natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The European Parliament also attaches great importance to the furtherance of citizens’economic and social rights in the Union, measures to combat racism, religious intolerance and xenophobia and the treatment of asylum seekers and migrant workers.The human rights situation within the EU is dealt with by the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs.
Selle rahalise ja poliitilise vahendi eesmärk on arendada ja tugevdada demokraatiat, õigusriigi põhimõtteid ning inimõiguste ja põhivabaduste austamist kolmandates riikides kõikjal maailmas ning erilist tähelepanu pööratakse kodanikuühiskonna organisatsioonidele.Euroopa Parlamendi kesksete mureküsimuste hulka kuuluvad ka kodanike majanduslike ja sotsiaalsete õiguste edendamine Euroopa Liidus, rassismi, usulise sallimatuse ning ksenofoobia vastased meetmed ning asüülitaotlejate ja võõrtöötajate kohtlemine. Inimõiguste olukorda Euroopa Liidus käsitleb kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjon.
If EU citizens consider that their fundamental rights have been violated, they can take the matter up with the European Ombudsman or the Petitions Committee of the European Parliament.
Kui Euroopa Liidu kodanikud leiavad, et nende põhiõigusi on rikutud, võivad nad pöörduda Euroopa Ombudsmani või Euroopa Parlamendi petitsioonikomisjoni poole.
The Ombudsman deals with complaints relating to the activities of EU bodies, whereas the Petitions Committee deals with petitions concerning breaches of their treaty obligations by Member States; Member States are frequently required to modify their legislation to bring it into line with Community law as a result of subsequent treaty infringement proceedings.In 2008 the Sakharov Prize celebrated its 20th anniversary.
Ombudsman tegeleb Euroopa Liidu organite tegevust puudutavate kaebustega, petitsioonikomisjon aga petitsioonidega lepinguliste kohustuste rikkumise kohta liikmesriikides, kes on üsna sageli pidanud rikkumismenetluse tõttu oma seadusi muutma, et kohandada neid ühenduse õigusega.2008. aastal tähistati Sahharovi auhinna 20. aastapäeva.
This was also the occasion for President Pöttering to officially launch the“Sakharov Network”, allowing laureates to link to one another’s activities and to show solidarity.
Sel puhul kuulutas president Pöttering ametlikult avatuks ka nn Sahharovi võrgustiku, mis võimaldab laureaatidel ühineda üksteise tegevusega ja näidata üles solidaarsust.
Mediterranean provides further opportunities for a structured dialogue on issues of human rights and democracy with Mediterranean countries.
Euroopa Parlamendi ning Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani riikide parlamendisaadikute vahelise dialoogi olulisimaks foorumiks on AKV-ELi parlamentaarne ühisassamblee.Vahemere Liidu parlamentaarne assamblee pakub uusi võimalusi struktureeritud dialoogiks Vahemere riikidega inimõiguste ja demokraatia küsimustes.
The Euro-Latin American Parliamentary Assembly, EuroLat, established in November 2006, is the most recently created regional parliamentary forum.
Uusim piirkondlik parlamentaarne foorum on 2006. aasta novembris loodud Euroopa – Ladina-Ameerika parlamentaarne assamblee (EuroLat).
Among its main objectives are questions relating to democracy, external policy, governance, integration, peace and human rights.The European Parliament also closely monitors the work of the UN Human Rights Council set up in June 2006.
Tema kolme põhieesmärgi hulka kuuluvad ka demokraatia, välispoliitika, halduse, integratsiooni, rahu ja inimõigustega seotud küsimused.
The European Parliament has played a decisive role in putting human rights issues on the European agenda.
Euroopa Parlament jälgib teraselt ka 2006. aasta juunis moodustatud ÜRO Inimõiguste Nõukogu tööd.
It takes specific initiatives in a range of areas such as preventing torture, the protection of minorities, conict prevention, promoting women’s and children’s rights, the protection of human rights activists, the rights of indigenous peoples and people with disabilities.
Euroopa Parlament on andnud olulise panuse inimõiguste küsimuste lülitamiseks Euroopa Liidu tegevuskavadesse.
The European Parliament has actively supported the campaign for a UN moratorium on the death penalty and the World Congress of national and international parliaments on the abolition of the death penalty, the establishment of the International War CrimesTribunal, the setting-up of the European Monitoring Centre on Racism and Xenophobia, replaced by the European Union Agency for Fundamental Rights inaugurated on 1 March 2007, and the EU campaign to combat violence against women.
Parlament teeb konkreetseid algatusi mitmetes valdkondades, nagu piinamise tõkestamine, vähemuste kaitse, koniktide ennetamine, naiste ja laste õiguste toetamine, inimõigusaktivistide kaitse, põlisrahvaste ja puuetega inimeste õigused.Euroopa Parlament on aktiivselt toetanud ÜRO surmanuhtluse moratooriumi kampaaniat ning riiklike ja rahvusvaheliste parlamentide surmanuhtluse vastast maailmakongressi, Rahvusvahelise Sõjakuritegude Tribunali loomist, Rassismi ja Ksenofoobia Euroopa Järelevalvekeskuse loomist (mida alates 1. märtsist 2007 asendab Põhiõiguste Amet) ning Euroopa Liidu kampaaniat naistevastase vägivallaga võitlemiseks.
By participating in election observation missions, the European Parliament makes a further contribution to strengthening democracy in third countries.The European Parliament has been able to use its budgetary powers to substantially increase the resources earmarked for programmes dealing with democracy and human rights.
Valimiste vaatlemises osalemise kaudu annab Euroopa Parlament täiendava panuse demokraatia tugevdamisele kolmandates riikides.Oma eelarvevolituste raames on Euroopa Parlamendil õnnestunud suurendada tunduvalt demokraatia- ja inimõigusprogrammidele eraldatavaid eelarvevahendeid.
Since 1988, in the spirit of Andrei Sakharov, the European Parliament has awarded the annual Sakharov Prize for Freedom of Thought in order to honour individuals or organisations for their efforts on behalf of human rights and fundamental freedoms and against oppression and injustice.
Euroopa Parlament annab alates 1988. aastast igal aastal välja Sahharovi mõttevabaduse auhinda, et Andrei Sahharovi vaimus autasustada isikuid või organisatsioone nende võitluse eest inimõiguste ja põhivabaduste eest ning allasurumise ja ebaõigluse vastu.
From Gorky, where he was living in exile, Andrei Sakharov (1921–1989), the renowned physicist, member of the Academy of Sciences, dissident and 1975 Nobel Peace Prize winner, sent a message to the European Parliament saying how moved he was that it intended to create a prize for freedom of thought which would bear his name.
Andrei Sahharov (1921–1989), tunnustatud füüsik, teaduste akadeemia liige, dissident ja Nobeli rahupreemia laureaat aastast 1975, saatis Gorkist Euroopa Parlamendile kirja, milles väljendas oma siirast rõõmu selle üle, et Euroopa Parlament soovib hakata välja andma temanimelist mõttevabaduse auhinda.
He rightly saw this as an encouragement to all those who, like him, had committed themselves to championing human rights.Coming from a background in nuclear physics and ending as a dissident, he not only sought the release of dissenters in his country but also drew attention to the relationship between science and society and to the issues of peaceful coexistence and intellectual freedom, which he analysed in his writings.
Ta nägi selles õigustatult julgustust kõikidele neile, kes on nii nagu temagi pühendunud võitlusele inimõiguste järgimise eest.Alustanud tuumateadlasena ja lõpetanud dissidendina, ei astunud ta välja mitte ainult teisitimõtlejate vabastamise eest oma kodumaal, vaid selgitas oma kirjutistes ka teaduse ja ühiskonna, rahumeelse kooseksisteerimise ja mõttevabaduse omavaheliste suhete probleeme.
In the eyes of the world, Sakharov came to embody the crusade against the denial of fundamental rights.
Sahharov kehastab kogu maailmas võitlust põhiõigustest ilmajätmise vastu.
Neither intimidation nor exile could break his resistance.Like Andrei Sakharov, all the previous winners of the prize which bears his name have demonstrated just how much courage, patience and inner strength is needed to defend human rights and campaign for their universal recognition.
Ei ähvardused ega pagendamine ei suutnud tema vastupanu murda.Nii nagu Andrei Sahharov ise, tõendavad kõik Sahharovi auhinna laureaadid selgelt, kui palju julgust, kannatust ja sisemist jõudu nõuab inimõiguste kaitsmine ja nende universaalse kehtivuse maksmapanemine.
Almost all have paid dearly for their commitment to defending human dignity, and many have faced persecution, loss of personal freedom or exile.
Peaaegu alati on nende tegevus inimväärikuse kaitsmisel olnud seotud suurte ohvritega – sageli tagakiusamise, vabadusekaotuse või kodumaalt väljasaatmisega.
In some cases the winners have not been authorised to receive their prize inperson.
Sahharovi auhinnaga märgib Euroopa Parlament esmajoones ära silmapaistvad teened, mis on mõtte- ja sõnavabaduse vaimus suunatud sallimatuse, fanatismi ja vihkamise vastu.
On 14 December 2006 European Parliament adopted a resolution deploring this fact and calling for a follow-up mechanism to be set up to respond in such cases. In 2008,
Seeläbi väljendab ta oma veendumust, et põhivabaduste hulka ei kuulu mitte ainult õigus elule ja isikupuutumatusele, vaid ka sõna- ja ajakirjandusvabadus, mis on väga tugevad rõhumisvastased vahendid ning demokraatliku ja avatud ühiskonna mõõdupuud.
1988 NELSON ROLIHLAHLA MANDELAANATOLI MARCHENKO POSTHUMOUSLY
1988 NELSON ROLIHLAHLA MANDELA JA ANATOLI MARTŠENKO POSTUUMSELT
2009 MEMORIAL OLEG ORLOV, SERGEI KOVALEV AND LYUDMILA ALEXEYEVA ON BEHALF OFMEMORIAL AND ALL OTHER HUMAN RIGHTS DEFENDERS IN RUSSIA
2009 MEMORIAL OLEG ORLOV, SERGEI KOVALJOV JA LJUDMILLA ALEKSEJEVA ÜHENDUSE MEMORIAL JA KÕIGI TEISTE VENEMAAL TEGUTSEVATE INIMÕIGUSTE KAITSJATE NIMEL
2004 BELARUSIAN ASSOCIATION OFJOURNALISTS
2004 VALGEVENE AJAKIRJANIKE LIIT
A doctor of psychology, independent journalist and political dissident in Cuba, Guillermo Fariñas has over the years conducted 23 hunger strikes to protest against the Cuban regime, with the aim of achieving peaceful political change, freedom of speech and freedom of expression in his country.A former soldier in the Cuban army, he fought and won medals in Angola during the1980s.
8.juulil 2010.aastal lõpetas Fariñas oma viimase näljastreigi peale seda, kui Kuuba valitsus teatas oma kavatsusest vabastada 52poliitvangi.
Fariñas then became a non-violent activist and decided to withdraw his aliation from the “Communist Youth” organisation in 1989.
Selleks ajaks oli Fariñas, kes nõudis pärast paljusid vangistusaastaid haigestunud poliitvangide vabastamist, keeldunud toidu ja vedeliku tarbimisest juba rohkem kui 130päeva.
As a journalist, he founded an independent press agency – Cubanacán Press – with the aim of informing the rest of the world of the destiny of political prisoners in Cuba.
Ta alustas oma näljastreiki 2010.aasta veebruaris pärast seda, kui kahtlastel asjaoludel oli surnud meelsusvang Orlando Zapata Tamayo, kes suri 82päeva pärast seda, kui oli alustanud näljastreiki samadel põhjustel – lootes saada rahvusvahelist toetust oma eesmärgile.
Eventually, he was forced by the authorities to close his press agency.Committed to non-violence and daring to denounce the Cuban regime, Fariñas has become one of the most well-known dissidents in the country.
Teatavasti loobus Fariñas Hispaania pakkumisest, et ta viiakse lennukiirabiga Hispaaniasse ravile ja näljastreigist taastumiseks, kuna ta väitis, et ta saab Kuubas head meditsiinilist ravi, ning tahtis surra Fideli ja Raul Castro silme all.Hiljutistes vangide amnesteerimistes, mis on aastate jooksul kõige laiaulatuslikumad vangide vabastamised Kuubas, nähakse Kuuba režiimi püüdlusi parandada oma sidemeid USA ja Euroopa Liiduga.
His bravery was rewarded with a “ReportersWithout Borders”Cyber-freedom Prize in 2006.Fariñas, like so many others before him, courageously risked his own life as a means of pressure to achieve political change in Cuba.
Euroopa Parlament on korduvalt kinnitanud oma solidaarsust kogu Kuuba rahvaga.
Undertaking hunger strikes to protest and to demand freedom of speech in Cuba has brought hope to dozens of imprisoned activists.In a letter sent to Raul Castro in February 2010, Fariñas urged him to demonstrate to his people, and to the world, that his commitments to change addressed to the foreign media were real, and asked him to release the political prisoners held in various Cuban jails.
Samuti on parlament toetanud riigi arengut demokraatia ning põhiõiguste austamise ja edendamise suunas, tehes seda viimati 2010.aasta märtsis.
Cuba, which still has many political prisoners, has always denied their existence, calling them mercenaries or traitors paid by the U.S. to undermine the government and to end communist rule in Cuba.
Euroopa Parlamendi president Jerzy Buzek teatas 2010.aasta oktoobris, et Fariñase protestid annavad lootust kõigile neile, kes hoolivad vabadusest, inimõigustest ja demokraatiast, ning kutsus üles viivitamata vabastama kõik Kuuba poliitvangid.Guillermo Fariñase võitlus on olnud – ja on ka edaspidi – eeskujuks kõikidele vabaduse ja demokraatia kaitsjatele Kuubas ja kogu maailmas.Autasustades Guillermo Fariñast Sahharovi auhinnaga mõttevabaduse eest, tunnustab Euroopa Parlament kõikide nende Kuuba inimõiguste kaitsjate võitlust sõnavabaduse eest, kes püüavad saavutada poliitilisi muutusi ja vabadust Kuubas.
On 8 July 2010 Fariñas ended his latest hunger strike after the Cuban government announced it was in the process of freeing 52 political prisoners.
Guillermo Fariñas on Kuuba psühholoogiadoktor, sõltumatu ajakirjanik ja poliitiline dissident, kes on aastate jooksul pidanud 23näljastreiki protestiks Kuuba režiimi vastu, eesmärgiga saavutada oma kodumaal rahumeelsel teel poliitilisi muudatusi ning sõna- ja väljendusvabadus.Kuuba armee endise sõdurina võitles ta 1980.aastatel Angolas ja teenis seal mitmeid autasusid.
By then, Fariñas, who called for the liberation of political prisoners who were ill after many years of imprisonment, had been refusing food and liquids for more than 130days.
Seejärel sai Fariñasest rahumeelne aktivist ning 1989.aastal otsustas ta välja astuda kommunistlikust noorsooühingust.
He had begun his strike in February 2010 after the controversial death of Orlando ZapataTamayo, a prisoner of conscience, who himself had died after 82 days of a hunger strike initiated for the same reasons, hoping to rally international support for his cause.
Ajakirjanikuna asutas ta sõltumatu pressiagentuuri Cubanacán Press, et teavitada maailma Kuuba poliitvangide saatusest.
Fariñas reportedly rejected an offer from Spain to be own there by air ambulance for treatment and recovery from the hunger strike, as he maintained that he was getting good medical treatment in Cuba and wanted to die“under the nose”of Fidel and Raul Castro.
Lõpuks oli ta võimude survel sunnitud oma pressiagentuuri sulgema.Oma pühendumusega vägivallast hoidumisele ja julgusega Kuuba režiimi hukka mõista on Fariñasest saanud üks kõige tuntumaid dissidente riigis.
Recent prisoner releases, which are the largest prisoner releases for years in Cuba, may be seen as an attempt by Cuba’s regime to improve its ties with the U.S. and the European Union.
Organisatsioon Piirideta Reporterid hindas tema vaprust 2006. aastal autasuga Prix Cyber liberté.Fariñas – nagu paljud teised enne teda – oli Kuubas poliitiliste muutuste saavutamiseks surve avaldamisel valmis riskima oma eluga.
Parliament has repeatedly voiced solidarity with the entire Cuban people and its support for progress towards democracy, respect and promotion of fundamental freedoms, most recently in March 2010.
Näljastreigid protesti väljendamiseks ja selleks, et nõuda sõnavabadust Kuubas, on andnud lootust kümnetele vangistatud aktivistidele.Oma 2010.aasta veebruaris Raul Castrole saadetud kirjas nõudis Fariñas tungivalt, et Castro näitaks oma rahvale ja maailmale, et pühendumine muutustele, mida ta on välismeediale kinnitanud, on tõeline, ning palus riigijuhil vabastada poliitvangid, keda hoitakse erinevates Kuuba vanglates.
Parliament President Mr Buzek stated in October 2010 that Fariñas’ protest carries the hopes for all of those who care for freedom, human rights and democracy, and further called for the immediate release of all political prisoners in Cuba.The fight of Guillermo Fariñas has been and remains an example to all defenders of freedom and democracy in Cuba and beyond.By awarding the Sakharov Price for Freedom of Thought to Guillermo Fariñas, the European Parliament acknowledges the struggles for freedom of speech and expression of all Cuban defenders of human rights who strive to achieve political change and freedom in Cuba.
Kuuba, kus on endiselt väga palju poliitvange, on alati eitanud nende olemasolu, nimetades neid palgasõduriteks ja reeturiteks, kes on USA poolt palgatud valitsuse õõnestamiseks ja Kuubas kommunistliku korra kukutamiseks.
Anatoli Marchenko (1938–1986), one of the former Soviet Union’s best-known dissidents, died in Chistopol prison in December 1986 as the result of a hunger strike after more than 20years in prison.
Anatoli Martšenko (1938–1986), üks endise Nõukogude Liidu tuntumaid dissidente, suri pärast enam kui 20 aastat kestnud vangistust 1986. aasta detsembris Tšistopoli vanglas näljastreigi tagajärjel.Ta kuulus 1975. aastal loodud rühma, mis võitles pühendunult Euroopa Julgeoleku- ja Koostöökonverentsi lõppakti, eriti selle akti inimõiguste, julgeoleku ja koostöö sätete järgimise eest.Ta paljastas tõe nõukogude töölaagrite ja vanglate kohta.
He was a member of the group founded in 1975 to campaign for compliance with the Helsinki Final Act, particularly the clauses relating to the human dimension, security and cooperation.He revealed the truth about the Soviet labour camps and prisons, but this earned him aprison sentence for anti-Soviet agitation and propaganda.“The only way to fight the prevailing evil and illegality is, in my view, to know the truth.”
Sellega kaasnes aga süüdimõistmine nõukogudevastase agitatsiooni ja propaganda eest.„Ainuke võimalus võidelda kurjuse ja ebaseaduslikkuse ülemvõimu vastu seisneb minu arvates tõe tundmises.”
Nelson Rolihlahla Mandela,1993 Nobel Peace Laureate, born in 1918 in Umtata, South Africa, was elected President and Head of Government of the Republic of South Africa in the first free elections in 1994.
1918. aastal Lõuna-Aafrikas Umtatas sündinud ja 1993. aastal Nobeli rahupreemia pälvinud Nelson Rolihlahla Mandela valiti 1994. aastal esimestel vabadel valimistel Lõuna-Aafrika Vabariigi presidendiks ja valitsusjuhiks.
He has spent the greater part of his life behind bars.
Ta veetis suurema osa oma elust trellide taga.
As leader of the ANC (African National Congress), he symbolised, for his fellow countrymen and the public worldwide, the resistance of black people to the oppressive apartheid regime.
Aafrika Rahvuskongressi (ANC) juhina sümboliseeris ta oma kaasmaalastele ja maailma avalikkusele mustanahalise elanikkonna vastupanu inimvaenulikule apartheidile.
When he was awarded the prize in 1988 Mandela was still under house arrest.Retired from public life in June 1999, he remains committed to his ideals and values in his two charities, the Nelson Mandela Foundation and the Nelson Mandela Children’s Fund, as well as in the Global Elders initiative which he launched on 18 July 2007 in Johannesburg together with Graça Machel and Archbishop Desmond Tutu.
Auhinna saamise ajal 1988. aastal oli Mandela veel koduarestis.Hoolimata sellest, et Mandela 1999. aasta juunis avalikust elust tagasi tõmbus, tegutseb ta oma ideaalide ja väärtuste nimel edasi oma kahes heategevusorganisatsioonis, Nelson Mandela sihtasutuses ja Nelson Mandela lastefondis. Samuti osaleb ta algatuses Global Elders, mille ta käivitas koos Graça Macheli ja peapiiskop Desmond Tutuga 18. juulil 2007 Johannesburgis.
This project includes a group of world leaders, peace activists and human rights advocates whose goal is to solve global problems, using “almost 1000 years of collective experience to dream up solutions for seemingly insurmountable problems like climate change, HIV/AIDS, and poverty”and ”use their political independence to help resolve some of the world’s most intractable conicts.”In his address during a Parliament sitting to mark 10years of democracy in South Africa, Nelson Mandela said: ”A guiding principle in our search for and establishment of a non-racial inclusive democracy in our country has been that there are good men and women to be found in all groups and from all sectors of society; and that in an open and free society those South Africans will come together to jointly and cooperatively realise the common good.
Selles projektis osaleb rühm maailma liidreid, rahuaktiviste ja inimõiguste kaitsjaid, kelle eesmärk on lahendada globaalseid probleeme, kasutades „peaaegu 1000 aastani ulatuvaid ühiseid kogemusi lahenduste leidmiseks sellistele näiliselt lahendamatutele probleemidele nagu kliimamuutus, HIV/AIDS ja vaesus”, ning„kasutada oma poliitilist sõltumatust maailma kõige tõsisemate konfliktide lahendamiseks”.Lõuna-Aafrika demokraatia 10. sünnipäevale pühendatud parlamendiistungil ütles Nelson Mandela:„Meie püüdlustes leida ja luua mitte ühtegi rassi diskrimineeriv demokraatia on juhtpõhimõtteks olnud tõdemus, et kõikides ühiskonnakihtides ja kõikides inimrühmades on häid mehi ja naisi ning et avatud ja vabas ühiskonnas tulevad kõik need lõuna-aafriklased kokku, et ühiselt ja koostöös saavutada ühine hüvang.
Historical enemies succeeded in negotiating a peaceful transition from apartheid to democracy exactly because we were prepared to accept the inherent capacity for goodness in the other.”In July 2008 Nelson Mandela celebrated his 90th birthday and called once more for the intensification of global efforts in the fight against poverty and injustice.
Kauaaegsed vaenlased suutsid kokku leppida rahumeelses üleminekus apartheidilt demokraatiale just tänu sellele, et me olime valmis tunnustama teistes peituvat headust.”2008. aasta juulis tähistas Nelson Mandela oma üheksakümnendat sünnipäeva ning nõudis taas kord suuremaid ülemaailmseid jõupingutusi võitluses vaesuse ja ebaõigluse vastu.
In 1989, the European Parliament honoured Alexander Dubček (1921–1992), one of the moving spirits behind the process of renewal and change in the former Eastern Bloc and the leading figure in the reform movement which became known as the“Prague Spring”.His aim of giving Socialism a“human face”was shattered on 21August 1968 by theWarsaw Pact tanks.
1989. aastal autasustas Euroopa Parlament Alexander Dubčekit (1921–1992), üht endise idabloki uuendamise ja sealse ärkamise algatajaid ja Praha kevade nime all tuntuks saanud reformiliikumise juhtfiguuri.Tema eesmärgi anda sotsialismile „inimlik nägu” purustasid 21. augustil 1968. aastal Varssavi Lepingu Organisatsiooni maade tankid.
In 1988 he returned to political life as a civil rights activist.After the revolution in Czechoslovakia, Dubček was elected President of the Federal Assembly of the Socialist Republic of Czechoslovakia.
Reetmises süüdistatuna, kõikidest ametitest vabastatuna ja Tšehhoslovakkia Kommunistlikust Parteist välja arvatuna teenis Alexander Dubček kuni 1985. aastani elatist lihttöölisena.
As one of the figures who also kept hope alive for
1988. aastal pöördus ta tagasi aktiivsesse poliitilisse ellu, kus osales kodanikuõigusi propageerivas liikumises.