natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For patients with comorbid patterns of mental illness and drug use, casemanagement, structured protected accommodation and use of multiprofessional teams may all contribute to a successful intervention.
Kaasneva haigestumisega patsientidel, kes tarbivad narkootikume ja kellel on ka psüühikahäire, võivad edukale ravile kaasa aidata juhtumikorraldus, range kaitstud majutus ning mitme eriala spetsialistidest koosneva meeskonna kasutamine.
Coordinating treatment for comorbid drug users
Kaasneva haigestumisega narkootikumitarbijate ravi koordineerimine
Among the psychological and psychiatric problems, various studies have identified suicide attempts in about 50 % of comorbid patients, often reflecting problems in the family, at school and in peer relations.
Psühholoogilistest ja psühhiaatrilistest probleemidest on erinevates uuringutes ligikaudu 50%-l kaasneva haigestumisega patsientidest tuvastatud enesetapukatseid, mis sageli peegeldavad perekonna-, kooli- ja suheteprobleeme.
Many female drug users have experienced sexual abuse and trauma during their upbringing.
Paljud naissoost narkootikumitarbijaist on kogenud kasvueas seksuaalset kuritarvitamist ja hingetraumat.
Early onset of drug use is a negative prognostic factor since the problem worsens with time more for this group than for other drug users.
Narkootikumide tarbimise varajane alustamine on prognoosi suhtes negatiivne tegur, sest selles rühmas süveneb see probleem aja jooksul rohkem kui teiste narkootikumitarbijate hulgas.
Investing in intensive and targeted measures to prevent drug use and mental health problems is very worthwhile.
Seega tasub investeerimine intensiivsetesse ja kindlale sihtgrupile suunatud meetmetesse narkootikumide tarbimise ja vaimse tervise probleemide ennetamiseks ennast vägagi ära.
Treatment options for comorbidity
Kaasneva haigestumise ravimisvõimalused
Diagnosis and treatment of comorbidity is hampered by the fact that drug treatment staff generally know little about psychiatry, and psychiatric staff generally know little about drug treatment.
Kaasneva haigestumise diagnoosimist ja ravi takistab asjaolu, et narkoraviga tegelevad töötajad tunnevad üldiselt vähe psühhiaatriat ja psühhiaatriatöötajad teavad üldiselt vähe narkoravist.
This, combined with the contrasting mindsets of the two disciplines, often prevents the development of a global, integrated perception of comorbidity.
See koos nende kahe eriala esindajate vastandliku mõttelaadiga takistab sageli üldise tervikliku pildi kujunemist kaasnevast haigestumisest.
Comorbidity is difficult to diagnose and both psychiatric teams and drug treatment services often fail to identify it in patients.
Kaasnevat haigestumist on raske diagnoosida ja nii psühhiaatrid kui ka narkoravitalitused jätavad sageli selle patsientidel avastamata.
The acute psychiatric syndromes of a comorbid client seeking drug treatment can be mistaken for substance-induced symptoms or, conversely, withdrawal or intoxication phenomena may be misinterpreted as psychiatric illness.
Narkoravi sooviva kaasneva haigestumisega patsiendi ägedaid psühhiaatrilisi sündroome võidakse pidada mõnuainetest põhjustatud sümptomiteks või vastupidi – ärajätu- või mürgistusnähte võidakse pidada ekslikult psühhiaatriliseks haiguseks.
The routine assessment of psychiatric disorders among drug users at the start of treatment appears to be the exception rather than the rule.
Narkootikumide tarbijate psühhiaatriliste häirete rutiinne hindamine ravi algul näib olevat pigem erand kui reegel.
Consequently, many clients with comorbidity commence drug treatment without receiving treatment for their mental health problems.
Järelikult alustavad paljud kaasneva haigestumisega kliendid narkoravi, ilma et nad saaksid ravi oma vaimse tervise probleemidele.
Even when comorbidity is diagnosed, often it is not considered in subsequent drug treatment interventions or, in the case of psychiatric services, results in no drugrelated treatment.
Isegi kui kaasnev haigestumine diagnoositakse, ei võeta seda järgnevas narkoravis sageli arvesse, või, kui selle diagnoosib vahetult psühhiaatriateenistus, on selle tulemuseks narkootikumidega seonduva ravi ärajäämine.
However, some psychiatric and drug services achieve good results with comorbid patients, when they have expertise in both areas or work closely together.
Samas saavutavad mõned psühhiaatria- ja narkotalitused kaasneva haigestumisega patsientidega ka häid tulemusi, kui neil on eriteadmised mõlemas valdkonnas või kui nad teevad omavahel tihedat koostööd.
Further difficulties experienced by comorbid patients arise from the manner in which they are viewed by the drug or psychiatric services.
Kaasneva haigestumisega patsientide täiendavad raskused tulenevad ka sellest, kuidas narkoravi- või psühhiaatriatalitused neisse suhtuvad.
In some countries, drug services do not admit drug users with psychiatric disorders.
Mõnedes riikides narkotalitused psühhiaatriahäiretega narkootikumitarbijaid vastu ei võta.
On the other hand, psychiatric services may view drug users with apprehension, even to the extent of refusing admission to users who are stable on substitution treatment.
Samas võivad psühhiaatriatalitused suhtuda narkootikumide tarbijaisse sellise eelarvamusega, et keelduvad vastu võtmast isegi stabiilset asendusravi saavaid tarbijaid.
For opiate abuse, the pharmacological intervention of choice has been substitution treatment with methadone, and in more recent years buprenorphine.
Opiaatide kuritarvitamise puhul on farmakoloogilise sekkumisena rakendatud asendusravi metadooniga, ning viimastel aastatel buprenorfiiniga.
Pharmacological agents that block the effects of morphine and heroin, for example naltrexone, are rarely used.
Morfiumi ja heroiini toimet blokeerivaid farmakoloogilisi aineid, näiteks naltreksooni, kasutatakse harva.
Strong empirical evidence supports the use of these pharmacological substances, but there is no pharmacological treatment for cocaine, amphetamine, hallucinogenic drugs or cannabis at present.
Nende kahe farmakoloogilise aine kasutamist toetavad mõjukad empiirilised tõendid, kuid kokaiini, amfetamiini, hallutsinogeenide või kanepi tarbimise vastast farmakoloogilist ravi praegu pole.
Treating clients with comorbidity requires cooperation and coordination between services that are involved in their treatment, especially psychiatric and drug services, but also health and social services.
Kaasneva haigestumisega klientide kohtlemine nõuab nende raviga tegelevate talituste, eriti psühhiaatria- ja narkotalituste, aga ka tervishoiu- ja sotsiaaltalituste vahelist koostööd ja tegevuse koordineerimist.
For the treatment of problem drug users with comorbidity in prison, the authorities must also be involved.
Kaasneva haigestumisega probleemsete narkootikumitarbijate ravimiseks vanglas tuleb kaasata ka valitsusasutusi.
For cocaine dependence, only the manualised behavioural interventions targeting the drug problem have a proven, although low, effect. For cannabis abuse, family therapy has an effect on the abuse in teenagers with an intact family network.
Kui ravi toimub statsionaarses asutuses või vanglas, on stabiilse ja pideva ravipaketi tagamiseks tähtis korraldada ravi ahelana, kus eri asutuste vahelised kontaktid kulgevad sujuvalt.
Clients with comorbidity often suffer from ‘multi-morbidity’, since there are severe somatic illnesses as well as social, housing and employment problems associated with comorbidity.
Kaasneva tõvega patsiendid kannatavad sageli „multihaigestumise“ all, sest kaasneva haigestumisega käivad sageli käsikäes ka rasked somaatilised haigused ning sotsiaal-, eluaseme- ja tööhõiveprobleemid.
Drug use often implies a failure to comply with a pharmacological treatment schedule, thus increasing the problem of handling psychotic or depressive episodes.
Narkootikumide tarbimise tõttu ei alluta sageli farmakoloogilisele raviskeemile, mis raskendab psühhootiliste või depressioonihoogude käsitlemist.
HIV infection and several types of hepatitis are common, as are a vast number of ailments; neglect of personal somatic health is the rule.
Levinud on HIV-nakkus ja mitut liiki hepatiit ning väga mitmesugused muud vaevused ning reeglina jäetakse oma somaatiline tervis hooletusse.
An underrated problem is bad dental health, which increases the risk of primary and secondary infections and severely damages the self-image of the person.
Üks alahinnatud probleem on ka hammaste halb seisund, mis suurendab esmaste ja teiseste infektsioonide riski ja kahjustab tugevasti inimese enesekindlust.
Social problems such as isolation and homelessness aggravate the situation for these persons.
Selliste isikute olukorda raskendavad ka sotsiaalsed probleemid nagu isolatsioon ja kodutus.
Particular attention should be paid to the prison population.
Erilist tähelepanu tuleks pöörata vanglates viibijaile.
Psychiatric illness and drug use are both much more prevalent in prisons than among the general population
Nii psühhiaatrilised haigused kui narkootikumide tarbimine ning samuti nende mõlema koos esinemine on vanglates
Only more elaborated psychotherapeutic interventions had a medium positive effect on retention in drug treatment.
Juhtumikorraldus on töömeetod, millega aidatakse kaasa kliendi liikumisele ravisüsteemis ning koordineeritakse seda ja võimaldatakse saada individuaalset ravi.
For all drugs, well-defined, manualised treatment
Kaasneva haigestumisega patsientide
Case management is a working method to assist and coordinate clients´ way through the treatment system and enable individualised care.
Kokaiinisõltuvuse puhul avaldab tõestatud, ehkki vähest mõju ainult ravijuhendi järgne, narkootikumiprobleemi lahendamisele suunatud, käitumuslik sekkumine.
It is acknowledged as a particularly effective method with comorbid patients, who have great difficulties in coping with a complex reality. Case
Kanepi kuritarvitamise puhul on tervikliku perekonnavõrgustikuga teismelistele mõju avaldanud pereteraapia.
management needs investing in human and organisational resources but is in the end cost-effective.
Juhtumi juhtimiseks on vaja investeerida inim- ja organisatsiooni ressurssidesse, kuid need kulutused tasuvad ennast ära.
Training treatment staff to deal with comorbidity research.
Ravipersonali koolitamine tegelemaks kaasnevate haigestumistega
For more extensive treatment planning, more refined psychiatric assessments including SCID, CIDI, MINI and various psychological tests must be applied.
Tegelemine kaasneva haigestumisega klientidega tekitab personalile palju probleeme.
The impact of toxic substances on the clinical picture must be determined, since many drugs may induce alterations in perception and judgment similar to those caused by a mental disorder.
Selliste klientide häiriva ja agressiivse käitumise ning emotsionaalse ebastabiilsuse tõttu on neid sageli raske juhtida, eriti kui on tegemist drastilisemat tüüpi isiksusehäiretega.
Dealing with comorbid clients presents staff with many problems.
Kõige perspektiivikamad meetodid on spetsiifiliste vahelesekkumiste õpetamine narkootikumide tarbimise vähendamiseks ja/või spetsiifiliste oskuste arendamiseks.
Disruptive and aggressive behaviour of clients, particularly of those with the more ‘dramatic’ types of personality disorders, along with their emotional instability often makes them difficult to manage.
Kui koolitust antakse kogu personalile, aitavad ravi pädevuse üldist taset efektiivselt tõsta ravijuhendi järgsed ravimeetodid. Rakendatud on mitmeid kognitiivkäitumuslikke meetodeid ning need on osutunud efektiivseks.
Training in specific interventions to reduce drug use and/or to develop specific skills are among the more promising methods.
Selliste hindamisvahendite kasutamine nagu ASI ja kvaliteedijuhtimissüsteemid aitab samuti tagasisidet saada ja väärarvamusi korrigeerida.
If training includes the whole staff, manualised interventions are effective in increasing the general level of therapeutic competence.
Uuringute tulemusena on leitud, et töötajad tugevasti alahindavad patsientide prognoosi, sest kuigi korduvalt ja pärast ravi ebaõnnestumist uuesti ravile võetavad patsiendid („pöördukse patsiendid“) ei anna ravi tulemustest õiget pilti, võivad nad pessimismi põhjustada.
Several of the cognitive-behavioural methods have been implemented and found to be effective.
Sageli aitavad neid eelarvamusi kõrvaldada ainult dokumenteerimine ja järelkontroll.
Effective organisation is the key to maintaining the quality of treatment
Ravi kvaliteeti aitab alal hoida ravi efektiivne korraldus
The introduction of assessment instruments like ASI and quality management systems is also important for feedback and for correcting misconceptions.
Ravipersonali kõigil tasanditel on oluline omada multidistsiplinaarset arusaamist sellest, kuidas erinevat liiki kaasneva haigestumisega patsientidega toime tulla.
Studies have found that the staff severely underestimate the prognosis of the patients, since patients with repeated and unsuccessful treatment admissions (‘revolving-door patients’), while not representing a valid picture of treatment outcome, might induce a pessimistic attitude.
Töötajad on aga sageli spetsialiseerunud vaid oma erialale ja tunnevad end pädevana vaid selles.
Documentation and systematic follow-ups are often the only way to correct such prejudices.
Patsientide raskused eneseväärikuse säilitamisega, mis väljenduvad demonstratiivses käitumises, võimetuses impulsiivsust vaos hoida ja tulla toime narkootikumivajadusega, tekitavad töötajates sageli lootusetuse ja tänamatu töö tegemise tunde.
A multi-disciplinary comprehension of how to deal with patients with different patterns of comorbidity is vital for all levels of treatment staff.
Organisatsioonilised sekkumised personali voolavuse vähendamiseks sobivad hästi jõupingutustega, mida rakendatakse pädevuse tõstmiseks ning realistliku ja positiivse hoiaku soodustamiseks personali ja töötajate seas.
Often, however, staff are specialised and feel competent only within the limits of their profession.
See iseenesest vähendab kulusid.
An effective treatment organisation is essential to maintain the quality in the clinical management of patients.
Ravi efektiivne korraldus aitab oluliselt säilitada patsientide kliinilise juhtimise kvaliteeti.
A consolidated and integrated structure may decrease the negative impact of the personality disorders on the treatment climate.
Ühtne ja terviklik ülesehitus võib vähendada isiksusehäirete negatiivset mõju ravikliimale.
For the well-being of both patient and the staff members and for the overall quality of treatment, it is vital to enhance the ability of all staff to understand specific and differing problems of handling patients with personality disorders in contrast to those with psychotic disorders.
Juhtimise kvaliteet ning personali rahulolu tööga, turvalisus ja arenemine on kõik tegurid, mida kantakse rohkem või vähem alateadlikult üle ka patsientidele.
Comorbid drug users need longterm treatment
Kaasneva haigestumisega narkootikumitarbijad vajavad pikaajalist ravi
Burnout problems are common in staff members working with drug users with co-
Tähtis samm edasi dokumentatsiooni kvaliteedis on sõltuvuse raskusastme indeksi (ASI) kasutuselevõtmine; see on
An important step forward in quality of documentation is the introduction of the Addiction Severity Index (ASI), a multifunctional instrument that can be used in diagnostics, treatment, follow-up and
Nii patsiendi kui ka töötajate heaolu huvides ja ravi üldise kvaliteedi tagamiseks on oluline aidata kõigil töötajatel paremini aru saada isiksusehäiretega patsientidega toimetuleku spetsiifilistest ja erinevatest
Overlap of the three dominating diagnostic syndromes in patients with comorbid drug-use disorders
Kolme tähtsama diagnoositud sündroomi kattumine narkootikumide tarbimise häiretega kaasneva haigestumisega patsientidel
Depression and anxiety disorders
Depressioon ja ärevushäired
Personality disorders
Isiksusehäired
Psychotic disorders
Psühhootilised häired
In some cases, psychiatric disorders are chronic diseases that need longterm treatment or care.
Mõnedel juhtudel on psühhiaatrilised häired kroonilised haigused, mis vajavad pikaajalist ravi või hooldust.
Integration of treatment services, multiprofessional teams and sheltered living are some of the interventions that have been shown to be effective.
Efektiivseks on osutunud näiteks raviteenuste, mitme eriala esindajatest koosnevate meeskondade ja statsionaarse hooldusega eluaseme ühendamine.
In addition, patients with mainly personality disorders benefit from longterm social reintegration interventions.
Peale selle tulevad põhiliselt isiksusehäiretega patsientidele kasuks pikaajalise sotsiaalse taasintegreerimise meetmed.
The social networks of these people are always very weak and they have a general lack of ordinary life skills, like relating to other persons, keeping routines and appointments, seeking and keeping jobs, social skills, daily life skills, housekeeping and managing money.
Neil inimestel on alati väga nõrgad sotsiaalsed võrgustikud ja puuduvad üldiselt tavalised eluks vajalikud oskused, näiteks suhtlemine teiste inimestega, korrast ja kokkulepetest kinnipidamine, töö otsimine ja hoidmine, suhtlemisoskused, igapäevaelu oskused, majapidamine ja rahaasjade korraldamine.
A coordination of community services and continuity in the treatment chain, combined with a case-management approach, increases effectiveness and is more cost-efficient than disparate and uncoordinated treatment efforts.
Ühiskondlike teenuste koordineerimine ja raviahela jätkumine koos juhtumikorralduse meetodi rakendamisega suurendab efektiivsust ja on ökonoomsem kui ühendamatute ja koordineerimata ravialaste jõupingutuste rakendamine.
Drugs in focus is a series of policy briefings published by the European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction (EMCDDA), Lisbon.
Narkootikumid on Lissabonis asuva Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskuse (EMCDDA) poolt regulaarselt väljaantav narkopoliitika alane infoleht.
Comorbidity – drug use and mental disorders:policy considerations
Kaasnevad haigused – narkootikumide tarbimine ja vaimsed häired Poliitilised kaalutlused
Comorbid patients often have many mental, physical and social problems, which have to be identified and diagnosed.
Kaasneva haigestumisega patsientidel on sageli palju vaimseid, füüsilisi ja sotsiaalseid probleeme, mis tuleb välja selgitada ja diagnoosida.
Training at all levels of each involved organisation is necessary to enhance staff capacity to deal with comorbidity patients in a holistic way and increase treatment success.
Iga osaleva organisatsiooni kõigil tasanditel on vaja läbi viia koolitust, et personal oleks suutlikum kaasneva haigestumisega patsientidega terviklikult tegelema ja ravi oleks edukam.
Treatment is effective if delivered according to evidencebased practice, planned and managed individually.
Ravi on tulemuslik vaid siis, kui seda viiakse läbi tõenditel põhineva praktika kohaselt ning kavandatakse ja juhitakse individuaalselt.
Comorbid patients need carefully coordinated and integrated services in order for treatment to be successful.
Kaasneva haigestumisega patsientide edukaks ravimiseks on vaja hoolikalt koordineeritud ja integreeritud teenuseid.
Case management is a particularly effective approach for these patients.
Nende patsientide puhul on eriti tõhus meetod juhtumikorraldus.
Key sources
Peamised allikad
Web information
Veebiteave
OFFICIAL PUBLISHER: Office for Official Publications of the European Communities.© European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction, 2004.EXECUTIVE DIRECTOR: Georges Estievenart. EDITOR: Peter Fay.
AMETLIK VÄLJAANDJA: Euroopa Ühenduste Ametlike Väljaannete Talitus© Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskus, 2004TEGEVTOIMETAJA: Georges Estievenart TOIMETAJA: Peter Fay AUTORID: Mats Fridell ja Margareta Nilson
AUTHORS: Mats Fridell and Margareta Nilson.GRAPHIC CONCEPTION: Dutton Merrifield Ltd, United Kingdom.Printed in Italy
GRAAFILINE KUJUNDUS: Dutton Merrifield Ltd, Ühendkuningriik Printed in Italy
Briefing of the European Monitoring Centre for Drugs and Drug Addiction
Euroopa Narkootikumide ja Narkomaania Seirekeskuse infoleht emcdda.europa.eu
Hallucinogenic mushrooms: the challenge of responding to naturally occurring substances in an electronic age
Hallutsinogeensed seened: looduslike ainete kuritarvitamisele reageerimise väljakutsed elektroonikaajastul
Over the past decade media interest in the use of hallucinogenic mushrooms appears to have been driven by open marketing of these mushrooms and by the legal changes made in some countries to prohibit this trade.
ET C huvi hallutsinogeensete seente vastu olevat ajendatud seda tüüpi seente vabast turustamisest ja mõnes riigis vastu võetud seadusemuudatustest, millega keelustatakse selline kaubitsemine.
mushrooms, most of which contain psilocybin and psilocin as the main active ingredients responsible for the hallucinogenic effect.
mõtlemisprotsesse. Looduslikke hallutsinogeene võib leida ligi sajas seeneliigis, millest enamik sisaldab peamiste hallutsinogeensete toimeainetena psilotsübiini ja psilotsiini.
Nearly all of the psilocybin-containing mushrooms are small brown or tan mushrooms that could be mistaken for a number of nonpsychoactive, inedible, or poisonous mushrooms in the wild.
Peaaegu kõik psilotsübiini sisaldavad seeneliigid on väikesed pruunid või kollakaspruunid seened, mida võib kergesti segamini ajada mitmete teiste, mittepsühhoaktiivsete, mittesöödavate või mürgiste seentega.
and other media, forensic analysis, practice and research.
erinevad, hõlmates nii Internetis kui ka meedias avaldatavaid aruandeid, kohtuekspertiisi, -praktikat ja -uurimist.
In this policy briefing, information on the use of hallucinogenic mushrooms is reviewed and policy lessons drawn.
Käesolev lühikokkuvõte annab teabeülevaate hallutsinogeensete seente tarbimise kohta ning sõnastab asjakohased järeldused õppetundide osas, mida võtta arvesse vastava poliitika väljatöötamisel.
Factors are identified that served both to encourage and shape the trend in the use of hallucinogenic mushrooms during the late 1990s and early 2000s and also those that acted as barriers to more widespread diffusion.
Tuuakse välja tegurid, mis soodustasid ja kujundasid hallutsinogeensete seente tarbimissuundumusi 1990. aastate lõpus ja 2000. aastate alguses, ning samuti tegurid, mis takistasid nende laiemat levikut.
Standard epidemiological methods for monitoring drug use can be slow to identify emerging trends and it is recognised that they need to be complimented by more sensitive methods.
Psilotsübiini ja psilotsiini reguleeritakse rahvusvaheliselt kõige kõrgemal tasemel, kuid mõnes riigis puudub neid aineid sisaldavate seente osas õiguslik selgus.
The challenge is to identify new drug fashions, which tend to start within small subpopulations or in limited geographical areas, and assess their potential for more widespread diffusion.
Seda ebamäärast olukorda on oma huvides ära kasutanud hallutsinogeensete seente müüjad, mis on omakorda takistanud pakkumist reguleerivate vahendite arengut.
Psilocybin and psilocin (or psilotsin) are controlled at the highest level internationally, but some countries experienced a lack of legal clarity with regard to mushrooms containing these substances.
Hallutsinogeenid on keemiliselt väga mitmekesine uimastiliik, mis võivad mõjutada aistinguid ning märkimisväärselt muuta tuju ja
The hallucinogens are a chemically diverse class of drugs that are characterised by their ability to produce distortions in sensations and to markedly alter mood and thought processes.
Tavapärased uimastitarbimise seire epidemioloogilised meetodid võivad olla liiga aeganõudvad uute suundumuste tuvastamisel ning arvatakse, et nende kasutamist peab täiendama tundlikumate meetoditega.
Naturally occurring hallucinogens can be found in over 100 species of
Peamine väljakutse on uimastitarbimise uute suundumuste avastamine, mis tavapäraselt saavad alguse väikestes kogukondades või geograafiliselt piiratud aladel, ning nende laiema leviku potentsiaali hindamine. Selles valdkonnas