natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Second, it should also be recalled that the obligation to state reasons does not require the Court of First Instance to provide an account which follows exhaustively and one by one all the arguments put forward by the parties to the case and that the reasoning may therefore be implicit on condition that it enables the persons concerned to know why the Court of First Instance has not upheld their arguments and provides the Court of Justice with sufficient material for it to exercise its power of review (see, in particular, Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123, paragraph 372, and the judgment of 25 October 2007 in Case C-167/06 P Komninou and Others v Commission, paragraph 22).
Teiseks tuleb samuti meenutada, et põhjendamiskohustus ei nõua, et Esimese Astme Kohus esitaks ammendava ning üksikasjaliku ülevaate menetluse poolte kõikidest arutluskäikudest, ja et põhjendus võib seega olla tuletatav tingimusel, et huvitatud isikud teavad põhjusi, miks Esimese Astme Kohus nende argumentidega ei nõustunud, ning et Euroopa Kohtul on piisavalt tõendeid oma kontrolli teostamiseks (vt eelkõige 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I-123, punkt 372, ja 25. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-167/06 P: Komninou jt vs. komisjon, punkt 22).
It is apparent, first of all, from paragraph 108 of the FIAMM judgment and paragraph 101 of the Fedon judgment that in the case in point the Court of First Instance sought to decide whether the WTO agreements, including the DSU and its provisions devoted to the implementation of decisions of the DSB, confer on persons the right to rely on those agreements when contesting the validity of Community legislation ‘if the DSB has declared that both that legislation and the subsequent legislation adopted by the Community in order to comply with the WTO rules in question are incompatible with those rules’.
Kõigepealt nähtub kohtuotsuse FIAMM punktist 108 ja kohtuotsuse Fedon punktist 101, et Esimese Astme Kohus soovis kõnealuses asjas lahendada küsimuse, kas WTO lepingud, sealhulgas VLK ja selle sätted, millega rakendatakse VLO otsuseid, tekitavad Euroopa Kohtu jurisdiktsiooni alla kuuluvatele isikutele õiguse nendele lepingutele õiguslikult tugineda, et vaidlustada ühenduse õigusakti kehtivust, „eeldades, et VLO on tunnistanud, et nii see õigusakt kui ka selle alusel ühenduse poolt WTO eeskirjadega kooskõlla viimise eesmärgil vastu võetud õigusakt on WTO eeskirjadega vastuolus”.
Next, likewise referring to ‘the WTO agreements’ as so defined, the Court of First Instance explained, in paragraphs 110 to 112 of the FIAMM judgment and paragraphs 103 to 105 of the Fedon judgment, that, in accordance with settled caselaw and for the reasons recalled by the Court of First Instance, those agreements are not in principle among the rules in the light of which the Community courts review the legality of action by the Community institutions.
Järgmiseks, viidates samuti selliselt määratletud „WTO lepingutele”, täpsustas Esimese Astme Kohus kohtuotsuse FIAMM punktides 110–112 ja kohtuotsuse Fedon punktides 103–105, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ja kohtu poolt väljatoodud põhjendustel ei kuulu mainitud lepingud põhimõtteliselt nende normide hulka, mille suhtes ühenduse kohus kontrollib ühenduse institutsioonide tegevuse õiguspärasust.
Finally, it is to be noted that the judgments under appeal do contain considerable explanation of the legal effects that may attach to a decision of the DSB, in particular where the period of time allowed for implementation of the decision has expired.
Lõpuks tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsustes on põhjalikult selgitatud VLO otsuse võimalikku õiguslikku ulatust, eelkõige käesolevas asjas, kus selle otsuse täitmiseks antud tähtaeg on möödunud.
While it is true that that explanation appears in passages of the judgments under appeal in which the Court of First Instance examined whether one of the two exceptions traditionally accepted by the caselaw to the principle that the WTO agreements cannot be relied upon by individuals was applicable in the case in point, the fact remains that the findings made by the Court of First Instance at that juncture responded in an implicit, but nevertheless certain, manner to the specific arguments which are alleged in the appeals not to have been dealt with by the Court.
Kuigi see selgitus on toodud vaidlustatud kohtuotsuste osades, kus Esimese Astme Kohus uurib, kas emb-kumb kahest tavaliselt kohtupraktikas lubatud erandist põhimõttest, et eraõiguslikud isikud ei saa WTO lepingutele kohtus tugineda, on antud asjas kohaldatav, annavad Esimese Astme Kohtu kaalutlused selles küsimuses kaudsed, kuid siiski kindlad vastused ka neile konkreetsetele argumentidele, mille käsitlematajätmist talle apellatsioonkaebustes ette heidetakse.
Thus, it is apparent in particular from paragraphs 129 to 131 of the FIAMM judgment and paragraphs 122 to 124 of the Fedon judgment that the Court of First Instance held, after an examination of the relevant provisions of the DSU, that the expiry of the period of time allowed for the Community to bring its banana import regime into conformity with the DSB’s decision of 25 September 1997 had
Kohtuotsuse FIAMM punktidest 129–131 ja kohtuotsuse Fedon punktidest 122–124 nähtub, et Esimese Astme Kohus leidis pärast VLK asjakohaste sätete uurimist, et VLO poolt ühendusele määratud tähtaja lõppemine banaaniimpordi kooskõlla viimiseks VLO 25. septembri 1997. aasta otsusega ei ammendanud VLK võimaldatud
The Court also stated in this connection that review of the legality of the conduct of the defendant institutions could have the effect of weakening the position of the Community negotiators in the search for a mutually acceptable solution to the dispute consistent with WTO rules and, in some cases, of thus depriving the legislative or executive organs of a contracting party of the possibility afforded in particular in Article 22 of the DSU of entering into a negotiated arrangement even on a temporary basis.
Esimese Astme Kohus märkis selles osas samuti, et kontroll kostjateks olevate institutsioonide tegevuse vastavuse üle WTO lepingutega võib nõrgendada ühenduse läbirääkijate positsiooni vaidlusele vastastikku vastuvõetava lahenduse otsimisel ja WTO eeskirjade täitmisel ning võtta nii lepingupoolte täitev- või seadusandlikelt organitelt VLK artiklis 22 sätestatud võimaluse leida kas või ajutisi kokkuleppelisi lahendusi.
Furthermore, in paragraph 132 of the FIAMM judgment and paragraph 125 of the Fedon judgment, the Court of First Instance concluded its analysis in this regard, holding that the applicants were therefore wrong in inferring from Articles 21 and 22 of the DSU an obligation on the WTO member to comply, within a specified period, with the recommendations and rulings of the WTO bodies and in contending that DSB rulings are enforceable unless the contracting parties unanimously oppose this.
Lisaks sellele tuleb rõhutada, et kohtuotsuse FIAMM punktis 132 ja kohtuotsuse Fedon punktis 125 võttis Esimese Astme Kohus oma analüüsi kokku, leides, et hagejad järeldavad VLK artiklitest 21 ja 22 vääralt, et WTO liikmel on kohustus täita kindlaksmääratud tähtajal WTO organite soovitusi ja otsuseid, ja et nad eksivad, kui väidavad, et VLO otsused on täitmisele pööratavad, kui lepinguosalised sellele ühehäälselt vastu ei ole.
In so deciding, the Court of First Instance ruled, implicitly at the very least, on the applicants’ assertion that direct effect should be accorded to such recommendations or such rulings once the period of time allowed for their implementation has expired.
Sellisele seisukohale asudes lahendas Esimese Astme Kohus – vähemalt kaudselt – hagejate väite, et niisugustele soovitustele või otsustele tuleb anda vahetu õigusmõju, kui nende täitmiseks määratud tähtaeg on möödunud.
It follows from all of the foregoing that the grounds of the judgments under appeal deal adequately with the arguments set out by the applicants at first instance and that they in particular enable the Court of Justice to exercise its power of judicial review, so that the first part of the plea must be declared unfounded.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et vaidlustatud kohtuotsuste põhjendused vastavad piisavalt esimeses kohtuastmes hagejate poolt esitatud argumentidele ning et need võimaldavad Euroopa Kohtul teostada oma kohtulikku kontrolli, mistõttu väite esimene osa tuleb põhjendamatuks tunnistada.
Second part of the plea
Väite teine osa
The following should be stated in relation to the second part of the first plea, alleging an error of law regarding the circumstances in which liability for unlawful conduct of the Community can found an action.
Esimese väite teise osa suhtes, mis tuleneb õigusnormi rikkumisest seoses tingimustega, mille esinemisel saab kohaldada ühenduse vastutust tema õigusvastase tegevuse tõttu, tuleb täpsustada järgmist.
The Court has consistently interpreted the second paragraph of Article 288 EC as meaning that the noncontractual liability of the Community and the exercise of the right to compensation for damage suffered depend on the satisfaction of a number of conditions, relating to the unlawfulness of the conduct of which the institutions are accused, the fact of damage and the existence of a causal link between that conduct and the damage complained of (see, inter alia, Case 26/81 Oleifici Mediterranei v EEC [1982] ECR 3057, paragraph 16, and Case C-146/91 KYDEP v Council and Commis­sion [1994] ECR I-4199, paragraph 19).
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleneb EÜ artikli 288 teisest lõigust, et ühenduse organite õigusvastase tegevuse puhul on ühenduse lepinguvälise vastutuse tekkimise ja kantud kahju hüvitamise õiguse kasutamise eelduseks see, et samaaegselt on täidetud teatavad tingimused: institutsioonidele etteheidetava tegevuse õigusvastasus, kahju tekkimine ning põhjuslik seos selle tegevuse ja viidatud kahju vahel (vt eelkõige 29. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 26/81: Oleifici Mediterranei vs. EMÜ, EKL 1982, lk 3057, punkt 16, ja 15. septembri 1994. aasta otsus kohtuasjas C-146/91: KYDEP vs. nõukogu ja komisjon, EKL 1994, lk I-4199, punkt 19).
Here, the applicants essentially contended in support of their claim for compensation before the Court of First Instance that the Community institutions acted unlawfully, and therefore wrongfully, in failing to bring the Community legislation into conformity with the WTO agreements within the reasonable period of time that the Community was allowed for that purpose after a decision of the DSB had found that legislation to be incompatible with the WTO agreements.
Käesolevas asjas väitsid hagejad oma kahju hüvitamise nõude põhjenduseks Esimese Astme Kohtus sisuliselt seda, et ühenduse institutsioonid tegutsesid õigusvastaselt ja seega valesti, jättes ühenduse õigusnormid ühendusele sel eesmärgil määratud mõistlikul tähtajal WTO lepingutega kooskõlla viimata pärast seda, kui VLO otsus oli tuvastanud nende õigusnormide vastuolu mainitud lepingutega.
It is to be observed in that regard that the effects within the Community of provisions of an agreement concluded by the Community with nonmember States may not be determined without taking account of the international origin of the provisions in question.
Selles osas tuleb meenutada, et ühenduse ja kolmandate riikide vahel sõlmitud lepingu sätete mõju ühenduses ei saa hinnata ilma, et seejuures võetaks arvesse kõnealuste sätete rahvusvahelist päritolu.
If that question has not been expressly dealt with in the agreement, it is the courts having jurisdiction in the matter and in particular the Court of Justice within the framework of its jurisdiction under the EC Treaty that have the task of deciding it, in the same
Kui seda küsimust ei ole nimetatud lepingus otseselt käsitletud, siis on pädevate kohtute ja eelkõige Euroopa Kohtu ülesanne lahendada talle EÜ asutamislepinguga antud
Therefore, specifically, it falls to the Court to determine, on the basis in particular of the abovementioned criteria, whether the provisions of an international agreement confer on persons subject to Community law the right to rely on that agreement in legal proceedings in order to contest the validity of a Community measure (see, with regard to the GATT 1947, Joined Cases 21/72 to 24/72 International Fruit Company and Others [1972] ECR 1219, paragraph 19).
Seega on konkreetselt Euroopa Kohtu ülesanne teha eelmainitud kriteeriumidele tuginedes kindlaks, kas rahvusvahelise lepingu sätted tekitavad Euroopa Kohtu jurisdiktsiooni alla kuuluvatele isikutele õiguse nendele lepingutele õiguslikult tugineda, et vaidlustada ühenduse õigusakti kehtivust (vt GATT 1947 kohta 12. detsembri 1972. aasta otsus liidetud kohtuasjades 21/72–24/72: International Fruit Company jt, EKL 1972, lk 1219, punkt 19).
As is apparent from its caselaw, the Court considers that it can examine the validity of secondary Community legislation in the light of an international treaty only where the nature and the broad logic of the latter do not preclude this and, in addition, the treaty’s provisions appear, as regards their content, to be unconditional and sufficiently precise (see, in particular, Case C-308/06 Intertanko and Others [2008] ECR I-4057, paragraph 45 and the caselaw cited).
Selles osas tuleneb eelkõige Euroopa Kohtu praktikast, et Euroopa Kohus saab uurida ühenduse teisese õigusakti kehtivust rahvusvahelise lepingu alusel vaid juhul, kui selle lepingu laad või ülesehitus seda ei välista ning kui selle sätted on oma sisult tingimusteta ja piisavalt täpsed (vt eelkõige 3. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas C-308/06: Intertanko jt, EKL 2008, lk I-4057, punkt 45 ja viidatud kohtupraktika).
As regards, more specifically, the WTO agreements, it is settled caselaw that, given their nature and structure, those agreements are not in principle among the rules in the light of which the Court is to review the legality of measures adopted by the Community institutions (see, in particular, Portugal v Council, paragraph 47; Biret International v Council, paragraph 52; and Van Parys, paragraph 39).
Mis puudutab konkreetsemalt WTO lepinguid, siis vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei kuulu need lepingud oma iseloomu ja ülesehituse tõttu põhimõtteliselt nende normide hulka, mille alusel Euroopa Kohus kontrollib ühenduse institutsioonide aktide õiguspärasust (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsused Portugal vs. nõukogu, punkt 47; Biret International vs. nõukogu, punkt 52, ja Van Parys, punkt 39).
It is only where the Community has intended to implement a particular obligation assumed in the context of the WTO, or where the Community measure refers expressly to the precise provisions of the WTO agreements, that it is for the Court to review the legality of the Community measure in question in the light of the WTO rules (see Biret International v Council, paragraph 53, and Van Parys, paragraph 40 and the caselaw cited).
Euroopa Kohus peab kontrollima kõnealuse ühenduse akti õiguspärasust WTO eeskirjade alusel vaid siis, kui ühendus on soovinud täita WTO raames võetud erikohustust, või olukorras, kus ühenduse õigusakt viitab otseselt WTO lepingute konkreetsetele sätetele (vt eespool viidatud kohtuotsused Biret International vs. nõukogu, punkt 53, ning Van Parys, punkt 40 ja viidatud kohtupraktika).
The Court has already held that the common organisation of the market in bananas, as introduced by Regulation No 404/93 and subsequently amended, is not designed to ensure the implementation in the Community legal order of a particular obligation assumed in the context of the GATT and does not refer expressly to specific provisions of the GATT either (order in OGT Fruchthandelsgesellschaft, paragraph 28).
Selles osas tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et määrusega nr 404/93 kehtestatud ja seejärel muudetud banaanituru ühise korralduse eesmärk ei ole tagada GATT-i raames võetud erikohustuse täitmist ühenduse õiguskorras ja et see ei viita otseselt ka selle lepingu konkreetsetele sätetele (eespool viidatud kohtumäärus OGT Fruchthandelsgesellschaft, punkt 28).
As regards, in particular, Regulation No 1637/98 and the regulations adopted to implement it, the Court stated in Van Parys, paragraph 52, that they do not expressly refer to specific provisions of the WTO agreements.
Mis puudutab täpsemalt määrust nr 1637/98 ja selle rakendusmäärusi, siis märkis Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse Van Parys punktis 52, et need ei viita otseselt WTO lepingute konkreetsetele sätetele.
The Court also held in that judgment that, by undertaking after the adoption of the DSB’s decision of 25 September 1997 to comply with the WTO rules and, in particular, with Articles I(1) and XIII of the GATT 1994, the Community did not intend to assume a particular obligation in the context of the WTO, capable of justifying an exception to the principle that WTO rules cannot be relied upon before the Community courts and enabling the Community courts to review the legality of Regulation No 1637/98 and the regulations adopted to implement it in the light of those rules (see, to this effect, Van Parys, paragraphs 41 and 52).
Samas otsuses leidis Euroopa Kohus ka seda, et kui ühendus on VLO 25. septembri 1997. aasta otsuse järel võtnud kohustuse täita WTO eeskirju ning eriti GATT 1994 I artikli lõiget 1 ja XIII artiklit, siis ei soovinud ühendus seeläbi täita WTO raames võetud erikohustust, millega võib õigustada erandit põhimõttest, et ühenduse kohtus ei või tugineda WTO eeskirjadele, ning mis võimaldaks ühenduse kohtul kontrollida nimetatud eeskirjade alusel määruse nr 1637/98 ja selle rakendusmääruste õiguspärasust (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsuse Van Parys, punktid 41 ja 52).
It should be remembered that the decisive factor here is that the resolution of disputes concerning WTO law is based, in part, on negotiations between the contracting parties.
Tuleb meeles pidada, et antud juhul on määravaks teguriks asjaolu, et WTO õigust puudutavate vaidluste lahendus põhineb osaliselt lepingupoolte vahelistel läbirääkimistel.
Withdrawal of unlawful measures is admittedly the solution recommended by WTO law, but other solutions are also authorised (Omega Air and Others, paragraph 89).
Soovitud lahendus WTO õiguses on mõistagi õigusvastastest meetmetest loobumine, kuid lubatud on ka muud lahendused (eespool punktis 89 viidatud kohtuotsus Omega Air jt, punkt 89).
The Court thus held in Van Parys, paragraph 51, that the expiry of the period granted by the DSB for implementation of its decision of 25 September 1997 does not imply that the Community had exhausted the possibilities under the DSU of finding a solution to the dispute between it and the other parties.
Nii leidis Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse Van Parys punktis 51, et tema 25. septembri 1997. aasta otsuse täitmise tagamiseks VLO poolt antud tähtaja möödumine ei tähenda seda, et ühendus oli kasutanud kõiki VLK-s ettenähtud võimalusi leidmaks lahendust tema ja teiste lepinguosaliste vahelisele vaidlusele.
In those circumstances, to require the Community courts, merely on the basis that that period has expired, to
Kui ühenduse kohus on sellises olukorras vaid kõnealuse tähtaja möödumise tõttu
Referring in particular to the memorandum of understanding concluded with the United States of America on 11 April 2001, the Court observed more specifically that such an outcome, by which the Community sought to reconcile its obligations under the WTO agreements with those in respect of the ACP States, and with the requirements inherent in the implementation of the common agricultural policy, could have been compromised if the Community courts had been entitled to review the legality of the Community measures in question in the light of the WTO rules upon the expiry of the reasonable period of time granted by the DSB (see, to this effect, Van Parys, paragraphs 49 and 50).
Viidates eelkõige Ameerika Ühendriikidega 11. aprillil 2001 sõlmitud kokkuleppele, rõhutas Euroopa Kohus iseäranis, et selline lahendus, millega ühendus püüdis sobitada WTO lepingutest tulenevaid kohustusi nii AKV riikidega sõlmitud lepingutega kui ka ühise põllumajanduspoliitika rakendamisele omaste nõuetega, oleks võinud olla ohustatud, kui ühenduse kohtul oleks olnud võimalus teostada järelevalvet kõnealuste ühenduse meetmete seaduslikkuse üle WTO eeskirjade suhtes pärast VLO antud mõistliku tähtaja möödumist (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Van Parys, punktid 49 ja 50).
The Court also pointed out that to accept that the Community courts have the direct responsibility for ensuring that Community law complies with the WTO rules would effectively deprive the Community’s legislative or executive organs of the scope for manoeuvre enjoyed by their counterparts in the Community’s trading partners.
Lisaks meenutas Euroopa Kohus, et kui nõustuda sellega, et ühenduse kohtu pädevuses on otseselt ühenduse õiguse kooskõla tagamine WTO eeskirjadega, võtaks see ühenduse seadusandlikelt või täidesaatvatelt organitelt tegutsemisruumi, mis on ühenduse kaubanduspartnerite sarnastel organitel.
It is not in dispute that some of the contracting parties, including the Community’s most important trading partners, have concluded from the subjectmatter and purpose of the WTO agreements that they are not among the rules applicable by their courts when reviewing the legality of their rules of domestic law.
On selge, et teatavad lepinguosalised, kelle hulka kuuluvad ühenduse kõige olulisemad kaubanduspartnerid, on just WTO lepingute eset ja eesmärki arvestades jõudnud seisukohale, et need ei kuulu normide hulka, mille alusel nende siseriiklikud kohtud kontrollivad siseriiklike õigusnormide õiguspärasust.
Such lack of reciprocity, if accepted, would risk introducing an imbalance in the application of the WTO rules (Van Parys, paragraph 53).
Sellise vastastikkuse puudumine võib kaasa tuua hälbeid WTO eeskirjade kohaldamise osas.
As is apparent from the Court’s caselaw, there is also no reason to draw a distinction in these various respects according to whether the legality of the Community action is to be reviewed in annulment proceedings or for the purpose of deciding an action for compensation (see to this effect, with regard to the period preceding the expiry of the reasonable period of time allowed for implementing a decision of the DSB, Biret International v Council, paragraph 62).
Nagu nähtub Euroopa Kohtu praktikast, ei tule neil erinevatel asjaoludel vahet teha ka selle alusel, kas ühenduse tegevuse seaduslikkust kontrollitakse tühistamismenetluses või kahju hüvitamise hagi lahendamiseks (vt selle kohta seoses perioodiga, mis eelneb VLO otsuse täitmiseks määratud mõistliku tähtaja möödumisele, eespool viidatud kohtuotsus Biret International vs. nõukogu, punkt 62).
First, as the Court has pointed out, the prospect of actions for damages is liable to hinder exercise of the powers of the legislative authority whenever it has occasion to adopt, in the public interest, legislative measures which may adversely affect the interests of individuals (Joined Cases 83/76, 94/76, 4/77, 15/77 and 40/77 Bayer­ische HNL Vermehrungsbetriebe and Others v Council and Commission [1978] ECR 1209, paragraph 5, and Joined Cases C-46/93 and C-48/93 Brasserie du pêcheur and Factortame [1996] ECR I-1029, paragraph 45).
Esiteks, nagu Euroopa Kohus on rõhutanud, võib kahju hüvitamise nõuete esitamise oht takistada seadusandliku võimu teostamist iga kord, kui üldise huvi tõttu tuleb võtta normatiivseid meetmeid, mis võivad kahjustada eraõiguslike isikute huve (25. mai 1978. aasta otsus liidetud kohtuasjades 83/76 ja 94/76, 4/77, 15/77 ja 40/77: Bayerische HNL Vermehrungsbetriebe jt vs. nõukogu ja komisjon, EKL 1978, lk 1209, punkt 5, ja 5. märtsi 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-46/93 ja C-48/93: Brasserie du pêcheur ja Factortame, EKL 1996, lk I-1029, punkt 45).