natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under the heading of information, research and evaluation, a new action calls for the development of key indicators and strategies for the collection of data on drugrelated crime, illegal cultivation, drug markets and supply reduction interventions.
Euroopa uimastiolukorra suhtelist stabiliseerumist viimastel aastatel, kuid ELi tegevuskava panust selle suundumuse tekkesse ei olnud võimalik kindlaks määrata.
Increased emphasis is also placed on strengthening research in the drugs field and on developing drug policy evaluation both at national and at EU level.
Leiti, et vaatamata mõningatele tegevusalastele puudujääkidele omab ELi narkootikumidealane tegevuskava lisaväärtust kolmes olulises valdkonnas: kohustab liikmesriike ja ELi institutsioone ühiseid eesmärke
in December 2008 (3
Täheldati ka
Annual report 2009: the state of the drugs problem in Europe focused than its predecessor, with only about half the number of objectives (24) and fewer actions (72).
2009. aasta aruanne: uimastiprobleemide olukord Euroopas saavutama; loob koostöövõrgustiku ja sidusa lähenemisviisi uimastivaldkonna jaoks ning on rahvusvahelise tasandi poliitika mudeliks.
It also contains objectives and actions that were not present in the earlier action plan (4
Narkootikumidealase tegevuskava lõpphindamisel teatati järgmise, ELi narkootikumidealase tegevuskava (2009–2012) koostamisest, mille Euroopa Ülemkogu kinnitas 2008. aasta detsembris (3).
evaluator will conduct a final assessment of the current drug action plan and strategy in 2012, and this will be followed by a period of reflection in order to prepare the next EU drug policy documents.
Valitsusvälised organisatsioonid kutsusid valitsusi ja rahvusvahelisi organisatsioone üles nendega regulaarselt konsulteerima ja neile suuremat toetust osutama.
National drug strategies and action plans
Kodanikuühiskond ja uimastipoliitika kujundamine
Civil society and drug policymaking
Riiklikud uimastistrateegiad ja tegevuskavad
Drug strategies and action plans are now essential instruments of national drug policies in Europe.
Uimastistrateegiad ja tegevuskavad on nüüd Euroopa riikide olulised uimastipoliitika vahendid.
All but one of the 30 countries monitored by the EMCDDA have adopted such documents, which they renew periodically.
29 riiki EMCDDA jälgimise all olnud 30 riigist on asjakohased dokumendid vastu võtnud ja uuendavad neid kindlate ajavahemike järel.
The involvement of nongovernmental organisations (NGOs) in the preparatory discussions for the new EU and UN drug policy documents represents an important step in the engagement of civil society in this field of policy.
Valitsusväliste organisatsioonide kaasamine ELi ja ÜRO uusi uimastipoliitika dokumente ettevalmistavatesse aruteludesse on oluline samm kodanikuühiskonna kaasamisel selle valdkonna poliitikasse.
In May 2008, the European Commission’s Civil Society Forum on Drugs debated the first results of the evaluation of the EU drug action plan (2005–08) and discussed the needs and possible contents of the following action plan (European Commission, 2008a).
Euroopa Komisjoni uimastiteemalisel kodanikuühiskonna foorumil 2008. aasta mais käsitleti ELi narkootikumidealase tegevuskava (2005–2008) hindamise esmaseid tulemusi ning arutati järgmise tegevuskava vajadust ja võimalikku sisu (Euroopa Komisjon, 2008a).
The forum’s 26 NGOs suggested that the principles of public health and human rights should be at the heart of EU drug policy, and non-stigmatisation and non-discrimination should be emphasised.
26 foorumil osalenud valitsusvälist organisatsiooni arvasid, et ELi uimastipoliitika tuuma peaksid moodustama rahvatervis ja inimõigused ning et rõhutada tuleks ka vaenamise ja diskrimineerimise vältimist.
They also called for more attention to be given to vulnerable groups, polydrug use, mental health issues, the situation in prisons and the prevention of drugrelated deaths.
Ühtlasi kutsusid nad üles pöörama rohkem tähelepanu haavatavatele rühmadele, mitme uimasti tarvitamisele, vaimse tervise probleemidele, vanglate olukorrale ja uimastitega seotud surmade ennetamisele.
Ten other EU Member States had national drug policy documents expiring in 2008.
2008. aastal võtsid Kreeka, Prantsusmaa ja Ühendkuningriik vastu uued uimastipoliitika dokumendid (6).
Spain adopted a new drug strategy in February 2009, and eight other countries (Bulgaria, Ireland, Italy, Lithuania, Cyprus, Portugal, Romania, Slovakia) were in the process of finalising and adopting new drug strategies and action plans during the first half of 2009; Latvia extended its 2005–08 programme with a 1-year action plan.
Kreeka võttis olemasoleva narkostrateegia täiendamiseks vastu tegevuskava (2008–2012).
The ‘Beyond 2008’ process was based on nine regional consultations culminating in a forum held in July 2008 in Vienna.
Uue kava eesmärkide seas on ka parem uimastiravi osutamine.
The final declaration and three resolutions adopted by the forum highlighted the many activities of NGOs and their increasing role in drug policy (5).
Prantsusmaa uus tegevuskava (2008–2011) hõlmab ebaseaduslikke narkootikume, alkoholi ja tubakat.
The NGOs called on governments and international organisations to consult them regularly and give them increased support.
Kava võtmeprioriteet noorte inimeste osas on nende uimastitest eemalhoidmine algusest peale, korrates neile pidevalt
See ‘EU drugs action plan (2009–12): new features’ p. 19. http://www.vngoc.org/details.php?id_cat=8 & id_cnt=56The term ‘national drugpolicy document’ means any official document approved by a government that defines general principles and specific interventions or objectives in the field of drugs, where officially represented as a drug strategy, action plan, programme or other policy document.
ELT C 326, 20.12.2008, lk 7.Vt „Euroopa Liidu narkootikumidealane tegevuskava (2009–2012): uued võimalused”, lk 19.http://www.vngoc.org/details.php?id_cat=8 & id_cnt=56Riiklik uimastipoliitika dokument on valitsuse heakskiidetud mis tahes ametlik dokument, milles määratletakse uimastivaldkonna üldised põhimõtted ja kindlad sekkumised või eesmärgid ning mida esitletakse ametlikult kui narkootikumidealast strateegiat, tegevuskava, programmi või muud poliitikadokumenti.
Chapter 1: Policies and laws drug policy is difficult, as it involves bringing together figures for activities carried out at different levels of government (e.g. local, regional, national), which may be funded under various budget headings, and are often not specifically identified as related to drugs.
1. peatükk: poliitika ja õigusnormid uimastite kasutamise keelatust ning teavitades noori ja nende vanemaid uimastite kasutamisest tulenevatest ohtudest.
The total drugrelated public expenditure in Europe has been estimated at EUR 34 billion for 2005 (EMCDDA, 2008a).
meetmekomplektide mõju hindamine ja vähene arusaamine sellistest olulistest taustaelementidest nagu uimastiturud või suundumused noorte inimeste uimastikasutuses ja elustiilis.
Due to high levels of under-reporting it is not possible to update this estimate.
Siiski on mõned Euroopa riigid teinud jõupingutusi seoste loomiseks narkostrateegiate või narkootikumidealaste tegevuskavade ja narkoolukorra näitajate vahel.
The difficulties in information collection in this area are illustrated by the fact that among the 23 countries reporting data for 2007, only the Czech Republic was able to give a breakdown of expenditure across all levels of government.
Tulevikus hakatakse seda rohkem tegema, sest ELi uues narkootikumidealases tegevuskavas (2009–2012) kutsutakse üles välja töötama uimastipoliitika mõju tõhususe mõõtmise vahendeid.
Most countries could provide data on central government expenditure, and seven also reported expenditure by regional or local government (Belgium, Denmark, Estonia, Austria, Finland, Croatia) or from social security funds (Germany).
Ka EMCDDA tegeleb suuniste väljatöötamisega, mis aitaksid liikmesriikidel hinnata ja tõlgendada oma uimastipoliitika dokumentide tulemusi.
Labelled and unlabelled expenditure
Riiklikud kulutused
A similar assessment can be made regarding the final evaluation of national drug strategies and action plans, with more than 20 countries reporting that they are currently preparing or have recently carried out such an evaluation.
Kümnel muul ELi liikmesriigil olid olemas riiklikud uimastipoliitika dokumendid, mis aeguvad 2008. aastal.
In some cases, the final report is a summary of annual implementation reviews; in others, there is an attempt to get a deeper understanding of the implementation process, of the effectiveness or of the impact of the policy.
Hispaania võttis vastu uue narkostrateegia 2009. aasta veebruaris ning kaheksa muud riiki (Bulgaaria, Iirimaa, Itaalia, Leedu, Küpros, Portugal, Rumeenia, Slovakkia) tegelesid 2009. aasta esimesel poolel uute narkostrateegiate koostamise lõpetamise ja vastuvõtmisega; Läti pikendas oma aastaid 2005–2008 hõlmavat programmi üheaastase tegevuskavaga.
Of the countries taking the more in-depth approach to evaluation, two (Luxembourg, Cyprus) have decided to work with external evaluators from outside the country.
Ka Madalmaad kavatsevad 2009. aastal oma 1995. aasta uimastipoliitika valge raamatu välja vahetada ning mitmel riigil (Luksemburg, Sloveenia, Tšehhi Vabariik, Ungari, Horvaatia, Türgi) valmib kõnealusel aastal vähemalt üks poliitikadokument.
Labelled expenditure is the planned drugrelated public expenditure made by the general government of the state.
Poliitikakujundajad vajavad põhjalikku usaldusväärset teavet uimastitega seotud riiklike kulutuste kohta, et hinnata vahendite tegelikku jaotust selles valdkonnas ning lõppkokkuvõtteks ka kulude ja tulude suhet uimastipoliitikas.
It reflects the voluntary commitment of the state in the field of drugs and can be traced back by a detailed review of public budgets.
Ebaseaduslike narkootikumide kasutamise vastaseks võitluseks riigilt saadud vahendite majanduslikule mõjule antud hinnang on oluline samm uimastitarbimise laiema mõju teadvustamise suunas.
Of the 23 countries providing data for 2007, 16 reported only labelled expenditure.
Riiklikke kulutusi hinnatakse valitsemissektori eelarve ja raamatupidamisdokumentide põhjal.
In many cases (e.g. Estonia, France, Poland, Romania), the greater part of the labelled expenditure identified was incurred in connection with the implementation of national drug policy documents.
Riikliku uimastipoliitika rakendamisega seotud kogukulutuste hindamine on raske, sest arvesse tuleb võtta arvnäitajaid, mis iseloomustavad valitsemissektori erinevate tasandite (nt kohalik, piirkondlik, riiklik) tegevusi, mida rahastatakse erinevatelt eelarveridadelt ja mille seos narkootikumidega ei ole sageli täpselt määratletud.
Drug policy evaluations face considerable difficulties in their attempts to link the outputs of drug strategies or action plans with changes in the drug situation.
Ligikaudu kaks kolmandikku Euroopa riikidest teatavad, et nad koostavad jooksvaid või aastaülevaateid oma riiklikes uimastipoliitika dokumentides sätestatud meetmete rakendamise kohta.
Nevertheless, attempts to establish links between drug strategies or action plans and indicators of the drug situation have been made by some European countries.
Enamikul juhtudel esitatakse valitsusele või parlamendile ka eduaruanne, mis põhineb uimastipoliitikaga hõlmatud teenuseosutajatelt ja ministeeriumidelt kogutud andmetel.
And this should become more common in the future, with the new EU drugs action plan (2009–12) calling for the development of instruments to measure the effectiveness and impact of drug policies.
Enamik riike on juba hakanud rakendama ELi narkootikumidealase tegevuskava (2009–2012) meedet 70, milles kutsutakse ELi liikmesriike üles oma uimastipoliitikat regulaarselt või jooksvalt hindama ja kohandama.
In most countries, the amount expended in some drugrelated activities is embedded in other programmes and interventions (e.g. overall police operations budget, or interventions targeting both licit and illicit substances).
Euroopa riikide uimastivastase võitlusega seotud kogukulutused olid aastal 2005 hinnanguliselt 34 miljardit eurot (EMCDDA, 2008a).
In these cases, such ‘unlabelled expenditure’ must be estimated by a cost-modelling approach.
Puuduliku aruandluse tõttu ei ole võimalik seda prognoosi ajakohastada.
The results of earlier studies show that, in most cases, unlabelled expenditure represents the greater part of the national expenditure on the drugs problem.
Seda valdkonda käsitleva teabe kogumise raskust illustreerib tõsiasi, et 23 riigist, kes teatasid oma andmed 2007. aasta kohta, suutis üksnes Tšehhi Vabariik esitada kulude jaotuse valitsussektori kõikide tasandite lõikes.
Detailed, reliable information on drugrelated public expenditure is needed by policymakers in order to assess the actual allocation of resources in this area and, ultimately, the cost–benefit relations of drug policy.
Enamik riike esitas teabe keskvalitsuse kulude kohta ja seitse riiki teatasid ka piirkondlike või kohalike omavalitsuste (Belgia, Taani, Eesti, Austria, Soome, Horvaatia) või sotsiaalkindlustusfondide (Saksamaa) andmed.
Estimates of public expenditure are based on government budgets and accountancy documents. However, estimating the total expenditure incurred in implementing national
Samalaadse hinnangu võib anda riikide narkootikumidealaste strateegiate ja tegevuskavade lõpphindamisele, kuna rohkem kui 20 riiki on teatanud, et nad valmistavad nimetatud hindamist ette või on selle juba läbi viinud.
Three countries submitted labelled expenditure classified to the first level of COFOG (Luxembourg, Finland, United Kingdom for England only), with only the United Kingdom including figures for ‘general public services’, ‘education’ and ‘social protection’ (7).
Mõnel juhul on lõpparuandeks aasta jooksul rakendamise kohta koostatud ülevaadete kokkuvõte; mõnel juhul on püütud rakendamisprotsessi, tõhusust või poliitika mõju sügavamalt käsitleda.
In these three countries, ‘health’ received the highest proportion of the total disbursement, followed by ‘public order and safety’ (Table 1).
Riikidest, kes kasutasid hindamisel rohkem sügavuti minevat lähenemisviisi, otsustasid kaks (Luksemburg ja Küpros) kasutada välishindajaid.
In contrast, for those countries providing COFOG data for unlabelled
Märgitud ja muud kulutused
The COFOG classification has three hierarchical levels.
Märgitud kulutused on planeeritud uimastivastase võitlusega seotud riiklikud kulutused, mida teeb riigi valitsemissektor.
At the first level, government expenditure is broken down into 10 functions.
Need kajastavad riigi vabatahtlikku panust uimastivaldkonda ja need on kajastatud riigieelarve
Annual report 2009: the state of the drugs problem in Europe
2009. aasta aruanne: uimastiprobleemide olukord Euroopas
Table 1: Labelled and unlabelled drugrelated public expenditure in 2007 for those EU Member States reporting by COFOG (classification of functions of government)
Tabel 1: COFOGi (valitsussektori funktsioonide jaotuse süsteem) põhjal andmeid esitavate ELi liikmesriikide uimastitega seotud märgitud ja muud riiklikud kulutused 2007. aastal
United Kingdom EUR million (%)
Luksemburgmiljonit eurot (%) miljonit eurot (%)
Labelled
Märgitud
Unlabelled (
Muud (
Data from 2006.Full details of the modelling procedures used to derive estimates of unlabelled expenditure are provided by Luxembourg.Reitox national reports (2008).
2006. aasta andmed.Luksemburg on esitanud täieliku ülevaate muude kulude prognooside koostamiseks kasutatud modelleerimismenetlusest.Reitoxi riikide aruanded (2008).
Council recommendation of 18 June 2003 (OJ L 165, 3.7.2003, p. 31).
COFOGi liigituses on kolm hierarhilist tasandit.
Chapter 1: Policies and laws
1. peatükk: poliitika ja õigusnormid lubatud või mitte.
Needle and syringe programmes
suundumusi kahju vähendavate tegevuste reguleerimise ja kaubitsejatele määratavate karistuste valdkonnas.
European Legal Database on Drugs
Opioidide asendusravi
The European Legal Database on Drugs (ELDD) is the EMCDDA’s online database of information on European drugs-related legislation for the Member States and Norway.
Alates 1998. aastast on 18 riiki teatanud 45 õigusaktist, mis on seotud asendusraviprogrammide õigusliku raamistiku loomise või muutmisega.
The ELDD provides legal texts in their original formats, profiles of the drug laws in each country and detailed reports on specific topics. In its Topic overviews, it also provides summaries of the legal position on selected subjects including illegal drug trafficking, substitution treatment, and needle and syringe programmes (1).
Mitu neist õigusaktidest käsitlevad programmide teatavate üksikasjade sätestamist või muutmist: Iirimaal (1998), Poolas (1999), Saksamaal (2000), Tšehhi Vabariigis ja Portugalis (2001), Kreekas ja Luksemburgis (2002), Belgias ja Prantsusmaal (2004), Lätis (2005) ning Austrias ja Leedus (2007).
Needle and syringe programmes may operate at a local, regional or national level, sometimes with a specific national legal framework to permit them, but usually without.
Mõned riigid võtsid vastu õigusakte, mis aitasid üle saada kartusest, et nõela ja süstla programmid võiksid sattuda vastuollu uimastitarbimise lihtsustamise või sellele õhutamise kriminaliseerimist käsitlevate sätetega.
Laws reported in Europe in the early part of the last 10 years were largely aimed at providing a legal basis for such interventions (Slovenia in 1999, Poland in 2001, Finland in 2003), or to define or facilitate access rights to needle and syringe programmes (Belgium and France in 1998, Finland in 2003).
Belgias ja Saksamaal on seetõttu seaduses erisäte, millega eraldatakse teatavad programmid mis tahes muust sellelaadsest tegevusest, kuid ka nende programmide puhul saab väljastatavate süstalde arvu piirata.
The focus of legislation quickly shifted to regulating these programmes, with Belgium, Portugal and Luxembourg passing specific, detailed laws or decrees in 2000, 2001 and 2003 respectively that regulated who may carry out such schemes and whether or not dispensing machines are permitted.
Mõningates üksikutes riikides on politseile antud juhised asjakohase õiguskaitsealase tegutsemise kohta nõela ja süstla väljastamiskohtade läheduses.
In Portugal, the regulatory framework was extended in 2007 to include needle and syringe programmes in prisons.
Üldiselt on kogu Euroopa Liidust vähe teateid steriilsete süstalde ja nõelte konfiskeerimise kohta politsei poolt.
Changes to the Estonian Criminal Code, in 2002 and 2004, increased the maximum penalties for traffickers of small quantities from 3 to 5 years, and of large quantities from 5 to 10 years. In Denmark, the penalties for trafficking were raised from 6 to 10 years and, for trafficking large amounts or particularly dangerous substances, from 10 to 16 years.
Vaatamata sellele, et uimastikaubitsemisega seotud õigusrikkumised on ligikaudu 30 riigi õigusaktides erinevalt määratletud, on ELi liikmesriigid andnud viimase aastakümne jooksul nii üksikult kui ka kollektiivselt märku sellest, et selle tegevuse eest määratavaid karistusi tuleks suurendada.
Also in 2004, Lithuania increased penalties for basic trafficking offences from a maximum of 2 years to between 2 and 8 years, and for a large amount from between 2 and 8 years to between 8 and 10 years.
„Kaubitsemisega” seotud kuriteod võivad hõlmata tootmist või kasvatamist; importi ja eksporti; transporti; pakkumise tegemist; müüki ja/või omamist, kui viimati nimetatu eesmärk on jaotamine või pakkumine, või ka selliseid määratlusi nagu tegutsemine kasusaamise või kaubanduslikul eesmärgil.
Some countries have adopted legislation to address concerns that needle and syringe programmes could possibly be in conflict with legal provisions intended to criminalise the ‘facilitation’ or ‘incitement’ to use drugs.
Kuigi Euroopa riigid on vastuvõetud seadustes ja määrustes käsitlenud opioidide asendusravi paljusid erinevaid aspekte, määratlesid paljud neist kuni 2004. aastani neid aineid lubatud ainetena.
In Belgium and Germany, this issue has been addressed with a clause in the law that specifically exempts certain programmes from any such charge, although limits may be placed on the number of syringes dispensed.
Sellel perioodil kehtinud õigusaktidest käsitles ligikaudu üks neljandik selliste ainete nagu metadoon ja buprenorfiin kasutamise lubamist ja reguleerimist.
In a few countries, guidance is issued to the police on appropriate law enforcement practice near needle and syringe outlets.
Samas käsitles üks kolmandik alates 2002. aastast vastu võetud õigusaktidest asjakohaseid programme või neile juurdepääsu lihtsustamist.
Overall, police confiscation of sterile syringes or needles is reported to be rare across the European Union.
Tavaliselt on õigusaktides kindlaks määratud ka selliste ainete väljastamise kohad, milleks on enamasti apteegid või ravikeskused, kuid mõnes riigis on väljastamine lubatud ka arstidel.
Penalties for trafficking
Nõela ja süstla programmid
Over the last 10 years, EU Member States have indicated both individually and collectively that drug trafficking offences should be punished more severely, even if the offences themselves are defined differently in the laws of almost 30 countries.
Nõela ja süstla programme võib läbi viia kohalikul, piirkondlikul või riiklikul tasandil, vahel kasutatakse nende lubamiseks spetsiaalset riiklikku õigusraamistikku, kuid tavaliselt seda vaja ei ole.
‘Trafficking’ offences may include production or cultivation, import and export, transporting, offering, selling and/or possession, with intent to distribute or supply, or the concept of acting ‘for gain’ or ‘on a commercial basis’.
Peagi hakati aga neis õigusaktides põhitähelepanu pöörama kõnealuste programmide reguleerimisele, mille kohta võeti üksikasjalikud eriseadused või dekreedid vastu Belgias, Portugalis ja Luksemburgis vastavalt aastatel 2000, 2001 ja 2003.
In October 2004, the Council Framework Decision 2004/757/JHA set out minimum provisions of criminal acts and penalties for trafficking. Since then, four more countries have passed laws to bring basic trafficking penalties into line with the decision.
Ajavahemikus 1999–2004 võtsid kuus riiki vastu õigusaktid, millega suurendati uimastikaubitsemisega seotud õigusrikkumiste eest määratavaid karistusi.
In 2006, the Netherlands raised the maximum penalty for trafficking of large quantities of drugs from 4 to 6 years, while Poland increased the penalties for possession of large quantities and supply to minors from a maximum of 5 years to a maximum of 8 years, setting also a minimum period of 6 months.
1999. aastal sätestas Iirimaa uue õigusrikkumise liigi, milleks on suure uimastikoguse omamine (väärtusega üle 12 700 euro) selle turustamise eesmärgil, mille eest määratav kohustuslik minimaalne karistus on kümme aastat vabadusekaotust.
In Slovakia, the basic penalty for trafficking was increased from between 2 and 8 years to between 4 and 10 years, with the maximum penalty for larger amounts increasing from 10 to 15 or even 20 years.
2000. aastal hakkas Ühendkuningriik kasutama miinimumkaristusena seitse aastat kestvat vangistust kolmandat korda A-klassi uimastitega kaubitsemise eest süüdimõistmise korral ja Kreeka muutis rangemaks uimastikaubitsejatele määratavad karistused, piirates nende õigust tingimisi vabastamisele.
Finally, in Austria, the maximum penalty for giving narcotic substances to others, or cultivation of some narcotic plants, was increased in 2007 from 6 to 12 months’ imprisonment.
Eesti karistusseadustikku 2002. ja 2004. aastal sisseviidud muudatused suurendasid väikekaubitsejatele määratavaid karistusi kolmelt aastalt viiele ning karistusi suurte koguste puhul viielt aastalt kümnele.
Penalties for more serious offences were not changed, though the definition of a large quantity was reduced from 25 to 15 times the threshold quantity.
Taanis tõsteti uimastitega kaubitsemise eest määratavad karistused kuuelt aastalt kümnele ning suurte koguste või eriti ohtlike ainetega kaubitsemise eest karistatakse nüüd 16aastase vangistusega varasema 10 aasta asemel. Ka Leedu
Annual report 2009: the state of the drugs problem in Europe research efforts in those priority areas that are underrepresented, in particular drug supply.
2009. aasta aruanne: uimastiprobleemide olukord Euroopas