natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It follows that a situation in which passengers depart from an airport located in a nonmember country cannot be regarded as a situation covered by Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004, and therefore falls within the scope of that regulation only subject to the condition in Article 3(1)(b), namely that the air carrier operating the flight is a Community carrier.
Sellest tuleneb, et olukorda, kus reisijad lendavad välja kolmanda riigi lennujaamast, ei saa pidada määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punktis a ette nähtud olukorraks ning järelikult kuulub selline olukord määruse kohaldamisalasse üksnes artikli 3 lõike 1 punktis b sätestatud tingimusel, s.o tingimusel, et lendu opereeriv lennuettevõtja on ühenduse ettevõtja.
As regards, next, the interpretation of the relevant provisions of Regulation No 261/2004, it must be observed, first, that Article 8(2) of the regulation refers to a flight which forms part of a package, implying that a flight is not the same as a tour or journey, which may consist of several flights. Article 8(1) expressly refers to a ‘return
Mis puudutab selle määruse asjassepuutuvate sätete tõlgendamist, siis tuleb kõigepealt märkida, et määruse nr 261/2004 artikli 8 lõikes 2 on mainitud reisipaketi osaks olevat lendu, mis viitab sellele, et lend ei ole samastatav reisiga ning et viimane võib
EMIRATES AIRLINES flight’, thus pointing to the existence of an outward flight in the course of the same journey.
EMIRATES AIRLINES koosneda mitmest lennust. Sellega seoses kasutab sama artikli lõige 1 sõnaselgelt mõistet „tagasilend”, mis viitab sama reisi käigus toimunud väljalennu olemasolule.
That is borne out by Article 2(h) of Regulation No 261/2004, which defines ‘final destination’ as the destination on the ticket presented at the check-in counter or, in the case of directly connecting flights, the destination of the last flight.
Seda tõlgendust kinnitab määruse nr 261/2004 artikli 2 punkt h, milles on mõiste „lõppsihtkoht” määratletud kui registreerimislauas esitatavale piletile märgitud sihtkoht või vahetute ümberistumistega lendude korral viimase lennu sihtkoht.
Next, Article 8(1) of Regulation No 261/2004 distinguishes between the first point of departure and the final destination of passengers, thus referring to two different places.
Määruse nr 261/2004 artikli 8 lõige 1 teeb vahet reisijate esimesel väljumiskohal ja lõppsihtkohal, pidades seega silmas kahte eri kohta.
If a ‘flight’ within the meaning of Article 3(1)(a) of the regulation were to be regarded as an outward and return journey, that would amount to considering that the final destination of a journey was the same as its first point of departure.
Määruse artikli 3 lõike 1 punkti a tähenduses „lennu” käsitamine edasitagasi reisina viiks selleni, et lennu lõppsihtkoht oleks lennu esimese väljumiskohaga identne.
In those circumstances, that provision would make no sense.
Niimoodi kaotaks see säte oma mõtte.
Finally, to regard a ‘flight’ within the meaning of Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004 as an outward and return journey would in fact have the effect of reducing the protection to be given to passengers under the regulation, which would be contrary to its objective of ensuring a high level of protection for passengers (see, to that effect, Case C-344/04 IATA and ELFAA [2006] ECR I-403, paragraph 69).
Kui määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punkti a tähenduses „lendu” pidada edasitagasi reisiks, väheneks selle tulemusel määruse alusel reisijatele tagatav tegelik kaitse, mis oleks vastuolus määruse eesmärgiga – tagada reisijate kaitstuse kõrge tase (vt selle kohta 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-344/04: IATA ja ELFAA, EKL 2006, lk I-403, punkt 69).
In addition, first, Articles 4(1), 5(1) and 8(1) of Regulation No 261/2004 provide for redress for various kinds of damage that may occur in connection with a flight, but do not contemplate that one of those occasions of damage may occur several times during a single flight.
Ühelt poolt näevad määruse nr 261/2004 artikli 4 lõige 1, artikli 5 lõige 1 ja artikli 8 lõige 1 ette erinevate kahjude hüvitamise, mis lennu korral võivad esineda, kuid ei näe ette, et mõni neist kahjudest võiks ühe ja sama lennu puhul esineda mitu korda.
In those circumstances, passengers departing originally from an airport located in a Member State could claim the benefit of that protection only once if they were to suffer the same damage on the outward and the return legs.
Seetõttu saavad reisijad, kes alguses lendasid välja liikmesriigi lennujaamast, nõuda sellist kaitset ainult üks kord, kui neile on väljalennul ja tagasilennul tekkinud sama kahju.
Second, to interpret Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004 in such a way that a flight includes an outward and return journey would further amount to depriving passengers of their rights in a situation in which the flight departing from an airport located in the territory of a Member State is not operated by a Community carrier.
Teiselt poolt jätaks selline määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punkti a tõlgendus, et lend hõlmab edasitagasi reisi, reisijad nende õigustest ilma ka olukorras, kus liikmesriigi lennujaamast väljuvat lendu ei opereeri ühenduse ettevõtja.
Passengers on such a flight who had originally departed from an airport located in a nonmember country would not be able to enjoy the protection provided by Regulation No 261/2004.
Sellega seoses olgu märgitud, et kõnesoleva lennu reisijatele, kes lendasid alguses välja kolmanda riigi lennujaamast, ei laiene määruses nr 261/2004 ette nähtud kaitse.
By contrast, passengers starting their journey on the same flight would be able to enjoy that protection, as they would be regarded as passengers departing from an airport located in the territory of a Member State.
Kuid see kaitse võib laieneda sama lennuga oma reisi alustavatele reisijatele, kui neid käsitataks reisijatena, kes lendavad välja liikmesriigi territooriumi lennujaamast.
Passengers on the same flight whose protection in respect of harmful consequences must be the same would then be treated differently.
Sama lennu reisijaid, kelle kaitse lennu kahjulike tagajärgede eest peaks olema ühesugune, koheldaks järelikult erinevalt.
It is settled caselaw, however, that the principle of equal treatment or non-discrim-ination requires that comparable situations must not be treated differently and that different situations must not be treated in the same way unless such treatment is objectively justified (see IATA and ELFAA, paragraph 95; Case C-300/04 Eman and Sevinger [2006] ECR I-8055, paragraph 57; and Case C-227/04 P Lindorfer v Council [2007] ECR I-6767, paragraph 63).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldavad võrdse kohtlemise põhimõte ja mittediskrimineerimise põhimõte, et sarnaseid olukordi ei koheldaks erinevalt ega erinevaid olukordi ühetaoliselt, kui selline kohtlemine ei ole objektiivselt põhjendatud (vt eespool viidatud IATA ja ELFAA kohtuotsus, punkt 95; 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-300/04: Eman ja Sevinger, EKL 2006, lk I-8055, punkt 57, ning 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-227/04 P: Lindorfer vs. nõukogu, EKL 2007, lk I-6767, punkt 63).
In the light of all the above considerations, the concept of ‘flight’ within the meaning of Regulation No 261/2004 must be interpreted as consisting essentially in an air transport operation, being as it were a ‘unit’ of such transport, performed by an air carrier which fixes its itinerary.
Kõiki neid tegureid silmas pidades tuleb mõistet „lend” määruse nr 261/2004 mõttes tõlgendada nii, et sisuliselt koosneb see ühest õhuveotoimingust, olles niiviisi selle veoliigi „üksuseks”, mida teostab lennuettevõtja, kes määrab oma marsruudi.
By contrast, the concept of ‘journey’ attaches to the person of the passenger, who chooses his destination and makes his way there by means of flights operated by air carriers.
Mõiste „reis” on seevastu seotud reisija isikuga, kes valib oma sihtkoha ja jõuab sinna lennuettevõtjate opereeritavatel lendudel.
A journey, which normally comprises ‘outward’ and ‘return’ legs, is determined above all by the personal and individual purpose of travelling.
Reis – mis tavaliselt koosneb nii välja- kui ka tagasisõidust – on eelkõige määratletud isikliku reisieesmärgiga.
Since the term ‘journey’ does not appear in the wording of Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004, it has in principle no effect on the interpretation of that provision.
Kuna määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punkti a sõnastuses reisi mõistet ei esine, ei ole sellel põhimõttelist tähtsust nimetatud sätte tõlgendamisel.
In those circumstances, it must be ascertained whether other relevant legal instruments may affect the interpretation of the term ‘flight’.
Neil asjaoludel on vaja kontrollida, kas muudel selle valdkonna asjassepuutuvatel õigusaktidel võib olla tähtsust lennu mõiste tõlgendamisel.
In this respect, it must be examined whether, as the referring court appears to have found, the Montreal Convention is decisive.
Selleks on vaja uurida, kas Montréali konventsioon on otsustava tähtsusega, nagu näib arvavat eelotsusetaotluse esitanud kohus.
That convention defines the obligations of air carriers towards passengers with whom they have concluded a contract for transport, and fixes in particular the terms on which passengers may obtain individualised compensation in the form of damages for losses arising from a delay.
Montréali konventsioon määratleb lennuettevõtjate kohustused reisijate ees, kellega nad on sõlminud veolepingu, ning määrab muu hulgas kindlaks, millises korras võivad reisijad saada individuaalset hüvitist hilinemisest tuleneva kahju eest.
It is true that the Montreal Convention forms an integral part of the Community legal order (see, to that effect, IATA and ELFAA, paragraphs 35 and 36).
On tõsi, et Montréali konventsioon on ühenduse õiguskorra lahutamatu osa (vt selle kohta eespool viidatud IATA ja ELFAA kohtuotsus, punktid 35 ja 36).
Moreover, it is clear from Article 300(7) EC that the Community institutions are bound by agreements concluded by the Community and, consequently, that those agreements have primacy over secondary Community legislation (see, to that effect, Case C-61/94 Commission v Germany [1996] ECR I-3989, paragraph 52).
Lisaks tuleneb EÜ artikli 300 lõikest 7, et ühenduse poolt sõlmitud lepingud on ühenduse institutsioonidele siduvad ning järelikult on need lepingud ühenduse teiseste õigusaktide suhtes ülimuslikud (vt selle kohta 10. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-61/94: komisjon vs. Saksamaa, EKL 1996, lk I-3989, punkt 52).
However, the Montreal Convention does not in any way determine the extent of the obligations mentioned above by any reference to the concept of ‘flight’, a term which does not appear in the text of the convention.
Siiski ei kasuta Montréali konventsioon eespool mainitud kohustuste ulatuse kindlaksmääramisel kordagi lennu mõistet, mida konventsiooni tekstis ei esine.
Moreover, as the referring court rightly points out, successive carriages are regarded under the Montreal Convention as ‘one undivided carriage’, inter alia if they have been agreed upon in the form of a single contract.
Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus õigesti märgib, peetakse järjestikuseid vedusid Montréali konventsiooni kohaselt „üheks veoks” eelkõige siis, kui need on kokku lepitud ühe lepinguga.
In so far as that concept of un -divided carriage refers to a succession of several stages chosen by the passenger, it resembles rather the concept of ‘journey’ as defined in paragraph 41 above.
Juhul kui selline ühe veo mõiste viitab reisija valitud järjestikustele reisietappidele, sarnaneb see pigem käesoleva otsuse punktis 41 määratletud reisi mõistega.
The Montreal Convention is not therefore decisive for the interpretation of the concept of ‘flight’ within the meaning of Regulation No 261/2004.
Järelikult ei ole Montréali konventsioonil otsustavat tähtsust mõiste „lend” tõlgendamisel määruse nr 261/2004 mõttes.
It follows from paragraphs 32 to 41 above that a journey out and back cannot be regarded as a single flight.
Käesoleva otsuse punktidest 32–41 tulenevalt ei saa edasitagasi reisi pidada üheks ja samaks lennuks.
Consequently, Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004 cannot apply to the case of an outward and return journey such as that at issue in the main proceedings, in which passengers who have originally departed from an airport located in the territory of a Member State travel back to that airport on a flight departing from an airport located in a nonmember country.
Seega ei ole määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punkt a kohaldatav sellisele edasitagasi reisile, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille puhul reisijad, kes alguses lendasid välja liikmesriigi territooriumil asuvast lennujaamast, saabuvad sellesse lennujaama tagasi kolmandas riigis asuvast lennujaamast väljunud lennuga.
That interpretation is also supported by the second indent of Article 17 of Regulation No 261/2004, as seen in the light of recital 23 in the preamble to the regulation, in which the Community legislature envisages the possibility of extending the scope of the regulation in future to passengers on flights from a nonmember country to a Member State not operated by Community carriers.
Niisugust tõlgendust kinnitab ka määruse nr 261/2004 artikli 17 teine taane, mida on selgitatud määruse põhjenduses 23, mille kohaselt võib ühenduse seadusandja tulevikus ette näha määruse kohaldamisala laiendamise reisijatele, kes lendavad muude kui ühenduse lennuettevõtjate lendudega kolmanda riigi lennujaamast liikmesriigi lennujaama.
If Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004 referred also to the case of an outward and return journey in which passengers who originally departed from an airport located in the territory of a Member State embark on a flight departing from an airport located in a nonmember country, the passengers referred to in the second indent of Article 17 of the regulation would already fall within its scope.
Kui eeldada, et määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punktis a on silmas peetud ka edasitagasi reisi, mille puhul reisijad, kes alguses lendasid välja liikmesriigi territooriumil asuvast lennujaamast, saabuvad sellesse lennujaama tagasi kolmandas riigis asuvast lennujaamast väljunud lennuga, kuuluksid määruse artikli 17 teises taandes mainitud reisijad juba praegu määruse kohaldamisalasse.
That provision would therefore be pointless.
See võtaks mainitud sättelt tema mõtte.
As to the question concerning the fact that the outward and return flights are the subject of a single booking, this has no effect on the conclusion stated in point 47 above.
Mis puudutab küsimust seoses asjaoluga, et väljalend ja tagasilend broneeriti ühel ajal, siis see ei mõjuta käesoleva otsuse punktis 46 toodud järeldust.
There is nothing in the definition of ‘reservation’ in Article 2(g) of Regulation No 261/2004 which makes it possible to identify the scope of Article 3(1)(a) of that regulation.
Määratlus, mille määruse nr 261/2004 artikli 2 punkt g annab mõistele „broneering”, ei sisalda ühtegi elementi, mis võimaldaks täpsustada määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punkti a kohaldamisala ulatust.
The fact that passengers make a single booking has no effect on the independent nature of the two flights.
Asjaolu, et kaks lendu broneeriti ühel ajal, ei mõjuta nende kahe lennu autonoomsust.
Consequently, the method of reservation cannot be regarded as a relevant factor in determining the scope of Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004.
Seega ei saa broneerimisviisi pidada määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punkti a ulatuse kindlakstegemisel asjassepuutuvaks teguriks.
In the light of the above considerations, the answer to the question must be that Article 3(1)(a) of Regulation No 261/2004 must be interpreted as not applying to the case of an outward and return journey in which passengers who have originally departed from an airport located in the territory of a Member State to which the Treaty applies travel back to that airport on a flight from an airport located in a nonmember country.
Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 261/2004 artikli 3 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav edasitagasi reisile, mille puhul reisijad, kes alguses lendasid välja asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumi lennujaamast, saabuvad sellesse lennujaama tagasi kolmanda riigi lennujaamast väljunud lennuga.
Article 3(1)(a) of Regulation (EC) No 261/2004 of the European Parliament and of the Council of 11 February 2004 establishing common rules on compensation and assistance to passengers in the event of denied boarding and of cancellation or long delay of flights, and repealing Regulation (EEC) No 295/91, must be interpreted as not applying to the case of an outward and return journey in which passengers who have originally departed from an airport located in the territory of a Member State to which the EC Treaty applies travel back to that
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91, artikli 3 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et see ei ole kohaldatav edasitagasi reisile, mille puhul reisijad, kes alguses lendasid välja EÜ asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumi lennujaamast, saabuvad
Case C-195/08 PPU
Kohtuasi C-195/08 PPU
(Judicial cooperation in civil matters — Jurisdiction and enforcement of judgments — Enforcement in matrimonial matters and matters of parental responsibility — Regulation (EC) No 2201/2003 — Application for nonrecognition of a decision requiring the return of a child wrongfully retained in another Member State — Urgent preliminary ruling procedure)
Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ja kohtuotsuste täitmine – Kohtuotsuste täitmine abieluasjades ja vanemliku vastutusega seotud asjades – Määrus (EÜ) nr 2201/2003 – Teises liikmesriigis ebaseaduslikult hoitava lapse tagasitoomist nõudva kohtuotsuse mittetunnustamise taotlus – Eelotsuse kiirmenetlus
Opinion of Advocate General Sharpston delivered on 6 March 2008 . . . . . .
Kohtujurist E. Sharpstoni seisukoht, esitatud 1. juulil 2008 . . . . . . . . . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 11 July 2008 . . . . . . . . . . . .
Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 11. juuli 2008 . . . . . . . . . . . . .
Preliminary rulings — Urgent preliminary ruling procedure — Conditions (Rules of Procedure of the Court, Art. 104b)
Eelotsuse küsimused – Eelotsuse kiirmenetlus – Tingimused (Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 104b)
SUMMARY — CASE C-195/08 PPU
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-195/08 PPU
Judicial cooperation in civil matters — Jurisdiction, recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and matters of parental responsibility — Regulation No 2201/2003 — Enforceability of a certified judgment requiring the return of a child following a judgment of nonreturn
Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega – Määrus nr 2201/2003 – Lapse tagasitoomisest keeldumise otsusele järgneva tagasitoomist nõudva tõendatud otsuse täitmisele pööratavus
(Council Regulation No 2201/2003, Arts 11(8), 40 and 42, and Annex IV)
(Nõukogu määrus nr 2201/2003, artikli 11 lõige 8, artiklid 40 ja 42 ning IV lisa)
Judicial cooperation in civil matters — Jurisdiction, recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and matters of parental responsibility — Regulation No 2201/2003 — Application for nonrecognition of a judicial decision if no application for recognition has been submitted beforehand
Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega – Määrus nr 2201/2003 – Kohtuotsuse mittetunnustamise taotlus, kui eelnevalt ei ole esitatud tunnustamise taotlust
(Council Regulation No 2201/2003, Arts 11(8), 21(3) and (4), 40 to 42)
(Nõukogu määrus nr 2201/2003, artikli 11 lõige 8, artikli 21 lõiked 3 ja 4, artiklid 40–42)
(Council Regulation No 2201/2003, Art. 31(1))
(Nõukogu määrus nr 2201/2003, artikli 31 lõige 1)
(see paras 44, 45)
(vt punktid 44 ja 45)
A request from a referring court that a reference for a preliminary ruling concerning the interpretation of Regulation No 2201/2003 concerning jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and the matters of parental responsibility, repealing Regulation No 1347/2000, be dealt with under the urgent procedure pursuant to Article 104b of the Rules of Proced- ure of the Court of Justice is justified if it is based on a need to act urgently.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlus lahendada Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 104b ette nähtud kiirmenetluses eelotsusetaotlus, milles palutakse tõlgendada määrust nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 1347/2000, on põhjendatud, kui see lähtub kiire tegutsemise vajadusest.
That is the case where any delay would be very unfavourable to the relationship between the child and the parent with whom he or she does not live and where the damage to that relationship could be irreparable.
Selline vajadus esineb siis, kui igasugune viivitus mõjuks lapse ja temaga koos mitte elava vanema vahelistele suhetele väga halvasti ja kui nende suhete jahtumine võib olla pöördumatu.
Such a need is apparent both from recital 17 in the preamble to the regulation, which refers to the return without delay of a child which has been removed or retained, and to Article 11(3) of that regulation, which sets a deadline of six weeks for the court to which an application for return is made to issue its judgment.
Kiire tegutsemise vajadus nähtub nii määruse põhjendusest 17, milles on mainitud äraviidud lapse viivitamatut tagastamist, kui ka määruse artikli 11 lõikest 3, kus on lapse tagasitoomise taotlust lahendavale kohtule määratud kuuenädalane tähtaeg otsuse tegemiseks.
Once a nonreturn decision in respect of a child has been taken and brought to the attention of the court of origin, it is irrelevant, for the purposes of issuing the certificate provided for in Article 42 of Regulation No 2201/2003 concerning jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in matrimonial matters and the matters of parental responsibility, repealing Regulation
Kui lapse tagasitoomisest keeldumise otsus on tehtud ja päritoluriigi kohtule on sellest teada antud, ei oma määruse nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 1347/2000, artiklis 42 ette nähtud tõendi väljaandmise seisukohalt tähtsust,
RINAU different Member States, it is nevertheless important that the application of those national rules does not prejudice its useful effect.
RINAU liikmesriikide materiaalõigusnormide ja menetlusnormide ühtlustamine, on siiski oluline, et siseriiklike normide rakendamine ei kahjustaks määruse kasulikku mõju.
That interpretation of the regulation, which is consistent with its requirements and purpose, is the only interpretation which best ensures the effectiveness of Community law.
Määruse niisugune tõlgendus, mis on kooskõlas määruse nõuete ja eesmärgiga, on ainus, mis kõige paremini tagab ühenduse õiguse tõhususe.
No 1347/2000, that that decision has been suspended, overturned, set aside or, in any event, has not become res judicata or has been replaced by a decision ordering return, in so far as the return of the child has not actually taken place.
kas see otsus on peatatud, tühistatud, seda on muudetud või see ei ole lõplikult jõustunud või see on asendatud tagasitoomist nõudva otsusega, kui lapse tagasitoomist ei ole tegelikult toimunud.