natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Polish Government, by contrast, takes the view that Directive 96/71 does not justify making the award of a contract subject to the service provider’s paying posted workers wages above the minimum rate mentioned in Article 3(1)(c) of that directive.
Poola valitsus on seevastu seisukohal, et direktiiv 96/71 ei õigusta hankelepingu sõlmimiseks sellise tingimuse seadmist, mille kohaselt peab teenuseosutaja maksma lähetatud töötajatele selle direktiivi artikli 3 lõike 1 punktis c sätestatud alammäärast kõrgemat palka.
That government points out that it is evident from the order for reference that the levels of remuneration laid down in the collective agreements in force at the place where the services are performed are significantly higher than the minimum defined in the AEntG.
Eelotsusetaotlusest tuleneb aga, et tööde teostamise kohas kohaldatavates kollektiivlepingutes ette nähtud tasumäärad on tunduvalt kõrgemad AEntG-s määratud töötasu miinimummäärast.
The Belgian Government considers that such a restriction may be justified, first where the workers do not enjoy a comparable level of protection under the law of the Member State where their employer is established, so that the application of the national rules of the host State confers a genuine benefit on them, significantly adding to their social protection, and secondly where the application of those rules is proportionate to the public interest objective pursued.
Belgia valitsus leiab, et selline tõke võib olla õigustatud ühelt poolt, kui asukohamaa õigusaktid ei taga töötajatele samaväärset kaitset, nii et vastuvõtva riigi siseriiklike õigusnormide kohaldamine annab neile tegeliku eelise, mis aitab märgatavalt kaasa töötajate sotsiaalkaitsele, ja teiselt poolt, kui selle õigusnormi kohaldamine on avalikes huvides taotletava eesmärgiga proportsionaalne.
In the alternative, the Polish Government maintains that the measure at issue in the main proceedings infringes Article 49 EC.
Teise võimalusena väidab Poola valitsus, et põhikohtuasjas arutatav meede on vastuolus EÜ artikliga 49.
According to that government, it constitutes an unjustified obstacle to the freedom to provide services.
Tema arvates takistab see meede põhjendamatult teenuste osutamise vabadust.
It shares the view of the court of reference that the purpose of the Landesvergabegesetz is to shield German building undertakings from competition from other Member States, thereby de facto achieving an economic purpose which,
Ta jagab eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukohta, mille kohaselt on liidumaa seaduse sätete eesmärk kaitsta Saksa ehitusettevõtjaid teistest liikmesriikidest tuleva konkurentsi eest, mis seega teenib
RÜFFERT industry or profession concerned and within the territorial scope of such agreements.
RÜFFERT asjaomase sektori või kutseala ettevõtjad, kes kuuluvad nende lepingute territoriaalsesse kohaldamisalasse.
according to the caselaw of the Court, cannot justify a restriction on a fundamental freedom.
tegelikult majanduslikku laadi eesmärki, millega ei saa Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt õigustada põhivabaduse piirangut.
According to the Polish Government, such provisions go beyond what is necessary to combat unfair competition, that objective being adequately attained by the setting of a minimum rate of pay in the AEntG.
Sellised sätted lähevad kaugemale ebaseadusliku konkurentsi vastu võitlemiseks vajalikust, kuna selle eesmärgi saavutamiseks piisab AEntG-s kehtestatud töötasu miinimummäärast.
For that reason, the Commission considers that, in so far as the Landesvergabegesetz requires compliance with a level of remuneration laid down in a collective agreement that has not been declared to be universally applicable, that law must be considered incompatible with Directive 96/71.
Sellepärast leiab komisjon, et kuivõrd liidumaa seadus kehtestab kohustuse järgida töötasu määra, mis on ette nähtud kollektiivlepingus, mis ei ole kuulutatud üldkohaldatavaks, tuleb see seadus lugeda direktiiviga 96/71 vastuolus olevaks.
It would thus fall outside the scope of the guarantees that Community law provides with regard to the minimum remuneration of posted workers and which are harmonised by that directive.
Nimelt väljub see seadus nimetatud direktiiviga ühtlustatud tagatiste raamistikust, mille ühenduse õigusaktid näevad ette lähetatud töötajate minimaalse töötasu kohta.
The Commission of the European Communities considers that the dispute in the main proceedings falls within the scope of Directive 96/71 and that the question referred for a preliminary ruling should therefore be examined first and foremost in the light of that directive.
Euroopa Ühenduste Komisjon leiab, et põhikohtuasi kuulub direktiivi 96/71 kohaldamisalasse ja et eelotsuse küsimust tuleb seega uurida eelkõige sellest lähtuvalt.
It states that the aim of that directive is to strike a balance between the freedom to provide services and the protection of posted workers.
Ta märgib, et nimetatud direktiivi eesmärk on luua tasakaal teenuste osutamise vabaduse ja lähetatud töötajate kaitse vahel.
In order to achieve that objective, the Community legislature established, in Article 3 of Directive 96/71, a detailed framework with which the Member States must comply.
Selle saavutamiseks on ühenduse seadusandja kehtestanud direktiivi 96/71 artiklis 3 üksikasjaliku raamistiku, mida liikmesriigid peavad järgima.
The Commission adds that the Law of a Land which has the purpose of imposing more demanding terms and conditions of employment solely for posted workers employed in the framework of public contracts, in other words in only one area of economic life, cannot in any event serve an overriding public interest within the meaning of Article 49 EC nor be an appropriate way of pursuing such an interest.
Komisjon lisab, et liidumaa seadus, millega kehtestatakse rangemad töö- ja töölevõtutingimused ainult nende lähetatud töötajate kohta, kes on tööle võetud riigihangete raames, st ühes majandussektoris, ei teeni mingil juhul ülekaalukat avalikku huvi EÜ artikli 49 tähenduses ega ole sobiv selliste huvide teenimiseks.
Since the Federal Republic of Germany has a system for declaring collective agreements to be of universal application, according to the Commission only the first subparagraph of Article 3(8) of the directive is relevant.
Kuna Saksamaa Liitvabariigis kehtib kollektiivlepingute üldkohaldatavaks kuulutamise süsteem, on asjassepuutuv ainult selle direktiivi artikli 3 lõike 8 esimene lõik.
Under that provision, read in conjunction with the second indent of Article 3(1) of the directive, minimum wages should be set for workers posted to Germany only under collective agreements that have been declared to be of universal application, in other words agreements that must be complied with by all undertakings in the
Ent nimetatud direktiivi selle sätte alusel koostoimes artikli 3 lõike 1 teise taandega tuleb Saksamaale lähetatud töötajate palga alammäärad määrata ainult üldkohaldatavaks kuulutatud kollektiivlepingutes, see tähendab lepingutes, mida peavad järgima kõik
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06 tutes, in my view, a contract performance condition.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-346/06 täitmist —, on minu arvates üks lepingu täitmise tingimus.
16 prevent a Member State from applying to posted workers the minimum wage laid down in a national or local collective agreement, but on condition that the agreement in question has been declared to be universally applicable to undertakings in the industry or territory concerned.
16 kohaldab lähetatud töötajatele siseriiklikus või kohalikus kollektiivlepingus ette nähtud palga alammäära, aga ainult tingimusel, et see leping on kuulutatud asjaomase sektori või territooriumi ettevõtjatele üldkohaldatavaks.
I note, however, that Article 23 of the directive in question is not without interest in the present case because it expresses the notion that the performance of the work following the award of a public contract must comply with the employment protection provisions and the working conditions in force in the place where the work is to be carried out.
Märgin siiski, et nimetatud direktiivi artikkel 23 ei ole käesoleva kohtuasja jaoks täiesti tähtsusetu, sest see väljendab mõtet, mille kohaselt tuleb lepingu täitmisel pärast riigihankelepingu sõlmimist arvestada töö teostamise kohas kehtivaid töökaitsealaseid sätteid ja töötingimusi.
In the light of these observations, it should first be noted that, in order to provide a useful reply to the court which has referred to it a question for a preliminary ruling, the Court may be required to take into consideration rules of Community law to which the national court did not refer in its question. 15
Neid märkusi arvestades tuleb meeles pidada, et eelotsuse küsimuse esitanud siseriiklikule kohtule tarviliku vastuse andmiseks peab Euroopa Kohus võib-olla arvestama selliseid ühenduse õigusnorme, millele siseriiklik kohus ei ole küsimuses viidanud. 15
I shall not, however, go further in interpreting Directive 93/37, because that directive is of no assistance with regard to the central issue raised by the question from the court of reference, namely determination of the employment conditions which may, in compliance with Community law, be imposed for the performance of a public contract in a situation where workers are posted in the framework of the provision of services.
Ma ei hakka siiski direktiivi 93/37 põhjalikumalt tõlgendama, sest see ei võimalda vastata käesolevas eelotsuse küsimuses esitatud põhiprobleemile, nimelt kindlaks määrata töötingimusi, mille järgimist võib kooskõlas ühenduse õigusega riigihankelepingu täitmisel nõuda juhtudel, kus töötajad lähetatakse seoses teenuste osutamisega.
With regard first to Directive 93/37, I have indicated above that that directive does not regulate the performance of public contracts.
Mis puutub kõigepealt direktiivi 93/37, siis ma märkisin eespool, et sellega ei korraldata riigihangete täitmise etappi.
The undertaking that contractors must make under Paragraphs 3(1) and 4(1) of the Landesvergabegesetz to pay their employees at least the remuneration prescribed by the collective agreement in force at the place where the services in question are performed and to impose the same obligation on their subcontractors consti-
Ent kohustus, mille pakkujad peavad liidumaa seaduse § 3 lõike 1 ja § 4 lõike 1 alusel võtma — maksta oma töötajatele vähemalt töötasu, mis on ette nähtud asjaomaste tööde teostamise kohas kehtivas kollektiivlepingus, ja nõuda oma alltöövõtjatelt sama kohustuse
16 — See in this respect the interpretative communication of the Commission on the Community law applicable to public procurement and the possibilities for integrating social considerations into public procurement, which states that ‘contract conditions are obligations which must be accepted by the successful tenderer and which relate to the performance of the contract’ and by means of which tenderers ‘undertake, when submitting their bids, to meet such conditions if the contract is awarded to them’ (p. 17).
16 — Vt selle kohta komisjoni tõlgendav teatis riigihangetele kohaldatava ühenduse õiguse ja nendesse hangetesse sotsiaalaspektide integreerimise võimaluste kohta, milles täpsustatakse, et „[lepingu] täitmise tingimus on kohustus, mida riigihanke edukas pakkuja peab nõustuma täitma ja mis seondub lepingu täitmisega”, ja millega „pakkujad kohustuvad oma pakkumise esitamisel täitma seda nõuet, kui hankeleping sõlmitakse nendega” (lk 17).
15 — See in particular Case C-60/03 Wolff & Müller [2004] ECR I-9553, paragraph 24. I - 2008
15 — Vt eelkõige 12. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-60/03: Wolff & Müller (EKL 2004, lk I-9553, punkt 24). I - 2008
Turning now to Directive 96/71, I am of the opinion that the facts in the dispute in the main proceedings, as described in the order for reference, must be held to fall within the scope of that directive, since they correspond to the situation described in Article 1(3)(a) of that directive.
Niisiis arvan ma direktiivi 96/71 suhtes, et põhikohtuasja asjaolusid, nagu on kirjeldatud eelotsusetaotluses, tuleb lugeda selle direktiivi kohaldamisalasse kuuluvaks, kuivõrd nende puhul on tegemist direktiivi artikli 1 lõike 3 punktis a nimetatud juhtumiga.
Nevertheless, in so far as the Law lays down conditions for the performance of works contracts — in this instance the payment of a minimum wage — which must be applied to the workers employed by the contractor and/or by any subcontractor, including workers posted in the framework of the provision of services, which is the case in the main proceedings, it is necessary to examine the Law in the light of secondary Community law on the posting of workers in the framework of the provision of services.
Kuivõrd aga see seadus näeb ette töölepingute täitmise tingimused — antud juhul töötasu miinimummäära järgimise —, mida tuleb kohustuslikult rakendada võimaliku pakkuja ja/või alltöövõtja töötajate, sealhulgas teenuste osutamise raames lähetatud töötajate suhtes, nagu on tegemist põhikohtuasjas, tuleb seda seadust uurida ühenduse teisese õiguse seisukohast, mis käsitleb töötajate lähetamist seoses teenuste osutamisega.
To be more precise, we have here a case in which an undertaking established in a Member State, namely PKZ established in Poland, has posted Polish workers, for its account and under its direction, on the territory of another Member State, in the event the Federal Republic of Germany, in the framework of a subcontracting contract concluded between the undertaking making the posting and the party for whom the services are intended, operating in the latter Member State, that is to say the defendant in the main proceedings.
Täpsemalt on siin tõepoolest tegemist juhtumiga, kus liikmesriigis asutatud ettevõtja — antud juhul Poolas asutatud äriühing PKZ — lähetas Poola töötajad oma nimel ja juhtimisel teise liikmesriigi territooriumile, antud juhul Saksamaa Liitvabariiki — alltöövõtulepingu alusel, mis on sõlmitud lähetava ettevõtja ja viimatinimetatud liikmesriigis tegutseva lepinguosalise vahel, kellele teenuseid osutatakse ja kes on antud põhikohtuasjas kostja.
Moreover, it is common ground that the facts in the dispute in the main proceedings occurred after the expiry of the period for Member States to transpose Directive 96/71, that is to say after 16 December 1999.
Lisaks on teada, et põhikohtuasja asjaolud leidsid aset pärast liikmesriikidele direktiivi 96/71 ülevõtmiseks antud tähtaja lõppemist, st pärast 16. detsembrit 1999.
I shall therefore begin by examining whether Directive 96/71 must be interpreted as precluding national legislation, such as the Landesvergabegesetz, which requires contractors and, indirectly, their subcontractors to pay workers posted in the framework of the performance of a public contract at least the remuneration prescribed by the collective agreement in force at the place where those services are performed, on pain of penalties that may go as far as the termination of the works contract, where the collective agreement to which the legislation in question refers is not declared to be universally applicable within the meaning of the first subparagraph of Article 3(8) of that directive.
Alustan seega küsimusest, kas direktiivi 96/71 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline riigihankelepingute sõlmimist käsitlev siseriiklik õigusnorm nagu liidumaa seadus, mis kohustab pakkujaid ja kaudselt nende alltöövõtjaid maksma riigihankelepingu täitmise raames lähetatud töötajatele vähemalt tööde teostamise kohas kehtivas kollektiivlepingus ette nähtud töötasu, mille järgimata jätmisel võivad sanktsioonid ulatuda kuni ehitustöölepingu lõpetamiseni, kui selles õigusaktis viidatud kollektiivleping ei ole tunnistatud üldkohaldatavaks selle direktiivi artikli 3 lõike 8 esimese lõigu tähenduses.
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-346/06
A — The interpretation of Directive 96/71
A. Direktiivi 96/71 tõlgendamine
Since its judgment in Seco and Desquenne & Giral, 17 the Court has taken the view that, as a general rule, Community law does not preclude Member States from applying their legislation, or collective labour agreements entered into by both sides of industry, to any person who is employed, even temporarily, within their territory, no matter in which country the employer is established, just as Community law does not prohibit Member States from enforcing those rules by appropriate means. 18 This caselaw of the Court is reiterated in the 12th recital in the preamble to Directive 96/71. 66.
Tõsi küll, Euroopa Kohus on tunnistanud alates oma 3. veebruari 1982. aasta otsusest Seco ja Desquenne & Giral 17, et põhimõtteliselt ei ole ühenduse õigusega vastuolus, kui liikmesriikide õigus või tööturu osapoolte vahelised kollektiivlepingud laienevad kõigile selles riigis kasvõi ajutiselt palgatööd tegevatele isikutele sõltumata nende tööandja asukohariigist; samuti ei keela ühenduse õigus liikmesriikidel asjakohaste vahenditega tagada nende eeskirjade täitmist. 18See Euroopa Kohtu kohtupraktika on võetud direktiivi 96/71 12. põhjendusse. 66.
In my opinion, Directive 96/71 cannot be interpreted as precluding a measure such as that at issue in the main proceedings.
Minu arvates ei saa direktiivi 96/71 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline meede, nagu on põhikohtuasjas arutamisel.
In order to be convinced of this view, it is necessary to describe the system established by this directive.
Selles veendumiseks tuleb kirjeldada selle direktiiviga kehtestatud süsteemi.
I shall then examine, in the light of the system described in that way, the arrangements under German law for determining minimum rates of pay in the construction industry.
Seejärel uurin ma kirjeldatud süsteemist lähtudes Saksa õiguses ehitussektori palga alammäära kindlaksmääramiseks kehtivat korda.
The first contribution of this directive is to make mandatory what until then had been only an option for Member States.
Selle direktiivi esimene panus on muuta liikmesriikidele varem ainult valida antud õigus kohustuseks.
The directive thus requires the Member States to apply to undertakings established in another Member State which post workers to their territory in the framework of the transnational provision of services a number of national rules setting terms and conditions of employment covering certain matters.
Nimetatud direktiiv kohustab seega liikmesriike kohaldama teises liikmesriigis asuvate ettevõtjate suhtes, kes lähetavad riikidevahelise teenuste osutamise raames töötajaid nende territooriumile, teatud siseriiklikke õigusnorme, millega kehtestatakse töö- ja töölevõtutingimused teatud valdkondades.
As I have already indicated above, Directive 96/71 is designed to coordinate the laws of the Member States in order to lay down a nucleus of mandatory rules for minimum protection to be observed in the host country by employers who post workers to perform temporary work in the territory of a Member State where the services are provided.
Nagu ma eespool märkisin, on direktiivi 96/71 eesmärk liikmesriikide õigusaktide kooskõlastamine nii, et nähakse ette kohustuslikud minimaalse kaitse eeskirjad, mida peavad vastuvõtvas riigis järgima tööandjad, kes lähetavad töötajaid ajutiselt teostama töid selle liikmesriigi territooriumil, kus teenuseid osutatakse.
Another contribution of Directive 96/71 is to give substance to the ‘nucleus’ of protect- ive rules, the application of which the Community legislature wished to guarantee for the benefit of posted workers.
Direktiivi 96/71 teine panus on konsolideerida töökaitsealased eeskirjad, mille kohaldamist lähetatud töötajate suhtes ühenduse seadusandja soovis tagada.
17 — Joined Cases 62/81 and 63/81 [1982] ECR 223.18 — Paragraph 14.
17 — 3. veebruari 1982. aasta otsus liidetud kohtuasjades 62/81 ja 63/81 (EKL 1982, lk 223).
In adopting that directive, the Community legislature not only appropriated the caselaw established over time by the Court on the posting of workers in the framework of the provision of services but also clarified and strengthened it.
Selle direktiivi vastu võtmisega ühenduse seadusandja mitte ainult ei võtnud omaks Euroopa Kohtu poolt järk-järgult kehtestatud kohtupraktikat, mis käsitleb töötajate lähetamist seoses teenuste osutamisega, vaid ta ka täpsustas ja tugevdas seda.
Hence, Article 3(1) of the directive lays down the national rules establishing terms and conditions of employment which cannot be denied to posted workers in the Member State in which the service is performed.
Nii määratakse selle direktiivi artikli 3 lõikes 1 kindlaks siseriiklikud eeskirjad töö- ja töölevõtutingimuste kohta, mis tuleb kindlustada lähetatud töötajatele liikmesriigis, kus teenust osutatakse.
These mandatory terms of employment include minimum rates of pay, whether set by law, regulation or administrative provision or, in the case of building work, by collective agreements or arbitration awards which have been declared universally applicable within the meaning of Article 3(8) of the directive.
Nende kohustuslike töötingimuste hulgas on palga alammäär olenemata sellest, kas see on kehtestatud õigus- või haldusnormidega või — ehitusvaldkonnas — nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 8 tähenduses üldiselt kohaldatavaks tunnistatud kollektiivlepingutega või vahekohtu otsustega.
As the Court has recently indicated, the directive establishes ‘a list of national rules that a Member State must apply to undertakings established abroad which post workers on that Member State’s territory in the framework of the provision of transnational services’.
Nagu Euroopa Kohus hiljuti märkis, kehtestatakse nimetatud direktiiviga „siseriiklike õigusnormide nimekiri, mida liikmesriigid peavad kohaldama teises liikmesriigis asuvate ettevõtjate suhtes, kes lähetavad riikidevahelise teenuste osutamise raames töötajaid nende territooriumile”.
19 In that sense, they are mandatory protective rules.
19Siinkohal on tegemist kohustuslike töökaitse eeskirjadega.
This category of terms of employment has special features by comparison with the other matters mentioned in Article 3(1) of Directive 96/71, such as maximum work periods and minimum rest periods, health, safety and hygiene at work, and the minimum length of paid annual holidays.
Selle kategooria töötingimustel on erijooned võrreldes teiste direktiivi 96/71 artikli 3 lõikes 1 nimetatud valdkondadega, nagu maksimaalne tööaeg ja minimaalne puhkeaeg, tööohutus, -tervishoid ja -hügieen, samuti tasulise põhipuhkuse minimaalne pikkus.
Community actions have been developed for the other terms of employment referred to, and in particular it has been possible to harmonise national legislation by means of directives setting minimum requirements.
Teiste nimetatud töötingimuste kohta on arendatud ühenduse meetmeid; siseriiklike õigusaktide ühtlustamine viidi läbi miinimumnõudeid kehtestavate direktiivide abil.
20 The situ- ation is different with regard to minimum rates of pay, for which no Community measure of this kind yet exists. 21
20 Teisiti on aga palga alammäära puhul, mille kohta selliseid ühenduse meetmeid veel ei ole. 21
The listing of these rules by the Community legislature strengthens legal certainty, in that the provider of services established in another Member State is now certain that he will be required to apply a minimum and clearly identifiable basic set of rules on terms and conditions of employment in force in the State where the services are provided.
Nende eeskirjade loetlemine ühenduse seadusandja poolt tugevdab õiguskindlust, kuivõrd teises liikmesriigis asuv teenuste osutaja võib olla nüüdsest kindel, et talle kehtestatakse töö- ja töölevõtutingimuste osas selgelt kindlaks määratud minimaalsed eeskirjad, mis kehtivad selles liikmesriigis, kus teenuseid osutatakse.
20 — See in particular Directive 2003/88/EC of the European Parliament and of the Council of 4 November 2003 concerning certain aspects of the organisation of working time (OJ 2003 L 299, p. 9).
20 — Vt eelkõige Euroopa parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (ELT L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381).