natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Also of interest are the judgments of 5 October 2004 in Case T-45/01 Sanders and Others v Commission and in Case T-144/02 Eagle v Commission, neither yet published in the ECR, which order the defendant institution to pay damages for the loss sustained by the applicants as a result of the fact that they were not recruited as temporary servants of the Communities during the time they worked at the Joint European Tours (JET) Joint Undertaking.
Ära märkida tuleks ka 5. oktoobri 2004. aasta otsused kohtuasjas T-45/01: Sanders jt v. komisjon ja kohtuasjas T-144/02: Eagle v. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), millega kohustatakse kostjaks olevat institutsiooni hüvitama kahju, mida hagejad on kandnud seetõttu, et ühisettevõttes Joint European Torus (JET) töötamiseks ei võetud neid tööle komisjoni ajutise teenistujana.
Actions for damages 55
Hüvitamisvaidlused 55
For the Community to incur non-contractual liability for an unlawful act, three conditions must be fulfilled: the conduct alleged against the Community institutions must be unlawful, there must be actual damage and there must be a causal link between that conduct and that damage.
Õigusvastasest teost tuleneva ühenduse lepinguvälise vastutuse eelduseks on kolm tingimust: ühenduse institutsioonidele etteheidetava teo õigusvastasus, väidetava kahju reaalsus ning põhjuslik seos teo ja kahju vahel.
The concurrence of those three conditions allowing the non-contractual liability of the Community to be incurred was regarded as established by the Court in its interlocutory judgment of 23 November 2004 in Case T-166/98 Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission, not yet published in the ECR.
Need kolm vastutuse eelduseks olevat tingimust loeti täidetuks kohtuasjas, mille alusel tehti 23. novembril 2004 esialgne otsus kohtuasjas T-166/98: Cantina sociale di Dolianova jt v. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).
As one or more of those conditions were not met in the other actions for damages, the Court of First Instance dismissed all the other actions brought under Article 288 EC.
Kuna ülejäänud hüvitisnõuete puhul oli üks või mitu tingimust täitmata, jättis esimese astme kohus kõik teised EÜ artikli 288 alusel esitatud hagid rahuldamata.
As regards the condition that the conduct alleged against the Community institutions should be unlawful, it was recalled in the judgment of 10 February 2004 in Joined Cases T-64/01 and T-65/01 Afrikanische Frucht-Compagnie and Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v Commission, not yet published in the ECR, and in Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission, cited above, that the case-law requires that a sufficiently serious breach of a rule of law intended to confer rights on individuals 55
Ühenduse institutsioonidele etteheidetava teo õigusvastasuse kohta märkis esimese astme kohus 10. veebruari 2004. aasta otsuses liidetud kohtuasjades T-64/01 ja T-65/01: Afrikanische Frucht-Compagnie ja Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ning eespool viidatud 23. novembri 2004. aasta otsuses Cantina sociale di Dolianova jt v. komisjon, et kohtupraktika järgi on nõutav, et tuvastatud oleks sellise õigusnormi piisavalt raske rikkumine, mis annab õigusi üksikisikutele (Euroopa Kohtu 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-352/98 P: Bergaderm ja Goupil v. komisjon, EKL 2000, lk I-5291). Rikkumise piisava raskuse kindlakstegemisel on otsustavaks kriteeriumiks see, kui asjaomane ühenduse institutsioon on ilmselgelt ja raskelt eiranud oma kaalutlusõiguse piire. Kui institutsioonil on vaid väga piiratud või peaaegu olematu kaalutlusõigus, võib lihtsast ühenduse õiguse rikkumisest olla küllalt, et tuvastada piisavalt raske rikkumise olemasolu. 55
Excluding Community staff cases.
V.a ühenduse avaliku teenistusega seotud vaidlused.
The expression ‘rule of law intended to confer rights on individuals’ has been analysed on several occasions by the Court of First Instance.
Mõistet „õigusnorm, mille eesmärk on anda õigusi üksikisikutele” on esimese astme kohus hinnanud korduvalt.
Accordingly, any unlawful delegation of the Council’s powers to the Commission is not such as to engage the Community’s liability (judgment in Afrikanische Frucht-Compagnie and Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v Commission, cited above). It has also been held, by reference to the case-law of the Court of Justice, that infringement of the obligation to state reasons is not such as to give rise to the liability of the Community (judgment in Afrikanische Frucht-Compagnie and Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v Commission and judgment of 25 May 2004 in Case T-154/01 Distilleria F. Palma v Commission, not yet published in the ECR). On the other hand, in its judgment in Cantina sociale di Dolianova and Others v Commission, the Court of First Instance held that the prohibition on unjust enrichment and the principle of non-discrimination were intended to confer rights on individuals.
Ta on otsustanud, et ühenduse eri institutsioonide vahel pädevuse jaotust käsitlevate normide eesmärk ei ole õiguste andmine üksikisikutele, nii et pädevuse õigusvastane delegeerimine nõukogult komisjonile ei too kaasa ühenduse lepinguvälist vastutust (eespool viidatud kohtuotsus Afrikanische Frucht-Compagnie ja Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v. komisjon). Euroopa Kohtu praktikale tuginedes on esimese astme kohus veel leidnud, et põhjendamiskohustuse rikkumine ei too kaasa ühenduse vastutust (eespool viidatud kohtuotsus Afrikanische Frucht-Compagnie ja Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v. komisjon ja 25. mai 2004. aasta otsus kohtuasjas T-154/01: Distilleria F. Palma v. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata). Seevastu leidis esimese astme kohus eespool viidatud otsuses Cantina sociale di Dolianova jt v. komisjon, et alusetut rikastumist keelava põhimõtte ja mittediskrimineerimise põhimõtte eesmärk on anda üksikisikutele õigusi.
The breach by the Commission of those principles was held to be sufficiently serious, a conclusion which the Court of First Instance did not reach with regard to any of the other actions for damages in which it ruled in 2004.
Nende põhimõtete rikkumist komisjoni poolt hindas ta piisavalt raskeks – järeldus, millele ei jõudnud esimese astme kohus ühegi teise hüvitisnõude puhul, mida ta 2004. aastal lahendas.
Further, in Afrikanische Frucht-Compagnie and Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v Commission, the Court of First Instance outlined the conditions which would give rise to the non-contractual liability of the Community in the event of the principle of such liability as a result of a lawful act being recognised in Community law (see, on that subject, the 2001, 2002 and 2003 Annual Reports). Citing its previous decisions, it thus considered that those three conditions would have to be met, namely the reality of the damage allegedly suffered, the causal link between it and the act on the part of the Community institutions, and the unusual and special nature of that damage, it being specified that damage is ‘special’ when it affects a particular class of economic operators in a disproportionate manner by comparison with other operators, and ‘unusual’ when it exceeds the limits of the economic risks inherent in operating in the sector concerned, the legislative measure that gave rise to the damage pleaded not being justified by a general economic interest. In that case, the Court of First Instance held that damage of that sort was manifestly not established. 121
Veel meenutas esimese astme kohus eespool mainitud kohtuotsuses Afrikanische Frucht-Compagnie ja Internationale Fruchtimport Gesellschaft Weichert & Co. v. komisjon, millistel tingimustel toob õiguspärane tegu kaasa ühenduse lepinguvälise vastutuse, eeldusel et ühenduse õiguses on selline põhimõte (vt selle kohta ka 2001., 2002. ja 2003. aasta aruanded). Oma varasematest otsustest lähtudes leidis esimese astme kohus, et selleks on vaja kolme tingimuse täitmist: väidetava kahju reaalsus, põhjuslik seos kahju ja ühenduse institutsioonidele etteheidetava teo vahel ning selle kahju ebatavalisus ja erilisus, kusjuures ta täpsustas, et kahju on „eriline”, kui see mõjutab ebaproportsionaalselt teatud kategooria ettevõtjaid, võrreldes teiste ettevõtjatega, ja kahju on „ebatavaline”, kui see väljub vastavas valdkonnas tegutsemisele omase majandusriski piirest, ilma et väidetavat kahju põhjustanud akti õigustaks üldine majandushuvi. Kõnealuses asjas otsustas esimese astme kohus, et ilmselgelt ei ole tõendatud „kvalifitseeritud”kahjuolemasolu. Oluline ja huvitav on 7. juuni 2004. aasta määrus kohtuasjas T-338/02: Segi jt v. nõukogu
Finally, the order of 7 June 2004 in Case T-338/02 Segi and Others v Council, not yet published in the ECR (under appeal, Case C-355/04 P) 56 is interesting and important. By their action, the applicants seek compensation for damage suffered as a result of their being included in the list annexed to Council Common Position 2001/931/CFSP of 27
(kohtulahendite kogumikus veel avaldamata; apellatsioonimenetluses kohtuasi C-355/04 P).56 Oma hagiga taotlesid hagejad kahju hüvitamist, mida nad kandsid seetõttu, et nende nimed kanti nimekirja, mis oli lisatud 27. detsembril 2001 vastuvõetud nõukogu ühisele seisukohale 2001/931/ÜVJP terrorismivastaste erimeetmete rakendamise kohta,57mida ajakohastati ühiste seisukohtadega 2002/340 ja 2002/462.58Ühine seisukoht
58 Common Position 2001/931/CFSP was adopted on the basis of Article 15 of the Treaty on European Union under Title V: ‘Provisions on a common foreign and security policy’ (CFSP), and Article 34 of the Treaty on European Union under Title VI: ‘Provisions on police and judicial cooperation in criminal matters’ (together called justice and home affairs (JHA)).
2001/931/ÜVJP võeti vastu Euroopa Liidu lepingu artikli 15 alusel, mis kuulub lepingu V jaotisesse „Sätted ühise välis- ja julgeolekupoliitika kohta” (ÜVJP), ning Euroopa Liidu lepingu artikli 34 alusel, mis kuulub lepingu VI jaotisesse „Sätted politseikoostöö ja õigusalase koostöö kohta kriminaalasjades” (justiits- ja siseküsimused, JSK).
See also the order of the same date in Case T-333/02 Gestoras Pro-Amnistía and Others v Council, not yet published in the ECR; under appeal, Case C-354/04 P.
Vt ka sama kuupäeva määrus kohtuasjas T-333/02: Gestoras Pro-Amnistía jt v. nõukogu (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata; apellatsioonimenetluses kohtuasi C-354/04 P).
Common Positions 2002/340/CFSP and 2002/462/CFSP adopted by the Council pursuant to Articles 15 and 34 of the Treaty on European Union of 2 May and 17 June 2002 respectively (OJ 2002 L 116, p.
Ühised seisukohad 2002/340/ÜVJP ja 2002/462/ÜVJP, mille nõukogu võttis vastu vastavalt 2. mail ja 17. juunil 2002 (EÜT L 116, lk 75 ja EÜT L 160, lk 32).
Namely, Article 4, according to which the Member States are, through police and judicial cooperation in criminal matters within the framework of Title VI of the Treaty on European Union, to afford each other the widest possible assistance in preventing and combating terrorist acts.
Esimese astme kohus rõhutab, et asjaolu, et hagejatel „tõenäoliselt puuduvad igasugused tõhusad õiguskaitsevahendid”, ei saa iseenesest olla ühenduse pädevuse aluseks õigussüsteemis, mis rajaneb omistatud pädevuse põhimõttele.
Court of First Instance
Ajutiste meetmete kohaldamise taotlused
The President of the Court of First Instance, in his capacity as judge responsible for granting interim relief, completed 34 interim relief cases.
Esimese astme kohtu president ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtunikuna lõpetas 34 ajutiste meetmete kohaldamise asja.
Apart from cases in which provisional measures were ordered for a limited period (orders of 21 January 2004 in Case T-217/03 R FNCBV v Commission and Case T-245/03 R FNSEA and Others v Commission and of 12 May 2004 in Case T-198/01 R III Technische Glaswerke Ilmenau v Commission, none yet published in the ECR) and the cases in which suspension of operation pending final judgment was granted, the applications with which the President dealt in 2004 were dismissed, in particular the application by the Autonomous Region of the Azores for suspension of the new fisheries rules applicable to Azorean waters (order of 8 July 2004 in Case T-37/04 R Região autónoma dos Açores v Council, not yet published in the ECR) and the application by Microsoft.
Välja arvatud piiratud ajaks määratud ajutised meetmed (21. jaanuari 2004. aasta määrus kohtuasjas T-217/03 R: FNCBV v. komisjon ja 12. mai 2004. aasta määrus kohtuasjas T-198/01 R IIII: Technische Glaswerke Ilmenau v. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ning täitmise peatamine kuni asja sisulise lahendamiseni, jäeti 2004. aastal esitatud taotlused rahuldamata, sealhulgas näiteks Assooride autonoomse piirkonna taotlus peatada uus kalapüügirežiim selle saarestiku vetes (8. juuli 2004. aasta määrus kohtuasjas T-37/04 R: Assooride autonoomne piirkond v. nõukogu, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja äriühingu Microsoft esitatud taotlus.
In the latter case, the President of the Court of First Instance, by order of 22 December 2004 in Case T-201/04 R Microsoft v Commission, not yet published in the ECR, the President of the Court of First Instance found that the evidence adduced by Microsoft was not sufficient to show that the immediate enforcement of the remedies imposed by the Commission might cause Microsoft serious and irreparable damage.
Nimetatud kohtuasjas T-201/04 R: Microsoft v. komisjon sedastas esimese astme kohtu president 22. detsembri 2004. aasta määrusega (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), et Microsofti esitatud tõendid ei ole piisavad tõendamaks, et komisjoni kehtestatud parandusmeetmete viivitamatu täitmine võiks põhjustada Microsoftile suurt ja korvamatut kahju.
That case originated in the Commission’s decision of 24 March 2004 60finding that Microsoft had infringed Article 82 EC by abusing its dominant position by engaging in two distinct types of conduct.
See asi sai alguse komisjoni 24. märtsi 2004. aasta otsusest,60 milles tuvastati, et turgu valitsevat seisundit kahe erineva tegevusega kuritarvitades on Microsoft rikkunud EÜ artiklit 82.
The Commission also fined Microsoft more than EUR 497 million.
Komisjon määras Microsoftile üle 497 miljoni euro suuruse trahvi.
On 25 June 2004, Microsoft sought suspension of operation of the remedies imposed by that decision. Following the lodging of that application, the Commission stated that it did not intend to enforce the remedies until a decision had been reached on the application for suspension.
Tegemist on artikliga 4, mille kohaselt annavad liikmesriigid üksteisele Euroopa Liidu lepingu VI jaotise raames kriminaalasjades tehtava politseikoostöö ja õigusalase koostöö kaudu kõikvõimalikku abi terroriaktide tõkestamiseks ja nende vastu võitlemiseks.
Commission Decision C(2004) 900 final of 24 March 2004 relating to a proceeding under Article 82 of the EC Treaty (Case COMP/C-37.792 Microsoft).
Komisjoni 24. märtsi 2004. aasta otsus K(2004) 900 lõplik EÜ artikli 82 kohase menetluse kohta (asi COMP/C-3/37.792).
In his order of 22 December 2004, the President of the Court of First Instance, after examining the circumstances of the case, held that Microsoft had not shown that it might suffer serious and irreparable damage if the contested decision should be enforced.
Pärast asjaoludega tutvumist sedastas esimese astme kohtu president 22. detsembri 2004. aasta määruses, et Microsoft ei ole tõendanud, et vaidlustatud otsuse täitmisel kannaks ta suurt ja korvamatut kahju.
As regards the refusal to provide the interoperability information, the President considered that the main action raised a number of questions of principle relating to the conditions in which the Commission is justified in concluding that a refusal to disclose information constitutes an abuse of a dominant position contrary to Article 82 EC.
Koostalitusvõimealase teabe edastamisest keeldumise kohta märkis president, et põhikohtuasi tõstatab mitmeid põhimõttelisi küsimusi seoses sellega, millistel tingimustel saab komisjon põhjendatult järeldada, et teabe edastamisest keeldumine kujutab endast EÜ artikliga 82 vastuolus olevat turgu valitseva seisundi kuritarvitamist.
Emphasising that it is solely for the court dealing with the substance of the application to answer those questions, the President of the Court of First Instance concluded that the application for annulment lodged by Microsoft was not at first sight unfounded and that the prima facie requirement (which entails an assessment of whether the main action is prima facie well founded) was therefore satisfied.
Rõhutades, et selliseid küsimusi saab lahendada ainult asja sisuliselt arutav kohtunik, märkis esimese astme kohtu president, et Microsofti esitatud tühistamishagi ei ole esmapilgul põhjendamatu ning seega on täidetud tingimus fumus boni juris (põhihagi esmapilgul põhjendatuse hindamise tingimus).
However, the President of the Court of First Instance held that the condition relating to urgency was not satisfied, since Microsoft had not adduced evidence that disclosure of the information thus far kept secret would cause serious and irreparable harm.
Kuid esimese astme kohtu president leidis, et kiireloomulisuse tingimus ei ole täidetud, sest Microsoft ei ole tõendanud, et seni salajas hoitud teabe edastamine põhjustaks suurt ja korvamatut kahju.
Following a factual examination of the actual consequences of disclosure as alleged by Microsoft, the President found, in particular, that disclosure of information thus far kept secret does not necessarily entail serious harm and that, regard being had to the circumstances of the case, such damage had not been demonstrated in the present case.
Olles uurinud seda, milliseid konkreetseid tagajärgi võiks teabe edastamine Microsofti väitel kaasa tuua, märkis president, et seni salajas hoitud teabe edastamine ei tooks tingimata kaasa suurt ja korvamatut kahju ning et antud juhul ei ole sellise kahju tekkimine tõendatud, arvestades konkreetseid asjaolusid.
Nor had Microsoft demonstrated, first, that the use of the disclosed information by its competitors would have the effect of placing the information in the public domain; second, that the fact that the competing products would remain in distribution channels after annulment of the decision would constitute serious and irreparable damage; third, that Microsoft’s competitors would be able to ‘clone’ its products; fourth, that Microsoft would have to make a fundamental change to its business policy; and, fifth, that the decision would cause an irreversible development on the market.
Microsoft ei ole tõendanud esiteks, et edastatud teabe kasutamine tema konkurentide poolt tähendaks selle teabe sattumist üldsuse käsutusse, teiseks, et konkureerivate toodete jäämine levitamiskanalitesse pärast vaidlustatud otsuse võimalikku tühistamist kujutaks endast suurt ja korvamatut kahju, kolmandaks, et Microsofti konkurendid saaksid tema tooteid „kloonida”, neljandaks, et Microsoft peaks põhjalikult muutma oma äripoliitikat ja viiendaks, et otsus põhjustaks pöördumatuid muutusi turul.
As regards the tying of Windows and Windows Media Player, the President considered, first of all, that certain of Microsoft’s arguments raised complex issues, such as that of the anticompetitive effect of the tying resulting from ‘indirect network effects’, which it was for the Court of First Instance to resolve in the main action.
Windowsi ja Windows Media Player’i koosmüügi kohta märkis president kõigepealt, et teatavad Microsofti argumendid tõstatavad keerukaid küsimusi – näiteks küsimus „võrgu kaudsetest mõjudest” tulenevast koosmüügi konkurentsivastasest mõjust –, mida peab lahendama esimese astme kohus põhikohtuasja menetlemise käigus.
The President concluded that the prima facie requirement was satisfied and then considered whether the requested suspension must be ordered as a matter of urgency.
Tõdedes, et tingimus fumus boni juris on täidetud, kontrollis president taotletava peatamise kiireloomulisust.
On the basis of a factual analysis of the alleged damage, the President held that Microsoft had not demonstrated in concrete terms that it might suffer serious and irreparable damage owing to interference with its commercial freedom or harm to its reputation.
Väidetavat kahju analüüsides leidis ta, et Microsoft ei ole konkreetselt tõendanud, et ta võiks oma ärivabaduse ja maine riivamise tõttu kanda suurt ja korvamatut kahju.
I. PROCEEDINGS CONCERNING THE LEGALITY OF MEASURES....................... 79
I. ÕIGUSVAIDLUSED ..................................................................................................75
A. Procedural aspects............................................................................................. 80
A. Menetlusküsimused .............................................................................................75
B. Admissibility of actions brought under Article 230 EC..........................................83
B. EÜ artikli 230 alusel esitatud hagide vastuvõetavus............................................78 ............................................78
C. Competition rules applicable to undertakings..................................................... 89
C. Ettevõtjatele kohaldatavad konkurentsieeskirjad .................................................83
– Access to the file ....................................................................................91
– Juurdepääs toimikule...............................................................................85 ...............................................................................85
– The scope of the Statement of Objections...............................................91
– Vastuväiteteatise ulatus ...........................................................................86
– Consequences of an express acknowledgement of the facts during the administrative procedure...................................................................92
– Haldusmenetluse käigus faktide otsesõnalise tunnistamise tagajärjed .................................................................................................86
– No recognition of an absolute right to silence..........................................92
– Absoluutse vaikimisõiguse mittetunnustamine.........................................87 .........................................87
– Reasonable time......................................................................................93 c) Proof of the infringement of Article 81 EC.................................................. 94
– Mõistlik tähtaeg........................................................................................88 ........................................................................................88 c) EÜ artikli 81 rikkumise tõendamine .................................................................88
Court of First Instance d) Fines...........................................................................................................95
Tegevus d) Trahvid ........................................................................................................89
Gravity......................................................................................................96
Rikkumise raskus....................................................................................90 ....................................................................................90
Duration ...................................................................................................98
Rikkumise kestus....................................................................................91 ....................................................................................91
Aggravating circumstances......................................................................98
Raskendavad asjaolud ............................................................................92
Attenuating circumstances.......................................................................98
Kergendavad asjaolud ............................................................................92