natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, since infringements committed negligently are not, in competition terms, less serious than those committed intentionally (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 55), the applicant did not need to receive more detailed information about its culpability in order to be reasonably able to exercise its rights of defence.
Pealegi, kuna hooletusest toime pandud rikkumised ei ole konkurentsi seisukohast vähem rasked kui tahtlikult toime pandud rikkumised (eespool punktis 274 viidatud kohtumäärus SPO jt vs. komisjon, punkt 55), ei pidanud hageja oma süü kohta saama täpsemaid andmeid, selleks et tal oleks võimalik oma kaitseõigust tõhusalt teostada.
In any event, it must be held that the applicant did in fact exercise its rights of defence on that point since it denied its culpability in its reply to the statement of objections, referring to the national regulation of its charges.
Igal juhul tuleb tõdeda, et hageja on tegelikult selles küsimuses oma kaitseõigust teostanud, kuna vastuses vastuväiteteatisele vaidlustas ta oma süü, viidates oma hindade riiklikule reguleerimisele.
The first plea in law must therefore be rejected.
Esimene väide tuleb seega tagasi lükata.
B — Second plea in law: infringement of Article 253 EC
B – Teine väide, mis puudutab EÜ artikli 253 rikkumist
The applicant observes that the contested decision must set out the grounds on which the Commission considers that the conditions for the imposition of a fine
Hageja tuletab meelde, et vaidlustatud otsuses peavad olema esitatud põhjused, mille alusel komisjon leiab, et trahvi määramiseks vajalikud tingimused on täidetud
2008 — CASE T-271/03 are satisfied (Remia and Others v Commission, cited in paragraph 185 above, paragraph 26; Case T-44/90 La Cinq v Commission [1992] ECR II-1, paragraph 43; and Case T-7/92 Asia Motor France and Others v Commission [1993] ECR II-669, paragraph 30).
(eespool punktis 185 viidatud kohtuotsus Remia jt vs. komisjon, punkt 26; Esimese Astme Kohtu 24. jaanuari 1992. aasta otsus kohtuasjas T-44/90: La Cinq vs. komisjon, EKL 1992, lk II-1, punkt 43, ja 29. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas T-7/92: Asia Motor France jt vs. komisjon, EKL 1993, lk II-669, punkt 30).
The contested decision, which does not contain any grounds relating to the applicant’s negligence or to its intention to commit the infringement, infringes Article 253 EC; the fine should therefore be annulled.
Vaidlustatud otsus, mis ei sisalda ühtki põhjendust hageja hooletuse või tahtliku rikkumise kohta, rikub EÜ artiklit 253, mistõttu tuleb trahv tühistada.
It must be noted as a preliminary point that the obligation to state reasons laid down under Article 253 EC is an essential procedural requirement, unlike the question whether the reasons given are correct, which goes to the substantive legality of the contested measure.
Kõigepealt tuleb meenutada, et EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustus on oluline menetlusnõue, mida tuleb eristada põhjenduse põhjendatusest, mis puudutab vaidlusaluse akti sisulist õiguspärasust.
From that point of view, the statement of reasons required by Article 253 EC must be appropriate to the act at issue and must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution which adopted that measure in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for it and to enable the competent court to exercise its power of review (C-17/99 France v Commission [2001] ECR I-2481, paragraph 35).
Seda silmas pidades peab EÜ artikliga 253 nõutav põhjendus vastama asjaomase akti olemusele ning sellest peab selgelt ja üheselt selguma akti vastu võtnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjuseid mõista ja pädeval kohtul kontrolli teostada (Euroopa Kohtu 22. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-17/99: Prantsusmaa vs. komisjon, EKL 2001, lk I-2481, punkt 35).
It is not necessary for the reasoning to go into all the relevant facts and points of law, since the question whether the statement of reasons meets the requirements of Article 253 EC must be assessed with regard not only to its wording but also to its context and to all the legal rules governing the matter in question (France v Commission, cited in paragraph 284 above, paragraph 36, and Case C-113/00 Spain v Commission [2002] ECR I-7601, paragraph 48).
Ei ole nõutav, et põhjendus täpsustaks kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna õigusakti põhjenduse vastavust EÜ artikli 253 nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja kõiki asjaomast valdkonda reguleerivaid õigusnorme silmas pidades (eespool punktis 284 viidatud Euroopa Kohtu 22. märtsi 2001. aasta otsus Prantsusmaa vs. komisjon, punkt 36, ja 19. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-113/00: Hispaania vs. komisjon, EKL 2002, lk I-7601, punkt 48).
First, it must be held that the contested decision (second citation) contains a reference to Article 15(2) of Regulation No 17.
Ühelt poolt tuleb tõdeda, et vaidlustatud otsus (teine volitus) sisaldab viidet määruse nr 17 artikli 15 lõikele 2.
The first subparagraph of Article 15(2) lays down the conditions which must be fulfilled to enable the Commission to impose fines (initial conditions).
Selle sätte esimeses lõigus on täpsustatud tingimused, mis peavad olema täidetud selleks, et komisjon võiks trahvi määrata (algsed tingimused).
These include the condition that the infringement was committed intentionally or negligently (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 53).
Nende tingimuste hulgas on ka tuvastatud rikkumise toimepanemine tahtlikult või hooletusest (eespool punktis 274 viidatud kohtumäärus SPO jt vs. komisjon, punkt 53).
Second, the Commission sets out in detail in recitals 102 to 162 and 176 to 183 to the contested decision the grounds on which it considers the applicant’s pricing practices to be abuses within the meaning of Article 82 EC and, in recitals 163 to 175, the grounds on which the applicant must be deemed responsible for the infringement found, in spite of the fact that the German authorities have to approve the applicant’s charges.
Teiselt poolt esitab komisjon üksikasjalikult vaidlustatud otsuse põhjendustes 102–162 ja 176–183 põhjused, mille alusel ta järeldab, et hageja hinnapraktika on kuritarvitav EÜ artikli 82 tähenduses, ning põhjendustes 163–175 põhjused, mille tõttu hagejat tuleb pidada tuvastatud rikkumise eest vastutavaks vaatamata asjaolule, et Saksa ametivõimud peavad hageja tariifid heaks kiitma.
In those circumstances, it must be concluded that the contested decision contains sufficient reasoning regarding the application to the present case of the initial conditions laid down under the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17.
Neil asjaoludel tuleb järeldada, et vaidlustatud otsus on määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 esimeses lõigus ette nähtud algsete tingimuste käesolevale juhtumile kohaldamise seisukohast piisavalt põhjendatud.
This plea must therefore also be rejected.
Järelikult tuleb see väide samuti tagasi lükata.
C — Third plea in law: the applicant’s lack of negligence or intentional fault
C – Kolmas väide, mis puudutab hagejapoolse hooletuse ja tahtluse puudumist
The applicant maintains that it is guilty of neither negligence nor intentional fault.
Hageja väidab, et ta ei pannud tegu toime ei hooletusest ega tahtlikult.
First of all, it observes that its wholesale and retail charges were all authorised by decisions of the BMPT, then of RegTP.
Esiteks meenutab ta, et nii tema võrguteenuste hindadele kui jaehindadele on BMPT ning hiljem RegTP oma otsustega loa andnud.
The applicant could thus legitimately assume that those charges were lawful.
Hageja võis seega õiguspäraselt nende hindade seaduslikkust eeldada.
It submits that RegTP is a neutral and independent State body.
Ta rõhutab, et RegTP on neutraalne ja sõltumatu riigiasutus.
It was for RegTP, rather than the applicant, to ascertain whether the wholesale and retail prices were compatible with Article 82 EC.
Selle kontrollimine, kas võrguteenuste hinnad ja jaehinnad on kooskõlas EÜ artikliga 82, kuulub RegTP, mitte hageja pädevusse.
In addition, in its judgment of 16 January 2002, the Oberlandesgericht Düsseldorf held that responsibility for the charges set by RegTP could not be attributed to the applicant.
Lisaks leidis Oberlandesgericht Düsseldorf oma 16. jaanuari 2002. aasta otsuses, et hageja ei ole vastutav RegTP kehtestatud tariifide eest.
Second, the applicant was informed by agents of the Commission in a meeting on 17 April 2000 that the proceeding relating to the applicant would not be pursued because the Commission had initiated proceedings against the Federal Republic of Germany for failure to fulfil obligations.
Teiseks teatasid komisjoni teenistujad hagejale 17. aprilli 2000. aasta koosolekul, et menetlust tema suhtes ei jätkata, kuna komisjon on alustanud Saksamaa Liitvabariigi suhtes liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust.
It further submits that the Commission did not carry out any measures of inquiry between January 2000 and June 2001 — a period of approximately one and a half years.
Hageja lisab, et komisjon ei teinud ajavahemikus jaanuarist 2000 kuni juunini 2001, st ligikaudu pooleteise aasta vältel ühtegi uurimistoimingut.
The applicant was entitled to infer from the Commission’s conduct that the Commission did not have sufficient grounds to accuse the applicant of an abuse of dominant position, at least in respect of the period between January 2000 and June 2001.
Hagejal oli õigus komisjoni sellisest käitumisest järeldada, et komisjonil ei olnud piisavalt alust talle turgu valitseva seisundi kuritarvitamist ette heita ning seda vähemalt ajavahemiku jaanuarist 2000 kuni juunini 2001 osas.
In its reply, the applicant further submits that it inferred from the initiation of the proceedings for failure to fulfil obligations, the suspension of the abuse proceeding and the explanations given by the Commission at the meeting on 17 April 2000, that the Commission had abandoned the objection relating to the infringement of Article 82 EC.
Repliigis lisab hageja, et ta järeldas liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse alustamisest, kuritarvituse menetlemise peatamisest ning komisjoni poolt 17. aprilli 2000. aasta koosolekul antud selgitustest, et komisjon on loobunud EÜ artikli 82 rikkumist puudutavast etteheitest.
Third, the applicant observes that, in the absence of Community caselaw and of previous Commission practice in taking decisions on margin squeezes in the telecommunications sector, it never doubted that RegTP’s assessment was correct.
Kolmandaks märgib hageja, et kuna telekommunikatsiooni valdkonnas puudub hinnakruvi efekti puudutav ühenduse kohtupraktika ja komisjoni otsustuspraktika, ei kahelnud ta kunagi RegTP antud hinnangu õigsuses.
Furthermore, as a result of the administrative practice of RegTP, which has considered the margin squeeze issue on many occasions, the applicant could assume that the Commission would ultimately reach the same conclusion as RegTP.
Pealegi võis hageja RegTP halduspraktika alusel – arvestades, et RegTP analüüsis korduvalt hinnakruvi efektiga seotud probleeme – eeldada, et komisjon jõuab lõpuks samasugusele järeldusele nagu RegTP .
The Commission and the second intervener contend that this plea should be rejected.
Komisjon ja menetlusse astuja 2 paluvad käesoleva väite tagasi lükata.
On the question as to whether the infringements were committed intentionally or negligently and are therefore liable to be punished by a fine in accordance with the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17, it has been held that that condition is satisfied where the undertaking concerned cannot be unaware of the anticompetitive nature of its conduct, whether or not it was aware that it was infringing the competition rules of the Treaty (Case T-65/89 BPB Industries and British Gypsum v Commission [1993] ECR II-389, paragraph 165, and Case T-83/91 Tetra Pak v Commission [1994] ECR II-755, paragraph 238).
Mis puudutab küsimust, kas rikkumised pandi toime hooletusest või tahtlikult ja kas nende eest võib seetõttu määrata trahvi vastavalt määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 esimesele lõigule, siis on juba leitud, et see tingimus on täidetud, kui asjaomasele ettevõtjale ei saanud olla teadmata tema tegevuse konkurentsivastasus, olenemata sellest, kas ta oli teadlik sellest, et ta rikub asutamislepingu konkurentsieeskirju (Esimese Astme Kohtu 1. aprilli 1993. aasta otsus kohtuasjas T-65/89: BPB Industries ja British Gypsum vs. komisjon, EKL 1993, lk II-389, punkt 165, ja 6. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas T-83/91: Tetra Pak vs. komisjon, EKL 1994, lk II-755, punkt 238).
In the present case, the applicant could not be unaware that, notwithstanding the authorisation decisions of RegTP, it had genuine scope to fix its retail prices and, consequently, to reduce the margin squeeze by increasing those prices.
Käesolevas asjas ei saanud hagejale olla teadmata, et vaatamata RegTP loaotsustele oli tal tegelik tegutsemisruum jaehindade kehtestamiseks ning seeläbi ka hinnakruvi efekti vähendamiseks jaehindade tõstmise teel.
In addition, the applicant could not be unaware that that margin squeeze entailed serious restrictions on competition, particularly in view of its monopoly on the wholesale market and its virtual monopoly on the market in retail access services (recitals 97 to 100 to the contested decision).
Lisaks ei saanud hagejale olla teadmata, et hinnakruvi efekt tõi kaasa tõsiseid konkurentsipiiranguid, võttes eriti arvesse hageja monopoolset seisundit võrguteenuste turul ja peaaegu monopoolset seisundit abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste turul (vaidlustatud otsus, põhjendused 97–100).
It follows that the initial conditions enabling the Commission to impose fines are fulfilled (order in SPO and Others v Commission, cited in paragraph 274 above, paragraph 53).
Järelikult on algsed tingimused selleks, et komisjon võiks trahvi määrata, täidetud (eespool punktis 274 viidatud kohtumäärus SPO jt vs. komisjon, punkt 53).
Furthermore, it must be held that the initiation of a prelitigation procedure against the Federal Republic of Germany does not affect the initial conditions in the first subparagraph of Article 15(2) of Regulation No 17.
Lisaks tuleb tõdeda, et kohtueelse menetluse alustamine Saksamaa Liitvabariigi suhtes ei mõjuta mingil viisil määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 esimeses lõigus sisalduvaid algseid tingimusi.
The applicant could not be unaware that it had genuine scope to increase its retail prices and that its pricing practices were hindering the growth of competition in the market in local network access services, a market in which the degree of competition was already weakened as a result, in particular, of its presence (see, to that effect, Hoffmann-La Roche v Commission, cited in paragraph 226 above, paragraph 91).
Hagejale ju ei saanud olla teadmata, et esiteks oli tal tegelik tegutsemisruum oma jaehindade tõstmiseks ja et teiseks takistas tema hinnapraktika konkurentsi arengut kliendiliinile juurdepääsu teenuste turul, kus konkurents oli just tema turuloleku tõttu juba nõrgenenud (vt selle kohta eespool punktis 226 viidatud kohtuotsus Hoffmann-La Roche vs. komisjon, punkt 91).
Finally, the argument relating to RegTP’s examination of the margin squeeze must be rejected for the reasons set out in paragraphs 267 to 269 above.
Lõpuks tuleb argument, mis puudutab hinnakruvi efekti analüüsimist RegTP poolt, eespool punktides 267–269 esitatud põhjustel tagasi lükata.
The third plea must therefore also be rejected.
Seega tuleb ka kolmas väide tagasi lükata.
D — Fourth and sixth pleas: insufficient account taken of charges legislation in calculating the level of the fine, and insufficient account taken of attenuating circumstances
D – Neljas väide, mis puudutab asjaolu, et hindade reguleerimist võeti trahvi suuruse määramisel arvesse ebapiisavalt, ja kuues väide, mis puudutab kergendavate asjaolude ebapiisavat arvessevõtmist
The applicant submits that the Commission was wrong to characterise the alleged infringement as serious.
Hageja väidab, et komisjonil ei olnud õigust väidetavat rikkumist raskeks kvalifitseerida.
The applicant’s contribution to the infringement was slight because the charges at issue were set by RegTP.
Hageja panus rikkumisse oli väike, kuna RegTP kehtestas vaidlusalused tariifid.
The infringement could therefore at best be described as minor, in accordance with the Guidelines on the method of setting fines imposed pursuant to Article 15(2) of Regulation No 17 and Article 65(5) of the ECSC Treaty (OJ 1998 C 9, p. 3; ‘the Guidelines’).
Seega võib rikkumise vastavalt suunistele määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”) kvalifitseerida kõige enam kergeks.
The applicant maintains
Hageja rõhutab, et 19. detsembri
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION that, by decision of 19 December 2002, RegTP had even rejected an application by the applicant for an increase in its retail charges beyond the ceiling prescribed, even though, in support of the application, the applicant had referred to the procedure initiated by the Commission as justification for exceeding that ceiling.
2002. aasta otsusega jättis RegTP isegi rahuldamata hageja taotluse tõsta jaehindu kehtestatud hinnalaest kõrgemale, kuigi selle taotluse toetuseks viitas hageja ettenähtud hinnalae ületamise õigustamiseks menetlusele, mida komisjon oli alustanud.
The 10% reduction in the basic amount of the fine to take account of the regulation of charges by RegTP is therefore insufficient.
Järelikult on trahvi põhisumma vähendamine 10% võrra selleks, et võtta arvesse hindade reguleerimist RegTP poolt, ebapiisav.
A ‘reasonable doubt’ as to whether the applicant’s conduct ‘does indeed constitute an infringement’ within the meaning of the Guidelines can be justified on the basis of RegTP’s decisions.
RegTP otsused võisid anda alust „põhjendatud kahtlus[eks]”, kas hageja tegevus „kujutab endast rikkumist” eespool viidatud suuniste tähenduses.
The applicant refers moreover to Commission Decision 2001/892/EC of 25 July 2001 relating to a proceeding under Article 82 of the EC Treaty (COMP/C-1/36.915 — Deutsche Post AG — Interception of cross-border mail) (OJ 2001 L 331, p. 40; ‘the Deutsche Post decision’), in which the Commission imposed only a symbolic fine, owing to the fact that the company in question had behaved in a manner which was in accordance with the caselaw of the German courts, and no Community caselaw existed concerning cross-border letter mail services.
Hageja viitab lisaks komisjoni 25. juuli 2001. aasta otsusele 2001/892/EÜ, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artikli 82 kohaldamise menetlust (COMP/C-1/36.915 – Deutsche Post AG – Piiriüleste postisaadetiste kinnipidamine) (EÜT L 331, lk 40; edaspidi „Deutsche Posti otsus”), milles komisjon määras üksnes sümboolse trahvi, kuna ta võttis arvesse asjaolu, et kõnealune äriühing tegutses kooskõlas Saksa kohtute praktikaga ning et piiriülese posti teenuste kohta puudus ühenduse kohtupraktika.
The Commission should also have taken other attenuating circumstances into account when setting the fine, namely the lack of any serious restriction on competition and the fact that the applicant’s low retail prices fulfil a social function.
Trahvi määrates oleks komisjon pidanud ka arvesse võtma muid kergendavaid asjaolusid, st esiteks raske konkurentsipiirangu puudumist ja teiseks asjaolu, et hageja madalad jaehinnad täidavad sotsiaalset ülesannet.
In its reply, the applicant draws attention to the judgment of the Oberlandesgericht Düsseldorf of 16 January 2002.
Repliigis juhib hageja tähelepanu Oberlandesgericht Düsseldorfi 16. jaanuari 2002. aasta otsusele.
It observes that that court held that the levy of charges set by RegTP cannot constitute an abuse of the applicant’s dominant position and that the mere lodging of a tariff application by the applicant is not sufficient to make the applicant responsible for an infringement of competition law.
Ta märgib, et kõnealune kohus leidis, et RegTP kehtestatud hindade küsimine ei saa endast kujutada hageja turgu valitseva seisundi kuritarvitamist ning et üksnes hinna kehtestamise taotluse esitamisest hageja poolt ei piisa selleks, et panna talle süüks konkurentsiõiguse rikkumist.
According to the Oberlandesgericht Düsseldorf, the applicant was under no obligation under competition law to make other applications.
Sama kohtu sõnul ei ole hagejal mingit konkurentsiõigusest tulenevat kohustust uusi taotlusi esitada.
At most, a symbolic fine could have been
Kõige enam oleks võinud talle määrata sümboolse trahvi, võttes arvesse, et tariifid
In recitals 206 and 207 to the contested decision, the Commission characterised the infringement as serious, not as very serious, in respect of the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 on the grounds, first, that the weighted method applied to determine the margin squeeze was new and had not previously been the subject of a formal decision and, second, that the applicant had steadily reduced the margin squeeze since 1999 at least.
Vaidlustatud otsuse põhjendustes 206 ja 207 kvalifitseeris komisjon rikkumise ajavahemiku 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 osas raskeks, mitte väga raskeks esiteks põhjusel, et hinnakruvi efekti arvutamise meetod, mis põhineb kaalutud lähenemisviisil, oli uus ja selle kohta ei olnud tehtud veel ühtegi formaalset otsust, ning teiseks põhjusel, et hageja vähendas hinnakruvi efekti vähemalt alates 1999. aastast.
As regards the period from 1 January 2002 to May 2003, the Commission held that there was a minor infringement (recital 207 to the contested decision), because ‘[the applicant’s] only legal means of reducing the margin squeeze [was] limited to increases in the T-DSL charges’ (recital 206 to the contested decision).
Ajavahemiku 1. jaanuarist 2002 kuni maini 2003 osas leidis komisjon, et rikkumine oli kerge (vaidlustatud otsus, põhjendus 207), kuna hageja „õiguslik võimalus hinnakruvi efekti vähendada [oli] piiratud T-DSL-i hinna tõstmisega” (vaidlustatud otsus, põhjendus 206).
Furthermore, in respect of the same period, the Commission made no increase in the fine to reflect the duration of the infringement ‘in view of the regulatory restrictions on [the applicant’s] scope for adjusting tariffs’ (recital 211 to the contested decision).
Ta loobus sama perioodi osas ka igasugusest trahvi suurendamisest rikkumise kestuse alusel, „võttes arvesse regulatiivseid piiranguid, mis piiravad [hageja] tegutsemisruumi oma hindade muutmisel” (vaidlustatud otsus, põhjendus 211).
In recital 212 to the contested decision, the Commission treated the fact that ‘the [applicant’s] retail and wholesale charges in question in the current proceeding were subject to sector specific regulation since [1998] on national level until today’ as an attenuating circumstance.
Vaidlustatud otsuse põhjenduses 212 käsitles komisjon kergendava asjaoluna seda, et hageja „asjaomased jaehinnad ja võrguteenuste hinnad on hinnad, mille suhtes alates 1998. aasta algusest on siseriiklikul tasandil rakendatud – ja rakendatakse tänini – valdkondlikku reguleerimist”.
On the basis of the foregoing considerations, the Commission imposed a fine of EUR 12.6 million on the applicant in Article 3 of the contested decision.
Eespool esitatud kaalutlustel määras komisjon vaidlustatud otsuse artiklis 3 hagejale trahvi summas 12,6 miljonit eurot.
It determined the amount of the fine using the method which it had laid down in the Guidelines.
Ta määras trahvi suuruse kindlaks suunistes kehtestatud meetodit rakendades.
Thus, in accordance with the second paragraph of Section 1A of the Guidelines, the amount of the fine to take account of the gravity of the infringement was set at EUR 10 million (recital 207 to the contested decision).
Vastavalt suuniste punkti 1 A osa teisele lõigule määras ta rikkumise raskusastme põhjal trahvisummaks 10 miljonit eurot (vaidlustatud otsus, põhjendus 207).