natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the light of the foregoing, I am of the opinion that the plea alleging a failure to state reasons, in so far as it is based on the aforementioned complaints, must be dismissed.
Öeldut arvestades olen seisukohal, et kuivõrd väide otsuse põhjendamata jätmise kohta põhineb eespool nimetatud etteheidetel, tuleb see tagasi lükata.
The reasons given in the contested decision satisfy the requirements of both clarity and reviewability laid down in Articles 5 CS and 15 CS, the factual and legal context having been set out in a sufficiently clear manner.
Ma leian, et vaidlusalust otsust põhjendati vastavalt ST artiklites 5 ja 15 nii selguse kui ka kontrollitavuse osas sätestatud nõuetele, kuna faktilised ja õiguslikud asjaolud olid selles piisavalt täpselt esitatud.
A — The first plea, alleging infringement of Article 4(c) CS and the Third, Fourth, Fifth and Sixth Codes
A. Esimene väide, mis tuleneb ST artikli 4 punkti c ning kolmanda, neljanda, viienda ja kuuenda teraseabikoodeksi rikkumisest
I am therefore of the opinion that the Court of First Instance was entitled to conclude in paragraph 184 of the judgment under appeal that the reasons given by the Commission for the contested decision were to the requisite legal standard.
Ma arvan seega, et Esimese Astme Kohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 184 õigesti, et komisjon oli vaidlusalust otsust õiguslikult piisavalt põhjendanud.
First, it examined the clarity of the legal framework.
Kõigepealt uuris ta õigusliku raamistiku selgust.
The Court of First Instance concluded in paragraph 174 of the judgment under appeal that the situation resulting from the adoption of the Second and Third Codes was uncertain and lacked clarity.
Esimese Astme Kohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 174, et teise ja kolmanda teraseabikoodeksi vastuvõtmisele järgnenud olukord oli ebakindel ja ebaselge.
That analysis is called into question by the Commission in the first limb of the first plea.
Selle hinnangu vaidlustab komisjon oma esimese väite esimeses osas.
uncertainty and lack of clarity in the legal framework applicable; second, an error of law in taking into account the first two steel aid codes; third, an incorrect interpretation of the caselaw of the Court concerning the principle of legal certainty; fourth, a contradiction in the grounds of the judgment under appeal; fifth, an incorrect assessment as to whether the Commission was aware that the ZRFG applied to steel undertakings; and sixth, a challenge to the rule arising from the judgment in Alcan Deutschland. 80
teraseabikoodeksi arvessevõtmisega; kolmas Euroopa Kohtu õiguskindluse põhimõtte alase kohtupraktika vääralt tõlgendamisest; neljas põhjenduste vastuolust vaidlustatud kohtuotsuses; viies sellest, et hinnati valesti komisjoni teadlikkust ZRFG kohaldamisest terasetööstusettevõtjate suhtes, ning kuues 20. märtsi 1997. aasta kohtuotsusest Alcan Deutschland 80lähtuva kohtupraktika vaidlustamisest.
Next, the Court of First Instance examined the Commission’s conduct.
Seejärel uuris Esimese Astme Kohus komisjoni käitumist.
After having found that the Commission had been in receipt of a number of items of information from Salzgitter and that it had also given a decision of nonobjection on the implementation of the ZRFG, the Court of First Instance held, in paragraphs 176 to 180 of the judgment under appeal, that the Commission had failed to discharge its duty of diligence by not observing, when examining those documents, the failure to notify the aid at issue and by not commencing appropriate proceedings.
Olles täheldanud, et komisjon sai Salzgitterilt teatud hulgal teavet ja et ta oli ZRFG rakendamise kohta teinud ka vastustamisest loobumise otsuse, leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 176–180, et komisjon oli jätnud täitmata hoolsuskohustuse, kuna ta ei märganud nende dokumentide läbivaatamise käigus, et kõnesolevast abist ei olnud teatatud, ega võtnud mingeid sel puhul ette nähtud meetmeid.
That finding is criticised by the Commission in the fifth limb of the plea.
Selle tuvastamist kritiseerib komisjon oma esimese väite viiendas osas.
In essence, the Commission calls into question the analysis carried out by the Court of First Instance in paragraphs 158 to 183 of the judgment under appeal with regard to the plea at first instance alleging infringement of the principle of legal certainty (seventh plea).
Sisuliselt vaidlustab komisjon hinnangu, mille Esimese Astme Kohus andis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 158–183 esimeses kohtuastmes esitatud väitele, mis tulenes õiguskindluse põhimõtte väidetavast rikkumisest (seitsmes väide).
It submits that the Court of First Instance committed an error of law in holding that, in the specific circumstances of the case at issue, it had disregarded the principle of legal certainty by ordering the recovery of the aid granted to Salzgitter between 1986 and 1995.
Komisjon väidab, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas, et käsitletava kohtuasja konkreetseid asjaolusid arvestades oli komisjon rikkunud õiguskindluse põhimõtet, kui ta nõudis Salzgitterile aastatel 1986–1995 antud abi tagastamist.
In upholding the plea alleging infringement of the principle of legal certainty, the Court of First Instance followed three lines of reasoning.
Õiguskindluse põhimõtte rikkumisest tuleneva väite vastuvõtmisel järgis Esimese Astme Kohus kolmeosalist mõttekäiku.
Finally, it was in the light of those findings that the Court of First Instance held, in paragraphs 181 and 182 of the judgment under appeal, that the Commission had infringed the principle of legal certainty by ordering the Federal Republic of Germany to recover the aid granted to Salzgitter.
Nende asjaolude tuvastamise alusel otsustaski Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 181 ja 182, et komisjon rikkus õiguskindluse põhimõtet, kui ta andis Saksamaa Liitvabariigile korralduse Salzgitterile antud abi tagasi nõuda.
The conclusions which the Court draws from those findings are called into question by the Commission in the third limb of the first plea.
Komisjon vaidlustab oma esimese väite kolmandas osas Esimese Astme Kohtu järeldused nende asjaolude tuvastamisest.
In the light of the foregoing, I think it would be appropriate to analyse the merits of this first plea by examining the first, fifth and third limbs in turn, in so far as they call into question the three findings arrived at by the Court of First Instance in the judgment under appeal.
Neid elemente arvestades leian ma, et esimese väite põhjendatust tuleks analüüsida, uurides järgemööda selle esimest, viiendat ja kolmandat osa, kuivõrd nendega vaidlustatakse kolm Esimese Astme Kohtu hinnangut vaidlustatud kohtuotsuses.
It argues that that authorisation, which was based on the EC Treaty, could not have any effect under the ECSC Treaty.
Ta väidab, et seda luba, mis põhines EÜ asutamislepingul, ei saanud kasutada ESTÜ asutamislepingu raames.
Article 4(c) CS was applicable and, in accordance with the judgment in Commission v France, aid to steel undertakings was strictly prohibited before the First Code entered into force.
ST artikli 4 punkt c oli kohaldatav ning vastavalt eespool viidatud 10. detsembri 1969. aasta otsusele kohtuasjas komisjon vs. Prantsusmaa oli abi andmine terasetööstusettevõtjatele enne esimese koodeksi jõustumist rangelt keelatud.
81 The Commission considers that it was only under the First Code that that authorisation, and those which followed, were declared applicable to the field covered by the ECSC Treaty and that that temporary general authorisation expired with the First Code on 31 December 1981.
81Komisjon leiab, et kõnesolev luba ja sellele järgnenud load kuulutati ESTÜ asutamislepingus käsitletud valdkonna suhtes kohaldatavaks ainult esimese koodeksi alusel ning et see ajutine üldine luba kaotas koos esimese koodeksiga kehtivuse 31. detsembril 1981.
The first limb of the first plea, alleging an incorrect analysis as to the clarity of the legal situation at issue
Esimese väite esimene osa, mis tuleneb kõnesoleva õigusliku olukorra selguse valesti hindamisest
By this limb, the Commission contests the analysis of the Court of First Instance to the effect that the legal situation resulting from the adoption of the Second and Third Codes was uncertain and lacked clarity.
Oma esimese väite esimeses osas vaidlustab komisjon Esimese Astme Kohtu analüüsi, mille kohaselt oli teise ja kolmanda teraseabikoodeksi vastuvõtmisele järgnenud õiguslik olukord ebakindel ja ebaselge.
The Commission also contests the analysis set out by the Court of First Instance in paragraphs 173 and 174 of the judgment under appeal, to the effect that it is not clear whether the subsequent application of Paragraph 3 of the ZRFG to Salzgitter fell within the ambit of the obligation to notify ‘plans’ in Article 6 of the Third Code.
Komisjon vaidlustab ühtlasi Esimese Astme Kohtu analüüsi vaidlustatud kohtuotsuse punktides 173 ja 174, mille kohaselt ei olnud selge, kas ZRFG § 3 hilisem hageja suhtes kohaldamine kuulub kolmanda teraseabikoodeksi artiklis 6 ette nähtud kohustuse alla teatada „kavadest”.
The Commission considers that provision to be very clear.
Komisjoni arvates on see säte väga selge.
In its reply, the Commission also argues that Article 67 CS does not apply to State aid since the Member States cannot adopt aid measures within the context of their economic and social policy.
Oma repliigis väidab komisjon samuti, et ST artikkel 67 ei ole riigiabi suhtes kohaldatav, sest liikmesriigid võivad abimeetmeid võtta oma majandus- ja sotsiaalpoliitika raames.
82It points out
82Ta rõhutab, et ST artikli 4
81 — The Commission refers to paragraphs 41 to 44 of that judgment.
81 – Komisjon viitab selle kohtuotsuse punktidele 41–44.
82 — The Commission refers to Steenkolenmijnen v High Authority.
82 – Komisjon viitab eespool viidatud kohtuotsusele De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg vs. ülemamet.
The Commission takes the view that the analysis reached by the Court of First Instance in paragraph 174 of the judgment under appeal to the effect that the authorisation of the aid contained in the 1971 decision had been tacitly and partially withdrawn upon adoption of the Second Code, or, at the very least, the Third Code, is incorrect.
Komisjon leiab, et Esimese Astme Kohus eksis oma analüüsis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 174, mille kohaselt olevat teise või vähemalt kolmanda teraseabikoodeksi vastuvõtmisel varjatult ja osaliselt taganetud 1971. aasta otsusest, millega lubati abi anda.
OPINION OF MR BOT — CASE C-408/04 P retroactively, which is contrary to Community law and may call into question the longterm investment decisions of the recipient undertaking.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-408/04 P kohaldas ST artikli 4 punkti c tagasiulatuvalt, mis on ühenduse õigusega vastuolus ja võib pikas perspektiivis ohustada abi saanud ettevõtjate investeerimisotsuseid.
84 that Article 4(c) CS prohibits aid ‘in any form whatsoever’ and that the caselaw cited by the Federal Republic of Germany never referred, in the context of Article 67 CS, to generally applicable ‘aid schemes’.
84 punkt c keelab „mis tahes vormis” abi ning et Saksamaa Liitvabariigi viidatud kohtupraktikas ST artikli 67 kohta ei ole kunagi käsitletud üldiselt kohaldatavaid „abisüsteeme”.
It also submits that the Federal Republic of Germany did not inform the Commission of the aid granted to Salzgitter and that it cannot therefore claim that the Commission authorised that aid on the basis of Article 67 CS.
Ta väidab samuti, et see liikmesriik ei teavitanud komisjoni Salzgitterile antavast abist ning et seega ei saa see riik väita, et komisjon on seda abi lubanud ST artikli 67 alusel.
Salzgitter adds that the fact that it is the Commission’s decisionmaking practice in the coal sector to apply Article 67 CS to non-specific aid in that sector confirms that analysis.
Salzgitter lisab, et komisjoni otsustuspraktika söesektoris, mis seisneb ST artikli 67 kohaldamises selle sektori üldise abi suhtes, kinnitab seda hinnangut.
Salzgitter considers that the Court of First Instance did not commit any error of law in finding that the legal situation resulting from the adoption of the Second and Third Codes lacked clarity.
Salzgitter leiab, et Esimese Astme Kohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta tuvastas, et teise ja kolmanda teraseabikoodeksi vastuvõtmisele järgnenud olukord ei olnud selge.
It takes the view that, in the Second and Third Codes, or in some other communication, the Commission should have expressed the change in its understanding of the law in relation to the scope of Article 4(c) CS.
Ta leiab, et komisjon oleks pidanud teises ja kolmandas koodeksis või mõnes muus teatises teada andma, et ta on muutnud oma õiguslikku käsitust ST artikli 4 punkti c kohaldamisala suhtes.
83It argues in particular that, by not raising any objection to the implementation of the ZRFG, the Commission created on the part of undertakings a legitimate expectation as to the lawfulness of that legislation.
83 Ta väidab, et kuna komisjon ei esitanud ZRFG rakendamise suhtes mingeid vastuväiteid, tekitas ta ettevõtjates õiguspärase ootuse selle õigusnormi seaduslikkuse suhtes.
Salzgitter argues that it was not clear from Article 6 of the Third Code whether the application of the tax rules in the ZRFG to steel undertakings was to be the subject of a new notification, despite the authorisation previously granted by the Commission under the EC Treaty.
Salzgitter väidab, et kolmanda koodeksi artikkel 6 ei võimalda kindlaks määrata, kas ZRFG-s ette nähtud maksueeskirjade kohaldamisest terasetööstusettevõtjate suhtes tuleb EÜ asutamislepingu alusel komisjoni antud varasemale loale vaatamata uuesti teatada.
It goes on to submit that existing aid such as that provided for in the ZRFG could not be subject to the obligation to notify laid down in that provision.
Ta lisab, et nimetatud sättes ette nähtud teatamiskohustust ei saa kehtestada olemasoleva abi suhtes, nagu on ZRFG-s käsitletav abi.
Salzgitter refers in this regard to the judgment in Italy v Commission concerning the notification of individual measures implementing a general scheme of aid.
Selleks viitab Salzgitter eespool viidatud kohtuotsusele Itaalia vs. komisjon üldise abisüsteemi individuaalsetest rakendusmeetmetest teatamise kohta.
85According to Salzgitter, in so far as the Commission authorised the application of the ZRFG without reservation under the EC Treaty and did not raise any objection under Article 67 CS, implementation of the ZRFG
85 Ta arvab, et kuna komisjon oli EÜ asutamislepingu alusel tingimusteta lubanud ZRFG-d kohal-
Salzgitter also argues that Article 4(c) CS does not apply to general measures adopted by the Member States in relation to all sectors of the economy, such as the ZRFG, a fact confirmed by the Commission in the first part of the recitals in the preambles to the First and Second Codes.
Salzgitter väidab pealegi, et ST artikli 4 punkt c ei ole kohaldatav liikmesriikide selliste üldiste meetmete suhtes, mis puudutavad kõiki majandussektoreid – nagu ZRFG –, mida komisjon oli kinnitanud esimese ja teise koodeksi põhjenduste esimeses osas.
It also submits that the Commission applied Article 4(c) CS
Ta väidab samuti, et komisjon
84 — Salzgitter refers to the judgment in Falck Acciaierie di Bolzano v Commission (paragraph 119 and the caselaw cited there).
84 – Salzgitter viitab eespool viidatud kohtuotsusele Falck ja Acciaierie di Bolzano vs. komisjon (punkt 119 ja selles viidatud kohtupraktika).
83 — Salzgitter refers to the judgment in Case C-181/02 P Commission v Kvaerner Warnow Werft [2004] ECR I-5703, paragraph 41.
83 – Salzgitter viitab 29. aprilli 2004. aasta otsusele kohtuasjas C-181/02 P: komisjon vs. Kvaerner Warnow Werft (EKL 2004, lk I-5703, punkt 41).
(b) Assessment for the benefit of an undertaking could not be classified as ‘new aid’ and, therefore, as a ‘plan’ within the meaning of Article 6 of the Third Code.
SALZGITTER b) Hinnang dada ega esitanud vastuväiteid ST artikli 67 alusel, ei saanud ZRFG rakendamist ettevõtja kasuks pidada „uueks abiks” ega ka järelikult „kavaks” kolmanda koodeksi artikli 6 mõistes.
As I have previously stated, 86in paragraph 174 of the judgment under appeal, the
Nagu ma märkisin, 86otsustas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 174, et:
‘… the situation resulting from the adoption of the Second and Third Steel Aid Codes was characterised by the following elements of uncertainty and lack of clarity, which are attributable to the Commission:
„[…] teise ja kolmanda teraseabikoodeksi vastuvõtmisele järgnenud olukorda [iseloomustavad] komisjoni süül tekkinud järgmised ebakindluse ja ebaselguse tegurid:
Finally, Salzgitter adds that, by notifying the Commission of the ZRFG in 1971, in accordance with the EC Treaty, the Federal Republic of Germany had also brought it to the knowledge of the Commission under Article 67 CS.
Salzgitter lisab lõpuks, et teatades ZRFG-st komisjonile 1971. aastal vastavalt EÜ asutamislepingule, teatas Saksamaa Liitvabariik sellest komisjonile ka ST artikli 67 alusel.
It considers that, by authorising the tax measures notified under the EC Treaty, the Commission also implicitly declared that those measures did not have any ‘appreciable repercussions on con ditions of competition’ in the coal or the steel industry within the meaning of Article 67(1) CS.
Ta leiab, et EÜ asutamislepingu alusel teatud maksumeetmeid lubades avaldas komisjon ühtlasi vaikimisi, et nendel meetmetel „ei ole [ST artikli 67 lõike 1 tähenduses] märgatavat mõju konkurentsitingimustele” söe- ja terasetööstuses.
— the implicit nature of the partial — and, therefore, insufficiently clear — withdrawal of the nonobjection in the Commission’s 1971 decision;
– varjatud – ja seega mitte piisavalt selge – taganemine vastustamisest loobumist käsitlevast komisjoni 1971. aasta otsusest;
— ambiguity as to the scope of the partial withdrawal of the aforementioned nonobjection regarding the question whether the subsequent application of Paragraph 3 of the ZRFG had to be notified as ‘plans’ for the purposes of Article 6 of the Third Steel Aid Code’.
– vastustamisest loobumisest taganemise ulatuse ebaselgus küsimuse osas, kas ZRFG § 3 hilisemast kohaldamisest tuleks teatada kui „kavast” kolmanda teraseabikoodeksi artikli 6 mõistes […].”
In essence, the Federal Republic of Germany puts forward the same line of argument as Salzgitter.
Saksamaa Liitvabariik toetab sisuliselt sama argumenti mida Salzgitter.
It argues that general aid is not subject to an obligation to inform under Article 67(1) CS if it is not capable of having appreciable repercussions on conditions of competition in the coal or the steel industry, which fact the Commission implicitly confirmed by authorising the measures provided for in the ZRFG on a number of occasions.
Ta väidab, et üldise abi suhtes ei ole teatamiskohustust ST artikli 67 lõike 1 alusel, kui abil ei ole märgatavat mõju konkurentsitingimustele söe- ja terasetööstuses, mida komisjon vaikimisi kinnitas, kui ta lubas korduvalt ZRFG-s ette nähtud meetmeid.
It considers that, in any event, those measures may be regarded as existing aid not subject to a separate obligation to notify under the Treaty.
Ta leiab, et igal juhul võib neid meetmeid pidada olemasolevaks abiks, mille suhtes ei ole ESTÜ asutamislepingu alusel eraldi teatamiskohustust.
86 — See point 60 et seq. of this Opinion.
86 – Vt käesoleva ettepaneku punktid 60 jj.
Second, I am of the opinion that the obligation to notify the aid at issue follows very clearly from the wording of Article 6 of the Third Code.
Teiseks arvan ma, et kõnesolevast abist teatamise kohustus tuli kolmanda koodeksi artikli 6 sõnastusest väga selgesti välja.
Under that first limb, the Commission submits, first, that the Court of First Instance committed an error of law with regard to the effects of the Second and Third Codes on the decision not to raise any objections which the Commission adopted with respect to Article 3 of the ZRFG on 4 August 1971.
Oma väite esimeses osas väidab komisjon ühelt poolt, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi selles osas, kuidas teine ja kolmas koodeks mõjutavad vastustamisest loobumise otsust, mille komisjon võttis ZRFG § 3 kohta vastu 4. augustil 1971.
Second, it contests the analysis of the Court of First Instance with regard to the clarity of the obligation to notify the aid plans at issue as laid down in Article 6 of the Third Steel Aid Code.
Teiselt poolt vaidlustab ta Esimese Astme Kohtu hinnangu, mis puudutab nimetatud abikavade suhtes kolmanda koodeksi artiklis 6 kehtestatud teatamiskohustuse selgust.
I am of the view that this complaint is well founded, for the following reasons.
Ma arvan, et see etteheide on põhjendatud järgmistel põhjustel.
Article 6 of that code establishes a procedure for the prior examination by the Commission of all aid plans drawn up by the Member States and is aimed at preventing the introduction of aid which is incompatible with the common market.
Kõnesolevas artiklis 6 kehtestatakse menetlus, mille käigus komisjon uurib eelnevalt liikmesriikide kõiki abi andmise kavasid, et teavitada institutsiooni ühisturuga kokkusobimatust abist.
To that end, the first sentence of Article 6(1) of the Third Code requires that the Member States inform the Commission, in sufficient time to enable it to submit its comments, of any plans to grant or alter aid of the types referred to in that code.
Selleks nõuab kolmanda koodeksi artikli 6 lõike 1 esimene lause, et liikmesriigid peavad komisjonile teatama kõikidest projektidest kõnesolevas koodeksis sätestatud abi määramise või muutmise kohta piisavalt aegsasti, et ta võiks avaldada oma arvamuse.
88 Moreover, in accordance with the second sentence of Article 6(1) of the Third Code, the Commission is to be ‘likewise … informed of plans to grant aid to the steel industry under schemes on which it has already taken a decision under the [EC] Treaty’.
88Peale selle tuleb nimetatud koodeksi artikli 6 lõike 1 teise lause alusel komisjoni teavitada „ka projek­tidest rakendada terasetööstuses abikavad, mille suhtes on komisjon EÜ asutamislepingu alusel juba otsuse teinud” 89.
89 Notification is to be given within a period described by the Court as a ‘timebar’.
Teatada tuleb aja jooksul, mida Euroopa Kohus nimetas „aegumistähtajaks” 90.
Code, the Member State cannot put into effect planned measures, be they specific
Sama koodeksi artikli 6 lõike 4 kohaselt ei või liikmesriik kavandatud meetmeid ilma komisjoni heakskiiduta rakendada, olenemata sellest, kas need on eriabi või EÜ asutamislepingu
First, I am of the opinion, contrary to the Court of First Instance, that the adoption of the Second and Third Codes did not lead to the partial and implicit withdrawal of the nonobjection decision adopted by the Commission in 1971.
Esiteks arvan ma, vastupidiselt Esimese Astme Kohtule, et teise ja kolmanda koodeksi vastuvõtmisega ei taganenud komisjon osaliselt ja vaikimisi 1971. aasta otsusest.
As I said when examining the crossappeal, in my view, that decision, based on Articles 87 EC and 88 EC, concerned only undertakings falling within the scope of the EC Treaty and did not apply to those falling within the scope of the ECSC Treaty.
Ma arvan – nagu ma märkisin vastuapellatsiooni uurimisel –, et see EÜ artiklitel 87 ja 88 põhinev otsus käis üksnes EÜ asutamislepingu alla kuuluvate ettevõtjate kohta ega puudutanud ESTÜ asutamislepingu alla kuuluvaid ettevõtjaid.
87The adoption of the Second and Third Codes could not therefore result in the withdrawal of the authorisation granted by the Commission in 1971 since it did not, in my opinion, apply to steel undertakings.
87Teise ja kolmanda koodeksi vastuvõtmisega ei saanud seega kaasneda komisjoni 1971. aastal antud loast taganemist, sest see otsus ei käinud minu arvates terasetööstusettevõtjate kohta.
88 — The Third Code relates to aid for research and development, aid for environmental protection, aid for closures of steel plants and aid granted to steel undertakings for investment under general regional aid schemes.
88 – Kolmas koodeks käsitleb uurimis- ja arendustegevusele, keskkonnakaitsele, terasetööstusettevõtete sulgemiseks anta -vat abi ja lõpuks üldistes abisüsteemides investee ringuteks mõeldud regionaalabi.
89 — Emphasis added.
89 – Kohtujuristi kursiiv.