natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission refers to Case 48/69 ICI v Commission [1972] ECR 619, paragraphs 46 to 49: Case 52/69 Geigy v Commission [1972] ECR 787, paragraphs 20 to 22; and Joined Cases C-74/00 P and C-75/00 P Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission [2002] ECR I-7869, paragraphs 139 to 141) and contends that, in the presence of Regulation No 2988/74, there is no room for consideration of the Commission’s duty to exercise its power to impose fines within a reasonable time.
Viidates Euroopa Kohtu 14. juuli 1972. aasta otsusele kohtuasjas 48/69: ICI vs. komisjon (EKL 1972, lk 619, punktid 46–49) ja kohtuasjas 52/69: Geigy vs. komisjon (EKL 1972, lk 787, punktid 20–22) ning 24. septembri 2002. aasta otsusele liidetud kohtuasjades C-74/00 P ja C-75/00 P: Falck ja Acciaierie di Bolzano vs. komisjon (EKL 2002, lk I-7869, punktid 139–141), rõhutab komisjon, et määruse nr 2988/74 olemasolu tõttu tuleb tagasi lükata kõik argumendid, mis on seotud komisjoni kohustusega teostada trahvide määramise pädevust mõistliku aja jooksul.
The Commission submits, next, in a desire to be exhaustive, that even if it is proved that the reasonable time has been exceeded, that constitutes a ground for annulment of the decision only if the breach of that principle adversely affected the rights of defence of the undertakings concerned (Joined Cases T-5/00 and T-6/00 Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission [2003] ECR II-5761, paragraph 74).
Komisjon märgib seejärel ammendavuse huvides, et isegi kui mõistliku aja ületamine oleks tõendatud, võiks see otsuse tühistamist õigustada üksnes juhul, kui kõnealuse põhimõtte rikkumine on kahjustanud asjaomaste ettevõtjate kaitseõigusi (Esimese Astme Kohtu 16. detsembri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-5/00 ja T-6/00: Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ja Technische Unie vs. komisjon, EKL 2003, lk II-5761, punkt 74).
In this case, Hoechst has not explained in what way its defence was impeded by what it alleges to have been the Commission’s dilatory treatment of the case.
Käesolevas asjas ei ole Hoechst aga selgitanud, kuidas takistas tema kaitset juhtumi väidetavalt aeglane menetlemine komisjoni poolt.
Furthermore, the excessive duration of that phase of the administrative procedure is not in itself capable of adversely affecting the rights of the defence, since the persons concerned are not the subject of a formal accusation of infringement of the competition rules until they receive the statement of objections, and therefore have no need to defend themselves (Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 78).
Lisaks ei saa haldusmenetluse selle staadiumi ülemäärane kestus iseenesest olla kaitseõigusi kahjustav, kuna huvitatud isikutele ei ole kuni vastuväiteteatise saamiseni esitatud mingit ametlikku süüdistust konkurentsieeskirjade rikkumise kohta, mistõttu ei ole neil vaja ka ennast kaitsta (eespool punktis 216 viidatud kohtuotsus Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ja Technische Unie vs. komisjon, punkt 78).
Last, the Commission maintains that the ‘total’ duration of the proceedings did not exceed a reasonable time (Case T-67/01 JCB Service v Commission [2004] ECR II-49, paragraph 43).
Lõpuks leiab komisjon, et menetluse „kogukestus” ei ületanud mõistlikku aega (Esimese Astme Kohtu 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-67/01: JCB Service vs. komisjon, EKL 2004, lk II-49, punkt 43).
It must be observed, first of all, that, as the Commission submits, the present plea seeks, according to the actual wording of the application, to obtain ‘annulment of the Decision in so far as it fixes the amount of the fine’.
Alustuseks tuleb märkida, et nagu rõhutab komisjon, taotletakse hagiavalduse sõnastuse kohaselt käesoleva väitega „otsuse tühistamist osas, milles sellega määratakse trahv”.
This plea therefore seeks, in substance, to obtain annulment of or, at least, a reduction in the amount of the fine imposed on Hoechst.
Seega on väite eesmärk sisuliselt Hoechstile määratud trahvi tühistamine või vähemalt selle vähendamine.
While the fact that a reasonable period is exceeded may, in certain circumstances, justify annulment of a decision finding an infringement of the competition rules, that does not apply where what is being disputed is the amount of the fines imposed by
Kuigi mõistliku aja ületamine võib teatavatel tingimustel õigustada konkurentsieeskirjade rikkumist tuvastava otsuse tühistamist, ei kehti see juhul, kui vaidlustatakse otsuses määratud trahvide suurus, kuna komisjoni pädevust trahve määrata
The second recital in the preamble to Regulation No 2988/74 states that the limitation period was introduced to ensure legal certainty.
Määruse nr 2988/74 põhjendusest 2 nähtub, et aegumispõhimõte võeti tarvitusele õiguskindluse huvides.
According to that recital, ‘for the matter to be covered fully, it is necessary that provision for limitation be made not only as regards the power to impose fines or penalties, but also as regards the power to enforce decisions imposing fines, penalties or periodic penalty payments; … such provisions should specify the length of limitation periods, the date on which time starts to run and the events which have the effect of interrupting or suspending the limitation period; in this respect the interests of undertakings and associations of undertakings on the one hand, and the requirements imposed by administrative practice, on the other hand, should be taken into account’.
Sama põhjenduse kohaselt on „asja täielikkuse huvides […] vaja, et aegumist ei sätestataks ainult seoses õigusega määrata trahve ja sanktsioone, vaid ka seoses õigusega nõuda nende otsuste täitmist, millega sanktsioonid, trahvid ja karistusmaksed on määratud; sätestada tuleks aegumistähtaegade pikkus, nende kulgemise alguskuupäev ning nende katkemist või peatumist esilekutsuvad asjaolud [ning] seejuures tuleks ühelt poolt arvesse võtta ettevõtjate ja ettevõtjate ühenduste huve ning teiselt poolt haldustavadest tulenevaid nõudeid”.
Thus, with regard to the Commission’s power to impose fines, Article 1(1)(b) of Regulation No 2988/74 provides that the Commission’s power to impose fines is subject to a five-year limitation period in respect of breaches of the Community competition rules (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraphs 322 and 323).
Mis puudutab komisjoni õigust trahve määrata, siis näeb määruse nr 2988/74 artikli 1 lõike 1 punkt b ette, et komisjoni õigusele määrata trahve kohaldatakse konkurentsieeskirjade rikkumiste korral viieaastast aegumistähtaega (eespool punktis 220 viidatud kohtuotsus CMA CGM jt vs. komisjon, punktid 322 ja 323).
Under Article 1(2) of that regulation, time is to begin to run upon the day on which the infringement is committed or, in the case of continuing or repeated infringements, on the day on which the infringement ceases.
Vastavalt määruse artikli 1 lõikele 2 algab aegumistähtaja kulgemine eeskirjade rikkumise toimepaneku päevast või vältavate või jätkuvate rikkumiste puhul rikkumise lõppemise päevast.
However, the limitation period may be interrupted or suspended, in accordance with Articles 2 and 3, respectively, of Regulation No 2988/74.
Aegumine võib siiski määruse nr 2988/74 artiklite 2 või 3 alusel katkeda või peatuda.
Under Article 2(1) of Regulation No 2988/74, actions which interrupt the running of the period are to include, in particular, written requests for information by the Commission, the commencement of proceedings by the Commission and notification of the statement of objections.
Määruse nr 2988/74 artikli 2 lõike 1 kohaselt katkestavad aegumistähtaja kulgemise muu hulgas komisjoni kirjalikud informatsiooninõuded, menetluse alustamine komisjoni poolt ja vastuväiteteatis.
The limitation period is to be interrupted with effect from the date on which the action is notified to at least one undertaking or association of undertakings which have participated in the infringement.
Aegumistähtaja kulgemine katkeb kuupäevast, mil vähemalt ühele rikkumises osalenud ettevõtjale või ettevõtjate ühendusele sellisest tegevusest teatatakse.
Under Article 2(3) of Regulation No 2988/74, each interruption is to start time running afresh; however, the limitation period is to expire at the latest on the day on which a period equal to twice the limitation period has elapsed without the Commission having imposed a fine or a penalty.
Vastavalt määruse nr 2988/74 artikli 2 lõikele 3 algab aegumistähtaja kulgemine alates igast katkemisest uuesti, kuid aegumistähtaeg möödub siiski hiljemalt päeval, mil lõpeb kahekordse aegumistähtajaga võrdne ajavahemik, ilma et komisjon oleks määranud trahvi või sanktsiooni.
The limitation period in proceedings is to be suspended for as long as the Commission’s decision is the subject of proceedings pending before the Court of Justice of the European Communities.
Menetluste aegumistähtaja kulgemine peatub komisjoni otsuse läbivaatamise ajaks Euroopa Ühenduste Kohtus.
It follows that Regulation No 2988/74 established a complete system of rules covering in detail the periods within which the Commission is entitled, without undermining the fundamental requirement of legal certainty, to impose fines on undertakings which are the subject of procedures under the Community competition rules.
Sellest tuleneb, et määrusega nr 2988/74 kehtestati täielik normistik, mis reguleerib üksikasjalikult tähtaegu, mille jooksul on komisjonil õigus õiguskindluse aluspõhimõtet kahjustamata määrata trahve ettevõtjatele, kelle suhtes viiakse läbi ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamise menetlus.
In that regard, it must be emphasised that, with respect to fines imposed under the Community competition rules, it follows from Article 2(3) of Regulation No 2988/74 that, subject to any suspension, the limitation period expires in any event after 10 years where it is interrupted pursuant to Article 2(1) of that regulation, so that the Commission cannot put off a decision about fines indefinitely without incurring the risk of the limitation period expiring (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraph 324).
Siinkohal on alust rõhutada, et ühenduse konkurentsieeskirjade kohaldamisel määratavate trahvide osas nähtub määruse nr 2988/74 artikli 2 lõikest 3, et välja arvatud juhul, kui tähtaeg on peatunud, möödub aegumistähtaeg igal juhul kümne aasta jooksul, kui aegumistähtaja kulgemine on katkenud vastavalt määruse artikli 2 lõikele 1, mistõttu komisjon ei saa oma otsusega trahvide kohta lõputult viivitada, kuna vastasel juhul aegumistähtaeg möödub (eespool punktis 220 viidatud kohtuotsus CMA CGM jt vs. komisjon, punkt 324).
In the light of those rules, there is no room for consideration of the Commission’s duty to exercise its power to impose fines within a reasonable period (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraph 324; see also, to that effect, Case 48/69 ICI v Commission, paragraph 215 above, paragraphs 46 to 49, and Geigy v Commission, paragraph 215 above, paragraphs 20 to 22).
Kõnealuse normistiku olemasolu tõttu tuleb tagasi lükata kõik argumendid, mis on seotud komisjoni kohustusega teostada trahvide määramise pädevust mõistliku aja jooksul (eespool punktis 220 viidatud kohtuotsus CMA CGM jt vs. komisjon, punkt 324; vt selle kohta ka eespool punktis 215 viidatud 14. juuli 1972. aasta kohtuotsus ICI vs. komisjon, punktid 46–49, ja eespool punktis 215 viidatud kohtuotsus Geigy vs. komisjon, punktid 20–22).
In the present case, it is common ground that the infringements in question were continuous.
Käesolevas kohtuasjas puudub vaidlus selle üle, et kõnealused rikkumised olid vältavad.
Furthermore, the Commission considered, without that point being disputed by Hoechst, that the infringements found had ceased no later than the end of October 1996.
Lisaks leidis komisjon – ilma et Hoechst sellele vastu vaidleks –, et tuvastatud rikkumised lõppesid hiljemalt 1996. aasta oktoobri lõpus.
Accordingly, in light of the subsequent actions interrupting the limitation period, in particular the requests for information under Article 11 of Regulation No 17 and the statement of objections, and having regard to the fact that the entire period between the end of October 1996 and the adoption of the Decision on 1 October 2003 did not exceed 10 years, the proceedings were not time barred when the Commission adopted the Decision, a circumstance which Hoechst has not in any way disputed in these proceedings (see, to that effect, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 90).
Võttes arvesse hiljem aset leidnud asjaolusid, mis katkestasid aegumistähtaja kulgemise, täpsemalt määruse nr 17 artikli 11 alusel saadetud informatsiooninõudeid ja vastuväiteteatist, ning pidades silmas asjaolu, et ajavahemik 1996. aasta oktoobrikuu lõpust kuni otsuse vastuvõtmiseni 1. oktoobril 2003 ei ületanud kümmet aastat, ei olnud aegumistähtaeg seega möödunud, kui komisjon võttis vastu otsuse, ning Hoechst ei ole sellele asjaolule käesolevas kohtuastmes mingil viisil vastu vaielnud (vt selle kohta eespool punktis 216 viidatud kohtuotsus Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ja Technische Unie vs. komisjon, punkt 90).
For those reasons, Hoechst’s present plea, in that it seeks ‘annulment of the Decision in so far as it fixes the amount of the fine’, must be rejected.
Neil põhjustel tuleb Hoechsti esitatud väide, millega taotletakse „otsuse tühistamist osas, milles sellega määratakse trahv”, tagasi lükata.
In any event, it must be borne in mind that the fact that a reasonable time is exceeded, even on the assumption that it is established, does not necessarily constitute a ground for annulment of the Decision.
Igal juhul on kohane meelde tuletada, et isegi eeldusel, et mõistliku aja ületamine on tõendatud, ei õigusta see tingimata otsuse tühistamist.
For the purposes of the application of the competition rules, the fact of exceeding a reasonable time can constitute a ground for annulment only in the case of a decision finding infringements, provided that it has been established that the breach of that principle adversely affected the rights of defence of the undertakings concerned.
Konkurentsieeskirjade kohaldamise korral võib mõistliku aja ületamine olla tühistamise põhjus üksnes rikkumisi tuvastava otsuse puhul, kui on tõendatud, et kõnealuse põhimõtte rikkumine on kahjustanud asjaomaste ettevõtjate kaitseõigusi.
Other than in that specific case, failure to observe the duty to deal with the matter within a reasonable time has no effect on the validity of the administrative procedure under Regulation No 17 (Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 152 above, paragraph 122; Case T-62/99 Sodima v Commission [2001] ECR II-655, paragraph 94; and Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied and Technische Unie v Commission, paragraph 216 above, paragraph 74; see also, to that effect, Case C-105/04 P Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elktrotechnisch Gebied v Commission [2006] ECR I-8725, paragraphs 42 to 44).
Peale selle spetsiifilise juhtumi ei ole otsuse tegemise kohustuse täitmata jätmisel mõistliku aja jooksul mingit mõju määruse nr 17 alusel toimuva haldusmenetluse õiguspärasusele (Esimese Astme Kohtu eespool punktis 153 viidatud otsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, punkt 122; 14. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas T-62/99: Sodima vs. komisjon, EKL 2001, lk II-655, punkt 94, ja eespool punktis 216 viidatud otsus Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied ja Technische Unie vs. komisjon, punkt 74; vt selle kohta ka Euroopa Kohtu 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-105/04 P: Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon, EKL 2006, lk I-8725, punktid 42–44).
Hoechst has not maintained that the fact that a reasonable time was exceeded in the present case adversely affected its rights of defence.
Hoechst ei ole aga väitnud, et mõistliku aja võimalik ületamine käsitletavas asjas kahjustas tema kaitseõigusi.
Furthermore, even on the assumption that Hoechst’s application may be interpreted in that sense, the arguments put forward in that regard must be regarded as general arguments and would not be of such a kind as to establish that there was an actual breach of its rights of defence, which must be examined by reference to the specific circumstances of each case (see, to that effect, Case C-105/04 P Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v Commission, paragraph 227 above, paragraph 59).
Kui eeldada, et Hoechsti hagiavaldust võiks sellisel viisil tõlgendada, tuleks tema sellesisulisi argumente pidada üldisteks ja nendega ei saaks tõendada kaitseõiguste tegelikku rikkumist, mida tuleb uurida iga juhtumi konkreetsete asjaolude alusel (vt selle kohta eespool punktis 227 viidatud kohtuotsus Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon, punkt 59).
For all of those reasons, the 12th plea must be rejected.
Kõigil neil põhjustel tuleb kaheteistkümnes väide tagasi lükata.
B — The 13th plea, alleging improper concealment of certain grounds of the Decision
B – Kolmas väide, mille kohaselt otsuse teatavad põhjendused on kustutatud põhjendamatult
Summary of the Decision
Otsuse kokkuvõte
At recital 37 to the Decision, the Commission states:
Otsuse põhjenduses 37 täpsustab komisjon:
‘… Chisso’s total worldwide turnover in 2002 was [Japanese yen] 117,711 million (EUR 973.4 million).’
„[…] Chisso 2002. aasta kogukäive maailmas oli 117,711 miljardit [Jaapani jeeni] (973,4 miljonit eurot).”
At recital 42 to the Decision, the Commission states:
Otsuse põhjenduses 42 märgib komisjon:
‘… Daicel’s total worldwide turnover in the fiscal year 2002 was [Japanese yen] 271,341 million (EUR 2,243.9 million).’
„[…] Daiceli 2002. aasta kogukäive maailmas oli 271,341 miljardit [Jaapani jeeni] (2,2439 miljardit eurot).”
At recital 50 to the Decision, the Commission states:
Otsuse põhjenduses 50 täpsustab komisjon:
‘… Nippon [Synthetic]’s total worldwide turnover in the fiscal year 2002 was [Japanese yen] 38,872 million (EUR 321.5 million).’
„[…] Nippon [Syntheticu] 2002. aasta kogukäive maailmas oli 38,872 miljardit [Jaapani jeeni] (321,5 miljonit eurot).”
At recital 55 to the Decision, the Commission states:
Otsuse põhjenduses 55 märgib komisjon:
‘… Ueno’s total worldwide turnover in 2002 was [Japanese yen] 25,034 million (EUR 199.5 million).’
„[…] Ueno 2002. aasta kogukäive maailmas oli 25,034 miljardit [Jaapani jeeni] (199,5 miljonit eurot).”
Table I of the Decision is set out as follows:
Otsuse I tabel on esitatud järgmisel kujul:
Size and relative importance in the sorbates market
Suurus ja suhteline olulisus sorbaaditurul
Worldwide sorbates turnover EEA sorbates turnover (in (in EUR million) and esti-EUR million) and estimated mated market shares for the market shares for the year year 19951995
Käive (miljonites eurodes) Käive (miljonites eurodes) ja ja hinnangulised turuosad hinnangulised turuosad EMP ülemaailmsel sorbaaditurul sorbaaditurul 1995. aastal1995. aastal
… (more than 9.5% and less … (more than 4% and less than de 15%)than 15%)
[…] (enam kui 9,5% ja vähem kui 15%)
… (more than 9.5% and less … (more than 4% and less than 15%)than 15%)
[…] (enam kui 9,5% ja vähem kui 15%)
… (less than 16%)
[…] (enam kui 4% ja vähem kui 15%)
Last, recital 352 to the Decision is worded as follows:
Lõpetuseks on otsuse põhjendus 352 sõnastatud järgmiselt:
‘Table I shows that in 1995 Hoechst was by far the largest producer of sorbates in the worldwide market with a market share [above 20%] (in the EEA [above 45%]).
„[Otsuse] I tabel näitab, et Hoechst oli 1995. aastal maailmaturul kaugelt kõige suurem sorbaaditootja, kellele kuulus turust 23,6% (48% EMP-s).
It is therefore placed in the first group.
Seepärast paigutatakse Hoechst esimesse rühma. Daiceli, Chisso, Nippon [Syntheticu] ja Ueno turuosa on 9,5–15% (4–15% EMP-s).
Therefore, they are placed in the second group.’
Seepärast paigutatakse nad teise rühma.”
The sign ‘…’ in recitals 37, 42, 50 and 55 and in Table I of the Decision corresponds to a passage concealed by the Commission for reasons of confidentiality, according to the explanation given in the Decision.
Vastavalt otsuses esitatud selgitustele tähistab märk „[…]” otsuse põhjendustes 37, 42, 50 ja 55 ning I tabelis osa, mille komisjon on konfidentsiaalsuse tõttu kustutanud.
Hoechst contends that in a final decision in which a fine is imposed, at the latest in the version notified to the persons concerned, there must no longer be any deleted passages containing evidence or assessments of fact or of law.
Hoechst väidab, et lõplikus trahvi määramise otsuses või vähemalt selle teatavaks tehtud versioonis ei tohi enam olla kustutatud osasid, mis sisaldavad tõendeid või faktilisi või õiguslikke hinnanguid.
Otherwise, there is a breach of the rights of the defence.
Vastasel juhul rikutaks kaitseõigusi.
Hoechst submits that the obligation to communicate the reasoning on which the Decision is based applies to the addressee of the decision.
Hoechst täpsustab, et komisjoni kohustus teha otsuse põhjendused teatavaks kehtib otsuse adressaadi puhul.
The situation is fundamentally different from any general interest which the parties to the proceedings may have in maintaining the confidentiality of the evidence vis-à-vis third parties.
Niisugune olukord on täiesti erinev menetlusosaliste võimalikust üldisest huvist säilitada andmete konfidentsiaalsus kolmandate isikute suhtes.
In this case, recitals 37, 42, 50 and 55 to the Decision contain deleted passages.
Käesoleval juhul sisaldavad otsuse põhjendused 37, 42, 50 ja 55 kustutatud osasid.
In particular, in Table I of the Decision the market shares for the determining year (1995) are concealed in such a way that Hoechst can reconstruct only its own market
Eelkõige on otsuse I tabelis kustutatud määrava tähtsusega aasta (1995) turuosad, nii et Hoechst võib välja selgitada üksnes iseenda turuosa, kuid mitte teiste asjaomaste ettevõtjate suhtes kehtivaid turutingimusi. Kuna otsuse põhjenduses 352 määratakse
Furthermore, data relating to 1995 are historical data which can no longer be confidential, even in the public version of the decision appearing in the Official Journal of the European Union.
Pealegi on 1995. aastat puudutavad andmed vanad ega saa enam olla konfidentsiaalsed isegi otsuse avalikus versioonis, mis ilmub Euroopa Liidu Teatajas.
The fact that confidential treatment was requested and granted during the administrative procedure has no effect on the question whether the concealed passages in question are still justified in the context of the Decision adopted and notified, as the Commission appears to consider in its letter of 30 October 2003.
Asjaolu, et haldusmenetluses taotleti andmete konfidentsiaalsena käsitlemist ja et see taotlus rahuldati, ei mõjuta küsimust, kas kõnealuste osade kustutamine on jätkuvalt õigustatud vastuvõetud ja teatavaks tehtud otsuse puhul, nii nagu näib komisjon leidvat oma 30. oktoobri 2003. aasta kirjas.
Hoechst wonders what justification there can be for keeping such data confidential, specifically vis-à-vis Hoechst, when it transferred its sorbates business long ago and has withdrawn from the market in question.
Hoechst kahtleb niisuguste andmete konfidentsiaalsetena hoidmise õigustatuses just enda puhul, kuna ta võõrandas juba ammu oma tegevusharu sorbaadisektoris ja lahkus kõnealuselt turult.
Even if the Commission is under no obligation to carry out an arithmetical calculation of the amount of the fines, that does not mean that it does not have the option to do so.
Isegi kui komisjon ei ole kohustatud trahvisummat aritmeetiliselt arvutama, ei tähenda see, et tal ei ole õigust seda teha.