natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(1) the letting, leasing and rental of property and similar services;
1) asja üürile- ja rendileandmine, liising ja nendega sarnased teenused;
Article 10 of DPR No 633/72 exempts certain transactions from VAT:
DPR nr 633/72 artikkel 10 vabastab teatud tehingud käibemaksust järgnevalt:
‘The following are exempt from tax:
„Maksust on vabastatud:
(1) supply of the services of granting and negotiation of credit, credit management by the credit supplier, finance transactions; the negotiating and undertaking of
1) teenuste osutamine, mis on seotud krediidi andmise ja vahendamise ning krediidi haldamisega krediidiandja poolt; krediiditagatiste või muude tagatiste
(2) insurance and reinsurance transactions, life annuity transactions;
2) kindlustus- ja edasikindlustustehingud, eluaegse annuiteedi vormis tehingud;
(9) representation, brokerage and intermediation services relating to those transactions referred to in paragraphs 1 to 7, and relating to gold and foreign securities, also including deposits in a current account, carried out on transactions implemented by the Bank of Italy and the Italian currency exchange, within the meaning of the fifth paragraph of Article 4 of the present decree.’
9) punktides 1–7 nimetatud esindus-, vahendus- ja maakleriteenused, samuti kulla ja välisvaluutaga seotud teenused, sh arvelduskontol olevate hoiustega seotud teenused, mida osutatakse seoses Itaalia Panga ja valuutavahetuse büroo teostatavate tehingutega käesoleva dekreedi artikli 4 viienda lõigu mõttes.”
The first paragraph of Article 13 of DPR No 633/72 defines the taxable amount for VAT purposes:
DPR nr 633/72 artikli 13 esimene lõik määratleb käibemaksuga maksustatava summa:
‘The taxable amount for the supply of goods and services comprises the total amount of consideration received or to be received by the supplier or provider according to the contractual terms, including the charges and expenses involved in performance
„Kaubatarnete ja teenuste osutamise korral koosneb maksustatav summa tarnijale või teenuste osutajale vastavalt lepingutingimustele tasuna makstavast kogusummast, sh tööde teostamisega lahutamatult seotud tasud ja kulud ning kolmandate isikute
PART SERVICE and the debts or other obligations to third parties imposed on the transferee or the principal, increased by additional amounts directly linked to the consideration due from other parties.’
PART SERVICE võlad või muud kohustused teenuse saaja või alltöövõtja ees, millele lisanduvad teiste isikute poolt tasumisele kuuluvate tasudega otseselt seotud täiendavad tasud.”
Throughout 1987 Italservice and the leasing company IFIM Leasing Sas (‘IFIM’), both belonging to the same financial group, were involved together in leasing arrangement transactions in connection, for the most part, with motor vehicles.
Italservice ja liisinguga tegelev äriühing IFIM Leasing Sas (edaspidi „IFIM”), kes kuulusid ühte ja samasse finantskontserni, tegid 1987. aastal ühiselt liisingtehinguid, mille objektiks olid peamiselt mootorsõidukid.
Those transactions were carried out under the following terms:
Need tehingud toimusid järgmistel tingimustel:
IFIM concluded a contract with a customer for the use of a motor vehicle with an option to purchase, in consideration of lease payments, the setting up of a surety corresponding to the costs of the vehicle not covered by the lease payments and the provision of an unlimited security.
IFIM sõlmis kliendiga lepingu, mille objekt oli mootorsõiduki kasutusõiguse andmine osamaksete eest ja selle sõiduki väljaostmise optsioon, osamaksetega katmata osas asja väärtusele vastava garantiisumma tasumine ning piiramatu tagatise andmine.
Italservice concluded a contract with the customer under which it insured the vehicle against all risks except civil liability and guaranteed — by financing the surety and providing the unlimited security — the fulfilment of the obligations, in favour of IFIM, undertaken by that customer.
Italservice sõlmis kliendiga lepingu, mille kohaselt kindlustab ta asja kõikide riskide vastu, mis ei kuulu tsiviilvastutuse alla, ning tagab garantiisumma ja piiramatu tagatise andmisega, et nimetatud klient peab kinni IFIM-i suhtes võetud kohustustest.
In consideration thereof the customer paid, in advance, to Italservice an amount which reduced the total of the lease payments agreed between the customer and IFIM, reducing that total, in the majority of cases, to an amount barely above the cost of the vehicle, as well as a commission of 1% paid to a consultant.
Klient tasus lisaks nõustajale makstud 1% komisjonitasule Italservice’ile selle eest ettemaksuna summa, mis vähendas tema ja IFIM-i vahel kokku lepitud osamaksete suurust ning seeläbi vähendas enamikul juhtudel kogusummat, mis vaevalt ületas vara väärtust.
The customer instructed Italservice to pay the amount financed to IFIM, on his behalf, by way of the surety provided for in the contract for use of the vehicle.
Klient kohustas Italservice’it kandma tasutud summa oma arvelt üle IFIM-ile kasutuslepingus ette nähtud garantiisummana.
Italservice entrusted the performance of the contract with the customer to IFIM.
Italservice tegi kliendiga sõlmitud lepingu täitmise ülesandeks IFIM-ile.
IFIM, as an intermediary, received additional remuneration from Italservice, and, in the event of default by the customer, an amount equivalent to that promised by Italservice to the customer, by way of refund, in the event of the customer fulfilling his obligations to make the lease payments.
IFIM sai Italservice’ilt vahendajana täiendavat tasu ja kliendipoolse lepingu rikkumise korral Italservice’i poolt kliendile lubatud summale vastavat tasu tagasimakse teel, juhul kui klient pidas kinni osamaksete tasumise kohustusest.
Pursuant to Article 3 of DPR No 633/72, IFIM levied VAT on the customer’s lease payments.
IFIM lisas vastavalt DPR nr 633/72 artiklile 3 kliendi makstavatele osamaksetele käibemaksu.
By contrast, on the basis of Article 10 of DPR No 633/72, the consideration paid by the customer to Italservice and by Italservice to IFIM was invoiced without VAT.
Seevastu ei olnud kliendi poolt Italservice’ile ja viimase poolt IFIM-ile makstud tasude kohta esitatud arvetel DPR nr 633/72 artikli 10 kohaselt käibemaksu märgitud.
Following investigations carried out into Italservice the tax office held that, although the different agreements signed by the interested parties were contained in separate contracts, they together constituted a single contract concluded between three parties.
Maksuhaldur leidis Italservice’is teostatud kontrolli järel, et asjaomaste poolte vahel allkirjastatud erinevad kokkulepped, olgugi et need sisaldusid eri lepingutes, kujutasid endast tervikuna kolme isiku vahel sõlmitud ühtainsat lepingut.
According to that office, the consideration paid by the customer for the leasing arrangement had been artificially divided to reduce the taxable amount, as the role of lessor was split between Italservice and IFIM.
Maksuhalduri arvates oli kliendi poolt liisingulepingu alusel makstav tasu jaotatud osadeks kunstlikult, selleks et vähendada maksustatavat summat, ning liisinguvõtja roll oli jaotatud suheteks Italservice’i ja IFIM-iga.
As a consequence, the tax office issued Italservice, on 1 September 1992, with an adjustment notice for VAT, in respect of the year 1987, in the amount of ITL 3 169 519 000, with interest and penalties of ITL 9 496 469 000.
Maksuhaldur tegi seetõttu 1. septembril 1992 Italservice’ile teatavaks käibemaksu ümberarvutamise teate 1987. aasta majandusaasta eest summas 3 169 519 000 Itaalia liiri, mis koos lisandunud intresside ja trahvidega ulatus summani 9 496 469 000 Itaalia liiri.
It claimed that it was not a single contract, but several linked contracts, that format having been chosen not for tax avoidance purposes, but for valid economic reasons associated with marketing (launching a new financial product with reduced premiums), with organisation (separation of the risk management tasks: insurance, securities and financing confined to Italservice; management of a fleet of vehicles entrusted to operational companies) and the guarantee (financing serving as the guarantee deposit for fulfilling the obligations of the customer).
Ta väitis, et tegemist ei olnud üheainsa lepinguga, vaid mitme omavahel seotud lepinguga, kuna selline vorm valiti mitte maksustamise vältimise eesmärgil, vaid õigustatud majanduslikel põhjustel, mis olid seotud turundusega (uue, madalamate osamaksetega toote turuletoomine), tegevuse korraldamisega (riskihaldust puudutavate ülesannete eraldamine: kindlustus, tagatised ja Italservice’ile usaldatud finantseerimine; äriühingu üksustele usaldatud autopargi haldamine) ja garantiiga (garantiisumma maksmine kliendi kohustustest kinnipidamiseks).
The tax office appealed that decision to the Commissione tributaria di secondo grado di Modena (Tax Court of Second Instance, Modena) (Italy), which dismissed its appeal.
Maksuhaldur vaidlustas selle otsuse Commissione tributaria di secondo grado di Modenas, kes jättis tema kaebuse rahuldamata.
It then appealed to the Corte d’appello di Bologna (Court of Appeal, Bologna) (Italy) which dismissed that appeal by judgment of 13 November 1998-12 January 1999.
Seejärel esitas ta apellatsioonkaebuse Corte d’appello di Bologna’le, kes jättis apellatsioonkaebuse 13. novembri 1998–12. jaanuari 1999. aasta otsusega rahuldamata.
The tax office brought an appeal on a point of law against that judgment before the Corte suprema di cassazione (Supreme Court of Cassation).
Nimetatud otsuse peale esitas maksuhaldur kassatsioonkaebuse Corte suprema di cassazione’le.
That court is of the view that the decision to be taken requires resolution of the question whether the actions of the relevant parties, having regard to their reciprocal links, can be considered to be an abuse of rights or of legal form according to the definition given by Community case-law, notably in Case C-255/02 Halifax and Others [2006] ECR I-1609.
See kohus leidis, et antud küsimuse lahendamiseks on vaja otsustada, kas kõnesolevate isikute käitumist, arvestades nende vastastikuseid sidemeid, saab käsitleda kui õiguste või õigusliku vormi kuritarvitust vastavalt ühenduse kohtupraktikaga, eelkõige Euroopa Kohtu 21. veebruari 2006. aasta otsusega C-255/02: Halifax jt (EKL 2006, lk I-1609) antud määratlusele.
It considers that the division of the contracts has the effect of reducing the VAT burden to a lesser amount than that resulting from an ordinary leasing contract, since tax is levied only on the granting of use of the vehicle, the cost of which is practically equivalent to the purchase price of that vehicle.
Ta märgib, et lepingute osadeks jaotamise tulemusel vähenes käibemaksubaas madalama summani kui see, mis tulenes tavapärasest liisingulepingust, kuna maksustatav on üksnes sellise asja kasutusõiguse andmine, mille hind praktiliselt vastab selle asja ostuhinnale.
It is therefore necessary to determine whether, for the purposes of VAT collection, with regard to the economic objective sought, the contracts must be held to constitute a unitary whole, or whether each contract remains autonomous and, accordingly, subject to its own particular tax rules.
Seega tuleb kindlaks teha, kas käibemaksu kogumise seisukohalt tuleb neid lepinguid käsitleda üheainsa lepinguna, arvestades nende majanduslikku eesmärki, või käsitleda nii, et iga leping ja seetõttu ka sellele kohaldatav maksusüsteem jääb olemuselt eraldiseisvaks.
In order to answer that question, it must be determined whether the fact that a financing transaction — regarded in economic practice and in national caselaw as an essential component of a leasing contract — is regulated by a separate contract concerning the granting of the use of the goods, can constitute an abuse.
Selle küsimuse lahendamiseks tuleb küsida, kas niisugune asjaolu, et finantseerimistehingut, mida käsitletakse majandustegevuses ja siseriiklikus kohtupraktikas kui liisingulepingu olulist osa, reguleerib eraldi leping selle lepingu kõrval, mille objekt on asja kasutusõiguse üleandmine, võib kujutada endast kuritarvitust.
The referring court is of the opinion that, on that point, clarifications are necessary, inter alia, as to the scope of the conditions imposed by Halifax and Others for a finding of the existence of an abuse.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et see küsimus vajab täpsustamist eelkõige osas, mis puudutab eespool viidatud kohtuotsuses Halifax jt kuritarvituse tuvastamiseks esitatud tingimuste ulatust.
It also considers that, in paragraph 86 of that judgment, the Court required — in addition to the binding condition that the transaction in question should result in the accrual of a tax advantage contrary to the objective of the relevant provisions of the Sixth Directive — that the transaction should have ‘the essential aim of … obtain[ing] a tax advantage.’
Ta märgib, et nimetatud kohtuotsuse punktis 86 nõudis Euroopa Kohus lisaks tingimusele, et kõnealuse tehingu tulemus oleks maksusoodustuse saamine, mis on vastuolus kuuenda direktiivi asjaomaste sätetega, et mainitud tehingu „peamine eesmärk on maksusoodustuse saamine”.
It observes that, in paragraph 60 and the operative part of the judgment in that case, the Court also referred to transactions ‘carried out with the sole aim of obtaining a tax advantage, without any other economic objective’.
Ta lisab, et sama kohtuotsuse punktis 60 ja resolutiivosas viitas Euroopa Kohus tehingutele, mille „ainus eesmärk oli saada maksusoodustust muud majanduslikku eesmärki omamata”.
It raises the question, therefore, whether the abuse of rights bar operates where the economic reasons, other than the accrual of a tax advantage, are wholly marginal or insignificant, and not a possible alternative explanation.
Seetõttu küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas õiguse kuritarvituse piir on käes, kui muud majanduslikud põhjused kui maksusoodustuse saamine on täiesti marginaalsed ja väheolulised ja muu võimalik põhjendus puudub.
Against that background, the Corte suprema di cassazione stayed proceedings and referred the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Corte suprema di cassazione menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
The questions referred
Eelotsuse küsimused
Part Service claims that the present reference for a preliminary ruling is inadmissible.
Part Service väidab, et käesolev eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu.
The questions referred bear no relation to the facts of the main action or its purpose.
Esitatud küsimustel puudub igasugune seos tegelikkusega või põhikohtuasja esemega.
The problem raised is purely hypothetical and unrelated to Community law provisions and/or principles.
Tõstatatud probleem on puhtalt hüpoteetiline ega ole seotud ühenduse sätete ja/või põhimõtetega.
In that regard, it should be borne in mind that, according to settled case-law, the Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Case C-35/99 Arduino [2002] ECR I-1529, paragraph 25, and Case C-13/05 Chacón Navas [2006] ECR I-6467, paragraph 33).
Selle kohta tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib Euroopa Kohus siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest keelduda vaid juhul, kui taotletud ühenduse õiguse tõlgendus ilmselgelt ei ole kuidagi seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega või kui kõnealune probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtul puudub teave nende faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta, mida ta vajab, et anda talle esitatud eelotsuse küsimustele tarvilik vastus (vt eelkõige 19. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-35/99: Arduino, EKL 2002, lk I-1529, punkt 25, ja 11. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-13/05: Chacón Navas, EKL 2006, lk I-6467, punkt 33).
In its order for reference the national court, which has a dispute in a VAT matter before it, describes in detail the factual and legal background of the dispute in the main proceedings.
Siseriiklik kohus kirjeldab põhikohtuasja faktilist ja õiguslikku raamistikku üksikasjalikult käibemaksualast vaidlust puudutavas eelotsusetaotluses.
It then seeks the opinion of the Court on the Community law applicable to VAT, notably on the Community concept of ‘abusive practice’, in order to be in a position to assess whether the transaction, which is the subject of the dispute in the main proceedings, should be held to constitute such a practice and, accordingly, subject to VAT.
Seejärel küsib ta Euroopa Kohtu arvamust käibemaksu puudutava ühenduse õiguse, eriti ühenduse mõiste „kuritarvitus” kohta, selleks et tal oleks võimalik hinnata, kas põhikohtuasjas vaidlusesemeks olevat tehingut tuleb käsitleda kuritarvitusega seotud tehinguna ja kas see on käibemaksuga maksustatav.
The interpretation of Community law sought thus has a bearing on the facts and purpose of the dispute in the main proceedings and is not hypothetical.
Taotletav ühenduse õiguse tõlgendus on seega seotud tegelikkuse ja põhikohtuasja esemega ega ole hüpoteetiline.
Consequently, the questions referred are admissible.
Seega on eelotsuse küsimused vastuvõetavad.
By its first question the referring court asks, in essence, whether the Sixth Directive should be interpreted as meaning that there can be a finding of an abusive practice when the accrual of a tax advantage is the principal aim of the transaction or the transactions in question, or if such a finding can only be made if the accrual of that tax advantage constitutes the sole aim pursued, to the exclusion of other economic objectives.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib esimese küsimusega sisuliselt seda, kas kuuendat direktiivi tuleb tõlgendada nii, et tegemist võib olla kuritarvitusega, kui asjaomase tehingu või tehingute peamine eesmärk on maksusoodustuse saamine või kas kuritarvitusega saab tegemist olla üksnes siis, kui maksusoodustuse saamine on ainus eesmärk muud majanduslikku eesmärki omamata.
It must be observed that, in the context of the dispute in the main proceedings, the exemptions from VAT are under scrutiny and that, specifically in connection with those exemptions, Article 13 of the Sixth Directive requires Member States to ‘prevent… any possible evasion, avoidance or abuse’.
Tuleb märkida, et põhikohtuasja raames on vaidlustatud käibemaksust vabastamine ja et kuuenda direktiivi artikkel 13 sätestab konkreetsemalt nende vabastustega seoses liikmesriikidele kohustuse „ennetada võimalikku maksudest kõrvalehoidumist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi”.
In paragraphs 74 and 75 of Halifax and Others, the Court first held that, in the context of interpreting the Sixth Directive, an abusive practice can be held to exist where:
Eespool viidatud kohtuotsuse Halifax jt punktides 74 ja 75 leidis Euroopa Kohus kõigepealt kuuenda direktiivi tõlgendamise raames, et kuritarvituse võib tuvastada kui:
— the transactions concerned, notwithstanding formal application of the conditions laid down by the relevant provisions of the Sixth Directive and the national legislation transposing it, result in the accrual of a tax advantage the grant of which would be contrary to the purpose of those provisions;
– vaatamata kuuenda direktiivi ja selle direktiivi üle võtnud siseriiklike õigusnormide asjaomaste sätetega ette nähtud tingimuste formaalsele kohaldamisele, on kõnealuste tehingute tulemuseks maksusoodustuse saamine, mille andmine oleks vastuolus nende sätetega taotletava eesmärgiga;
— it is apparent from a number of objective factors that the essential aim of the transactions concerned is to obtain a tax advantage.
– kõikidest objektiivsetest asjaoludest võib järeldada, et kõnealuste tehingute peamine eesmärk on maksusoodustuse saamine.
When, subsequently, it provided the referring court with details for guidance in interpreting the transactions in the case in the main proceedings, the Court once again referred, at paragraph 81, to transactions essentially seeking to obtain a tax advantage.
Kui Euroopa Kohus andis seejärel eelotsusetaotluse esitanud kohtule selgitusi, mille abil põhikohtuasjas kõnesolevaid tehinguid tõlgendada, viitas ta taas nimetatud kohtuotsuse punktis 81 nimetatud tehingutele, mille peamine eesmärk on maksusoodustuse saamine.
Therefore, when it stated, in paragraph 82 of that judgment, that in any event, the transactions at issue had the sole purpose of obtaining a tax advantage, it was not establishing that circumstance as a condition for the existence of an abusive practice, but simply pointing out that, in the matter before the referring court in that case, the minimum threshold for classifying a practice as abusive had been passed.
Järelikult, olles nimetatud kohtuotsuse punktis 82 märkinud, et kõnesolevate tehingute ainus eesmärk oli igal juhul maksusoodustuse saamine, ei tõstatanud ta seda asjaolu kuritarvituse olemasolu tingimusena, vaid üksnes rõhutas, et eelotsusetaotluse esitanud kohtus menetletavas asjas oli juba ületatud miinimumkünnis, mis võimaldas kuritarvitust kvalifitseerida.
The reply to the first question therefore is that the Sixth Directive must be interpreted as meaning that there can be a finding of an abusive practice when the accrual of a tax advantage constitutes the principal aim of the transaction or transactions at issue.
Seega peab esimesele eelotsuse küsimusele vastama, et kuuendat direktiivi tuleb tõlgendada nii, et kuritarvituse võib tuvastada siis, kui maksusoodustuse saamine on asjaomase tehingu või tehingute peamine eesmärk.
By its second question the referring court asks, in essence, whether, for the purposes of the application of VAT, transactions such as those at issue in the dispute in the main proceedings can be considered to be an abusive practice under the Sixth Directive.
Teises küsimuses küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas käibemaksuga maksustamisel võib selliseid tehinguid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, käsitleda kuritarvitusega seotud tehingutena kuuenda direktiivi mõttes.
By way of a preliminary point, it must be recalled that a trader’s choice between exempt transactions and taxable transactions may be based on a range of factors, including tax considerations relating to the VAT system.
Sissejuhatuseks tuleb meenutada, et ettevõtja valik maksust vabastatud ja maksustatavate tehingute vahel võib põhineda asjaolude kogumil ja eelkõige käibemaksusüsteemi eesmärki toetavatel maksualastel kaalutlustel.
Where the taxable person chooses one of two transactions, the Sixth Directive does not require him to choose the one which involves paying the highest amount of VAT.
Kui maksukohustuslasel on valida kahe tehingu vahel, ei kohusta kuues direktiiv teda valima seda, mille puhul on tasutava käibemaksu summa suurim.
On the contrary, taxpayers may choose to structure their business so as to limit their tax liability (Halifax and Others, paragraph 73).
Seevastu on maksukohustuslasel õigus valida oma tegevuse struktuur selliselt, mis piirab tema maksukohustust (vt eespool viidatud kohtuotsus Halifax jt, punkt 73).
Nevertheless, when a transaction involves the supply of a number of services, the question arises whether it should be considered to be a single transaction or as several individual and independent supplies of services requiring separate assessment.
Kui tehing hõlmab siiski palju teenuseid, tekib küsimus, kas seda tuleb käsitleda üheainsa tehinguna või tuleb neid hinnata eraldi kui mitut eraldiseisvat ja sõltumatut teenust.