natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That conclusion applies a fortiori, since, according to established case-law, exceptions to the general rule that State aid is incompatible with the common market, laid down in Article 87(1) EC, must be interpreted strictly (Joined Cases C-280/99 P to C-282/99 P Moccia Irme and Others v Commission [2001] ECR I-4717, paragraph 40, and Case T-150/95 UK Steel Association v Commission [1997] ECR II-1433, paragraph 114). Such strict interpretation also requires that a derogation concerning
Sellist järeldust toetab asjaolu, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb EÜ artikli 87 lõikes 1 kehtestatud riigiabi kokkusobimatuse üldpõhimõtte suhtes kehtivaid erandeid tõlgendada kitsalt (Euroopa Kohtu 21. juuni 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-280/99 P–C-282/99 P: Moccia Irme jt vs. komisjon, EKL 2001, lk I-4717, punkt 40, ja Esimese Astme Kohtu 25. septembri 1997. aasta otsus kohtuasjas T-150/95: UK Steel Association vs. komisjon, EKL 1997, lk II-1433, punkt 114).
State aid be limited in its application to the period after it became effective, at the very least where the aid in question has already been disbursed.
Ka kitsa tõlgendamise nõudest tuleneb, et riigiabi valdkonnas kehtivat erandit tuleb kohaldada selle jõustumisele järgneva perioodi suhtes, vähemalt juhul, kui kõnealused toetused on juba välja makstud.
In the same vein, with regard to aid covered by the ECSC Treaty which has been paid without prior notification, the Court of Justice has held that applying the rules of the code in force on the date on which the Commission makes a determination on the compatibility of aid paid under an earlier code does indeed result in the retroactive application of Community rules (Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraph 118).
Samamoodi on Euroopa Kohus seoses ESTÜ asutamislepinguga hõlmatud abiga, mille maksmisest ei ole ette teatatud, asunud seisukohale, et komisjoni poolt varasema seadustiku kehtivusajal väljamakstud abi kokkusobivuse kohta otsuse tegemise kuupäeval kehtiva seadustiku sätete kohaldamine tähendab ühenduse õigusnormide tagasiulatuvat kohaldamist (eespool viidatud kohtuotsus Falck ja Acciaierie di Bolzano vs. komisjon, punkt 118).
The Court considered that the code in force at the time when the Commission adopted the decision contained no provision which provided that that code may be applied retroactively.
Euroopa Kohus on öelnud, et mitte ükski säte seadustikus, mis kehtis kuupäeval, mil komisjon otsuse vastu võttis, ei näinud ette, et seadustikku võiks kohaldada tagasiulatuvalt.
The Court also considered that it was clear from the general scheme and the objectives of successive aid codes governing the aid in question that those codes had been adopted according to the needs existing at any given period.
Lisaks on Euroopa Kohus märkinud, et kõnealuse abi suhtes kohaldatavate järjestikuste seadustike ülesehitusest ja eesmärkidest nähtub, et nende vastuvõtmisel on lähtutud ühe konkreetse perioodi vajadustest.
Accordingly, the application of rules adopted at a particular period, according to the then prevailing situation, to aid paid in the course of an earlier period does not correspond to the general scheme and objectives of that type of rules (Falck and Acciaierie di Bolzano v Commission, paragraph 120).
Seega ei ole vastavate õigusaktide ülesehituse ja eesmärkidega kooskõlas see, kui teataval perioodil lähtudes sellele perioodile iseloomulikust olukorrast vastu võetud meetmeid kohaldatakse abi suhtes, mis on välja makstud varasema perioodi jooksul (eespool viidatud kohtuotsus Falck ja Acciaierie di Bolzano vs. komisjon, punkt 120).
By contrast, the situation in the present case is not comparable to that which gave rise to the judgment in Ferriere Nord v Commission.
Seevastu käesoleva kohtuasja aluseks olev olukord ei ole võrreldav eespool viidatud kohtuotsuse Ferriere Nord vs. komisjon aluseks olnuga.
That judgment related to aid which had not been implemented before the Commission’s decision on compatibility had been adopted.
Viidatud kohtuotsus puudutas abi, mida ei makstud välja enne, kui komisjon oli selle kokkusobivuse kohta otsuse teinud.
It could not therefore pose a threat to competition during the period before that decision was adopted.
Seega ei saanud see kahjustada konkurentsi selle otsuse vastuvõtmisest varasemal perioodil.
On the other hand, aid which has been disbursed before the Commission has taken a decision on its compatibility with the common market can threaten and even distort competition during the period before that decision is adopted.
Seevastu abi, mis on välja makstud enne, kui komisjon on teinud otsuse selle kokkusobivuse kohta ühisturuga, võib ohustada või ka kahjustada konkurentsi otsuse vastuvõtmisest varasemal perioodil.
The conclusion that Article 87(3)(d) EC cannot be applied in the present case cannot be affected by any of the additional arguments put forward by the Commission.
Ükski komisjoni täiendav argument ei suuda mõjutada järeldust, mille kohaselt käesoleval juhul EÜ artikli 87 lõike 3 punkt d kohaldamisele ei kuulu.
With regard to the argument that there is no overriding reason in the interest of legal certainty which could justify, in the present case, limiting the temporal scope of that provision, Community law must ensure observance of the principles of legal certainty and the protection of legitimate expectation, by virtue of which the effects of Community legislation must be clear and predictable for those who are subject to it (see, to that effect, Meridionale industria salumi, paragraph 10).
Mis puudutab argumenti, mille kohaselt käesoleval juhul ei piira ükski õiguskindlusest tulenev imperatiivne põhjus eespool viidatud sätte ajalist kohaldamist, siis tuleb meenutada, et ühenduse õigus peab tagama selle, et järgitaks õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid, mille kohaselt peavad ühenduse õigusnormid olema selged ja õigussubjektide jaoks ettenähtavad (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Meridionale industria salumi, punkt 10).
Community legislation on State aid would be neither clear not predictable for those who are subject to it if aid which could not be regarded as compatible between 1980 and 1993, in the absence of a derogation from the general prohibition of State aid under Article 87(1) EC, which applied to that period, could subsequently be regarded as compatible if such a derogation were made available.
Riigiabi valdkonda reguleerivad ühenduse õigusnormid ei ole ei selged ega õigussubjektide jaoks ettenähtavad, kui abi, mida ei saa aastate 1980–1993 osas kokkusobivaks pidada, kuna sel perioodil ei olnud EÜ artikli 87 lõikes 1 sätestatud riigiabi üldkeelu suhtes kehtivat erandit ette nähtud, võidakse edaspidi, kui selline erand ette nähakse, tunnistada kokkusobivaks.
The Commission’s argument in that connection must therefore be rejected.
Seega tuleb seda puudutav komisjoni argument tagasi lükata.
As regards the Commission’s argument that the application of a new rule to its examination of aid that has not been notified does not constitute a reward of an unlawful act, it must be pointed out that to consider that aid which has not been notified can be declared compatible with the common market by virtue of a derogation which was not in force when that aid was paid would result in conferring an advantage on the Member State which granted it in relation to any other Member State which might have intended to grant similar aid but refrained from doing so since there was no derogation authorising this.
Mis puudutab komisjoni argumenti, mille kohaselt teatamata abi analüüsimine uue eeskirja kohaselt ei ole ilmtingimata „õigusvastane”, siis tuleb nentida, et see, kui teatamata abi võib tunnistada ühisturuga kokkusobivaks vastavalt erandile, mida kõnealuse abi väljamaksmise ajal ei olnud ette nähtud, asetab soodsamasse olukorda liikmesriigi, kes niisuguse abi välja maksis, võrreldes võimalike teiste liikmesriikidega, kes oleksid soovinud sarnast abi anda, kuid kes loobusid sellest, kuna puudus seda lubav erand.
Similarly, an advantage would be conferred on the Member State in question in relation to any other Member State which, since it intended to grant aid for the same period, notified the aid before the derogation in question came into effect and, as a consequence, obtained a decision from the Commission stating that the aid was incompatible with the common market.
Samuti asetataks kõnealune liikmesriik soodsamasse olukorda kui teised liikmesriigid, kes, soovides samal perioodil abi anda, teatasid sellest enne kõnealuse erandi jõustumist, ning said selle tulemusena komisjonilt otsuse, millega see abi tunnistati ühisturuga kokkusobimatuks.
The Commission’s argument cannot therefore be accepted.
Seega ei saa komisjoni argumenti pidada vastuvõetavaks.
Lastly, the Commission’s argument in the alternative that the aid paid before 1 November 1993 is in any event covered by the derogation in Article 87(3)(c) EC must be rejected.
Lõpuks tuleb tagasi lükata komisjoni poolt teise võimalusena esitatud argument, mille kohaselt kuuluvad enne 1993. aasta 1. novembrit makstud toetused igal juhul EÜ artikli 87 lõike 3 punktis c ettenähtud erandi alla.
Without it being necessary to consider whether the derogation in Article 87(3)(c) EC could, before the EU Treaty entered into force, have constituted an adequate legal basis for it to be accepted that State aid to promote culture and heritage conservation was compatible with the common market, it is sufficient to state that, since the Commission chose the legal basis which it considered to be the most appropriate in the present case, namely Article 87(3)(d) EC, it is in the light of that provision alone that it the question whether the contested decision is in conformity with Community law must be examined.
Ilma et oleks vaja uurida, kas EÜ artikli 87 lõike 3 punktis c ette nähtud erand võis EL lepingu jõustumisel kujutada endast piisavat õiguslikku alust, et tunnistada kultuuri edendamise ja kultuuripärandi säilitamise eesmärgil antud riigiabi ühisturuga kokkusobivaks, piisab, kui nentida, et kuna komisjon pidas käesoleval juhul kõige asjakohasemaks õiguslikuks aluseks EÜ artikli 87 lõike 3 punkti d, siis tuleb vaidlustatud otsuse kooskõla ühenduse õigusega uurida ainult selle sätte alusel.
Moreover, since the Commission itself stated in the contested decision (recital 186) that it was concerned with checking the compatibility of the aid on the export agency market only under Article 87(3)(d) EC, it cannot rely on the application of a different provision before the Court.
Pealegi, kuna komisjon on ise vaidlustatud otsuses märkinud (põhjendus 186), et ta lähtus ekspordi vahendusturule antud abi ühisturuga kokkusobivuse kontrollimisel ainult EÜ artikli 87 lõike 3 punktist d, siis ei peaks ta Esimese Astme Kohtus viitama mõnele muule sättele.
It follows from the foregoing that the Commission erred in law in considering that the contested aid was compatible with the common market under Article 87(3)(d) EC as regards that part of the aid paid to CELF before the date on which the EU Treaty entered into force.
Eeltoodust tuleneb, et komisjon on rikkunud õigusnormi, kui asus seisukohale, et vaidlusalune abi on CELF-ile enne EL lepingu jõustumist makstud osas ühisturuga kokkusobiv vastavalt EÜ artikli 87 lõike 3 punktile d.
The last sentence of Article 1 of the contested decision must therefore be annulled in so far as it relates to the period before 1 November 1993.
Seega tuleb vaidlustatud otsuse artikli 1 viimane lause tühistada osas, mis puudutab 1993. aasta 1. novembrist varasemat perioodi.
The second part of the third plea, alleging manifest errors of assessment
Kolmanda väite teine osa, mis tugineb ilmselgete hindamisvigade esinemisele
The applicant submits that the contested aid is totally unrelated to small orders and is simply operating aid granted to CELF on an indefinite basis.
Hageja väidab, et vaidlusalune abi ei ole mitte kuidagi seotud väikeste tellimustega ning kujutab endast CELF-ile ajaliste piiranguteta antud tegevustoetust.
According to the applicant, when the contested aid was granted, small orders were not defined.
Hageja on seisukohal, et väikesed tellimused ei olnud vaidlusaluse abi andmise ajal määratletud.
Such a definition, specifying that small orders are orders to the value of less than FRF 500, was introduced only in connection with Case T-49/93.
Määratlus, milles täpsustati, et väikesed tellimused on tellimused hinnaga alla 500 Prantsuse frangi, võeti kasutusele alles kohtuasja T-49/93 raames.
Instead of being set following an economic analysis, the FRF 500 threshold was determined empirically.
500 Prantsuse frangi suurune lävi määrati kindlaks empiiriliselt, mitte ei lähtutud majanduslikust analüüsist.
As regards the relevance of that definition, the applicant submits that 1994 was deliberately chosen as a reference year in order to justify setting the break-even point at FRF 500.
Hageja märgib seoses ülalnimetatud määratluse asjakohasusega, et aasta 1994 valiti võrdlusaastaks seetõttu, et põhjendada sellega 500 Prantsuse franki kui tulususe läve.
In any event, the applicant states that it is not sufficient, on the basis of an examination of the analytical accounts for one year alone, even where that is supported by three other years, to declare that aid paid for over 20 years is compatible.
Igal juhul rõhutab hageja, et üheainsa aasta analüütiliste raamatupidamisandmete analüüs – isegi kui seda kinnitavad veel kolm aastat – ei ole piisav, et tunnistada kokkusobivaks rohkem kui kahekümne aasta vältel makstud abi.
It observes that the Commission has neither justified the choice of one year alone as a point of reference over such a long period nor explained why the method used in 1994 was not applied to the other years.
Ta märgib, et komisjon ei ole põhjendanud, miks ta on valinud sedavõrd pika perioodi osas võrdlusaastaks üheainsa aasta, ega selgitanud, miks ei kasutatud 1994. aasta osas kasutatud meetodit muude aastate osas.
Since no consistent method of calculation was used, the contested aid should be regarded as an operating subsidy, granted irrespective of the extra costs incurred in processing small orders.
Kuna mingit kindlat arvutusmeetodit ei kasutatud, tuleb vaidlusalust abi käsitleda tegevustoetusena, mis on antud sõltumatult väikeste tellimuste töötlemisega seotud lisakulutustest.
As regards 1994, the applicant submits that the analytical accounts for CELF were drawn up to demonstrate artificially that the aid disbursed had been used only for the purpose of processing small orders.
Mis puudutab aastat 1994, siis hageja väidab, et CELF-i analüütiline raamatupidamine koostati sellisena, et kunstlikult näidata, et antud abi kasutati ainuüksi väikeste tellimuste töötlemise eesmärgil.
The costs of processing small orders were increased as a result of a number of accounting devices, namely ‘unjustified individual multiplying factors’, the ‘failure to take account of the actual manner in which orders were completed’ and ‘various allocation keys’.
Väikeste tellimustega seotud lisakulutusi näidati mitmete kunstlike raamatupidamiskannete abil suurematena, kasutades selleks „põhjendamatuid üksikkoefitsiente”, „tellimuste töötlemise konkreetsete viiside arvestamata jätmist” ja „erinevaid jagamispõhimõtteid”.
First of all, the applicant observes that the costs incurred by CELF in processing small orders were assessed by applying individual multiplying factors, which varied
Esiteks märgib hageja, et CELF-il seoses väikeste tellimuste töötlemisega tekkinud kulude hindamisel on kohaldatud tehingute lõikes varieeruvaid koefitsiente
According to the applicant, there is no objective justification for the multiplying factors applied or the value attributed to them.
Hageja on seisukohal, et kohaldatud koefitsientidele ja nende arvulisele väärtusele ei ole objektiivset põhjendust.
As a consequence, at least 9.12% of the costs relating to other CELF activities were artificially attributed to small orders.
Selle tulemusena seostati vähemalt 9,12% CELF-i muu tegevusega seotud kuludest kunstlikult väikeste tellimustega.
Secondly, the applicant considers that, even if the application of an individual multiplying factor could be justified, such an application should be limited to orders that were not tele-transmitted.
Teiseks leiab hageja, et isegi kui mõne koefitsiendi kohaldamise oli õigustatud, tuleb seda kohaldada ainult sellistele tellimustele, mida ei tehtud elektroonilisel teel.
Teletransmission significantly reduces the costs of processing and receiving orders and usually obviates the need to have recourse to messengers as the majority of suppliers deliver the teletransmitted order themselves.
Elektrooniliste vahendite kasutamine vähendab tellimuste vastuvõtmise ja töötlemise kulusid märgatavalt ning enamasti välistab kullerteenuse kasutamise, kuna enamik tarnijaid täidab elektrooniliselt edastatud tellimused ise.
Even though more than two-thirds of CELF’s small orders were teletransmitted in 1994, the Commission failed in the contested decision to distinguish between teletransmitted orders and those in written form.
Isegi kui aastal 1994 töödeldi rohkem kui kaht kolmandikku CELF-i väikestest tellimustest elektrooniliste vahendite abil, ei ole komisjon vaidlustatud otsuses eristanud elektroonilisel teel ning paberkandjal edastatud tellimusi.
Consequently, the costs associated with small orders was increased by FRF 40 421 (EUR 6 162.14) as regards messengers’ expenses, FRF 143 703 (EUR 21 907.38) as regards the costs associated with receiving goods and FRF 235 567 (EUR 35 911.96) as regards business expenses.
Järelikult suurendati väikeste tellimustega seotud kulusid 40 421 Prantsuse frangini (6162,14 eurot) kullerteenuse kulude osas; 143 703 Prantsuse frangini (21 907,38 eurot) vastuvõtmise kulude osas; 235 567 Prantsuse frangini (35 911,96 eurot) turustustegevuse kulude osas.
In addition, the applicant observes that the French authorities switched the number of teletransmitted orders and that of orders in written form and sent them to the Commission in that form.
Lisaks märgib hageja, et Prantsuse ametiasutused vahetasid ära elektrooniliselt ja paberkandjal edastatud tellimuste arvu ning sellisena edastati see komisjonile.
Contrary to the Commission’s assessment that the effect of that switch was only minor, according to the applicant, it had a significant impact.
Vastupidi komisjoni hinnangule, mille kohaselt oli äravahetamise mõju vähene, leiab hageja, et selle tagajärjed olid märkimisväärsed.
Thirdly, the applicant criticises the choice of ‘allocation keys’ in the contested decision, namely the criteria according to which costs are allocated to the processing of
Kolmandaks kritiseerib hageja vaidlustatud otsuses kasutatud „jagamispõhimõtteid”, st kriteeriume, millest lähtudes seostati kulusid kas väikeste tellimiste töötlemise või
The accountancy costs and supply costs relating to small orders were calculated on the basis of the number of invoices issued (47%) rather than that of the number of books issued (5%).
Väikeste tellimustega seonduvad raamatupidamis- ja tarnimiskulud arvutati välja väljastatud arvete (47%), mitte tarnitud raamatute arvu alusel (5%).
However, the other expenditure on administrative staff associated with small orders was calculated by taking the number of books supplied as the point of reference.
Pealegi võeti väikeste tellimuste töötlemisega seotud muude halduspersonalikulude väljaarvutamisel arvesse tarnitud raamatute arvu.
The accounts department does more than simply issue invoices, however.
Seega ei tegelenud raamatupidamisosakond mitte üksnes arvete väljastamisega.
The applicant concludes from all of the above that the costs associated with processing small orders were considerably lower than those presented by CELF.
Hageja järeldab eeltoodust tervikuna, et väikeste tellimuste töötlemisega seotud kulutused on märkimisväärselt väiksemad CELF-i poolt esitatust.
The total costs associated with small orders were increased by at least FRF 1 384 222 (EUR 211 023.28) for the 1994 reference year.
Kokkuvõttes arvestati võrdlusaastal, st aastal 1994, väikeste tellimuste töötlemisega seotud kogukuludele juurde vähemalt 1 384 222 Prantsuse franki (211 023,28 eurot).
Finally, the applicant submits that any consideration relating to an alleged general interest objective on the part of CELF is inadmissible.
Lõpuks väidab hageja, et CELF-i väidetavate üldisest huvist lähtuvate ülesannete täitmisega seonduvad kaalutlused on tervikuna vastvõetamatud.
First, the issue of classification as State aid is not the subject of the present proceedings.
Esiteks ei ole abi kvalifitseerimine käesoleva hagi ese.
Secondly, neither Article 86(2) EC nor the Altmark caselaw (Case C-280/00 Altmark Trans and Regierungspräsidium Magdeburg [2003] ECR I-7747), which invoke the concept of general interest objective, can be applied in the present case.
Teiseks ei saa käesoleval juhul kohaldada ei EÜ artikli 86 lõiget 2 ega lähtuda Altmarki kohtupraktikast (Euroopa Kohtu 24. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-280/00: Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, EKL 2003, lk I-7747), kus viidatakse üldisest huvist lähtuvate ülesannete täitmise mõistele.
The Commission states that the contested decision is based on complex economic assessments.
Komisjon tuletab meelde, et vaidlustatud otsus põhineb keerulistel majanduslikel hinnangutel.
In those circumstances, judicial review is confined to ascertaining whether the Commission complied with the rules of procedure and the rules relating to the duty to give reasons, that the facts relied on in making the disputed decision were accurate and that there was no manifest error in the assessment of those facts or misuse of powers.
Neil asjaoludel tuleb kohtul kontrollida üksnes menetlusnormide järgimist, põhjendamiskohustuse täitmist, vaidlustatud otsuse tegemise aluseks olevate asjaolude sisulist õigsust, ilmselgete vigade puudumist nende asjaolude hindamisel ning võimu kuritarvitamise puudumist.
The contested decision is not the outcome of a mathematical exercise but of a comprehensive assessment in order to ascertain whether the aid paid was disproportionate and whether it led to a distortion of competition.
Vaidlustatud otsus ei ole matemaatiliste tehete tulemus, vaid põhineb üldisel hinnangul selle kohta, kas makstud abi ei ole ebaproportsionaalne ja kas see ei ole põhjustanud konkurentsimoonutusi.
With regard to the alleged manifest errors of assessment, the Commission refers to the broad powers it enjoys for determining whether aid is compatible under Article 87(3) EC.
Mis puudutab väidetavaid ilmselgeid hindamisvigu, siis komisjon viitab oma laiale kaalutlusõigusele abi kokkusobivuse hindamisel vastavalt EÜ artikli 87 lõikele 3.
It is of the view that the Court of First Instance concluded in its judgment in Joined Cases T-228/99 and T-233/99 Westdeutsche Landesbank Girozentrale and Land Nordrhein-Westfalen v Commission [2003] ECR II-435, as regards the Commission’s assessment of a restructuring plan for an undertaking in difficulty, that ‘it is only in cases where the Commission has committed a particularly manifest and serious error when assessing such a plan that the Court may rule against the authorisation of State aid intended to finance such restructuring’.
Ta leiab, et Esimese Astme Kohus on 6. märtsi 2003. aasta otsuses liidetud kohtuasjades T-228/99 ja T-233/99: Westdeutsche Landesbank Girozentrale ja Land Nordrhein-Westfalen vs. komisjon (EKL 2003, lk II-435) seoses komisjoni poolt raskustes ettevõtja ümberkorraldamiskavale antud hinnanguga järeldanud, et „Esimese Astme Kohus võib sellise ümberkorralduskava rahastamiseks mõeldud riigiabile antud luba tsenseerida vaid juhul, kui komisjon on teinud selle kava hindamisel väga ilmselge ja tõsise vea”.
Therefore, the Community court should not substitute its own assessment, especially in the economic field, for that of the Commission.
Pealegi ei tohi ühenduse kohus lähtuda komisjoni poolt antud majandusliku hinnangu asemel omaenda hinnangust.
On the basis of those considerations, the Commission is of the view that the burden of proof on the applicant is particularly onerous.
Komisjon leiab neist kaalutlustest lähtudes, et hageja tõendamiskoormis on äärmiselt ulatuslik.