natgillin/translations-raw huggingface dataset:
— Ireland, by D. O’Hagan, acting as Agent, G. Clohessy, SC, and N. O’Hanlon, BL,
— Iirimaa, esindaja: D. O’Hagan, keda abistas G. Clohessy, SC, ja N. O’Hanlon, BL,
— the Cypriot Government, by E. Simeonidou, acting as Agent,
— Küprose valitsus, esindaja: E. Simeonidou,
— the Commission of the European Communities, by R. Lyal and M. Afonso, acting as Agents,
— Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: R. Lyal ja M. Afonso,
MARKS & SPENCER gives the following Judgment
MARKS & SPENCER on teinud järgmise otsuse 1
The reference has been made in the context of proceedings between Marks & Spencer plc (‘Marks & Spencer’) and the Commissioners of Customs and Excise (‘the Commissioners’), concerning the latter’s refusal to uphold a claim submitted by Marks & Spencer for repayment of value added tax (‘VAT’) which had been erroneously paid. Legal context
Taotlus on esitatud Marks & Spencer plc (edaspidi „Marks & Spencer”) ja Commissioners of Customs & Excise’i (edaspidi „Commissioners”) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab viimase keeldumist tagastada Marks & Spenceri poolt ebaõiglaselt tasutud käibemaks. Õiguslik raamistik
Article 12(1) of the Sixth Directive states that VAT is payable, in principle, at the ‘rate … in force at the time of the chargeable event’.
Kuuenda direktiivi artikli 12 lõige 1 sätestab, et „[…] tehingute suhtes kohaldatakse maksustatava teokoosseisu tekkimise ajal kehtivat maksumäära”.
The original version of Article 28(2) of the Sixth Directive provided:
Kuuenda direktiivi artikli 28 lõige 2 sätestas esialgses sõnastuses:
‘Reduced rates and exemptions with refund of the tax paid at the preceding stage which are in force on 31 December 1975, and which satisfy the conditions stated in the last indent of Article 17 of the second Council Directive of 11 April 1967, may be maintained until a date which shall be fixed by the Council, acting unanimously on a proposal from the Commission, but which shall not be later than that on which the charging of tax on imports and the remission of tax on exports in trade between the Member States are abolished.
„Vähendatud maksumäärad ja maksuvabastus ning eelmisel etapil tasutud maksu tagasimaksmine, mis on jõus 31. detsembril 1975 ning vastavad nõukogu teise 11. aprilli 1967. aasta direktiivi artikli 17 viimase taande sätetele, võib säilitada nõukogu poolt kindlaksmääratava kuupäevani, kuid mitte kauem kui kuupäevani, mil liikmesriikidevahelises kaubanduses kaotatakse impordimaks ja ekspordi maksuvabastus.
The version of Article 28(2)(a) which stems from Directive 92/77 provides as follows:
Artikli 28 lõike 2 punkt a sätestab direktiiviga 92/77 muudetud redaktsioonis:
(a) Exemptions with refund of the tax paid at the preceding stage and reduced rates lower than the minimum rate laid down in Article 12(3) in respect of the reduced
„[…] a) Maksuvabastused, mille puhul tagastatakse eelnenud etapis makstud maks, ja artikli 12 lõikes 3 sätestatud vähendatud määrade alammäärast väiksemad
MARKS & SPENCER rates, which were in force on 1 January 1991 and which are in accordance with Community law, and satisfy the conditions stated in the last indent of Article 17 of the second Council Directive of 11 April 1967, may be maintained. Member States shall adopt the measures necessary to ensure the determination of own resources relating to these operations.
MARKS & SPENCER vähendatud määrad, mis kehtisid 1. jaanuaril 1991, on kooskõlas ühenduse õigusega ja vastavad 11. aprillil 1967 vastu võetud teise nõukogu direktiivi artikli 17 viimases taandes esitatud tingimustele, võib säilitada. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada nende tehingutega seotud omavahendite kindlaksmääramine.
The Value Added Tax Act 1994 (‘the VAT Act 1994’) lays down, as a general rule, the principle that a zero rate of VAT is to be applied to the supply of food in the United Kingdom.
Value Added Tax Act 1994 (1994. aasta käibemaksuseadus, edaspidi „VAT Act 1994”) kehtestab Ühendkuningriigis üldreeglina põhimõtte, mille järgi kohaldatakse toiduainete tarnele käibemaksu nullmäära.
Section 30 of the VAT Act 1994, headed ‘Zero-rating’, refers to Schedule 8 to that act, which has the same heading and which states in Part II, under the heading ‘Group 1 — Food’, in item 2 of the ‘Excepted items’, that there is an exception to the application of VAT at the zero rate as regards confectionery, not including cakes or biscuits, which are subject to tax at the zero rate, with the exception of biscuits wholly or partly covered with chocolate, those being taxed at the standard rate.
VAT Act 1994 artikkel 30 pealkirjaga „Nullmääraga maksustamine” viitab selle seaduse lisale 8, mis kannab sama pealkirja ja mis täpsustab oma teise osa lahtri „Grupp 1. Toit”, „Tooted, mille suhtes kohaldatakse erandit” punktis 2, et käibemaksu nullmäära kohaldamisel tehakse erand maiustuste osas, välja arvatud koogid ja küpsised, millele kohaldatakse nullmääraga maksu, välja arvatud küpsised, mis on täielikult või osaliselt kaetud šokolaadiga ja millele kohaldatakse harilikku maksumäära.
During the period in issue in the main proceedings, section 80 of the VAT Act 1994 was worded as follows:
VAT Act 1994 artikkel 80 oli põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal sõnastatud järgmiselt:
Section 80 of the VAT Act 1994 was amended by section 3 of the Finance (No 2) Act 2005, which made significant changes to section 80 as regards the defence of unjust enrichment.
VAT Act 1994 artiklit 80 on muudetud 2005. aasta teise maksuseadusega (Finance [nr 2] Act 2005), mis tegi artiklis 80 alusetu rikastumise vastuväite osas olulisi muudatusi.
In particular, it replaced the word ‘repayment’ in subsection (3) of section 80 with the word ‘crediting’.
Eelkõige asendas see eespool nimetatud lõikes 3 mõiste „tagastamine” (repayment) mõistega „võlgnevus” (crediting).
MARKS & SPENCER The dispute in the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
MARKS & SPENCER Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
From the time of the introduction of VAT in the United Kingdom, in 1973, the Commissioners, who are responsible for collecting that tax, took the view that the chocolate-covered teacakes marketed by Marks & Spencer were biscuits and not cakes and that they accordingly had to be taxed at the standard rate of VAT rather than at the zero rate. Between April 1973 and October 1994, Marks & Spencer thus paid a tax which was not due. 10
Alates käibemaksu kehtestamisest Ühendkuningriigis aastal 1973 käsitles Commissioners, mis on selle maksu kogumise eest vastutav asutus, Marks & Spenceri turustatavaid šokolaadiga kaetud teacakes’e küpsistena, mitte kookidena, ja seetõttu tuli need maksustada käibemaksu hariliku määraga, mitte nullmääraga. Ajavahemikus 1973. aasta aprillist kuni 1994. aasta oktoobrini tasus Marks & Spencer maksu, mida ta ei oleks pidanud tasuma. 10
On the basis of this error, Marks & Spencer submitted on 8 February 1995 a claim for repayment in the amount of GBP 3.5 million. That claim was accepted only to the extent of 10% of the amount (GBP 350 000), since the Commissioners took the view that the high street retailer had passed on 90% of the VAT paid by it to its customers. Consequently, the Commissioners invoked against Marks & Spencer the defence of unjust enrichment under section 80(3) of the VAT Act 1994. The authorities also applied rules of limitation (new and retroactive), by virtue of which they were not obliged to repay any sum which had been paid to them more than three years prior to the submission of the claim for repayment. The amount which was finally paid to Marks & Spencer on 4 April 1997 was therefore GBP 88 440. 11
Commissioners tunnistas 30. septembri 1994. aasta kirjas oma viga ning nõustus, et teacakes’id on tõepoolest käsitatavad kookidena ja on seetõttu maksustatavad käibemaksu nullmääraga, nimetatud vea tõttu esitas Marks & Spencer 8. veebruaril 1995 tagastamise taotluse summas 3,5 miljonit Inglise naela. Taotlus rahuldati üksnes 10% ulatuses (350 000 Inglise naela), kuna Commissioners leidis, et asjaomane kauplusekett on 90% tasutud käibemaksust oma klientidelt juba tagasi saanud. Seetõttu esitas Commissioners Marks & Spenceri kohta VAT Act 1994 artikli 80 lõikes 3 sätestatud alusetu rikastumise vastuväite. Lisaks kohaldas Commissioners aegumissätteid (uusi ja tagasiulatuvaid), mille kohaselt ei olnud ta kohustatud tagastama summat, mis oli talle tasutud rohkem kui kolm aastat enne tagastamistaotluse esitamist. Tegemist oli summaga suuruses 88 440 Inglise naela, mis lõpuks kanti Marks & Spencerile üle 4. aprillil 1997. 11
After unsuccessful administrative proceedings, Marks & Spencer appealed to the VAT and Duties Tribunal, which, by decision of 22 April 1998, upheld the view taken by the Commissioners. Marks & Spencer appealed to the High Court of Justice of England and Wales, Queen’s Bench Division, which in turn dismissed the claim by decision of 21 December 1998. An appeal against that decision was made to the Court of Appeal of England and Wales (Civil Division), which, as regards the claim I - 2317
Pärast vaide rahuldamata jätmist pöördus Marks & Spencer VAT and Duties Tribunali poole, kes 22. aprilli 1998. aasta otsusega toetas Commissioners’i seisukohta. Marks & Spencer esitas seepeale kaebuse High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Divisionile (Crow Office), kes jättis 21. detsembri 1998. aasta otsusega taas tema taotluse rahuldamata. Nimetatud otsuse peale esitati apellatsioonkaebus Court of Appealile (England & Wales) (Civil Division), kes uuesti jättis Marks & Spenceri taotluse rahuldamata. Nimetatud kohus esitas seoses vaidluse teise osaga I - 2317
2008 — CASE C-309/06 for repayment in relation to the teacakes, again dismissed Marks & Spencer’s claim. However, the Court of Appeal, by decision of 14 December 1999, referred a question which related to a separate aspect of the proceedings (the taxation of gift vouchers sold by Marks & Spencer) to the Court of Justice for a preliminary ruling on the compatibility of the retroactive limitation of three years (see paragraph 10 of the present judgment) with the principles of effectiveness of Community law and of the protection of legitimate expectations. That question concerned, inter alia, the issue whether an individual could derive rights directly from a directive after it had been correctly transposed into national law, where the Member State had failed to take proper account of the scope of the directive. 12
(mis puudutas Marks & Spenceri müüdavaid ostukuponge) 14. detsembri 1999. aasta otsusega Euroopa Kohtule siiski eelotsusetaotluse, mis puudutas kolmeaastase aegumistähtaja (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 10) kokkusobivust ühenduse õiguse tõhususe põhimõttega ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega. Küsimus puudutas eelkõige seda, kas pärast direktiivi siseriiklikku õigusse nõuetekohast ülevõtmist võib üksikisik tugineda direktiivist tulenevatele õigustele otse, kui liikmesriik ei ole direktiivi täies ulatuses täitnud. 12
In Case C-62/00 Marks & Spencer [2002] ECR I-6325, the Court ruled that the principles of effectiveness and of the protection of legitimate expectations precluded national legislation such as the United Kingdom legislation in question. 13
Euroopa Kohus leidis 11. juuli 2002. aasta otsuses C-62/00: Marks & Spencer (EKL 2002, lk I-6325), et sellised siseriiklikud õigusnormid nagu kõnesolevad Ühendkuningriigi õigusnormid on tõhususe ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtetega vastuolus. 13
In the light of the grounds of the Court’s decision that the legislation retroactively establishing a limitation period was incompatible with the abovementioned principles of Community law, the Commissioners, with a view to treating all claims made under section 80 of the VAT Act 1994 in the same way, on their own initiative, accepted that Marks and Spencer’s claim should not be time-barred and accordingly repaid the sum claimed, up to the limit of 10%, above which they maintained that there would be unjust enrichment.
Arvestades põhjendusi, millele Euroopa Kohus tugines aegumistähtaega tagasiulatuvalt kehtestavate õigusnormide kokkusobimatuse osas eespool nimetatud ühenduse õiguse põhimõtetega, nõustus Commissioners omal algatusel — et käsitleda ühtemoodi VAT Act 1994 artikli 80 alusel esitatud taotlusi — sellega, et Marks & Spenceri taotlus ei ole aegunud, ja maksis nõutud summad kuni 10% ulatuses tagasi, kuna suuremas ulatuses tagasimaksmine oleks nende arvates tähendanud alusetut rikastumist. 14
Marks & Spencer maintained its claims before the Court of Appeal of England and Wales (Civil Division) as to the sums which, it was contended, represented unjust enrichment, relying directly on Community law. By decision of 21 October 2003, the Court of Appeal dismissed the claim put forward by Marks & Spencer, which thereupon appealed to the House of Lords. I - 2318
Tuginedes otse ühenduse õigusele, jäi Marks & Spencer Court of Appealis (England & Wales) (Civil Division) oma nõutud summade juurde, olgugi et need summad tooksid väidetavalt kaasa alusetu rikastumise. Nimetatud kohus jättis 21. oktoobri 2003. aasta otsusega Marks & Spenceri taotluse rahuldamata ning viimane esitas seepeale kaebuse House of Lordsile. I - 2318
The House of Lords decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
House of Lords otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
— the trader would be unjustly enriched by repayment to him of the entire amount;
— ettevõtja kogu talle tagasimakstava summa tõttu alusetult rikastuks;
— domestic legislation provides that overpaid tax cannot be repaid to the extent that repayment would lead to unjust enrichment of the trader; but
— siseriiklikud õigusnormid näevad ette, et enammakstud käibemaksu ei saa tagasi maksta sellises ulatuses, et see tooks kaasa ettevõtja alusetu rikastumise, kuid
— domestic legislation makes no provision similar to that referred to in (ii) in the case of claims by “repayment traders”? (A “repayment trader” is a taxable person who, in a given prescribed accounting period, makes no payment of VAT to the competent national authorities but receives a payment from them because, in that period, the amount of VAT that he is entitled to deduct exceeds the amount of VAT due in respect of supplies made by him.)
— siseriiklikud õigusnormid ei sisalda repayment trader’ite õiguse kohta mitte ühtegi sätet, mis sarnaneks [eelmises taandes] nimetatule (repayment trader on maksukohustuslane, kes ettenähtud maksustamisperioodil ei tasu pädevatele siseriiklikele ametiasutustele käibemaksu, vaid saab viimastelt käibemaksu tagasi, kuna kõnealusel perioodil on käibemaksusumma, mida tal on õigus maha arvata, suurem kui tema tarnitud kaupadelt või osutatud teenustelt tasumisele kuuluv käibemaksusumma)?
The first question: the existence of a Community-law right to have a particular transaction taxed at a zero rate of VAT
Esimene küsimus, mis puudutab ühenduse õigusest tulenevat õigust maksustada teatav tehing käibemaksu nullmääraga
Marks & Spencer submits that a right to have a particular transaction taxed at a zero rate of VAT does exist, both under Article 12(1) of the Sixth Directive, the word- ing of which, it believes, is clear, precise and unconditional, and by virtue of the principle of equal treatment. The derogation of which the United Kingdom took advan- tage under both Article 28(2) of the Sixth Directive, in its initial version, and Article 28(2)(a) of the Sixth Directive, in the wording stemming from Directive 92/77, did not take the case outside the scope of Community law, as laid down by that article. I - 2321
Marks & Spencer leiab, et õigus maksustada teatav tehing käibemaksu nullmääraga tuleneb kuuenda direktiivi artikli 12 lõikest 1, mille sõnastus on nende arvates selge, täpne ja tingimusteta, ja võrdse kohtlemise põhimõttest. Ühendkuningriigile kohaldatav erand, mis tuleneb nii kuuenda direktiivi artikli 28 lõike 2 algsest sõnastusest kui ka selle lõike direktiivil 92/77 põhinevast redaktsioonist, ei tähenda, et olukord jääb väljapoole ühenduse õiguse kohaldamisala, nagu on kirjas ka selles sättes endas. I - 2321
Conversely, the United Kingdom Government and Ireland take the view that a trader cannot derive from Community law any directly enforceable right to an exemption with refund of the VAT paid at the preceding stage.
Ühendkuningriigi valitsus ja Iirimaa leiavad vastupidi, et ettevõtjale ei tulene ühenduse õigusest ühtki õigust, mille vahetu õigusmõju tähendaks maksuvabastust, mille puhul tagastatakse eelnenud etapis tasutud käibemaks.
The right to have transactions taxed at a zero rate thus derives only from national law.
Seega tuleneb õigus maksustada tehingud käibemaksu nullmääraga üksnes siseriiklikust õigusest.
The Cypriot Government states that the mistake made by the Commissioners relates to the application of provisions of national law, even if the retention of such provisions is allowed by the Sixth Directive.
Küprose valitsus täpsustab, et Commissioners’i eksimus on seotud siseriikliku õiguse sätete kohaldamisega, isegi kui nende sätete säilitamine on kuuenda direktiiviga lubatud.
The Commission, without replying directly to the question, which it regards as irrelevant, states that the United Kingdom tax authorities were mistaken in their interpretation of the national legislation, but did not breach any obligation imposed by the Sixth Directive.
Komisjon, vastamata otse esitatud küsimusele, mida ta peab asjassepuutumatuks, väidab, et Ühendkuningriigi maksuhaldur on ekslikult tõlgendanud siseriiklikke õigusnorme, kuid ei ole rikkunud ühtki kuuendast direktiivist tulenevat kohustust.
The first question asks, in essence, whether it is possible for a trader to derive directly from Community law the right to be taxed at a zero rate where that rate is the result of provisions of national law.
Esimene küsimus puudutab sisuliselt seda, kas ettevõtjal on võimalik nullmääraga maksustamiseks tugineda otse ühenduse õigusele, kui sellise määra näevad ette siseriikliku õiguse sätted.
It must first be stated that that question bears a direct relation to the facts submitted to the national court and is objectively required in order to resolve the dispute in the main proceedings (see, to that effect, Case C-18/93 Corsica Ferries [1994] ECR I-1783, paragraph 14, and Case C-144/04 Mangold [2005] ECR I-9981, paragraph 34).
Esmalt tuleb märkida, et see küsimus on otseselt seotud eelotsusetaotluse esitanud kohtule teatavaks tehtud asjaoludega ja on põhikohtuasja lahendamiseks objektiivselt vajalik (vt selle kohta 17. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas C-18/93: Corsica Ferries, EKL 1994, lk I-1783, punkt 14, ja 22. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-144/04: Mangold, EKL 2005, lk I-9981, punkt 34).
The Commission’s contention that the first question is irrelevant must therefore be rejected as the Court has jurisdiction to rule on that question.
Seega tuleb jätta tähelepanuta komisjoni vastuväide esimese küsimuse asjassepuutumatuse kohta, kuna Euroopa Kohus on pädev antud küsimuse osas otsust tegema.
Secondly, it is important to bear in mind that, in authorising Member States to apply exemptions with refund of the tax paid, Article 28(2) of the Sixth Directive lays down a derogation to the rules which govern the standard rate of VAT (Case C-251/05 Talacre Beach Caravan Sales [2006] ECR I-6269, paragraph 17).
Teiseks tuleb meenutada, et kuuenda direktiivi artikli 28 lõige 2, mis lubab liikmesriikidel kohaldada maksuvabastust, mille puhul tagastatakse eelnenud etapis makstud maks, näeb ette erandi normidest, mille alusel on ette nähtud käibemaksu harilik määr (6. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-251/05: Talacre Beach Caravan Sales, EKL 2006, lk I-6269, punkt 17).
It is therefore correct to state that it is by reason of Community law that those exemptions, known as ‘zero-rating’, are permitted.
Seetõttu on õige märkida, et sellised maksuvabastused ehk „maksustamised nullmääraga” on ühenduse õiguse kohaselt lubatud.
It is apparent from the actual wording of the original version of Article 28(2) that the exemptions which were in force on 31 December 1975 ‘may be maintained’, which means that it is for the Member State concerned alone to decide whether or not to retain a particular piece of legislation which satisfied, inter alia, the conditions set out in the final indent of Article 17 of Second Council Directive 67/228/EEC of 11 April 1967 on the harmonisation of legislation of Member States concerning turnover taxes — Structure and procedures for application of the common system of value added tax (OJ, English Special Edition 1967, p. 16), now repealed, which provided that exemptions with refund of the tax paid could only be established for clearly-defined social reasons and for the benefit of the final consumer.
Nagu nähtub ka selle sätte esialgsest sõnastusest, „võib säilitada” 31. detsembril 1975 jõus olnud maksuvabastusi, mis tähendab seda, et asjaomase liikmesriigi otsustada on see, kas säilitada või mitte sellised õigusnormid, mis vastavad eelkõige nõukogu 11. aprilli 1967. aasta teise direktiivi 67/228/EMÜ kumuleeruvaid käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta — ühise käibemaksusüsteemi ülesehitus ja rakendamiseeskirjad (EÜT 1967, 71, lk 1303; nüüd kehtetuks tunnistatud) artikli 17 viimases taandes ette nähtud kriteeriumidele, mille kohaselt võib kehtestada maksuvabastusi, mille puhul tagastatakse makstud maks, üksnes väga selgelt määratletud sotsiaalsetel põhjustel ja lõpptarbija huvides.
Article 28(2)(a) of the Sixth Directive can therefore be compared to a ‘stand-still’ clause, intended to prevent social hardship likely to follow from the abolition of exemptions provided for by the national legislature but not included in the Sixth Directive (Talacre Beach Caravan Sales, paragraph 22).
Seega võib kuuenda direktiivi artikli 28 lõike 2 punkti a võrrelda stand still klausliga, mille eesmärk on ennetada raskeid sotsiaalseid olukordi, mis võivad kaasneda soodustuste kaotamisega, mille on ette näinud siseriiklik seadusandja, kuid mis ei ole sätestatud kuuendas direktiivis (eespool viidatud kohtuotsus Talacre Beach Caravan Sales, punkt 22).
That optional maintenance of the previous status quo is therefore merely framed by the Sixth Directive.
Kuues direktiiv seab seega taolisele varasema status quo valikulisele säilitamisele üksnes raamistiku.
Consequently, it is pursuant to national legislation which does not constitute a measure for the implementation of the Sixth Directive (see, by analogy, Case C-36/99 Idéal tourisme [2000] ECR I-6049, paragraph 38), but the maintenance of an exemption which is permitted by that directive, regard being had to the social objectives pursued by
Järelikult tuleneb siseriiklikest õigusnormidest, mis ei kujuta endast mitte kuuenda direktiivi ülevõtmise meedet (vt analoogia alusel 13. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-36/99: Idéal tourisme, EKL 2000, lk I-6049, punkt 38), vaid selle direktiiviga lubatud soodustuse säilitamist, võttes arvesse Ühendkuningriigi õigusnormidega taotletavaid sotsiaalseid eesmärke, milleks on
2008 — CASE C-309/06 the legislation of the United Kingdom in not making the final consumer pay VAT on everyday items of food, that Marks & Spencer may claim the exemption with refund of the tax paid at the preceding stage. 25
KOHTUOTSUS 10.4.2008 — KOHTUASI C-309/06 mitte koormata lõpptarbijat igapäevastelt toiduainetelt makstava käibemaksuga, et Marks & Spencer võib nõuda maksuvabastust, mille puhul tagastatakse eelnenud etapis tasutud maks. 25