natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Germany, the stronghold of the Green movement, elected seven MEPs; two more came from Belgium and two from the Netherlands.
Roheliste liikumise kantsist Saksamaalt valiti parlamenti seitse roheliste esindajat, Belgiast kaks ja Hollandist samuti kaks.
As those nine MEPs did not entitle the Greens to form a parliamentary group on their own, they
Kuna neist üheteistkümnest parlamendiliikmest ei piisanud oma fraktsiooni moodustamiseks, ühinesid nad parlamendiliikmetega Itaaliast, Taanist ja regionalistlike parteide esindajatega Flandriast
however failed to gain a seat due to the electoral system - to recognise this, the group gave the UK Greens an observer position in the group.
andis fraktsioon Ühendkuningriigi rohelistele vaatlejastaatuse.
In a move to promote gender equality, the Greens introduced an innovative system for the group’s presidency with two Co-Presidents of which at least one must be a woman.
Soolise võrdõiguslikkuse edendamiseks viis fraktsioon sisse uuendusliku korra: fraktsioonil on kaks kaasesimeest, kellest vähemalt üks peab olema naine.
Maria Santos (Portugal) and Alexander Langer (Italy) were elected as the first Co-Presidents.
Esimesteks kaasesimeesteks valiti Maria Santos Portugalist ja Alexander Langer Itaaliast.
Half way through the parliamentary term, they were replaced by Adelaide Aglietta (Italy) and Paul Lannoye (Belgium).
Poole ametiaja möödudes asusid nende asemele Adelaide Aglietta Itaaliast ja Paul Lannoye Belgiast.
concluded an alliance with MEPs from Italy, Denmark, and regionalists from Flanders and Ireland to form the GRAEL (Green Alternative European Link) group, also known as the Rainbow group.
ning Iirimaalt, et moodustada fraktsioon GRAEL (Green Alternative European Link) ehk vikerkaarefraktsioon.
Politically they engaged in the fight against environmental pollution, nuclear energy (1986 saw the Chernobyl disaster), the promotion of animal protection and the campaign against the demolition of Brussels by speculation fuelled by the presence of the European institutions.
Nende poliitiline tegevus oli suunatud võitlusele keskkonnareostuse ja tuumaenergia vastu (1986. aastal toimus Tšernobõli katastroof), loomakaitse edendamisele, samuti osalesid nad kampaanias Brüsseli lammutamise vastu spekulatsioonide kaudu, millele andis hoogu Euroopa Liidu institutsioonide kohalolek.
With a view to promoting core Green democratic values, most of the members served only a two and a half year term before being succeeded by an alternative Green politician.
Et edendada rohelistele ülimalt olulisi demokraatlikke väärtusi, oli enamik parlamendisaadikuid ametis vaid kaks ja pool aastat, vabastades seejärel koha järgmisele rohelisele poliitikule.
19891994: THE FIRST GREEN GROUP
19891994: ESIMENE ROHELISTE FRAKTSIOON
Climate change moved to the forefront of Green policy priorities, with the Greens participating in the Earth Summit in Rio in 1992, which laid the foundation for the later Kyoto Protocol.
Roheliste poliitiliste prioriteetide seas tõusis esiplaanile kliimamuutus; 1992. aastal osalesid nende esindajad Rio de Janeiros toimunud ülemaailmsel tippkohtumisel, mis pani aluse hilisemale Kyoto protokollile.
Peace policy also moved to the centre of the Green agenda, with the first Gulf war in 1991.
Esimese Lahesõjaga 1991. aastal tõusis roheliste tegevuskava keskmesse rahupoliitika.
The Green group actively promoted the swift deepening of relations with Central and Eastern European countries after the fall of the iron curtain.
Roheliste fraktsioon aitas aktiivselt kaasa kiirele suhete arendamisele Kesk- ja Ida-Euroopa riikidega pärast raudse eesriide kadumist.
Growing concerns about the environmental and health consequences of genetically modified organisms (GMOs) led the Greens to take up this cause.
Kasvav mure geneetiliselt muundatud organismide (GMO) mõju pärast keskkonnale ja tervisele tõi ka selle teema roheliste päevakorda.
The recognition that this and other key social and environmental issues (that were
Arusaam, et nii seda kui ka teisi olulisi küsimusi (mis on roheliste prioriteedid) saab kõige paremini lahendada Euroopa tasandil, oli peamine põhjus, miks roheliste
A breakthrough in the European elections enabled the Greens to form the first Green group, numbering 30 Members.
Läbimurre Euroopa valimistel võimaldas rohelistel moodustada esimese oma fraktsiooni, milles oli 30 liiget.
Greens from France, Italy and Portugal joined the German, Belgian and Dutch MEPs; the group also included some members of the Italian Radical Party.
Saksa, Belgia ja Hollandi rohelistele tuli lisa Prantsusmaalt, Itaaliast ja Portugalist, fraktsiooni kuulusid ka mõned Itaalia Radikaalse Partei liikmed.
Green priorities) could best be addressed at European level was a major contributing factor in the movement of the Green group towards a more pro-European outlook at this time, supporting greater European integration.
D fraktsiooni seisukohad muutusid Euroopat pooldavamaks ning miks toetati suuremat Euroopa integratsiooni.
With other public actions the Greens succeeded in drawing media attention to their fight against bio-piracy (the patenting of natural gene codes) and cloning.
tähelepanu oma võitlusele biopiraatluse (sünnipäraste geenikoodide patenteerimise) ja kloonimise vastu.
19941999: TUMULTUOUS TIMES
19941999: TORMILISED AJAD
With the atrocious war and genocide in the former Yugoslavia continuing, anti-militarism and pacifism remained central to the Greens’ agenda.
Kuna Jugoslaavias jätkus julm sõda ja genotsiid, püsisid antimilitarism ja patsifism roheliste tegevuskavas kesksel kohal.
The Greens founded the Verona Forum with the aim of promoting peaceful solutions for the Balkans.
Roheliste algatusel loodi Verona foorum, et aidata kaasa Balkani probleemide rahumeelsele lahendamisele.
In 1995, Co-President Alexander Langer tragically committed suicide.
1995. aastal leidis aset traagiline sündmus: Alexander Langer sooritas enesetapu.
Belgian MEP Magda Aelvoet was elected to serve as Co-President alongside Claudia Roth, who was confirmed as Co-President, in 1997.
Claudia Rothi kõrvale, kes kinnitati kaasesimeheks 1997. aastal, valiti teiseks kaasesimeheks Magda Aelvoet Belgiast.
The 1994 European elections brought mixed results for the Greens.
1994. aasta valimistel said rohelised vastakaid tulemusi.
Whereas the German Greens achieved a record vote, French and Portuguese Greens lost all their seats.
Kui Saksa rohelised said rekordarvu hääli, siis Prantsuse ja Portugali omad kaotasid kõik oma parlamendikohad.
For the first time Greens from Luxembourg and from Ireland were elected, but the group as a whole shrank to 23 members.
Esimest korda osutusid valituks rohelised Luksemburgist ja Iirimaalt, kuid fraktsiooni liikmete arv tervikuna kahanes 23-le.
When Austria, Finland and Sweden joined the European Union in 1995 the group gained four more members, raising the total to 27 members.
Kui 1995. aastal liitusid Euroopa Liiduga Austria, Rootsi ja Soome, sai fraktsioon juurde neli liiget, seega kokku 27.
Alexander Langer was re-elected Co-President together with the German Green Claudia Roth.
Kaasesimeheks valiti tagasi Alexander Langer koos Saksa poliitiku Claudia Rothiga.
In the same year, the Greens established the P7, conceived as a counter event to the meeting of the then G7, the seven most important industrialised countries in the world.
P7 seisab seitsme vaeseima riigi eest ning on keskendunud maailma vaeseimate riikide probleemidele. P7 pidas kokku kuus konverentsi, millel osalesid kõrge positsiooniga aktivistid, näiteks Vandana Shiva Indiast.
P7 stands for Poor
Viimane P7 kohtumine toimus 2003. aastal Keenias, Keenia rohelise keskkonnaministri Wangari Mathaiga.
The Greens staged a spectacular anti-nuclear action in June 1995, protesting against the nuclear tests on the Mururoa Atoll, during
1995. aasta juunis korraldasid rohelised tähelepanuväärse tuumavastase aktsiooni, protesteerides Euroopa Parlamendi täiskogu istungjärgul Strasbourgis Prantsusmaa äsjavalitud presidendi Jacques Chiraci kõne ajal tuumakatsetuste vastu Mururoa atollil.
19992004: THE HEYDAY OF THE EUROPEAN GREENS
19992004: EUROOPA ROHELISTE ÕITSENG
Seven, and focused on the problems of the poorest countries in the world.
Umbes sel ajal olid rohelised esindatud ka viie liikmesriigi valitsuses: Belgias, Itaalias, Prantsusmaal, Saksamaal, kus karismaatiline Joschka Fischer sai välisministriks, ning Soomes.
The P7 held six conferences in total, drawing the participation of high profile activists such as Vandana Shiva from India.
Kampaania saavutas haripunkti 2001. aasta juunis ELi Göteborgi ülemkogul korraldatud üritusega, milles osales Bianca Jagger.
The last P7 was held in 2003 in Kenya with Green Kenyan environment minister Wangari Mathai.
Roheliste pikaajaline prioriteet on olnud inimeste tervise kaitse edendamine parema keskkonnakaitse kaudu.
In 1999, the Greens achieved their best representation ever in the European Parliament, with 38 Green MEPs.
1999. aastal saavutasid rohelised oma kõigi aegade suurima esindatuse Euroopa Parlamendis – 38 parlamendiliiget.
Together with 10 MEPs from the European Free Alliance (regionalists and democratic nationalists) they formed the Greens/EFA group, becoming the fourth largest group in the European Parliament.
Koos 10 parlamendiliikmega Euroopa Vabaliidust (regionalistlike parteide liikmed ja demokraatlikud rahvuslased) moodustati Roheliste/Euroopa Vabaliidu fraktsioon, millest sai Euroopa Parlamendi suuruselt neljas fraktsioon.
Heidi Hautala (Finland) and Paul Lannoye (Belgium) were elected Co-Presidents of the group.
Kaasesimeesteks valiti Heidi Hautala Soomest ja Paul Lannoye Belgiast.
In the same year, German Michaele Schreyer became the first Green EU Commissioner, with responsibility for budget and anti-fraud.
Samal aastal sai Michaele Schreyer Saksamaalt esimese rohelise poliitikuna ELi volinikuks, tema vastutusalaks oli pettusevastane tegevus ja eelarve. 2000.
D stayed at the heart of the Green policies with a campaign against the new Bush-administration in the US and a call to boycott US oil companies that blocked any measures against climate change.
D muundatud organismide vastu ja propageeriti GMO-vabasid piirkondi, samuti orgaanilist põllumajandust ja toiduohutust üldse.
The campaign culminated in an event with Bianca Jagger at the Gothenburg EU summit in June 2001.
Selleks algatas fraktsiooni 2003. aastal toidukampaania.
constitution for Europe.
Selle üleeuroopalise liikumise järgmine loogiline samm oli Euroopa esimese poliitilise pere moodustamine, et osaleda 2004. aasta Euroopa Parlamendi valimistel ühise kampaaniaga.
The accession of Daniel Cohn-Bendit and Monica Frassoni to the Co-Presidency of the group in 2002 reinforced the pro-European stance of the group.
Varem ei olnud Euroopa valimistel tõeliselt üleeuroopalist mõõdet olnud.
The two MEPs embodied the trans-national idea with their political careers.
Euroopa Roheliste Partei loodi 21. veebruaril 2004 Roomas.
Cohn-Bendit, the German born former leader of the student movement in 1968 in France had been elected as a German citizen on the list of the French Greens, having previously been elected in Germany.
Samas ruumis, kus 1957. aastal kirjutati alla Euroopa Ühenduse asutamislepingule, kirjutasid roheliste juhid alla partei asutamisdokumendile.
A long-standing priority for the Greens has been increasing protection of human health through better protection of the environment.
2004. aasta juunis peetud valimistel said rohelised 34 kohta, kuid oma suureks pettumuseks mitte ühtegi kohta 10 uuest liikmesriigist.
This was clear from the early stages of the group, with the fight against GMOs and the promotion of GMO-free zones, together with the promotion of organic farming and food security in general.
Rohelised uuendasid oma liitu Euroopa Vabaliiduga, ning koos mõnede sõltumatute parlamendiliikmetega moodustati parlamendi suuruselt neljas fraktsioon, milles on 42 liiget.
A logical next step for this pan-European movement was to form the first European political family with a view to contesting the 2004 European elections with a common campaign.
Daniel Cohn-Benditi ja Monica Frassoni saamine fraktsiooni kaasesimeesteks 2002. aastal tugevdas selle Euroopameelset positsiooni.
Previously, European elections had not had any real pan-European dimension.
Need kaks parlamendiliiget kehastasid oma poliitilise karjääriga riikidevahelisuse ideed.
The European Green Party was founded on 21 February 2004 in Rome.
Saksamaal sündinud Cohn-Bendit oli 1968. aastal Prantsusmaal üliõpilasliikumise juht; valituks osutus ta Saksa kodanikuna Prantsusmaa roheliste nimekirjas, olles eelnevalt valitud Saksamaal.
In the same room where the Treaty for the European Community was signed in 1957, the Green party leaders signed the foundation document.
Itaalia kodanik Monica Frassoni osutus valituks Belgia roheliste partei Ecolo nimekirjas.
The Green movement became very prominent in the debate on European integration, despite differences between different national parties. Green members were very active in the Convention, at which the Charter of Fundamental Rights was drafted and then, later, in the European Convention, which led to the draft
Rohelised haarasid juhtrolli mitmetes olulistes vaidlustes ELi õiguse üle, mistõttu fraktsioonil tekkis konflikte kogu jõudu rakendavate huvirühmadega eri tööstussektoritest.
Together with a small NGO coalition, the Greens succeeded in having the law rejected by the European Parliament in June 2005, bringing an end to a 3-year legislative process.
Fraktsioon tegutses Euroopa Parlamendis jõuliselt nn tarkvarapatendi vastu – kava vastu kehtestada ELis USA moodi tarkvarapatendid, millel oleks laastavad tagajärjed väiksematele, avatud lähtekoodiga tarkvara tootjatele.
In the June elections 2004 the Greens won 34 seats but, to their great disappointment, failed to win any seats in the 10 new member states.
Jätkuvat vastasseisu turuliberaalide ja sotsiaalsema Euroopa pooldajate vahel väljendab kokkuvõtlikult ja sümboliseerib üks konkreetne ettepanek: teenuste direktiiv.
The Greens renewed their alliance with EFA and, together with some independent MEPs, remained the fourth largest group in the European Parliament with 42 MEPs.
Roheliste eestvedamisel püüti tõkestada selle õigusakti ettepaneku ühte osa, mis nende arvates oleks võinud anda võimaluse sotsiaalseks dumpinguks kogu Euroopas.
The Greens took the lead in a number of high-profile battles over EU legislation, bringing the group into conflict with intensive lobbies from different industry sectors.
Nn päritoluriigi põhimõte oleks võimaldanud teenust pakkuvatel ettevõtetel tegutseda kõrgemate sotsiaalse ja tarbijakaitse standarditega liikmesriikides, järgimata nende vastavaid seadusi.
The group fought a vanguard action in the European Parliament against the proposed ‘software patent’: an attempt to introduce US-style software patents to the EU, which would have devastating consequences for smaller, open source software developers.
Rohelised saavutasid edu ja nn päritoluriigi põhimõte jäeti 2006. aasta novembris vastu võetud õigusaktist välja.
The Greens also played a prominent role in fighting for tougher control of chemicals in the EU.
Rohelised etendasid olulist rolli ka võitluses rangema kontrolli kehtestamise eest kemikaalide üle ELis.
An EU legislative proposal, which became known under the acronym REACH (for Registration, Evaluation and Authorisation of Chemicals), had also been proposed in the previous legislature with the aim of regulating chemicals in Europe.
ELi õigusloomega seotud ettepanek, mida tuntakse REACHi nime all (kemikaalide registreerimiseks, hindamiseks ja lubamiseks), esitati ka eelmises parlamendi koosseisus eesmärgiga reguleerida kemikaale Euroopas.
In the face of an intensive lobby by the chemical industry to water down the proposed law, the Greens launched a campaign in 2005.
Tingimustes, kus keemiatööstuse huvigrupid tegid intensiivset lobitööd kavandatava õigusakti nurjamiseks, alustasid rohelised 2005. aastal kampaaniat.
The compromise finally adopted by the Parliament, while falling short of the level of protection sought by the Greens, certainly represented a big step forward in terms of the protection of consumers and the environment from toxic substances.
Kompromiss, mille kasuks parlament lõpuks otsustas, ei taganud küll sellisel tasemel kaitset, nagu rohelised olid taotlenud, kuid kujutas endast siiski suurt edusammu tarbijate ja keskkonna kaitsmisel mürgiste ainete eest.
An ongoing conflict between market liberals and those in favour of a more social Europe was encapsulated in and symbolised by
Selles nõuti kliimamuutuse peatamiseks karmimaid meetmeid heitkoguste ja energia valdkonnas, erilise tähelepanuga transpordile ja nn kergele liikuvusele, pakkudes samas välja samme, mida kodanikud saavad ise astuda, et vähendada oma mõju kliimale.
The group organised a conference in Kiev on the 20th anniversary of the Chernobyl disaster in April 2006 and has published a number of studies on the dangers and unfeasibility of nuclear energy.
Ka riikide tasandil hakkab roheliste täht jälle tõusma: rohelised kuulusid valitsusse viies ELi liikmesriigis, sealhulgas Tšehhi Vabariigis, andes lootust roheliste liikumise tulevikule uutes liikmesriikides.
The socalled ‘country of origin’ principle would have allowed serviceproviding companies to operate in Member States with higher standards of social and consumer protection, without respecting these laws.
Praeguse parlamendi koosseisu ajal on roheliste jaoks olnud tähtsal kohal ka võitlus tuumatööstuse püüdluste vastu võtta uuesti kasutusele tuumaenergiat.
The Greens were successful and the ‘country of origin’ principle was removed from the final legislation adopted in November 2006.
Tšernobõli katastroofi 20. aastapäeval, 2006. aasta aprillis korraldas fraktsioon Kiievis konverentsi ning on avaldanud arvukalt uurimuste tulemusi tuumaenergia ohtude ja ebasobivuse kohta.
Following a mid-term reshuffle in the parliamentary groups in 2006, the right wing UEN group overtook the Greens as the fourth largest group.
2006. aastal parlamendi fraktsioonides toimunud ümberkorraldus-te tulemusena sai roheliste asemel parlamendi suuruselt neljandaks fraktsiooniks parempoolne UEN.
A major silver lining for the Greens, however, came in the European Parliament presidential elections. The Green candidate, Co-President Monica Frassoni, succeeded in gaining 145 votes, attracting support from deputies across the political divide.
Euroopa Parlamendi presidendi valimised aga pakkusid rohelistele lohutuskiirt: roheliste kandidaat, fraktsiooni kaasesimees Monica Frassoni kogus 145 häält, saades toetust erineva poliitilise suunitlusega parlamendiliikmetelt.
This success, together with the high vote for the Green Vice-President Gérard Onesta, was both an acknowledgement of the high calibre of these candidates and an indication of the growing appeal of the Green agenda.
See kordaminek, samuti suur häältearv rohelisest asepresidendi Gérard Onesta toetuseks, on nii tunnustuseks nende kandidaatide kõrgele tasemele kui ka märk sellest, et roheliste tegevuskava muutub üha ligitõmbavamaks.
UNION FOR A EUROPE OF NATIONS GROUP UEN
FRAKTSIOON LIIT RAHVUSRIIKIDE EUROOPA EEST (UEN)
Founded in 1999, the Union for a Europe of Nations Group (UEN) is a dynamic political force which supports the positive development of the European Union.
1999. aastal rajatud fraktsioon Liit Rahvusriikide Euroopa eest (UEN) on dünaamiline poliitiline jõud, mis toetab Euroopa Liidu positiivset arengut.
It believes in a Europe of nation states enabling governments and Member States to cooperate for the construction of a more just Europe based on cohesion and diversity.
Fraktsioon usub rahvusriikide Euroopasse, kus valitsused ja liikmesriigid teevad koostööd õiglasema, ühtekuuluvama ning mitmekesisusel rajaneva Euroopa ülesehitamiseks.
The UEN Group strongly supports subsidiarity, a principle it believes is essential for the equitable division of powers between the EU, the nations and the local bodies, in the best interests of all citizens.
Fraktsioon toetab jõuliselt subsidiaarsuse põhimõtet, mis on keskne element võimu jagamisel Euroopa Liidu, rahvusriikide ning kohaliku tasandi võimukeskuste vahel kõikide kodanike huvide paremaks kaitsmiseks.
Co-chairs
Kaasesimehed
At present the UEN is the fourth-biggest EP group and consists of 44 MEPs of different nationalities (from Poland, Italy, Ireland, Latvia, Lithuania and Denmark) and nine parties or coalitions.
Praegu on UEN Euroopa Parlamendi suuruselt neljas fraktsioon, koosnedes 44 parlamendiliikmest, kes esindavad kuut liikmesriiki (Poola, Itaalia, Iirimaa, Läti, Leedu ja Taani) ning üheksat parteid ja liitu.
The group’s representation in the EP currently entitles it to one vice-presidency of Parliament (held by Adam Bielan from Poland), the chair of the Committee on Petitions, one delegation chair and six delegation vice-chairs.
Tulenevalt kohtade arvust, on meie fraktsiooni ridadest üks Euroopa Parlamendi asepresident, kelleks on Adam Bielan Poolast, petitsioonikomisjoni esimees, seitse komisjonide aseesimeest, üks delegatsioonijuht ning kuus delegatsioonijuhi asetäitjat.
The UEN’s co-chairs are Cristiana Muscardini – a former member of the European Convention and the Italian MEP with the longest record of uninterrupted presence in Parliament - and Brian Crowley – the longest-serving Irish MEP and currently Parliament’s youngest political group chair.
Fraktsiooni UEN juhivad üheskoos Cristiana Muscardini, kes on Euroopa Tulevikukonvendi endine liige ja ühtlasi on olnud Itaalia esindajate seas Euroopa Parlamendi liige kõige kauem ühtejärge, ja Brian Crowley, kõige pikema karjääriga Iirimaa parlamentäär Euroopa Parlamendis ning ühtlasi selle kõige noorem fraktsioonijuht.
The UEN group wants to see an EU which respects the Member States’ national identities and preserves their cultural heritage and linguistic diversity, as values which unite them, via the development of a genuine and responsible process of European integration.
Fraktsioon soovib luua sellist Euroopa Liitu, mis austaks liikmesriikide rahvuslikku identiteeti, säilitaks nende kultuurilise pärandi ja tagaks keelelise mitmekesisuse säilimise, kuna need on eurooplasi ühendavaiks väärtusteks algupärases ja vastutustundlikus lõimumisprotsessis.
It also believes that the family is the basis of society and the best means of transmitting the world-view that underlines the European Union.
Lisaks peab fraktsioon vajalikuks väärtustada perekonda kui ühiskonna alustala, kuna see on Euroopa Liidu aluseks oleva elutunnetuse parimaks kandjaks.
The group has contributed through its political action to the development of the activity of the EU institutions and, especially, Parliament, in a number of areas. These include:
Kaasesimehed kinnitavad, et nende peaeesmärgiks on „kaitsta oma kultuurilisi väärtusi, toetada neid, kes soovivad edasiminekut, mis rajaneks vabadusel, demokraatial ja inimõigustel, edendada sotsiaalpoliitikat, millega kaasneb majanduse areng, ning tagada heaolu levik ka kõige vaesemate inimesteni.
The two co-chairs have declared: ‘Our fundamental objectives are to defend our cultural values, to support those who wish to see progress on the basis of the protection of freedom, democracy and human rights, to promote a social policy that goes hand in hand with economic development, and to further the welfare of the least-favoured’.
Fraktsioon UEN on oma poliitilise tegevusega aidanud kaasa Euroopa institutsioonide ja eelkõige Euroopa Parlamendi tegevuse kujundamisele paljudes valdkondades. Siinkohal sooviksime ära märkida järgmist:
The group is fully committed to a social market economy, to education and research and to the protection of the environment.
Fraktsioon toetab veendunult sotsiaalset turumajandust ning hariduse, teaduse ja keskkonnakaitse edendamist.
It believes in the sacredness of life and is strongly opposed to a society exclusively based on material values which denies the spiritual.
Fraktsioon usub elu pühadusse ja astub ostsustavalt vastu puhtalt materialistlikule ühiskonnakäsitusele, milles puudub igasugune vaimsus.