natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Consequently, the Court was fully entitled to assume that the appellant, contrary to its assertions, was granted access to those documents.
Järelikult võis Esimese Astme Kohus õigustatult lähtuda sellest, et vastupidi apellatsioonkaebuse esitaja väidetele tagati viimasele juurdepääs nendele dokumentidele.
I therefore consider that the Court essentially complied, in its method of ana -lysis, with the caselaw of the Court of Justice and that its conclusions are correct.
Seepärast olen ma seisukohal, et Esimese Astme Kohus on kohandanud oma uurimismeetodit vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ning tema järeldused on õiged.
With regard to that request for access to the file, made by the applicant after the contested decision had been adopted and the proceedings initiated, in paragraph 102 of the contested judgment the Court pointed out that that is clearly irrelevant for the purposes of determining whether the applicant’s rights of defence may have been adversely affected during the administrative procedure and can have no bearing on the legality of that decision.
Mis puudutab apellatsioonkaebuse esitaja poolt pärast vaidlustatud otsuse vastuvõtmist ja hagi sisseandmist esitatud juurdepääsu taotlust, siis on Esimese Astme Kohus vaidlustatud otsuse punktis 102 viidanud sellele, et taotlus ei oma tähtsust selle hindamisel, kas haldusmenetluse käigus on hageja kaitseõigust rikutud, ja et sel taotlusel ei saa olla mingit mõju kõnealuse otsuse õiguspärasusele.
The Court’s explanations show that it examined whether the documents in question would have been of any use at all to the appellant.
Esimese Astme Kohtu selgitused näitavad, et ta uuris, kas kõnealustest dokumentidest oleks hagejale võinud olla vähimatki kasu.
It did not therefore confine its appraisal to whether the failure to disclose the disputed documents had had an impact on the content of the final decision.
Seetõttu ei piirdunud ta ainult küsimusega, kas kõnealuste dokumentide esitamata jätmine võis mõjutada lõpliku otsuse sisu.
In fact, its account has the effect, fundamentally, of showing that the documents
Esimese Astme Kohtu selgitused näitavad peamiselt, et kõnealused dokumendid ei
Finally, the Court’s observations regarding the appellant’s partially inconsistent conduct in exercising its right of access to the file must be assessed.
Lõpetuseks tuleb analüüsida Esimese Astme Kohtu selgitusi apellatsioonkaebuse esitaja osaliselt ebajärjekindla käitumise kohta toimikuga tutvumise õiguse teostamisel.
In fact, in paragraph 102 of the contested judgment, the Court rightly drew attention to the fact that the applicant did not make any further request for access to other evidence in the file during the administrative procedure and also did not act in response to the Commission’s offer of access to the desired documents, made on 10 July 2003.
Nimelt on Esimese Astme Kohus vaidlustatud otsuse punktis 102 juhtinud õigesti tähelepanu asjaolule, et haldusmenetluse ajal ei esitanud hageja ühtki taotlust juurdepääsuks toimiku muudele materjalidele ega kasutanud ka 10. juulil 2003 komisjoni poolt pakutud võimalust soovitud dokumentidega tutvumiseks.
Against that background, it appears contradictory for the appellant, despite being aware of those omissions in the exercise of its rights as the defendant at first instance, to complain that those rights were infringed and contest on appeal the unobjectionable grounds of the judgment given at first instance.
Seda arvesse võttes tundub vastuoluline, et apellatsioonkaebuse esitaja – kuigi ta on teadlik nendest möödalaskmistest oma kaitseõiguse kasutamisel – heidab esimeses kohtuastmes ette sama kaitseõiguse rikkumist ning vastustab ka apellatsioonimenetluses esimese kohtuastme otsuse õiguslikult vaidlustamatud alused.
The second ground of appeal must therefore be rejected.
Seega tuleb teine õigusväide tagasi lükata.
Consideration of this ground of appeal first requires some fundamental explanations regarding the allocation of the burden of proof in the context of the procedure for repayment or remission of import duties.
Selle õigusväite käsitlemine nõuab kõigepealt eksporditollide tagasimaksmisele või vähendamisele suunatud menetluse raames eksisteeriva tõendamiskoormise põhjalikku käsitlemist.
Third ground of appeal: allocation of the burden of pleading and proving the facts
Kolmas õigusväide: tõendamiskoormise jagamine
It should first be noted that, under the generally accepted rules of procedural law, the party relying on the conditions laid down in a provision must as a general rule prove that they have been satisfied.
Esiteks tuleb silmas pidada, et menetlusõiguse üldtunnustatud normide kohaselt on isikul, kes tugineb õigusnormi eeldustele, tavaliselt kohustus nende eelduste olemasolu tõendada.
37Lo-gically, as a rule, it is for the importer to plead and prove the existence of a ‘special situ -ation’ as referred to in Article 239 of the CCC, justifying a remission of import duties.
37 Järelikult on reeglina importija kohustus tõendada, et eksisteerib eriline asjaolu ühenduse tolliseadustiku artikli 239 mõttes, mis õigustab eksporditollide tagasimaksmist.
38The same applies, for example, to the proof of origin of goods where the decision as to whether or not a repayment of import duties should be made depends on the clarification of that question. 39
38 Sama kehtib ka kaupade päritolu tõendamise kohta, kui selle küsimuse selgitamisest sõltub otsus, kas maksta eksporditollid tagasi või mitte. 39
A finding of the existence of ‘circumstances’ within the meaning of the second indent of Article 239(1) of the CCC or of a ‘special situation’ within the meaning of Article 905(1) of the CCC implementing regulation presupposes the pleading, proof and appraisal of certain facts and circumstances.
Ühenduse tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 teise taande kohaste asjaolude või ühenduse tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 905 lõike 1 kohase eriolukorra olemasolu tuvastamine eeldab teatud faktide ja asjaolude tõendamist ning hindamist.
However, the question of the specific allocation of the burden of pleading and proof is in dispute between the parties, since the appellant claims that the burden of proof should be reversed or mitigated in its favour.
Samas vaidlevad pooled tõendamiskoormise konkreetse jagamise üle, kusjuures apellatsioonkaebuse esitaja nõuab tõendamiskoormise ümberpööramist või oma tõendamiskoormise kergendamist.
By ultimately alleging in its submissions that the Court of First Instance disregarded the procedural-law principles governing the burden of proof, the appellant relies on misapplication of Community law and thus on an admissible ground of appeal. 36
Heites Esimese Astme Kohtule lõpetuseks ette tõendamiskoormise protsessiõiguslike põhimõtete tähelepanuta jätmist, väidab apellatsioonkaebuse esitaja, et tegemist on ühenduse õiguse väära rakendamisega ning seega vastuvõetava õigusväitega. 36
Conversely, it is for the Commission, in the context of its decision as to whether a ‘special situation’ exists, in which it has an
Ümberpööratult lasub aga komisjonil erilise asjaolu olemasolu üle otsustamisel –
37 — Also according to Advocate General Kokott in her Opinion in Case C-293/04 Beemsterboer Coldstore Services [2006] ECR I-2263, point 47.
37 – Samal seisukohal on ka kohtujurist Kokott oma 8. septembri 2005 .aasta ettepanekus kohtuasjas C-293/04: Beemsterboer Coldstore Services (EKL 2006, lk I-2263, punkt 47).
38 — Also according to Alexander, S., Zollkodex, cited above (footnote 10), Vor Art. 220, paragraph 4, according to which the burden of pleading and proving the facts justifying an application for repayment rests upon the customs debtor.
38 – Samal seisukohal on ka Alexander, S., Zollkodex, viidatud eespool 10. joonealuses märkuses, artikkel 220, punkt 4, mille kohaselt kannab tollivõlgnik tagasimaksetaotlust põhjendavate asjaolude tõendamiskoormist.
36 — According to Rengeling, H./Middeke, A./Gellermann, M., cited above (footnote 12), § 28, pp. 502 to 504, the pro -cedural norms on whose infringement the appeal may be based also include, in addition to the procedural provisions of the Treaties, the Statutes and the Rules of Pro -cedure of the Court of First Instance, the general principles of Community law which concern the proceedings.
36 – Rengeling, H./Middeke, A./Gellermann, M., viidatud eespool 12. joonealuses märkuses, § 28, lk 502–504, on seisukohal, et selliste menetlusnormide hulka, mille rikkumisele edasikaebus võib tugineda, kuuluvad lisaks menetlussätetele ka lepingud, põhikirjad ja Esimese Astme Kohtu kodukord ning menetlust reguleerivad ühenduse õiguse üldised põhimõtted.
Thus, the appeal may allege infringement of the parties’ right to a fair hearing as well breaches of the principles governing the burden of proof or the taking of evidence.
Nii võib apellatsioonkaebusega vaidlustada menetlusosaliste õiguse olla kohtulikult ärakuulatud rikkumise samamoodi nagu tõendamiskoormise või tõendamismenetluse põhimõtete rikkumise.
With regard to the amenability to review of the correct application of the rules relating to the burden of proof by the Court of First Instance, see Case C-49/92 P Anic [1999] ECR I-4125, paragraph 96; Joined Cases C-2/01 P and C-3/01 P BAI and Commission v Bayer [2004] ECR I-23, paragraphs 47, 61 and 117; Case C-551/03 P General Motors v Commission [2006] ECR I-3173, paragraphs 51 and 52; and Joined Cases C-403/04 P and C-405/04 P Sumitomo Metal Industries Ltd and Nippon Steel Corp v Commission [2007] ECR I-729, paragraph 39.
Tõendamiskoormist käsitlevate eeskirjade korrektse rakendamise kontrollimise kohta Esimese Astme Kohtu poolt vt 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-49/92 P: Anic (EKL 1999, lk I-4125, punkt 96); 6. jaanuari 2004 aasta otsus liidetud kohtuasjades C-2/01 P ja C-3/01 P: BAI ja komisjon vs. Bayer (EKL 2004, lk I-23, punktid 47, 61 ja 117); 6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-551/03 P: General Motors vs. komisjon (EKL 2006, lk I-3173, punktid 51 ja 52) ja 25. jaanuari 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-403/04 P ja C-405/04 P: Sumitomo Metal Industries Ltd ja Nippon Steel Corp vs. komisjon (EKL 2007, lk I-729, punkt 39).
The Court has held that the receipt of invalid certificates of origin can, in principle, be considered to be one of the professional risks which a trader, by the very nature of his activity, runs and he is at liberty to seek compensation from the perpetrator of the fraud.
Euroopa Kohus tuvastas, et kehtetute päritolutunnistuste vastuvõtmist võib põhimõtteliselt lugeda ettevõtlusriskiks, millega ettevõtja peab oma tegevuse iseloomust tulenevalt arvestama, ning et ettevõtja võib võltsingu tegija vastu esitada kahjunõude.
appropriate margin of discretion, 40to plead and prove that the certificates presented by the importer are forged or falsified.
mille puhul tal on vastav kaalutlusõigus 40 – kohustus tõendada, et importija esitatud sertifikaadid on valed või võltsitud.
On the other hand, it is not required to prove that there is no special situation where the requirements of Article 904(c) of the CCC implementing regulation are satisfied, since that provision already contains an assessment by the Community legislature, which is binding on the Commission, to the effect that any good faith on the part of the importer during the procedure under Article 239 of the CCC cannot be regarded as meriting protection.
Kui aga ühenduse tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 904 punkti c tingimused on täidetud, siis ei pea komisjon tõendama, et erilist asjaolu ei eksisteeri, sest eespool nimetatud säte juba sisaldab ühte komisjoni jaoks siduvat ühenduse seadusandja hinnangut selles mõttes, et importija võimalikku heausksust ei saa ühenduse tolliseadustiku artikli 239 kohases menetluses kaitsmisväärsena käsitleda.
As I have already explained in my introductory observations on this case, 41the
Nagu ma juba selgitasin oma sissejuhatavates märkustes käesolevas kohtuasjas, 41
44 That caselaw of the Court of First Instance is fully correct, since it takes account of the fact that, as a rule, the trader concerned, apart from those procedures which require his participation, has little opportunity to influence the course of the customs procedure and he must therefore rely on the due performance of their tasks by the competent authorities under a system of
Selle esimese kohtuastme praktikaga tuleb täielikult nõustuda, sest see võtab arvesse asjaolu, et asjaomasel ettevõtjal on olenemata tema osavõttu nõudva menetluse käigust reeglina üksnes väike võimalus tollimenetluse käiku mõjutada ning seetõttu peab ta jääma
43 — Eyckeler & Malt v Commission, cited in footnote 24, paragraphs 189 to 191, and Kaufring and Others, cited in footnote 9, paragraph 218. Community legislature, by the formulation of that exclusion, adopted the Court’s previous settled caselaw according to which the fact that documents presented in good faith in order to obtain preferential tariff treatment for goods declared for free circulation are subsequently found to be falsified does not constitute a special circumstance justifying a remission of import duties.
43 – Eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Eyckeler & Malt vs. komisjon, punktid 189–191, ning eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Kaufring jt, punkt 218. on ühenduse seadusandja selle välistava koosseisu sisseviimisega üle võtnud Euroopa Kohtu senise praktika, mille kohaselt ei kujuta endast eksporditollide tagasimaksmist õigustavat erilist asjaolu see, et vabasse ringlusse deklareeritud kauba osas tariifse sooduskohtlemise saamiseks esitati heauskselt dokumendid, mis hiljem osutusid võltsituks.
That caselaw has, since the judgment in the leading case, Van Gend und Loos, 42 been founded on the
Seda kohtupraktikat põhjendati alates põhjapanevast otsusest Van Gend en Loos jt 42
40 — Thus, according to the caselaw, in order to determine whether the circumstances of the case constitute a special situation in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned within the meaning of Article 239(1) of the CCC, the Commission must assess all the relevant facts (to that effect, Case 160/84 Oryzomyli Kavallas and Others v Commission [1986] ECR 1633, paragraph 16, and Case T-346/94 France-aviation v Commission [1995] ECR II-284, paragraphs 34 and 36.
40 – Nii peab komisjon kohtupraktika kohaselt selle otsustamiseks, kas kohtuasja olukorra põhjal eksisteerivad erilised asjaolud, mille puhul asjaomast isikut ei saa süüdistada ilmses hooletuses või pettuses ühenduse tolliseadustiku artikli 239 lõike 1 mõttes, arvesse võtma kõiki olulisi asjaolusid (vt selle kohta Euroopa Kohtu 15. mai 1986. aasta otsus kohtuasjas 160/84: Oryzomyli Kavallas jt vs. komisjon, EKL 1986, lk 1633, punkt 16, ja Esimese Astme Kohtu 9. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas T-346/94: France-aviation vs. komisjon, EKL 1995, lk II-284, punktid 34 ja 36).
44 — In Kaufring and Others, cited in footnote 9, paragraph 231, the Court of First Instance held that only errors attributable to acts of the competent authorities which could not reasonably have been detected by the person liable to pay create entitlement to the waiver of postclearance recovery of customs duties.
44 – Eespool 9. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuse Kaufring jt punktis 231 tuvastas Esimese Astme Kohus, et üksnes sellised vead, mis tulenevad pädevate asutuste endi aktiivsest tegevusest ning mida maksukohustuslasel ei oleks olnud mõistlikult võimalik avastada, loovad aluse tollimaksu tollivormistusjärgselt sisse nõudmata jätmiseks.
The central aspects of that case were a number of irregularities on the part of the Turkish authorities in the implementation of the Association Agreement and association law derived from it and the serious deficiencies in the Commission’s monitoring of the implementation of those provisions.
Selle kohtuasja keskmes oli rida Türgi ametiasutuste poolt assotsiatsioonilepingu ja sellest tuleneva assotsiatsiooniõiguse rakendamisel toimepandud rikkumisi ning komisjoni raskeid rikkumisi nende sätete rakendamise kontrollimisel.
In Case T-330/99 Rotermund [2001] ECR II-1619, paragraph 58, the ‘special situation’ as referred to in Article 239 of the CCC arose from the existence of fraudulent practices which could only reasonably be explained by the active complicity of an employee of the customs office at the destination, since the Court concluded in that regard that the Commission was not entitled to confine itself to requiring that the applicant adduce formal and definitive proof of such complicity.
7. juuni 2001. aasta otsuses kohtuasjas T-330/99: Rotermund (EKL 2001, lk II-1619, punkt 58) seisnes eriline asjaolu ühenduse tolliseadustiku artikli 239 mõttes pettuses, mida sai mõistlikult selgitada üksnes sihttolliasutuse töötaja aktiivse osalemisega, mistõttu Esimese Astme Kohus leidis, et komisjon ei saanud õiguspäraselt piirduda sellega, et ta nõuab hagejalt kõnealuse osaluse ametlikku ja lõplikku tõendamist.
That caselaw was also mentioned in Case T-332/02 Nordspedizionieri [2004] ECR II-4405, paragraph 58.
See kohtupraktika leidis äramärkimist ka 14. detsembri 2004 .aasta otsuses kohtuasjas T-332/02: Nordspedizionieri (EKL 2004, lk II-4405, punkt 58).
41 — See above, point 70.42 — Cited in footnote 11, paragraphs 15 to 17.
41 – Vt eespool punkt 70.42 – Viidatud eespool 11. joonealuses märkuses, punktid 15–17.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P of constituting a ‘special situation’ as referred to in Article 239 of the CCC.
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-204/07 P endast erilist asjaolu ühenduse tolliseadustiku artikli 239 mõttes.
administrative cooperation.
lootma pädevate ametiasutuste nõuetekohasele kohustuste täitmisele halduskoostöö süsteemi raames.
To that extent, it would be unfair to require him to bear a loss which was actually attributable to contraventions committed by the administrative authorities.
Selles mõttes oleks ebaõiglane jätta ettevõtja kanda kahjud, mis tulenevad tegelikult haldusasutuste rikkumistest.
The arguments put forward by the appellant in favour of a reversal of the burden of proof are unconvincing.
Apellatsioonkaebuse esitaja argumendid, mis toetavad tõendamiskoormise ümberpööramist, ei ole veenvad.
However, it must be borne in mind that those exceptions developed by way of judgemade law can only constitute ad hoc adaptations of settled caselaw so as to ensure that substantive justice is done in individual cases.
Seejuures tuleb arvestada, et kõnealuste kohtuniku õiguse alusel väljaarendatud kriteeriumide puhul saab tegemist olla üksnes väljakujunenud kohtupraktika erakorralise kohandamisega, et taastada materiaalne õiglus üksikjuhul.
As exceptions, they may be applied only restrictively.
Kuna tegemist on erisätetega, siis võib neid üksnes kitsendavalt rakendada.
45 That accords, moreover, with the existing caselaw of the Community judicature, according to which the remission of import duties may be made only under certain conditions and in cases specifically provided for, so that, as exceptions to the normal rules for imports, the relevant provisions are to be interpreted strictly.
45Muu hulgas vastab see ka ühenduse kohtute senisele praktikale, mille kohaselt lubatakse imporditollimaksude vähendamist üksnes teatud tingimustel ning konkreetsetel juhtudel; seega tuleb vastavaid sätteid kui erandeid muudest impordisätetest tõlgendada kitsalt.
46Their application must therefore be preceded by a rigorous examination of the facts and circumstances, assessing the evidence offered.
46Nende sätete kohaldamisele peab seetõttu eelnema asjaolude range kontroll koos esitatud tõendite hindamisega.
In accordance with the generally accepted rules of procedural law and in the light of the Court’s clear caselaw since Van Gend & Loos, I consider it logical to make the appellant bear the burden of pleading and proof, including in relation to the occurrence of those irregularities which may be capable 45 — Pursuant to the principle ‘exceptio est strictissimae interpretationis’.
45 – Vastavalt põhimõttele exceptio est strictissimae interpretationis (erandit tuleb tõlgendada kitsalt).
For the narrow interpretation of derogating provisions by the Court of Justice, see, for example, Case C-307/05 Del Cerro Alonso v Osakidetza [2007] ECR I-7109, paragraph 39; Joined Cases C-346/03 and C-529/03 Atzeni & Lilliu [2006] ECR I-1875, paragraph 79; and Case C-286/02 Bellio Fratelli [2004] ECR I-3465, paragraph 46. 46 — Case C-48/98 Söhl & Söhlke [1999] ECR I-7877, paragraph 52, and Bonn Fleisch Ex- und Import v Commission, cited in footnote 23, paragraph 63. 120.
Erisätete kitsa tõlgendamise kohta Euroopa Kohtu poolt vt 13. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-307/05: Del Cerro Alonso vs. Osakidetza (EKL 2007, lk I-7109, punkt 39); 23. veebruari 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-346/03 ja C-529/03: Atzeni & Lilliu (EKL 2006, lk I-1875, punkt 79) ja 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-286/02: Bellio Fratelli (EKL 2004, lk I-3465, punkt 46). 46 – Euroopa Kohtu 11. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-48/98: Söhl & Söhlke (EKL 1999, lk I-7877, punkt 52) ja eespool 23. joonealuses märkuses viidatud Esimese Astme Kohtu otsus kohtuasjas Bonn Fleisch Ex- und Import vs. komisjon, punkt 63. 120.
As the Commission correctly states, contrary to the appellant’s submissions, the present case does not primarily concern a question of allocation of the burden of proof.
Nagu komisjon õigesti näitab, ei ole vastupidi apellatsioonkaebuse esitaja väidetele käesolevas asjas tegemist peamiselt tõendamiskoormise küsimusega.
The question of allocation of the burden of proof arises only when a factual claim at issue is at least prima facie provable.
Tõendamiskoormise küsimus tekib pigem alles siis, kui on tõendatud vähemalt asjaolusid käsitleva vaidlustatud väite lähtepunkt.
However, the appellant’s arguments lack any foundation, since the Court of First Instance found no basis for its submission that the Turkish authorities were guilty of deficiencies in the implementation of the Association Agreement and of infringing the rules on administrative assistance.
Apellatsioonkaebuse esitaja selgitustel ei ole aga mingit alust, kuna Esimese Astme Kohus ei ole leidnud pidepunkte tema väitele, et Türgi ametiasutused ei ole rakendanud assotsiatsioonilepingut nõuetekohaselt ning on rikkunud vastastikuse abi osutamise eeskirju.
On the contrary, it is apparent from paragraph 194 of the contested judgment that the UCLAF missions in Turkey were undertaken within a reasonable period following the discovery of the initial forgery.
Pigem nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 194, et UCLAF-i kontrollkäik Türgisse sooritati mõistliku ajavahemiku möödudes esimese võltsingu avastamisest.
Moreover, the Court refers in paragraph 195 to the fact that the examinations carried out by the Turkish authorities concerned a very large number of certificates, but that the list of certificates considered by those authorities to be forged was nevertheless sent to the Ravenna customs services relatively quickly.
Muu hulgas viitab Esimese Astme Kohus oma otsuse punktis 195 sellele, et Türgi ametiasutused kontrollisid väga suurt hulka sertifikaate, kuid siiski esitati Türgi ametiasutuste poolt võltsituks tunnistatud sertifikaatide loetelu Ravenna tolliteenistusele suhteliselt kiiresti.
Finally, in paragraph 196, the Court drew attention to the voluminous correspondence between the Community authorities and the Turkish authorities concerning the certificates at
Lõpetuseks viitas Esimese Astme Kohus punktis 196 vaidlusaluseid sertifikaate käsitlevale mahukale kirjavahetusele ühenduse ja Türgi ametiasutuste vahel. Eeltoodut
Against that background, the Court’s conclusion that there was no substantiation for the appellant’s assertion that the Turkish authorities, and in particular the Turkish Permanent Representation, refused to cooperate with the Commission as of 2000 is unexceptionable.
KOMISJON arvestades ei saa seada kahtluse alla Esimese Astme Kohtu järeldust, et ükski veenev tõend ei toeta hageja väidet, mille kohaselt keeldusid Türgi ametiasutused ja eelkõige Türgi alaline esindus alates 2000. aastast komisjoniga koostööd tegemast.