natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— the request made by the applicant was based on Decision 93/731, Article 1 of which states that ‘[t]he public shall have access to Council documents under the conditions laid down in this Decision’ and that ‘“Council document” means any written text, whatever its medium, containing existing data and held by the Council’;
– hageja taotles põhines otsusel 93/731, mille artikkel 1 sätestab, et „[ü]ldsusel on õigus tutvuda nõukogu dokumentidega käesolevas otsuses sätestatud tingimustel” ja „[n]õukogu dokumendi all mõistetakse igasugust nõukogu valduses olevat kirjalikku teksti […], mis sisaldab olemasolevat teavet”;
— where, as in the present case, the Council is not in possession of the documents corresponding to the request for access, Decision 93/731 does not require it to search for and identify the relevant documents, the irrespective authors and who is in possession of them in order to be able to inform accordingly the person seeking access;
– kui juurdepääsutaotlusele vastavad dokumendid ei ole nõukogu valduses, nagu kõnesoleva juhtumi puhul, siis ei kohusta otsus 93/731 teda otsima ja tuvastama vastavaid dokumente, nende autoreid ja valdajaid, et abistada dokumentidega tutvumist taotlenud isikut;
— in the present case, the Council none the less searched and managed to identify a document covered by the request for access, namely the report of the Committee of Governors, and helpfully referred the applicant to the ECB, the institution in possession of that document.
– käesolevas asjas on nõukogu siiski juurdepääsutaotluses nimetatud dokumenti ehk presidentide komitee aruannet otsinud ja suutnud selle ka tuvastada ning suunanud hageja EKP-sse, kes on selle dokumendi valdaja.
In that regard, it is apparent from the answer given by the Council to a written question of the Court that the Council sent the ECB the applicant’s formal request
Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele antud nõukogu vastusest nähtub selle kohta, et ta edastas hageja kordustaotluse EKP-le ja taotles ühtlasi, et talle edastataks
In response to its request, the Council received a press release of 18 September 1987 which mentions only the report of the Committee of Governors and makes no reference to the report of the Monetary Committee.
Vastusena oma taotlusele sai nõukogu 18. septembri 1987. aasta pressiteate, mis mainib üksnes liikmesriikide keskpankade presidentide komitee aruannet ega maini mingil kujul valuutakomitee aruannet.
The Council also showed that it had carried out an internal search to make sure that no document containing the Basle/Nyborg Agreement had been sent to it following the informal meeting of the Finance Ministers of the Member States mentioned above.
Nõukogu on samuti tõendanud, et ta viis läbi asutusesisese otsingu veendumaks, et talle ei ole pärast eespool nimetatud liikmesriikide rahandusministrite mitteametlikku kohtumist edastatud ühtegi dokumenti, mis sisaldaks Basel-Nyborgi kokkulepet.
In the light of the above considerations, the plea alleging infringement of the principle of sound administration must be rejected.
Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb hea halduse põhimõtte rikkumisel põhinev väide jätta rahuldamata.
As regards the infringement of the principle of legitimate expectations, it should be pointed out that the right to rely on such a principle extends to any person in a situation in which it is apparent that the Community authorities have caused that person to entertain justified hopes (Case 265/85 V and en Bergh en Jurgens and Van Dijk Food Products v Commission [1987] ECR 1155, paragraph 44, and Case C-152/88 Sofrimport v Commission [1990] ECR I-2477, paragraph 26).
Õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumise kohta tuleb meelde tuletada, et õigus tugineda sellele põhimõttele laieneb kõigile eraõiguslikele isikutele, kes leiavad end olukorrast, millest ilmneb, et ühenduse haldusasutus on neis tekitanud põhjendatud lootusi (Euroopa Kohtu 11. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas 265/85: Van den Bergh en Jurgens ja Van Dijk Food Products vs. komisjon, EKL 1987, lk 1155, punkt 44, ja 26. juuni 1990. aasta otsus kohtuasjas 152/88: Sofrimport vs. komisjon, EKL 1990, lk I-2477, punkt 26).
Moreover, a person may not plead infringement of that principle unless he has been given precise assurances by the administration (Case T-290/97 Mehibas Dordtselaan v Commission [2000] ECR II-15, paragraph 59, and the caselaw cited).
Samas ei saa isik selle põhimõtte rikkumisele toetuda juhul, kui ametiasutused ei ole andnud konkreetseid tagatisi (vt Esimese Astme Kohtu 18. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas T-290/97: Mehibas Dordtselaan vs. komisjon, EKL 2000,lk II-15, punkt 59 ja viidatud kohtupraktika).
In the present case, it is sufficient to note that the applicant does not provide any information capable of establishing that the Council gave him precise assurances regarding disclosure of the documents constituting the Basle/Nyborg Agreement.
Käesolevas asjas piisab, kui märkida, et hageja ei ole esitanud ühtegi tõendit, mis kinnitaks, et nõukogu andis talle konkreetseid tagatisi Basel-Nyborgi kokkuleppe moodustavate dokumentide avalikustamise kohta.
It appears, in reality, that the applicant merely framed the plea at issue in abstract terms and did not explain how exactly that principle had allegedly been infringed.
Tegelikult on hageja piirdunud lihtsalt käesoleva väite abstraktse mainimisega ega ole selgitanud, milles täpselt seisneb kõnesoleva põhimõtte rikkumine.
It is thus necessary to reject the plea alleging infringement of the principle of the protection of legitimate expectations.
Seega tuleb õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumisel põhinev väide tagasi lükata.
It follows from all the foregoing that the action brought by the applicant must be dismissed insofar as it concerns the annulment of the Council decision.
Kõigist eelnenud kaalutlusist järeldub, et hageja esitatud hagi tuleb nõukogu otsuse tühistamist nõudvas osas jätta rahuldamata.
(a) The plea of illegality in respect of Article 1 of Decision 1999/284 and Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure
EKP otsuse tühistamise nõue a) Väited, et otsuse 1999/284 artikkel 1 ja EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 on õigusvastased
Although he does not state so expressly in his written pleadings, it is apparent from those pleadings and, more particularly, from the examination of the pleas alleging infringement of the fundamental principle of transparency and of the right of access to documents, as well as a misuse of powers, that the applicant raises a plea of illegality in respect of Article 1 of Decision 1999/284 and Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, and this on two counts in respect of the latter provision.
Kuigi hageja seda oma menetlusdokumentides otseselt ei märgi, nähtub neist ja täpsemini nende väidete uurimisest, mis põhinevad läbipaistvuse aluspõhimõtte ja dokumentidega tutvumise õiguse rikkumisel ning võimu kuritarvitamisel, et hageja väitel on otsuse 1999/284 artikkel 1 ja EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 õigusvastased ning viimane säte on seda kahel põhjusel.
Accordingly, the applicant alleges, first, that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure infringes Article 12.3 of the ESCB Statute and has no legal basis and, second, that Article 1 of Decision 1999/284 and Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, on which the decision of the ECB is based, are contrary to the fundamental principle of transparency and the right of access to documents, as recognised by the caselaw and by Articles 1 EU and 6 EU, Article 110(2) EC and Article 255(1) EC.
Hageja väidab esiteks, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 on vastuolus EKPS põhikirja artikli 12 lõikega 2 ja et tal puudub õiguslik alus ning teiseks, et otsuse 1999/284 artikkel 1 ja EKP kodukorra artikli 23 lõige 3, millel EKP otsus põhineb, on vastuolus läbipaistvuse aluspõhimõttega ja õigusega tutvuda dokumentidega, nii nagu need on leidnud tunnustamist kohtupraktikas ja EL artiklites 1 ja 6 ning EÜ artikli 110 lõikes 2 ja EÜ artikli 255 lõikes 1.
The plea of illegality in respect of Article 1 of Decision 1999/284
Väide, et otsuse 1999/284 artikkel 1 on õigusvastane
As regards the plea of illegality in respect of Article 1 of Decision 1999/284, it should be pointed out that, after basing his first request for access to the Basle/Nyborg Agreement on Decision 1999/284, the applicant made a new request — as he was instructed to do by the ECB — based expressly on Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure with a view to obtaining a reduction of the 30-year period of confidentiality.
Otsuse 1999/284 artikli 1 õigusvastasuse kohta tuleb meelde tuletada, et pärast seda, kui hageja oli esimese taotluse tutvuda Basel-Nyborgi kokkuleppega esitanud otsuse 1999/284 alusel, koostas ta EKP saadetud juhiste põhjal uue taotluse, mis tugines sõnaselgelt EKP kodukorra artikli 23 lõikele 3, ja mille eesmärk oli saavutada 30-aastase konfidentsiaalsusperioodi lühendamine.
The fact that the applicant’s letter of 27 July 1999 wrongly refers to a ‘formal request’ is irrelevant.
Asjaolu, et hageja 27. juuli 1999. aasta kiri kannab eksliku märget „kordustaotlus”, ei ole tähtis.
It is that second request which was refused by the Governing Council in the decision of the ECB, pursuant to Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, and not on the basis of Decision 1999/284.
Nõukogu jättis EKP otsuses rahuldamata just selle teise taotluse, kohaldades sealjuures EKP kodukorra artikli 23 lõiget 3, mitte aga otsust 1999/284.
Therefore, even supposing that the plea alleging the illegality of Article 1 of Decision 1999/284 for infringement of the principle of transparency and of the right of access to documents may be regarded as admissible, it must be rejected as ineffective.
Seega isegi kui oletada, et väide, mis põhineb otsuse 1999/284 artikli 1 õigusvastasusel, kuna see rikub läbipaistvuse põhimõtet, võiks olla vastuvõetav, tuleb see siiski ainetuna tagasi lükata.
In fact, even supposing that plea were to be established, the illegality found would not be such as to call the lawfulness of the decision of the ECB into question.
Isegi kui see väide osutuks tõendatuks, ei mõjutaks tuvastatud õigusvastasus EKP otsuse kehtivust.
The plea of illegality in respect of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure
EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 õigusvastasuse väide
— The admissibility of the plea of illegality in respect of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure
– EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 õigusvastasuse väite vastuvõetavus
The ECB contends that the arguments raised by the applicant in his reply, concerning the ECB’s powers to regulate access to the archives of the Committee of Governors and the lack of any legal basis for Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, constitute a new plea in law which, under Article 48(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, may not be introduced in the course of the proceedings.
EKP väidab, et hageja poolt repliigis esitatud argumentatsioon tema pädevuse kohta reguleerida juurdepääsu presidentide komitee arhiivile ja tema kodukorra artikli 23 lõike 3 õigusliku aluse puudumise kohta kujutab endast uut väidet, mille esitamine menetluse käigus ei ole kodukorra artikli 48 lõikest 2 tulenevalt lubatud.
It follows from Article 44(1)(c), read in conjunction with Article 48(2) of those Rules of Procedure, that the application initiating proceedings must contain, inter alia, a summary of the pleas in law relied on, and that new pleas in law may not be introduced in the course of the proceedings unless they are based on matters of law or of fact which have come to light in the course of the procedure.
Kodukorra artikli 44 lõike 1 punktist c koosmõjus artikli 48 lõikega 2 tuleneb, et menetluse aluseks olevas hagiavalduses tuleb esitada ülevaade fakti- ja õigusväidetest ning menetluse käigus ei või esitada uusi väiteid, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus.
However, a submission which may be regarded as amplifying a submission made previously, whether directly or by implication, in the original application, and which is closely connected therewith, must be declared admissible (Case T-37/89 Hanning v Parliament [1990] ECR II-463, paragraph 38, and Case T-118/96 Thai Bicycle v Council [1998] ECR II-2991, paragraph 142).
Samas tuleb tunnistada vastuvõetavaks väide, millega otseselt või kaudselt täiendatakse hagiavalduses varem esitatud väidet ja millel on selle väitega otsene seos (Esimese Astme Kohtu 20. septembri 1990. aasta otsus kohtuasjas T-37/89: Hanning vs. parlament, EKL 1990, lk II-463, punkt 38, ja Esimese Astme Kohtu 17. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas T-118/96: Thai Bicycle vs. nõukogu, EKL 1998, lk II-2991, punkt 142).
It is common ground that, in his application, the applicant disputed the legality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure.
On selge, et hageja vaidlustas hagiavalduses EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 õiguspärasuse.
Accordingly, the applicant submitted that, although Decision 1999/284 referred to the archives of the ECB and of the EMI, it completely ‘forg[ot]’ the archives of the Committee of Governors, even though they were even older, which were governed by Article 23.3 of the ECB Rules
Hageja väitis, et kuigi otsus 1999/284 viitas EKP ja ERI arhiividele, „unustas” see täielikult presidentide komitee arhiivid, mis on aga palju vanemad ning mida reguleeriti EKP kodukorra artikli 23 lõikes 3. Hageja arvates keelab see
According to the applicant, that provision prohibits access to very wide-ranging categories of documents, reduces his right of access to the documents to nothing and infringes the fundamental principle of transparency, as recognised by Articles 1 EU and 6 EU, as well as by Article 110(2) EC and Article 255(1) EC and by the case-law.
NÕUKOGU JA EKP säte juurdepääsu väga mahukatele dokumendikategooriatele, mis aga muudab tema õiguse tutvuda dokumentidega mõttetuks ja rikub seega läbipaistvuse aluspõhimõtet, nagu see on leidnud tunnustamist EL artiklites 1 ja 6 ning EÜ artikli 110 lõikes 2 ja EÜ artikli 255 lõikes 1 ja kohtupraktikas.
In response to that plea alleging the illegality of Article 23.3 of its Rules of Procedure, the ECB asserts that the status and the specific nature of the documents held in the archives of the Committee of Governors explain and justify their exclusion from the scope of Decision 1999/284 and the adoption, in a perfectly lawful manner, of a specific legal framework, defined in Article 23 of those Rules of Procedure.
EKP kinnitab vastusena sellele väitele, mis põhineb tema kodukorra artikli 23 lõike 3 õigusvastasusel, et presidentide komitee arhiivis säilitatavate dokumentide olemus õigustab nende väljaarvamist otsuse 1999/284 kohaldamisalast ja täiesti õiguspärasel teel õigusliku erikorra vastuvõtmist, mis on sätestatud eespool viidatud artiklis 23.
In support of that assertion, the ECB contends that the archives of the Committee of Governors contain documents drafted, in some cases, by the Committee of Governors, the Committee of Deputies, the subcommittees and the groups of experts and, in other cases, by the Monetary Committee, all of which are third parties in relation to the ECB .
Selle väite põhjenduseks väidab kostja, et presidentide komitee arhiiv sisaldab dokumente, mille on koostanud esiteks presidentide komitee, asepresidentide komitee, alakomiteed ja ekspertgrupid ning teiseks valuutakomitee, kes on kõik EKP suhtes kolmandad isikud.
It is in those circumstances that the applicant submitted, in his reply, that, in regulating access to the archives of the Committee of Governors in its Rules of Procedure, the ECB had exceeded its powers, in breach of Article 12.3 of the ESCB Statute which does not empower the ECB to regulate ‘the affairs of third parties’.
Just neil asjaoludel väitis hageja repliigis, et EKP ületas oma kodukorras presidentide komitee arhiivile juurdepääsu reguleerides oma pädevust, mis on vastuolus EKPS põhikirja artikli 12 lõikega 3, mis ei anna talle õigust reguleerida „kolmandate isikute asju”.
It thus appears that the plea alleging the illegality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, on the ground of an infringement of Article 12.3 of the ESCB Statute, constitutes an amplification of the plea alleging the illegality of that same provision on grounds of infringement of the principle of transparency and of the right of access to documents, which is stated implicitly in the application initiating proceedings and which is closely linked to that plea.
Seega kujutab väide, mis põhineb EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 õigusvastasusel, kuna see rikub EKPS põhikirja artikli 12 lõiget 3, endast täiendust väitele, mis põhineb sama sätte õigusvastasusel, kuna see rikub läbipaistvuse põhimõtet ja õigust tutvuda dokumentidega, ning seda on hagiavalduses kaudselt mainitud ja sellel on viimase väitega otsene seos.
It must therefore be regarded as admissible.
Järelikult tuleb see tunnistada vastuvõetavaks.
— The plea alleging the illegality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure on grounds of infringement of Article 12.3 of the ESCB Statute
– Väide, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 on õigusvastane, kuna see rikub EKPS põhikirja artikli 12 lõiget 3
The context in which Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure was adopted must first be noted .
Kõigepealt tuleb meelde tuletada EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 vastuvõtmise tausta.
The Final Act of the Treaty on European Union, signed at Maastricht on 7 February 1992, contains Declaration No 17, which states as follows:
Maastrichtis 7. veebruaril 1992 allkirjastatud Euroopa Liidu lepingu lõppaktile lisatud deklaratsioonis nr 17 on märgitud:
‘The Conference considers that transparency of the decisionmaking process strengthens the democratic nature of the institutions and the public’s confidence in the administration.
„Konverents leiab, et otsuste tegemise selgus ja arusaadavus tugevdab institutsioonide demokraatlikku iseloomu ning üldsuse usaldust administratsiooni vastu.
The Conference accordingly recommends that the Commission submit to the Council no later than 1993 a report on measures designed to improve public access to the information available to the institutions.’
Vastavalt sellele soovitab konverents, et komisjon esitaks nõukogule hiljemalt 1993. aastal aruande meetmete kohta, mille eesmärk on parandada üldsuse juurdepääsu institutsioonide käsutuses olevale teabele.”
At the close of the European Council at Birmingham on 16 October 1992, the Heads of State or of Government issued a declaration entitled ‘A Community close to its citizens’, in which they stressed the need to make the Community more open .
Euroopa Ülemkogu lõpetamisel Birminghamis 16. oktoobril 1992 tegid riigi- või valitsusjuhid deklaratsiooni „Euroopa kodanikele lähemal asuv ühendus”, milles nad rõhutasid vajadust muuta ühendus avatumaks.
That commitment was reaffirmed at the European Council in Edinburgh on 12 December 1992.
Seda kohustust toonitati taas Euroopa Ülemkogul Edinburghis 12. detsembril 1992. aastal.
On 5 May 1993, the Commission addressed to the Council, the Parliament and the Economic and Social Committee Communication 93/C 156/05 on public access to the institutions’ documents.
5. mail 1993 edastas komisjon nõukogule, parlamendile ja majandus- ja sotsiaalkomiteele teatise 93/C 156/05 üldsuse võimaluse kohta tutvuda institutsioonide dokumentidega.
That communication contained the results of a comparative survey on public access to documents in the Member States and some nonmember countries, and concluded that there was a case for developing further the access to documents at Community level.
See sisaldas erinevaid liikmesriike ja teatud kolmandaid riike võrdlevat uurimust üldsuse võimalusest tutvuda dokumentidega ja märkis, et ühenduse tasandil tuleb juurdepääsu dokumentidele edasi arendada.
On 2 June 1993, the Commission adopted Communication 93/C 166/04 on openness in the Community, setting out the basic principles governing access to documents.
2. juunil 1993 võttis komisjon vastu teatise 93/C 166/04 läbipaistvuse kohta ühenduses, milles on esitatud dokumentidega tutvumist reguleerivad aluspõhimõtted.
At the European Council at Copenhagen on 22 June 1993, the Council and the Commission were called upon to ‘continue their work based on the principle of citizens having the fullest possible access to information’.
Kopenhaageni ülemkogul 22. juunil 1993 paluti nõukogul ja komisjonil „jätkata oma tööd põhimõtte alusel, et kodanikel peab olema teabele võimalikult laiaulatuslik juurdepääs”.
On 6 December 1993, the Council and the Commission adopted a code of conduct aimed at establishing the principles to govern public access to documents held by them, whilst agreeing that they would both implement those principles before 1 January 1994 by means of specific reglementary provisions.
Nõukogu ja komisjon võtsid 6. detsembril 1993 vastu asjaajamiskorra, millega kehtestati põhimõtted, mis reguleerivad üldsuse võimalust tutvuda nende dokumentidega, leppides samas kokku, et kumbki institutsioon rakendab need põhimõtted vastavate erinormidega enne 1. jaanuarit 1994.
To ensure the implementation of that agreement, the Council adopted Decision 93/731 on 20 December 1993, and, on 8 February 1994, the Commission adopted Decision 94/90/ECSC, EC, Euratom on public access to Commission documents (OJ 1994 L 46, p. 58).
Selle kohustuse täitmiseks võttis nõukogu 20. detsembril 1993 vastu otsuse 93/731 ja komisjon 8. veebruaril 1994 otsuse 94/90/ESTÜ, EÜ, Euratom üldsuse juurdepääsu kohta komisjoni dokumentidele (EÜT L 46, lk 58).
On 1 January 1994, the second stage of the EMU began, marked by the setting-up of the EMI and the dissolution of the Committee of Governors.
Majandus- ja rahaliidu teine etapp algas 1. jaanuaril 1994 ning selle algust tähistas ERI asutamine ja presidentide komitee laialisaatmine.
On 3 June 1997, the EMI adopted Decision No 9/97 concerning public access to administrative documents (OJ 1998 L 90, p. 43), that is to say, concerning public access to any record, whatever its medium, which contains existing data and which relates to the actual organisation and functioning of the EMI.
ERI võttis 3. juunil 1997 vastu otsuse 9/97 üldsuse juurdepääsu kohta selle haldusdokumentidele (EÜT 1998 L 90, lk 43), ehk igasugusele kirjalikule tekstile olenemata teabekandjast, mis sisaldab olemasolevat teavet ja mis käsitleb ERI ülesehitust ja tegevust.
The establishment of the ECB on 1 June 1998 brought an end to the tasks of the EMI, which was dissolved upon the establishment of the ECB in accordance with Article 123 EC.
ERI ülesanded lõppesid EKP asutamisega 1. juunil 1998 ja see organisatsioon likvideeriti, nagu oli sätestatud EÜ artiklis 123.
It is in that context that, pursuant to Article 12.3 of the ESCB Statute, the ECB adopted its Rules of Procedure on 7 July 1998, the drafting of which was followed shortly after by the adoption of Decision 1999/284 on 3 November 1998.
EKP võttis 7. juulil 1998 EKPS põhikirja artikli 12 lõike 3 alusel vastu oma kodukorra, millele järgnes mõne aja pärast 3. novembril 1998 otsuse 1999/284 vastuvõtmine.
In the light of the ECB’s assertion, also contested by the applicant, that it is a third party in relation to the authors of the documents held in the archives of the Committee of Governors, which justifies a specific legal framework for access to those documents, as laid down in Article 23.3 of its Rules of Procedure, the applicant submits that the ECB exceeded its powers by regulating access to the archives of the Committee of Governors in its Rules of Procedure, in breach of Article 12.3 of the ESCB Statute which does not empower it to regulate ‘the affairs of third parties’.
Lähtudes EKP kinnitusest, mille hageja on muuseas vaidlustanud, et EKP on presidentide komitee arhiivides säilitatavate dokumentide suhtes kolmas isik, mis õigustab nende dokumentidega tutvumisele tema kodukorra artikli 23 lõikes 3 määratletud teistsuguse õigusliku režiimi kohaldamist, väidab hageja, et EKP on presidentide komitee arhiividega tutvumist reguleerides ületanud oma pädevust ja rikkunud sellega EKPS põhikirja artikli 12 lõiget 3, mis ei anna talle õigust reguleerida „kolmandate isikute asju”.