele, ja teiseks ei ole mingil moel tõendatud, et Ühendriikides läbiviidud menetlus puudutas kartelli muid tegevusi või tagajärgi kui need, mis leidsid aset Ühendriikides, ja konkreetsemalt neid, mis tuvastati EMP-s, mis oleks pealegi ilmselgelt sekkunud komisjoni territoriaalsesse pädevusalasse (vt selle kohta eespool punktis 594 viidatud 9. juuli 2003. aasta kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs. komisjon, punkt 103, ja eespool punktis 165 viidatud 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsus Tokai Carbon jt vs. komisjon, punkt 143).
Accordingly, the decisions of the United States and the Community competition authorities differ, in this case, as to the legal interest protected.
Seega erinevad Ühendriikide ja ühenduse konkurentsi valdkonnaga tegelevate ametivõimude otsused käesoleval juhul kaitstava õigushüve poolest.
In those circumstances, the principle non bis in idem is not applicable.
Neil asjaoludel ei ole alust kohaldada non bis in idem põhimõtet.
For the same reasons, considerations relating to fairness, which in Hoechst’s submission mean that the fine imposed in the United States must be taken into account in the determination of the fine imposed by the Commission, must be rejected.
Samadel põhjustel tuleb tagasi lükata ka õigluse kaalutlused, mis Hoechsti sõnul õigustavad Ühendriikides määratud trahvi arvessevõtmist trahvi määramisel komisjoni poolt.
Furthermore, as the Court considers that it has sufficient information from the documents in the file, there is no need to grant Hoechst’s request to call witnesses.
Kuna Esimese Astme Kohus leiab, et ta on saanud toimiku materjalidest piisavalt teavet, ei ole ka põhjust rahuldada Hoechsti taotlust tunnistajaid kohtusse kutsuda.
For all of those reasons, the 11th plea must be rejected.
Kõigil neil põhjustel tuleb üheteistkümnes väide tagasi lükata.
IV — The final amount of the fine imposed on Hoechst
IV – Hoechstile määratava trahvi lõplik suurus
As follows from paragraphs 420 to 439 above, the Decision must be varied in that it takes Hoechst’s role as a leader into account as an aggravating circumstance.
Nagu nähtub eespool punktidest 420–439, tuleb otsust muuta osas, milles see võtab Hoechsti puhul raskendava asjaoluna arvesse eestvedaja rolli.
Furthermore, as follows from paragraph 582 above, and in order to take account of the breach of the principles of sound administration and equal treatment in the context of the application of the 1996 Leniency Notice set out at paragraph 137 above, Hoechst’s fine should be reduced by 10%.
Lähtudes käesoleva kohtuotsuse punktist 582, tuleb selleks, et võtta arvesse 1996. aasta koostööteatise kohaldamisel toimepandud hea halduse tava ja võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist, mida käsitleti eespool punktis 137, Hoechstile määratud trahvi 10% võrra vähendada.
For the remainder, the Commission’s considerations in the Decision, and the calculation method which it applied, remain unaltered.
Ülejäänud osas jäetakse otsuses sisalduvad komisjoni kaalutlused ja komisjoni kohaldatud arvutusmeetod muutmata.
The final amount of the fine imposed on the applicant is therefore calculated as follows: the starting amount of the fine (EUR 20 million) is increased by 100% to reflect Hoechst’s size and overall resources in 1995 and 2002, giving a total of EUR 40 million.
Hagejale määratava trahvi lõplik suurus tuleb seega välja arvutada järgmiselt: trahvi lähtesummale (20 miljonit eurot) lisatakse 100% lähtuvalt Hoechsti suurusest ja koguressurssidest 1995. ja 2002. aastal ning selle tulemuseks saadakse 40 miljonit eurot.
In order to take account of the duration of the infringement, that amount is increased by 175%.
Rikkumise kestuse arvessevõtmiseks suurendatakse summat 175% võrra.
The basic amount of the fine is therefore EUR 110 million.
Trahvi põhisumma on seega 110 miljonit eurot.
That basic amount of the fine is increased by 50% to take account of Hoechst’s repeated infringement, giving a total amount of EUR 165 million.
Trahvi põhisummat suurendatakse 50% võrra Hoechsti varasema karistatuse tõttu, mille tulemusena saadakse kogusummaks 165 miljonit eurot.
Last, that total amount is reduced by 50% under the 1996 Leniency Notice, that is to say, by EUR 82.5 million, and then by 10% to take account of the breach of the principles of sound administration and equal treatment in the context of the application of the 1996 Leniency Notice established at paragraph 137 above, which brings the final amount of the fine to EUR 74.25 million.
Kogusummat vähendatakse lõpuks 1996. aasta koostööteatise alusel 50%, st 82,5 miljoni euro võrra, ning seejärel 10%, et võtta arvesse 1996. aasta koostööteatise kohaldamisel toimepandud hea halduse tava ja võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist, mida käsitleti eespool punktis 137, mille tulemusena saadakse trahvi lõplikuks suuruseks 74,25 miljonit eurot.
Under Article 87(3) of the Rules of Procedure, where each party succeeds on some and fails on other heads, or where the circumstances are exceptional, the Court may order that the costs be shared or that each party bear its own costs.
Vastavalt kodukorra artikli 87 lõikele 3 võib Esimese Astme Kohus juhul, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, otsustada kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda.
In the circumstances of the present case, the Court decides that each party must bear its own costs.
Käesoleval juhul on alust jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda.
Sets the amount of the fine imposed on Hoechst GmbH at EUR 74.25 million;
Kinnitada Hoechst GmbH-le määratud trahvi suuruseks 74,25 miljonit eurot.
Orders the parties to bear their own costs.
Jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda.
Delivered in open court in Luxembourg on 18 June 2008.
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 18. juunil 2008 Luxembourgis.
Procedure and forms of order sought by the parties . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Menetlus ja poolte nõuded ..........................................................
I — The pleas seeking annulment of the Decision in its entirety in so far as it concerns Hoechst . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
I – Väited, millega taotletakse otsuse täielikku tühistamist Hoechsti puudutavas osas ..................................................................
A — The first plea, alleging refusal to grant access to certain exculpatory documents . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Esimene väide süütust tõendavatele dokumentidele juurdepääsu andmisest keeldumise kohta ......................................
Summary of the administrative procedure and of the Decision .....
Haldusmenetluse ja otsuse kokkuvõte ..........................
Arguments of the parties . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Poolte argumendid ..........................................
The refusal of access to documents relating to the conversations between the Commission and Chisso ........................
Keeldumine komisjoni ja Chisso vahelist suhtlemist puudutavate dokumentidega tutvumise võimaldamisest . . . . . . . . . . . . . .
The refusal of access to a letter of 17 December 2002 from Chisso, together with the annexes thereto ....................
Keeldumine Chisso 17. detsembri 2002. aasta kirja ja selle lisadega tutvumise võimaldamisest ............................
The request to carry out further investigations ................
Uute uurimiste läbiviimise taotlus .........................
II - 922 b) Arguments of the Commission . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
II - 916 b) Komisjoni argumendid ...................................
The refusal to grant access to certain documents ..............
Keeldumine teatavate dokumentidega tutvumise võimaldamisest ....................................................
The request for the new investigations .......................
Uute uurimiste läbiviimise taotlus .........................
Findings of the Court . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Esimese Astme Kohtu hinnang ................................
II - 922 a) Breach of the principles of sound administration and equal treatment . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
II - 922 a) Hea halduse tava ja võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine ..
II - 923 b) Breach of the right of access to the file .......................
II - 923 b) Toimikuga tutvumise õiguse rikkumine ....................
Chisso’s letter of 17 December 2002 and the annexes thereto ...
Chisso 17. detsembri 2002. aasta kiri ja selle lisad ............
The internal documents relating to the telephone contacts between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Asutusesisesed dokumendid, mis puudutavad komisjoni ja Chisso vahel 1998. aasta septembrist 1999. aasta aprillini toimunud telefonikõnesid ................................