natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the Belgian Government, the fact that, in the English and German versions of that directive, Articles 4(1) and 16(3) use the same term, namely ‘affected’ and ‘betroffen’ respectively, indicates that those two provisions concern the same idea and that, consequently, the Dutch versions ‘getroffen’ (affected) and ‘die gevolgen ondervinden’ (literally, ‘incurring consequences’), given in Articles 4(1) and 16(3) respectively, have the same meaning.
Belgia valitsus leiab, et asjaolu, et direktiivi inglis- ja saksakeelses versioonis kasutatakse artikli 4 lõikes 1 ja artikli 16 lõikes 3 sama sõna, st vastavalt affected (mõjutatud) ja betroffen (asjassepuutuv), näitab, et nendes kahes sättes peetakse silmas samu asjaolusid ning et järelikult on hollandikeelsetel sõnadel getroffen (mõjutatud) ja die gevolgen ondervinden (kellele tekivad tagajärjed), mis asuvad artikli 4 lõikes 1 ja artikli 16 lõikes 3, sama tähendus.
The national court also takes the view that, since, in the German version, Articles 4(1) and 16(3) of the Framework Directive both use the expression ‘betroffenen’, their scope must be deemed to be the same.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab ka, et kuna raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 ja artikli 16 lõike 3 saksakeelses versioonis kasutatakse sama sõna betroffenen, tuleb neile omistada sama ulatus.
However, the answer to the question referred by the national court cannot be deduced from those findings.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele antavat vastust ei saa siiski nendest tõdemustest tuletada.
Several language versions of the Framework Directive, namely the Bulgarian, Czech, Danish, English, German, Greek, Italian, Latvian, Lithuanian, Polish, Slovak, Spanish and Swedish and versions, use one and the same term in Articles 4(1) and 16(3) of that directive, whereas in other language versions of the same provisions two different terms are used, such as user ‘affecté’ or undertaking ‘affectée’ and parties ‘concernées’ in the French version.
Raamdirektiivi mitmes keeleversioonis, st saksa, inglis-, bulgaaria, taani, hispaania, kreeka, itaalia, läti, leedu, poola, slovaki, rootsi- ja tšehhikeelses versioonis kasutatakse selle direktiivi artikli 4 lõikes 1 ja artikli 16 lõikes 3 üht ja sama sõna, kuid samade sätete muudes keeleversioonides kasutatakse erinevaid väljendeid, näiteks nende sätete prantsuskeelses versioonis kasutaja või ettevõtja, kes on affecté(e) (mõjutatud), ja isikud, kes on concernées (asjassepuutuvad).
It is settled caselaw that the different language versions of a provision of Community law must be uniformly interpreted, and thus, in the case of divergence between those versions, the provision in question must be interpreted by reference to the purpose and general scheme of the rules of which it forms part (Case C-420/98 W.N. [2000] ECR I-2847, paragraph 21, and Case C-56/06 Euro Tex [2007] ECR I-4859, paragraph 27).
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb ühenduse õigusnormide erinevaid keeleversioone tõlgendada ühetaoliselt ning seega tuleb juhul, kui keeleversioonides on erinevusi, sätet tõlgendada lähtuvalt selle õigusakti üldisest ülesehitusest ja eesmärgist, mille osa see säte moodustab (13. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-420/98: W.N., EKL 2000, lk I-2847, punkt 21, ja 14. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-56/06: Euro Tex, EKL 2007, lk I-4859, punkt 27).
It is also settled caselaw that the need for a uniform application of Community law and the principle of equality require that the terms of a provision of Community law which makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope must normally be given an independent and uniform interpretation throughout the Community, having regard to the context of the provision and the objective pursued by the legislation in question (see, inter alia, Case 327/82 Ekro [1984] ECR 107, paragraph 11; Case C-287/98 Linster [2000] ECR I-6917, paragraph 43; and Case C-195/06 Österreichischer Rundfunk [2007] ECR I-8817, paragraph 24).
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub samuti, et nii ühenduse õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest kui ka võrdsuse põhimõttest lähtuvalt tuleb ühenduse õigusnorme, mis ei viita otseselt liikmesriikide õigusele nende tähenduse ning ulatuse kindlaksmääramiseks, tavaliselt kogu ühenduses tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt ning selleks tuleb arvesse võtta õigusnormi konteksti ja vastava regulatsiooniga taotletavat eesmärki (vt eelkõige 18. jaanuari 1984. aasta otsus kohtuasjas 327/82: Ekro, EKL 1984, lk 107, punkt 11; 19. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-287/98: Linster, EKL 2000, lk I-6917, punkt 43, ja 18. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-195/06: Österreichischer Rundfunk, EKL 2007, lk I-8817, punkt 24).
Accordingly, the scope which the Community legislature intended to confer on the terms user ‘affected’ or undertaking ‘affected’ by a decision of a national regulatory authority for the purposes of Article 4(1) of the Framework Directive must be assessed in the light of the purpose of that article within the context of that directive.
Järelikult tuleb ulatust, mille ühenduse seadusandja soovis omistada riigi reguleeriva asutuse otsuse „mõjuvälja jääva” kasutaja ja ettevõtja mõistele raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses, hinnata kõnealuse direktiivi kontekstis artikliga 4 taotletavat eesmärki silmas pidades.
It must, however, be noted that, even if one assumes that an undertaking in a situation similar to that of the applicant in the main proceedings falls within Article 16(3) of the Framework Directive, it does not automatically follow that that undertaking may fall within the scope of Article 4(1) thereof.
Sellegipoolest peab tõdema, et isegi kui eeldada, et ettevõtja, kes on sellises olukorras nagu põhikohtuasja kaebaja, kuulub raamdirektiivi artikli 16 lõike 3 kohaldamisalasse, ei tulene sellest automaatselt, et kõnealune ettevõtja võib kuuluda ka direktiivi artikli 4 lõike 1 kohaldamisalasse.
As pointed out by the Advocate General in point 19 of his Opinion, Article 4(1) of the Framework Directive pursues objectives which are very distinct from those pursued by Article 16(3) thereof.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 19, taotletakse artikli 4 lõikega 1 hoopis teistsuguseid eesmärke kui need, millest lähtub artikli 16 lõige 3.
The consequence of the applicability of Article 4(1) to an undertaking is that that undertaking is granted a right to appeal against a decision taken by a national regulatory authority by which it is affected, whereas Article 16(3) grants it the right, in the case of a decision to withdraw obligations placed on the undertaking (formerly) having significant power on the relevant market, to be given an appropriate period of notice of that withdrawal.
Kui ettevõtja kuulub esimesena mainitud sätte kohaldamisalasse, on tagajärjeks see, et talle antakse õigus kaevata edasi riigi reguleeriva asutuse otsus, mis teda mõjutab, samal ajal kui teine säte annab talle juhul, kui otsusega tühistatakse kohustused, mis kehtivad ettevõtja suhtes, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, õiguse olla tühistamisest piisavalt vara informeeritud.
As stated by the Advocate General in point 22 of his Opinion, Article 4 of the Framework Directive follows from the principle of effective judicial protection, which is a general principle of Community law stemming from the constitutional traditions common to the Member States and which has been enshrined in Articles 6 and 13 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950 (Case C-432/05 Unibet [2007] ECR I-2271, paragraph 37 and the caselaw cited), pursuant to which it is for the courts of the Member States to ensure judicial protection of an individual’s rights under Community law (Unibet, paragraph 38 and the caselaw cited).
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 22, väljendab raamdirektiivi artikkel 4 tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet, mis on ühenduse õiguse üldpõhimõte, mis tuleneb liikmesriikide ühesugustest riigiõiguslikest tavadest ja mis on sätestatud 4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklites 6 ja 13 (13. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-432/05: Unibet, EKL 2007, lk I-2271, punkt 37 ja viidatud kohtupraktika), mille kohaselt on liikmesriikide kohtutel kohustus tagada nende õiguste kohtulik kaitse, mis tulenevad isikutele ühenduse õigusest (eespool viidatud kohtuotsus Unibet, punkt 38 ja viidatud kohtupraktika).
In the case covered by Article 4 of the Framework Directive, the Member States are required to provide for a right of appeal before an appellate body in order to protect the rights which users and undertakings derive from the Community legal order.
Raamdirektiivi artiklis 4 nimetatud olukorras on liikmesriigid kohustatud ette nägema võimaluse esitada kaebus kohtule, selleks et kaitsta õigusi, mis tulenevad kasutajatele ja ettevõtjatele ühenduse õiguskorrast.
It follows that the requirement to provide effective judicial protection, which is at the origin of Article 4 of the Framework Directive, must apply to both users and undertakings which may derive rights from the Community legal order, in particular from telecommunications directives, and whose rights are affected by a decision taken by a national regulatory authority.
Järelikult tuleb tõhusa kohtuliku kaitse tagamise nõuet, millest lähtub raamdirektiivi artikkel 4, kohaldada ka kasutajate ja ettevõtjate suhtes, kes võivad tugineda ühenduse õiguskorrast – täpsemalt telekommunikatsioonialastest direktiividest – tulenevatele õigustele ja kelle õigusi riigi reguleeriva asutuse otsus mõjutab.
It is thus necessary to determine whether the users and undertakings operating in competition with an undertaking (formerly) having significant power on the relevant market may derive rights from the Community legal order, in particular from telecommunications directives, and whether their rights may be affected by a decision taken by a national regulatory authority which is not addressed to them. If that is the case, they should be entitled to a right of appeal in order to make that decision amenable to judicial review.
Seetõttu on vaja kindlaks teha, kas kasutajad ja ettevõtjad, kes konkureerivad ettevõtjaga, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, võivad tugineda ühenduse õiguskorrast – täpsemalt telekommunikatsioonialastest direktiividest – tulenevatele õigustele ja kas nende õigusi võib mõjutada riigi reguleeriva asutuse otsus, mille adressaadid nad ei ole, millisel juhul peaks neil olema kaebeõigus, et tagada selle otsuse üle kohtuliku kontrolli teostamine.
As pointed out by the Advocate General in point 29 of his Opinion, and as submitted by the applicant in the main proceedings and the Commission, certain specific obligations imposed on the undertaking with significant power on the relevant market in accordance with Article 16(3) and (4) of the Framework Directive and the provisions of the Access Directive which are cited therein are protective measures adopted in the interest of users and undertakings in competition with that undertaking with significant market power and are therefore capable of conferring rights on them.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 29 ja nagu väidavad põhikohtuasja kaebaja ja komisjon, kujutavad teatavad erikohustused, mis on märkimisväärse turujõuga ettevõtjale asjaomasel turul kehtestatud vastavalt raamdirektiivi artikli 16 lõigetele 3 ja 4 ja nendes viidatud juurdepääsu käsitleva direktiivi sätetele, endast kaitsemeetmeid, mis on kehtestatud kasutajate ja märkimisväärse turujõuga ettevõtjaga konkureerivate ettevõtjate huvides ning mis võivad neile õigusi anda.
Those protective measures include, for example, those which may be adopted by national regulatory authorities under Article 8 of the Access Directive and the obligations of nondiscrimination between competitors and the obligations to give competitors access to specific network facilities and the use of such facilities, laid down respectively in Articles 10 and 12 of the latter directive.
Mis puudutab võrguvahenditele juurdepääsu ja nende kasutamise kohustust, siis näeb juurdepääsu käsitleva direktiivi artikli 12 lõige 1 ette, et „[r]iigi reguleeriv asutus võib kooskõlas artikliga 8 kehtestada kohustusi, mille kohaselt operaatorid peavad tulema vastu põhjendatud taotlustele, mis käsitlevad juurdepääsu konkreetsetele võrguelementidele ja nendega seotud vahenditele või nende kasutamist, muu hulgas ka olukordades, kui riigi reguleeriv asutus leiab, et juurdepääsust keeldumine või samaväärse mõjuga põhjendamatud tingimused takistaksid püsiva, konkurentsile rajatud turu tekkimist jaemüügi tasandil või ei oleks need lõpptarbijate huvides”.
It follows that users or undertakings competing with an undertaking with significant power on the relevant market must be considered to be potential beneficiaries of the rights corresponding to the specific regulatory obligations imposed by a national regulatory authority on that undertaking with significant market power pursuant to Article 16 of the Framework Directive and the telecommunications directives
Järelikult tuleb kasutajaid või asjaomasel turul märkimisväärse turujõuga ettevõtjaga konkureerivaid ettevõtjaid käsitleda nende õiguste võimalike omanikena, mis tulenevad regulatiivsetest erikohustustest, mis riigi reguleeriv asutus on kehtestanud märkimisväärse turujõuga ettevõtjale raamdirektiivi artikli 16 ja selles viidatud telekommunikatsioonialaste direktiivide alusel. Järelikult võib neid kasutajaid ja ette-
TELE2 TELECOMMUNICATION cited therein. Consequently, those users and undertakings may be regarded as being ‘affected’, within the meaning of Article 4(1) of the Framework Directive, by decisions of that authority which amend or withdraw those obligations.
TELE2 TELECOMMUNICATION võtjaid käsitleda raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses asjaomase asutuse sellise otsuse „mõjuvälja jäävatena”, mis kõnealuseid kohustusi muudab või need tühistab.
Next, it should be pointed out that, under Article 8(2) of the Framework Directive, the national regulatory authorities must promote competition in the provision of electronic communications networks, electronic communications services and associated facilities and services by, inter alia, ensuring that there is no distortion or restriction of competition in the electronic communications sector.
Edasi on kohane märkida, et vastavalt raamdirektiivi artikli 8 lõikele 2 peavad riigi reguleerivad asutused toetama konkurentsi elektrooniliste sidevõrkude, elektrooniliste sideteenuste ning nendega seotud vahendite ja teenuste pakkumisel, muu hulgas tagades, et elektroonilise side sektoris ei moonutata ega piirata konkurentsi.
As noted by the Advocate General in point 24 of his Opinion, and as submitted by the Danish Government, a strict interpretation of Article 4(1) of the Framework Directive to the effect that that provision confers a right of appeal only on persons to whom the decisions of the national regulatory authorities are addressed would be difficult to reconcile with the general objectives and regulatory principles resulting, for those authorities, from Article 8 of that directive, particularly with the objective of promoting competition.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 24 ja nagu väidab Taani valitsus, oleks raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 kitsast tõlgendust, mille kohaselt see säte ei anna kaebeõigust muudele isikutele kui riigi reguleerivate asutuste otsuste adressaatidele, keeruline kokku sobitada üldiste eesmärkide ja reguleerimispõhimõtetega, millega need asutused on seotud tulenevalt kõnealuse direktiivi artiklist 8, ning eriti konkurentsi toetamise eesmärgiga.
It follows that Article 4(1) of the Framework Directive must be interpreted as granting a right of appeal also to persons other than the addressees of a decision taken by a national regulatory authority in the context of a market analysis.
Sellest lähtuvalt tuleb raamdirektiivi artikli 4 lõiget 1 tõlgendada nii, et selle eesmärk on anda kaebeõigus ka muudele isikutele kui selle otsuse adressaadid, mille riigi reguleeriv asutus on turuanalüüsi käigus vastu võtnud.
Thus, users and undertakings competing with an undertaking (formerly) having significant power on the market concerned must be regarded as being ‘affected’ for the purposes of that provision when their rights are potentially affected by such a decision.
Niisiis on alust käsitleda selle sätte tähenduses „mõjuvälja jäävatena” kasutajaid ja ettevõtjaid, kes konkureerivad ettevõtjaga, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, kui selline otsus võib kasutajate ja konkureerivate ettevõtjate õigusi mõjutada.
As regards, next, the third sentence of Article 16(3) of the Framework Directive, that provision provides that the parties ‘affected’ by the withdrawal of sector-specific regulatory obligations are to be given an appropriate period of notice. An under-
Mis puudutab järgmiseks raamdirektiivi artikli 16 lõike 3 kolmandat lauset, siis näeb see säte ette, et isikutele, keda selline sektorispetsiifiliste regulatiivsete kohustuste tühistamine mõjutab, teatatakse sellest piisavalt vara.
The same applies with regard to decisions imposing such obligations on such an undertaking, irrespective of the fact that Article 16(4) of that directive does not state so expressly.
Sama kehtib ka otsuste suhtes, millega niisugused kohustused ettevõtjale kehtestatakse, olenemata asjaolust, et kõnealuse direktiivi artikli 16 lõikes 4 ei ole seda otseselt märgitud.
By contrast, the period of notice laid down in Article 16(3) of that directive acquires its full significance in relation to competing undertakings which, for their part, benefit from the obligations the withdrawal of which has been decided.
Seevastu sama direktiivi artikli 16 lõikes 3 ette nähtud teatamise kogu mõte ilmneb just konkureerivate ettevõtjate puhul, kellele omakorda olid kasulikud need kohustused, mis otsusega tühistati.
It follows that, in providing that a period of notice must be given, the Community legislature sought to protect, above all, competitors of the undertaking (formerly) having significant power on the market in their capacity as ‘affected’ parties.
Sellest nähtub, et kui ühenduse seadusandja nägi ette niisuguse teatamise, soovis ta kaitsta eelkõige sellise ettevõtja konkurente, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud, kui „mõjutatud” isikuid.
Furthermore, in that provision the Community legislature would otherwise have used the term ‘undertaking’, as in the second sentence of that provision, and not the term parties ‘affected’.
Lisaks tuleb märkida, et vastupidisel juhul oleks ühenduse seadusandja selles sättes kasutanud mitte „mõjutatud” isikute mõistet, vaid mõistet „ettevõtjad”, mis sisaldub sama lõike teises lauses.
Consequently, the rights of the competitors of an undertaking (formerly) having significant power on the relevant market are covered by Article 16(3) of the Framework Directive and those rights must therefore be regarded as stemming from both that provision and Article 4(1) of that directive.
Järelikult on ettevõtjaga, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, konkureerivate ettevõtjate õigused raamdirektiivi artikli 16 lõikega 3 hõlmatud ning neid ettevõtjaid tuleb käsitleda nii selle sätte kui ka sama direktiivi artikli 4 lõike 1 kohaldamisalasse kuuluvatena.
It must also be pointed out that, pursuant to Article 16(6) of the Framework Directive, measures taken under that provision are subject to the procedures laid down in, inter alia, Article 6 of that directive and that that latter provision contains, among other things, a right for the interested parties to comment on the draft measure within a reasonable period.
Lisaks on kohane meelde tuletada, et vastavalt raamdirektiivi artikli 16 lõikele 6 kohaldatakse selle sätte kohaselt võetud meetmete suhtes muu hulgas direktiivi artiklis 6 ette nähtud korda ning et see artikkel sätestab muu hulgas huvitatud poolte õiguse esitada meetme eelnõu kohta mõistliku aja jooksul oma arvamus.
It follows from all of the foregoing that the terms user ‘affected’ or undertaking ‘affected’ for the purposes of Article 4(1) of the Framework Directive and the term party ‘affected’ within the meaning of Article 16(3) of that directive must be interpreted as being applicable not only to an undertaking (formerly) having significant
Kõigest eelnevast nähtub, et „mõjuvälja jääva” kasutaja või ettevõtja mõistet raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tähenduses ning „mõjutatud” isiku mõistet direktiivi artikli 16 lõike 3 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et need võivad tähendada mitte ainult
TELE2 TELECOMMUNICATION power on the relevant market which is subject to a decision of a national regulatory authority taken in the context of a market analysis procedure referred to in Article 16 of that directive and to which that decision is addressed, but also users and undertakings in competition with such an undertaking which are not themselves addressees of that decision but the rights of which are adversely affected by it.
TELE2 TELECOMMUNICATION ettevõtjat, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, kelle suhtes riigi reguleeriv asutus on sama direktiivi artiklis 16 nimetatud turuanalüüsi menetluses teinud otsuse ja kes on otsuse adressaat, vaid ka kasutajaid ja märkimisväärse turujõuga ettevõtjaga konkureerivaid ettevõtjaid, kes ise ei ole selle otsuse adressaadid, kuid kelle õigusi otsus ebasoodsalt mõjutab.
Consequently, the submission of the Austrian and Slovene Governments that reading Article 4(1) of the Framework Directive in conjunction with recital 12 in the preamble thereto justifies, on its own, the finding that that directive grants the possibility of bringing an appeal only to the person who is actually the subject of the decision of the national regulatory authority and who is the addressee thereof cannot be upheld.
Seetõttu ei saa nõustuda seisukohaga, mille esitasid Austria ja Sloveenia valitsus ning mille kohaselt võimaldab raamdirektiivi artikli 4 lõike 1 tõlgendamine koostoimes direktiivi põhjendusega 12 iseenesest järeldada, et see direktiiv näeb kaebeõiguse ette üksnes isikule, kellele riigi reguleeriva asutuse otsus on tegelikult suunatud ja kes on selle otsuse adressaat.
Admittedly, that recital states that ‘[a]ny party who is the subject of a decision by a national regulatory authority should have the right to appeal to a body that is independent of the parties involved.
Nimetatud põhjenduses on tõepoolest kirjas, et „[k]ui riigi reguleeriv asutus teeb otsuse, peab kõigil isikutel, keda see puudutab, olema õigus kaevata see otsus edasi asjaomastest isikutest sõltumatule organile.
This body may be a court’.
See organ võib olla kohus”.
Thus, that recital merely raises the possibility, for whoever is concerned by a decision of a national regulatory authority, of appealing against that decision.
See põhjendus sätestab aga üksnes võimaluse igal isikul, keda riigi reguleeriva asutuse otsus puudutab, esitada selle otsuse peale kaebus.
However, the mere fact that that recital raises the possibility for the addressee of a decision to appeal against it in no way implies that such an appeal is excluded in relation to other undertakings, such as those in competition with the addressee.
Pelk asjaolu, et põhjenduses mainitakse niisuguse otsuse adressaadi võimalust kaebus esitada, ei tähenda aga mingil juhul, et selline kaebus on välistatud teiste ettevõtjate puhul, nagu otsuse adressaadiga konkureerivad ettevõtjad.
The Austrian and Slovene Governments also submit that, for the interpretation of the provisions concerned by the present reference for a preliminary ruling, account must be taken of the principle of effectiveness, inherent in Community law, which also encompasses the aspect relating to the speed at which specific regulatory decisions are implemented.
Austria ja Sloveenia valitsus väidavad ka, et käesoleva eelotsuse küsimuse esemeks olevate sätete tõlgendamisel tuleb arvesse võtta ühenduse õigusele omast tõhususe põhimõtet, mis hõlmab ka spetsiifiliste regulatiivsete otsuste rakendamise kiiruse aspekti.