natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission has just released a communication addressed to the European institutions and allstakeholders in the sector.
Komisjon saatis hiljuti Euroopa institutsioonidele ja kõigileantud sektoris tegutsevatele organisatsioonidele teatise, milles kutsus üles osalema kalatoodeteökomärgistamise arutelus.
It is meant to launch a wide debate on the question of ecolabelling of fisheriesproducts. Three options are explored (see details in our article).
Arutuse all on kolm valikuvõimalust (üksikasjade teadasaamiseks lugege meieselleteemalist artiklit).
Since participation in a labelling scheme is voluntary, it is important for the process to be worthwhile forthose making the effort.
Et märgistamisprogrammis osaletakse vabatahtlikult, on oluline, et ettevõtjad saaksid sellest kasu.
The credibility of such labels must therefore be sufficient to create real added valuein the consumer's mind.
Seega tuleb tagada, et märgised oleksid tarbija jaoks lisaväärtuse loomiseks piisavalt usaldusväärsed.
To ensure such credibility and prevent a glut of labels based on vague standards,incomplete claims or even falsehoods, the Commission recommends the setting of minimum requirementsfor any ecolabelling scheme used in Europe.
Selle tagamiseks ning liiga ebamäärastest eeskirjadest, puudulikest tõenditest ja valede asjaoludeesitamisest tingitud ökomärgiste ülekülluse vältimiseks soovitab Euroopa Komisjon määrata kindlaks Euroopa ökomärgistamise programmide miinimumnõuded.
This preferred option does not shut the door on the othersdescribed in the communication, however.
See on eelisvariant, mis ei välista samas teisiteatises kirjeldatud võimalusi.
Whatever the ground rules that may result from this debate, it is clear that a coherent Community policyon ecolabelling schemes would help stimulate consumer awareness of the environmental dimension offisheries and would offer strong encouragement for professionals to develop practices that respectresources and the environment in general, over and above the legal rules applicable to all.
Sõltumata sellest, milline suund arutelu järel võetakse, on selge, et ühine ökomärgistamise poliitikamuudaks tarbijat ökoloogilise kalanduse suhtes teadlikumaks ning julgustaks oluliselt neid ettevõtjaid, kes tegutsevad austuses loodusressursside ja keskkonna vastu, seda mõistagi lisaks kõigi seadusesttulenevate kohustuste täitmisele.
Fisheries and a q u a c u lt u r
Toimetus kalandus ja a k v
Are rules needed for eco-labellingschemes for fisheries products?
Kas kalatoodetele tuleks kehtestada ökomärgised?
Such labels correspond toconsumer expectations in terms of information and transparency, andcan serve as a financial incentive for producers to switch to moreresponsible fishing practices.
Märgistepaigaldamine vastab tarbija ootustele teabe ja läbipaistvuse osas ningsee võib mõjutada tootjaid võtma suuna keskkonnasõbralikulekalandusele. Ent ökomärgiste suurenev hulk ja tegelikkus, mida needvarjavad, võivad põhjustada segadust.
But their growing number and theobjective realities they cover can be a source of confusion.
Seetõttusoovib Euroopa Komisjon oma teatisegaalgatada laiemat kalatoodete ökomärgistamisega
Why is the private sector interested in ecolabelling schemes for fisheries products?
Miks huvitub erasektor kalatoodeteökomärgistamisest?
Thatis why the Commission, via a communication,wishes to initiate a wide debate on the ecolabelling of fisheries products.
On loogiline, et toiduainetööstus vastab tarbijatekasvavale nõudlusele keskkonnasõbralike toodete järele.Kala ei ole siinkohal erandiks.
What is an eco-label?
Mis on ökomärgis?
But it would be simplistic to limit operators' motivationsto a mere marketing reflex.
Kuid ettevõtjate kaalutluste piiramine lihtsalt refleksturundusega oleks lihtsustatud lähenemine.
How credible are the different eco-labels?
Kui usaldusväärsed on erinevadökomärgised?
This is one of the problems of the current situation,where there are sometimes tremendous differencesbetween labels on the market.
See on üks praegusest olukorrast tingitud probleeme,sest turul olevate märgiste vahel valitsevad mõnikordolulised erinevused.
In the general sense, an eco-labelled product is entitledto bear a logo that assures the consumer that it hasbeen produced in accordance with certain environmentalstandards.
Üldises tähenduses annab ökomärgise süsteem õigusekanda tootele logo, mis võimaldab tarbijatel olla kindel,et toode on valmistatud kooskõlas keskkonnastandarditega.
These can concern aspects such as thesustainability of the resource used as raw material, the environmental impact of the production method orthe recyclability of the product. To be recognised, an ecolabelling scheme must involve three essentialfeatures (according to the International Standardisation Organisation): a certification standard (all the standardsthe eco-labelled product must meet), an accreditationbody and independent certification bodies (charged with providing surveillance to ensure that standards are being met).
Need standardid võivad kehtida näiteks toormekskasutatud ressursside säästlikkuse, tootmismeetodikeskkonnamõju või toote taaskasutatavuse kohta.Ökomärgise kava peab tunnustuse saamiseks vastama(ISO – Rahvusvahelise Standardiorganisatsioonistandardite kohaselt) kolmele põhikriteeriumile: see peab olema kooskõlas sertifitseerimisstandardiga(normide kogu, millele ökomärgis peab vastama) ningsellel peab olema sõltumatu akrediteerimisorgani jasõltumatute sertifitseerimisorganite (kes kontrollivadsertifitseerimisstandardi normidest kinnipidamist)heakskiit.
The body managing the label thusguarantees to consumers that producers' compliancewith the established certification standard is monitoredstrictly and on a permanent basis.
Märgiseid väljastav organ suhtleb ühtlasitarbijatega, et pidevalt ja rangelt kontrollida, kas tootjadpeavad sertifitseerimisstandardist kinni.
Indeed, existing labels include private initiatives bybrands or specific distributors, with standards set by the brand itself and controls carried out internally.
Praeguste märgiste seas leidub tootja või edasimüüjaeraalgatuse tulemusi, mille puhul hindamisstandardidmäärab ettevõte ise ja kontroll viiakse läbi ettevõttesiseselt.
As a result, the company that creates the label judgesits own case.
Nii on märgise paigaldaja üheaegselt kohtunik ja kostja.
Participation in an ecolabelling scheme is proposed toproducers on a strictly voluntary basis.
Ökomärgise programmis osalemine on tootjatelevabatahtlik.
The aim is to getconsumers, who are informed by the label and wish tosupport such an initiative, to buy the labelled productsrather than others. Consumers' purchases of labelledproducts serve to encourage producers to take upmore environmentally responsible fishing practices.
Selle tulemusena peaks märgise abilteavitatud tarbija, kes soovib toetada keskkonnasäästlikku mõtteviisi, ostma rohkem märgisega tooteid.Ostueelistuste kaudu mõjutab tarbija tootjaidkeskkonnaga rohkem arvestama.
There are also private initiatives by producers and/or NGOs creating labelling schemes that comprise criteriaand principles based on the FAO (Food and Agriculture Organization of the United Nations) code of conduct.These cover fisheries of different sizes and have thesupport of all or part of the operators in the fisheriesconcerned.
Selliste juhtumite kõrval esineb tootjate ja/või valitsusväliste organisatsioonide eraalgatusi, mille puhul võetaksemärgiseprogrammi rajamisel aluseks FAO (ÜRO Toidu- ja Põllumajanduse Organisatsioon) käitumisjuhis, tegutsedesväga erineva suurusega püügipiirkondades ja kaasateskõik antud piirkonna kalurid või osa neist.
So certain labels have established theirreputation, create demand and are meeting with a degree of success.
Mõnedökomärgise süsteemid on sel viisil saavutanud heamaine koos sellest tuleneva nõudlusega ningsaavutanud teatavat edu.
Fisheries and a q u a c u lt u r
kalandus ja a k v
Standards can nonetheless vary considerably from one to the next and there is considerable debate overthe validity of the standards imposed.
Sellest hoolimata on standardid väga erinevad ja nendekehtivuse üle toimub pidev väitlus.
Some are notcompatible with national provisions and preferences or they create barriers to trade.
Mõned neist standarditest ei haaku siseriiklike ettekirjutuste ja eelistustegavõi loovad kunstlikke kaubandustõkkeid.
To date, no label ismatched with an independent accreditation/certification
Mitte ükskineist märgistest pole praeguseks läbinud iseseisvat
An eco-label for fisheries products can be expected to pursue two objectives: sustainable resources and a sustainable ecosystem. It is an approach thatstrengthens existing legal requirements but cannotreplace them.
Kalanduses on ökomärgisega seonduvaks peamisekstunnuseks ressursside ja ökosüsteemi säästlikkus.Ökomärgise süsteemi eesmärk on olemasolevateõigussätete täiendamine, mitte asendamine.
It is for the public authorities to protectnatural resources through regulations. While eco-labelscan help support sustainable fisheries, they cannotreplace the policies implemented by the European Union and Member States.
Riigivõimukohuseks on loodusressursse õigusnormide abil kaitsta.Kuigi ökomärgise süsteem võib toetada säästlikkukalandust, ei saa see ometi asendada Euroopa Liiduega selle liikmesriikide poliitikat.
The idea is to go beyondregulatory measures and to encourage players toengage in responsible fishing practices.
Selle süsteemi eesmärkon pakkuda lisa õiguslikele meetmetele, kallutadesettevõtjate valikut keskkonnasäästliku kalandusekasuks.
In the right conditions, certain fishing methods can be more selective than others.
Teatud kalastusmeetodid võivad sobivate tingimuste puhul olla selektiivsemad kui teised.
process as required by the international guidelinesadopted by the FAO in March 2005.
akrediteerimis-/sertifitseerimisprotsessi, mida nõutakse FAO poolt 2005. aasta märtsis vastu võetudrahvusvahelistes juhistes.
Open access All ecolabelling schemes should guarantee openaccess, without discrimination, and the cost to bepaid by participants should not be prohibitive for small and medium enterprises or for the small-scalefisheries sector.
Avatus Juurdepääs ökomärgise süsteemile peaks olema avatudja mittediskrimineeriv ning osalejate poolt makstavtasu ei tohiks olla takistuseks väikestele ja keskmisesuurusega ettevõtetele või väikesemahulise kalapüügisektorile.
There are considerable differences betweenprotecting a species (e.g. “Dolphin Safe”), certifying theecological management of fish stocks, and promotingthe ecological advantages of various fishing techniques.These differences need to be clarified to consumers.
Lõpuks erineb isegi olemasolevate märgiste tähendus.Teatava liigi kaitsmise (nagu „Dolphin safe“), kaladeökoloogilise ladustamise tõendamise ja erinevatekalandusmeetodite keskkonnamõjudest teavitamisevahel on olulised erinevused, mis tuleks tarbijalearusaadavaks teha.
Development and trade Labelling rules must address the concerns of developing countries, which fear seeing their products excluded from markets in the developed countries.
Areng ja kaubandus Märgisega seotud reeglite osas tuleb arvestadaarengumaade kartusi seoses nende toodete väljatõrjumisega arenenud riikide turgudelt.
The danger of seeing the very concept of eco-labelslose all credibility due to this lack of clarity is one of thereasons prompting the Commission to stimulate debateon a Community approach to eco-labels for fisheriesproducts.
Oht, et sellises ebaselges olukorras kaotab ökomärgisusalduse, on üks põhjuseid, miks Euroopa Komisjonsoovib algatada arutelu seoses ühenduse lähenemisviisiga kalatoodete ökomärgistele.
What options does the Commission proposein its communication?
Komisjoni esimene variant on lasta erasektoriltegutseda omaalgatuslikult, riigi sekkumiseta.
What are the aims of a Community policy oneco-labelling schemes for fisheries products?
Millised on ühenduse poliitika eesmärgidkalatoodete ökomärgistamise osas?
The first option envisaged by the Commission is tolet the private sectorcarry out its own initiativeswithout any intervention on the part of the public sector.
Samas osutab komisjon järgmistele selle võimalusegaseotud puudustele.
The Commission identifies straight away the problemscreated by this option, however:
• Tarbijate tasandil tekitab ökomärgiste põhjendatud javähem põhjendatud areng kalatoodete ökomärgisekohta käivate täpsete nõuete puudumise korral segadust ning aja jooksul usalduse kadumist.
The objective of the reformed common fisheries policyadopted in 2002 is to “ensure exploitation of livingaquatic resources in a way that provides for sustainableeconomic, environmental and social conditions”. The eco-label is a way of integrating environmentalconcerns into the fisheries sector.
Ühise kalanduspoliitika 2002. aasta reformi eesmärk on„tagada vee-elusressursside ja akvakultuuri kasutamine, mis rajaneb säästval arengul, võttes võrdselt arvessekeskkonna, majanduse ja ühiskonnaga seotud aspekte“.Seega on ökomärgis kalandussektori keskkonnakaitsevahendiks.
According to the Commission's communication, a policy inthis area should aim to further the following objectives:
Komisjoni teatise järgi peavad sellise poliitika eesmärgidolema järgmised.
• For consumers: without a precise definition of what an eco-label for fisheries products actually means, the development of serious and less serious labelswould result in confusion and, in time, in a loss ofconfidence.
• Siseturu tasandil tõkestab liikmesriikide või eraettevõtete poolt rakendatav erinev ökomärgise poliitika kaupadevaba liikumist, nii et ühed ökomärgised takistaksid erinevate kriteeriumide tõttu teiste kasutamist.
• For the internal market: different policies pursued by Member States or private operators could createbarriers to free trade, with eco-labels in one Statebarring access to others on grounds of different criteria.
• Rahvusvahelise kaubanduse tasandil osutuks avaliksektor võimetuks ökomärgistusega seotud algatusitoetama, ilma et sellega kaasneks kaebusi kaubanduse moonutamise kohta.
Sustainable fisheries and an adequate level of protection of the ecosystem Eco-labels, if based on clearly defined criteria andappropriate indicators, can assist in both monitoring progress and raising public awareness of sustainabilityissues.
Kalavarude säästva kasutamise edendamine ja ökosüsteemi kaitse sel tasemel Kui ökomärgised põhinevad selgelt määratletud kriteeriumitel ja vastavatel näitajatel, aitavad need niihõlbustada säästliku kalapüügi alal tehtud edusammudejälgimist kui ka tõsta elanike teadlikkust säästlikkuseküsimustes.
• For international trade: the public sector could notprovide financial support for ecolabelling schemeswithout giving rise to complaints for trade distortion.
Ühtne lähenemisviis ökomärgise süsteemile kogu ühenduses Tarbijatele tuleb tagada, et kõik ökomärgise süsteemidvastavad samalaadsetele põhimõtetele ja suunistele.
The second option would therefore be for the European Union to create its own ecolabelling scheme for fish and fisheries products.
Euroopa Liit on seda võimalust kasutanud muude jooksvalttarbitavate tööstustoodete puhul, varustades need Euroopaökomärgistusega.
In that case, thepublic authorities would set the standardsto be metand would assign control activities to external certification bodies.
Tarbijate selge ja objektiivne teavitamine Kui märgis kajastab selliseid tootega mitteseotud näitajaid nagu tootmismeetodid ja mõju keskkonnale,peab olema kättesaadav selge ja kontrollitud teave.
The Union has applied this option to other industrial stapleproducts with the European eco-label.
Mitmel kaalutlusel ei toeta komisjon enam sedalähenemist.
Fair competition Labels cannot be misleading and should be morethan promotional tools for individual companies.
Aus konkurents Ökomärgised ei tohi olla eksitavad ja need peaksidolema midagi rohkemat kui üksikute ettevõtetemüügiedendusvahend.
The Commission rejects this option for several reasons: standards for an eco-label, confusion could resultbetween legal standards and voluntary standards,leading to a loss of credibility for legal standards.
• Finantskaalutlused: hinnangu andmise, sertifikaadiväljastamise ja eeskirjade järgimise kontrollimisehaldamine tooks riigile kaasa liigseid kulutusi.
• For financial reasons: the administrative servicesresponsible for assessment, certification andcompliance verification would involve significant costsfor the public authorities.
• Poliitilise kooskõla vajadus: töötades väljaökomärgistuse kriteeriumid teatud püügiliikidele,peaks Euroopa Liit tegema valikuid püügitehnika,masinate ja kalandustüüpide kohta.
• For reasons of roles: the European Union's role is to protect resources by regulating fishing activity. If the Union were to establish stricter management
Komisjon eelistab kolmandat valikuvarianti: ökomärgise süsteemide jaoks Euroopa turule pääsemiseks miinimumnõuetekehtestamine.
• For reasons of policy coherence: by developing ecolabelling schemes for certain fisheries, the European Union would have to make choices on techniques,gears and types of fishing activity.
• Rollide jaotamise küsimus: Euroopa Liidu ülesanne onkaitsta kalanduse reguleerimise abil loodusressursse.Kui liit peaks ökomärgistuse jaoks välja töötamatavapärasest kõrgemad standardid, põhjustaks seesegadust seadusel põhinevate ja vabatahtlikestandardite vahel, see aga võib viia õigusnormiusaldusväärsuse kadumiseni.
This situation would end up creating a contradiction betweencomprehensive management policy and fieldarbitration.
Sel juhul saaksid ökomärgise süsteemid riiklike jaeraviisiliste algatuste kaudu vabalt areneda, eelduselet viimased vastavad miinimumnõuetele.
The Commission backs a third option: the establishment of minimum requirementsfor all voluntary ecolabelling schemes authorisedon the European Union market.
Riigiasutuste sekkumine piirduks ökomärgisesüsteemiregistreerimisega ning miinimumnõuete täitmisekontrollimisega. Need nõuded peaksid katma tehnilisi, menetluslikke ja institutsionaalseid aspekte (vt raamitud teksti).
Labels could thus develop freely through publicand/or private initiatives as long as they comply with the minimum requirements.
Kui Euroopa Liit otsustab kehtestada miinimumnõuded, soovitabkomisjon nõuda viie kriteeriumi täitmist.
If the European Union should decide to establish minimumrequirements, the Commission will propose a breakdown ofcriteria into 5 points, namely those it defended in the Food and Agriculture Organization of the United Nations (FAO) during thedevelopment of guidelines for ecolabelling programmes.Adopted in March 2005 worldwide, these guidelines are now thestandard reference for any new ecolabelling scheme.
Sellist lähenemistkaitses komisjon ka ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni(FAO) tasandil, kui töötati välja ökomärgistuse programmidekoostamise juhised. Need 2005. aastal vastu võetud ülemaailmsedjuhised on praegu kõikide ökomärgiseprogrammide väljatöötamisel vältimatuks viitepunktiks.
Such requirements should covertechnical as well as procedural and institutionalaspects (see box).
Tarbijal peab olemavõimalus lubadusest kinnipidamist kontrollida ja mõõta.
1.Precise, objective and verifiable technical criteria –An eco-labelhas to deliver what it promises.
Nimetatud kriteeriumite kehtestamise teel saaksvältida konkurentsi moonutamist ja tagada piisavatpaindlikkust, et iga ettevõte saaks luua omapüügitüübile või finantsvahenditele sobiva ökomärgisesüsteemi.
Consumers should be able tomonitor and measure whether the promise is being kept.
See oleks kasulik väikestele ja keskmisesuurusega ning arengumaade ettevõtetele.
Vaguepromises of sustainable fishery practices, for example, are notenough.
Lisaksoleks tagatud kõigi turulviibivate ökomärgistetõsiseltvõetavus.
Concrete sustainability criteria have to be defined: management plan, taking of adult fish only, selective gears, etc.
Nii oleks avalikkuse usalduskindlustatud ja ökomärgise süsteemil oleks oma rollkaubanduse mõjutajana ning keskkonnasäästlikukalanduse soodustajana.
An independent third-party accreditation process –In accordance with the ISO 14024 guidance standard, the different partiesinvolved in the award of an eco-label must be independent from oneanother.
Sõltumatu kolmanda osalise poolt läbi viidav akrediteerimine –keegi ei saa olla korraga nii kohtunik kui ka kostja. Vastavalt ISOstandardile 14024 peavad tootele ökomärgise andmisega seotudosalised olema üksteisest sõltumatud.
The accreditation body establishes label criteria; it grantsaccreditation to certification bodies that check whether the productconforms to the criteria and grants certification, in other words, theright to bear the logo.
Akrediteeriv organ määrabkindlaks kriteeriumid, annab akrediteeringu sertifitseerivateleorganitele, kes kontrollivad tootjapoolset kriteeriumite täitmist, ningannab nimetatud organitele sertifitseerimisõiguse.
This “safety net” of compulsory criteria would do awaywith the risk of distorting competition and would offereach operator the flexibility needed to find or create aneco-label adapted to each one's type of fisheries orfinancial means – an advantage for small and mediumsized enterprises and for operators from the developingcountries.
Selle teatise vastuvõtmisega soovis Euroopa Komisjonõhutada Euroopa institutsioonide, liikmesriikide, kogu kalandussektori, keskkonnakaitsega tegelevateorganisatsioonide ja tarbijagruppide vahelist arutelu.Esimesed arvamuste vahetused on näidanud vaadetelahknevust.
In addition, the seriousness of eco-labels on the market would be guaranteed. They would havecredibility in the eyes of the public and could play to thefull their role of offering a commercial incentive for moreresponsible fisheries practices.
Seetõttu on arutelu äärmiselt tähtis: kuigikomisjon eelistab miinimumnõuete varianti, ei ole kakaks ülejäänud võimalust välistatud.
Open access –An ecolabelling scheme must be open to alloperators, without discrimination, to avoid creating barriers to thefree movement of goods.
Avatus –juurdepääs ökomärgise süsteemile peab olemaavatud ja mittediskrimineeriv ning peab tagama kaupade vabaliikumise.
This is an obligation under internationaltrading rules.
See on rahvusvahelise kaubanduse endastmõistetavkohustus.
The aim of this requirement is to keep fromexcluding the developing countries and small and medium-sizedenterprises.
Kui arutelu põhjal otsustatakse, et ühendus peaksmingil viisil sekkuma, tuleb enne õigusakti eelnõuväljatöötamist lisaks leida vastus mitmele küsimusele.
Strict controls –In addition to accreditation/certificationprocedures, ecolabelling schemes must be properly controlled to ensure that they comply with the minimum requirements, that certificationis satisfactory and that the information provided to consumers is accurate.
Range järelevalve –lisaks akrediteerimis- ja sertifitseerimisprotseduuridele peab ökomärgistuse süsteem alluma järelevalvele, milleeesmärk on kontrollida miinimumnõuetest kinnipidamist, sertifitseerimissüsteemi toimimist ja tarbijale antava teabe õigsust.
Transparency – Consumers should know what criteria arecovered by an eco-label and should thus have easy access toinformation on the certification standard.
Selgus – tarbija peab teadma, millistele kriteeriumitele ökomärgisvastab, ning see teave peab olema lihtsalt kättesaadav.
Product information at thepoint of sale should also reflect the certification criteria, to keep frommisleading consumers.
Et tarbijatmitte eksitada, peab teave müügihetkel olema kehtestatudkriteeriumitele vastav.
What is more, while debate reveals the need for Community action, whatever form it may take, manyquestions will still need to be answered before suchaction can materialise as legislative proposals:
• Esmalt tuleks määratleda ökomärgise süsteemi ulatus:kas selle rakendamine peaks tähendama kalavarudeoptimaalset kasutamist või peaks olema lubatudnäiteks mingi püügiviisi sertifitseerimine (isegi ülepüügipuhul)?
• Next, there is a need to work out how an eco-labelcan define its objectives: these must obviously be realistic and applicable while going beyond mere compliance with regulations.
•Kuidas korraldada ülepüügi ökomärgistamist: kas see onmõeldav või mitte?