natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 12.3 of the ESCB Statute provides that ‘[t]he Governing Council shall adopt Rules of Procedure which determine the internal organisation of the ECB and its decisionmaking bodies’.
EKPS põhikirja artikli 12 lõike 3 kohaselt võtab „EKP nõukogu […] vastu kodukorra, mis määrab EKP sisestruktuuri ning tema otsuseid tegevad organid”.
In Netherlands v Council, cited in paragraph 72 above, paragraph 37, the Court of Justice stated that, so long as the Community legislature has not adopted general rules on the right of public access to documents held by the Community institutions, the institutions must take measures as to the processing of such requests by virtue of their power of internal organisation, which authorises them to take appropriate measures in order to ensure their internal operation in conformity with the interests of sound administration.
Euroopa Kohus märkis eespool punktis 72 viidatud kohtuotsuses Madalmaad vs. nõukogu (punkt 37), et tuleb möönda, et kuivõrd ühenduse seadusandja ei ole vastu võtnud üldist õigusakti üldsuse õiguse kohta tutvuda ühenduse institutsioonide dokumentidega, siis peavad need institutsioonid ise võtma meetmed, mille eesmärk on vastavate taotluste läbivaatamine, tehes seda oma enesekorraldusõiguse alusel, mis annab neile õiguse kehtestada sobivaid meetmeid, et tagada hea halduse huvides asutusesisese töö sujumine.
In the present case, insofar as there was no general regulation, at the time the Rules of Procedure were adopted and when they were amended on 22 April 1999, of the right of public access to documents held by the Community institutions or bodies, the ECB was empowered to adopt, within the context of its Rules of Procedure, measures for dealing with requests for access to the documents then in its possession, whether established by the ECB or received by the ECB, and regardless of their origin or author.
Kuna nii kodukorra vastuvõtmise hetkel kui ka selle muutmise ajal 22. aprillil 1999 ei olnud olemas ühtegi üldist õigusakti üldsuse õiguse kohta tutvuda ühenduse institutsioonide dokumentidega, siis oli EKP-l õigus kehtestada oma kodukorras meetmeid nende taotluste käsitlemiseks, milles sooviti tutvuda tema valduses olevate dokumentidega, sõltumata sellest, kas need olid tema koostatud või olid need talle edastatud ning sõltumata nende päritolust või autorist.
The fact that the ECB defined specific rules, contained in its Rules of Procedure, governing access to the documents held in the archives of the Committee of Governors, by reason of the ECB’s purported status as a third party in relation to the authors of those documents, cannot therefore have given rise to an infringement of Article 12.3 of the ESCB Statute .
Järelikult ei saa asjaolu, et EKP kehtestas oma kodukorras erinormid nende dokumentidega tutvumiseks, mida säilitatakse presidentide komitee arhiivides, kuna ta on väidetavalt nende dokumentide autorite suhtes kolmas isik, tuua kaasa EKPS põhikirja artikli 12 lõike 3 rikkumist.
In other words, even supposing that the ECB may actually be regarded as a third party in relation to the authors of the documents held in the archives of the Committee of Governors, it would still have acted in accordance with Article 12.3 of the ESCB Statute by defining a specific legal framework in its Rules of Procedure governing access to those documents.
Teiste sõnadega, isegi kui EKP-d oleks võimalik pidada presidentide komitee arhiivides säilitatavate dokumentide autorite suhtes kolmandaks isikuks, oleks ta siiski tegutsenud kooskõlas EKPS põhikirja artikli 12 lõikega 3, kui ta kehtestas oma kodukorras nende dokumentidega tutvumisele erikorra.
Moreover, it should be observed that, in Decision 93/731 and Decision 94/90, the Council and the Commission regulated access to the documents in their possession, including those established by other bodies, while providing none the less that requests for access to those documents had to be addressed directly to the authors of the documents, a provision which corresponds to the ‘authorship rule’.
Ühtlasi tuleb tähele panna, et nõukogu ja komisjon reguleerisid otsustes 93/731 ja 94/40 nende valduses olevate dokumentidega tutvumist, sealhulgas ka nende dokumentidega tutvumist, mille olid koostanud muud organisatsioonid, nähes nende puhul siiski ette, et taotlused nendega tutvumiseks tuleb esitada vahetult nende autorile, mis vastab nn „taotluse autorile esitamise” reeglile.
Accordingly, the plea alleging that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure was adopted in infringement of Article 12.3 of the ESCB Statute must be rejected.
Neil asjaoludel tuleb tagasi lükata väide, mis põhineb sellel, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 võeti vastu EKPS põhikirja artikli 12 lõiget 3 rikkudes.
For the sake of completeness, it should be pointed out that the ECB draws an untenable conclusion from its purported status as a third party in relation to the authors of the documents held in the archives of the Committee of Governors.
Peale selle tuleb toonitada, et EKP tuletab oma väidetavast kolmanda isiku staatusest seoses presidentide komitee arhiivides säilitatavate dokumentidega järelduse, millega ei saa nõustuda.
The ECB infers from that third-party status that it administers the documents of the Committee of Governors in the capacity of secretariat to the national central banks, which are the authors of those documents and to which the applicant should have addressed his request for access .
EKP järeldab selle kolmanda isiku staatuse põhjal, et ta haldab presidentide komitee dokumente kui liikmesriikide keskpankade sekretariaat ja et need keskpangad on kõnesolevate dokumentide autorid, mistõttu hageja oleks pidanud oma juurdepääsutaotluse esitama neile.
That inference is not compatible with the wording of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure or of the decision adopted by the Governing Council in response to the applicant’s request .
Need seisukohad ei ole kooskõlas EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 sisu ja nõukogu otsusega, millega vastati hageja taotlusele.
It is not disputed that the ECB defined, in Article 23.3 of its Rules of Procedure, a specific legal framework governing access to the documents held in the archives of the Committee of Governors, the implementation of which is entrusted to the Governing Council, no provision being made for the application of an authorship rule .
EKP määratles oma kodukorra artikli 23 lõikes 3 presidentide komitee arhiivides säilitatavate dokumentidega tutvumiseks erikorra, mille rakendamine on usaldatud nõukogule, nägemata sealjuures ette taotluse autorile esitamise reegli kohaldamist.
This explain show it was that the Governing Council actually came to take a decision on the substance of the application made by the applicant for a reduction of the period of confidentiality, without referring him to the national central banks.
Seetõttu tegigi nõukogu otsuse hageja taotluse kohta lühendada konfidentsiaalsusperioodi ega saatnud teda liikmesriikide keskpankade juurde.
In any event, that line of argument put forward by the ECB, which is at odds with the rules applied and the decision adopted in that case, has no bearing on the outcome of the present case and is not such as to call into question the conclusion arrived at in paragraph 201 above.
Samas ei mõjuta EKP selline arutluskäik, mis on vastuolus kohaldatava õigusaktiga ja antud asjas tehtud otsusega, käesoleva vaidluse lahendamist ega eespool punktis 201 esitatud järeldust.
— The plea alleging the illegality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure on grounds of infringement of the right of access to documents and the fundamental principle of transparency
– Väide, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 on õigusvastane, kuna see rikub õigust tutvuda dokumentidega ja läbipaistvuse aluspõhimõtet
The applicant claims, first, that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure deprives the articles on which his right of access to the documents of the ECB is based — Articles 1 EU and 6 EU and Articles 110(2) EC and 255(1) EC — of any practical effect.
Hageja väidab esmalt, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 võtab igasuguse kasuliku mõju EL artikleilt 1 ja 6 ning EÜ artikli 110 lõikelt 2 ja EÜ artikli 255 lõikelt 1, mis on tema EKP dokumentidega tutvumise õiguse aluseks.
However, it is apparent from a mere reading of those provisions that the applicant’s assertion is wholly unfounded.
Nende eespool viidatud sätete lugemisest selgub siiski, et hageja niisugune väide on täiesti põhjendamatu.
By the Treaty of Amsterdam, which entered into force on 1 May 1999, the Member States incorporated into the EC Treaty a new article, concerning access to documents, namely Article 255 EC.
Tuleb meelde tuletada, et 1. mail 1999 jõustunud Amsterdami lepinguga sisestasid liikmesriigid EÜ asutamislepingusse dokumentidega tutvumise kohta uue artikli ehk EÜ artikli 255.
Article 255 EC states as follows:
See artikkel on sõnastatud järgmiselt:
General principles and limits on grounds of public or private interest governing this right of access to documents shall be determined by the Council, acting in accordance with the procedure referred to in Article 251, within two years of the entry into force of the Treaty of Amsterdam.
Nõukogu määrab vastavalt artiklis 251 sätestatud menetlusele kahe aasta jooksul pärast Amsterdami lepingu jõustumist kindlaks dokumentidele ligipääsu reguleerivad üldpõhimõtted ja piirangud, lähtudes avalikest ja erahuvidest.
Each institution referred to above shall elaborate in its own Rules of Procedure specific provisions regarding access to its documents.’
Iga eespool nimetatud institutsioon täpsustab oma kodukorras konkreetsed sätted ligipääsu kohta tema dokumentidele.”
It is apparent from the very wording of Article 255 EC that it refers only to the right of access to documents of the European Parliament, of the Council and of the Commission .
Juba EÜ artikli 255 sõnastusest nähtub, et see viitab üksnes õigusele tutvuda Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidega.
In addition, pursuant to the fourth subparagraph of Article 110(2) EC, only ‘Articles 253, 254 and 256 shall apply to regulations and decisions adopted by the ECB’.
EÜ artikli 110 lõike 2 neljanda lõigu kohaselt kohaldatakse „EKP vastuvõetud määruste ja otsuste suhtes [üksnes] artikleid 253, 254 ja 256”.
It appears that the applicant based his arguments relating to the right of access to the documents of the ECB on an erroneous version of the fourth subparagraph of Article 110(2) EC, according to which ‘Articles 253 to 256 shall apply to regulations and decisions adopted by the ECB’.
Sellest tuleneb, et hageja on EKP dokumentidega tutvumise õigust puudutavais argumentides tuginenud EÜ artikli 110 lõike 2 neljanda lõigu vigasele versioonile, mille kohaselt kohaldatakse „EKP vastuvõetud määruste ja otsuste suhtes […] artikleid 253–256”.
That material error, which may have found its way into certain non-official consolidated versions of the EC Treaty, results, in all likelihood, from a misapplication of Article 12(2) of the Treaty of Amsterdam, according to which the cross-references to articles in the EC Treaty were to be adapted in accordance with the renumbering laid down in Article 12(1) of the Treaty of Amsterdam.
See viga, mis võis esineda mõnes EÜ asutamislepingu mitteametlikus konsolideeritud versioonis, tuleneb kõige tõenäolisemalt Amsterdami lepingu artikli 12 lõike 2 ebaõigest kohaldamisest, mille kohaselt muudetakse EÜ artiklite ristviited vastavalt selle artikli lõikes 1 ette nähtud uuele numeratsioonile.
It is clear from the Treaty of Amsterdam that that Treaty did not amend Article 108a of the EC Treaty (now Article 110 EC) which was worded as follows: ‘Articles 190 to 192 shall apply to regulations and decisions adopted by the ECB’.
Amsterdami lepingust nähtub selgelt, et sellega ei ole muudetud EÜ artiklit 108A (nüüd EÜ artikkel 110), mis oli sõnastatud nõnda: „EKP vastuvõetud määruste ja otsuste suhtes kohaldatakse artikleid 190, 191 ja 192”.
The Treaty of Amsterdam thus did not add to that list of articles the new Article 191a of the EC Treaty (now Article 255 EC) concerning the right of access to documents.
Amsterdami lepinguga ei lisatud seega sellesse nimekirja uut EÜ asutamislepingu artiklit 191A (muudetuna EÜ artikkel 255), mis puudutab õigust tutvuda dokumentidega.
In those circumstances, the cross-reference to Article 110 EC means, pursuant to Article 12(2) of the Treaty of Amsterdam, ‘Articles 253, 254 and 256’.
Neil asjaoludel tähendab ristviide EÜ artiklis 110 Amsterdami lepingu artikli 12 lõikest 2 tulenevalt viidet artiklitele „253, 254 ja 256”.
It is not disputed that the material error referred to above was officially remedied with the agreement of all the signatory States and that since the procès-verbal of rectification to the Treaty of Amsterdam, signed in Rome on 16March 1999, there is no longer any doubt that Article 255(1) EC does not apply to the ECB .
Eespool nimetatud viga kõrvaldati alla kirjutanud riikide kokkuleppel ja pärast Amsterdami lepingu parandamise protokolli allkirjastamist Roomas 16. märtsil 1999 ei ole enam kahtlust, et EÜ artikli 255 lõiget 1 ei kohaldata EKP-le.
Accordingly, the applicant’s arguments concerning the alleged direct effect of Article 255 EC are wholly irrelevant, given that the Court has clearly stated that that provision is not directly applicable insofar as it is not unconditional and its implementation is dependent on the adoption of subsequent measures (Case T-191/99 Petrie and Others v Commission [2001] ECR II-3677, paragraph 35).
Neil asjaoludel on hageja arutlused EÜ artikli 255 vahetu õigusmõju kohta täiesti asjakohatud, kuid siiski tuleb meelde tuletada, et Esimese Astme Kohus on täiesti selgelt sedastanud, et see säte ei ole vahetult kohaldatav, kuna see ei ole tingimusteta ja selle rakendamine sõltub hilisemate meetmete võtmisest (Esimese Astme Kohtu 11. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T-191/99: Petrie jt vs. komisjon, EKL 2001, lk I-3677).
In addition, even if Article 255 EC is read ‘in the light of Articles 1 EU and 6 EU’, as suggested by the applicant, no uncertainty arises as to the finding that Article 255 EC does not apply to the ECB .
Lisaks ei mõjuta EÜ artikli 255 EKP suhtes kohaldamatust ka selle tõlgendamine „lähtuvalt EL artiklitest 1 ja 6”, nagu hageja seda soovitab.
It should be added that the second paragraph of Article 1 EU, according to which ‘[t]his Treaty marks a new stage in the process of creating a never closer union among the peoples of Europe, in which decisions are taken as openly as possible and as closely as possible to the citizen’ lacks direct effect since that provision is not to be regarded as ‘clear’ within the meaning of the judgment in Case 26/62 Van Gend en Loos [1963] ECR 1 (Petrie and Others v Commission, cited in paragraph 214 above, paragraph 35).
Tuleb lisada, et EL artikli 1 teisel lõigul, mille kohaselt „[k]äesolev leping tähistab uut etappi Euroopa rahvaste üha tihedama liidu loomises, kus otsused tehakse nii avalikult kui võimalik ja nii kodanikulähedaselt kui võimalik”, ei ole vahetut õigusmõju, kuna seda sätet ei loeta „selgeks” Euroopa Kohtu 5. veebruari 1963. aasta otsuse 26/62: Van Gend en Loos (EKL 1962, lk 1) tähenduses (eespool punktis 214 viidatud kohtuotsus Petrie jt vs. komisjon, punkt 35).
As regards Article 6 EU, it should be pointed out that the Treaty of Maastricht inserted into the body of the Treaties the principle that the Union is bound to respect fundamental rights .
EL artikli 6 koha tuleb märkida, et Maastrichti lepinguga lisati asutamislepingutesse põhimõte, mille kohaselt Liit austab põhiõigusi.
Article 6 EU seeks to guarantee those rights ‘as general principles of Community law’.
EL artikkel 6 tagab neid õigusi „kui ühenduse õiguse üldpõhimõtteid”.
Second, the applicant submits specifically that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure runs directly counter to the caselaw of the Court of Justice and the Court of First Instance, which has recognised the fundamental principle of transparency (Rothmans v Commission, paragraph 150 above, paragraph 55), the principle of the right to information and the right of access to documents as an inseparable part of the democratic principle (Case T-14/98 Hautala v Council [1999] ECR II-2489, paragraphs 82 and 87).
Hageja väidab teiseks just täpselt seda, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 on otseses vastuolus Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu praktikaga, milles on tunnustatud läbipaistvuse aluspõhimõtet (eespool punktis 150 viidatud kohtuotsus Rothmans vs. komisjon, punkt 55), põhimõtet teabe saamise õigusele ja õigust tutvuda dokumentidega kui demokraatia põhimõtte lahutamatuid osi (Esimese Astme Kohtu 19. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas T-14/98: Hautala vs. nõukogu, EKL 1999, lk I-2489, punktid 82 ja 87).
The ECB contests the existence in Community law of a fundamental legal principle which provides for a general right of access to its documents and to those of the Community institutions.
EKP seab selle kahtluse alla, et ühenduse õiguses eksisteerib õiguslik aluspõhimõte, mis näeb ette üldise õiguse tutvuda tema ja muude institutsioonide dokumentidega.
Although arguments based on such a principle have been raised on numerous occasions before the Community judicature, none of the Community Courts has considered it appropriate to examine them.
Kuigi sellisel põhimõttel põhinevaid argumente on ühenduse kohtutele esitatud mitmel korral, ei ole ükski neid pidanud vajalikuks neid hinnata.
In that regard, it should be pointed out that, in Case C-353/99 P Council v Hautala [2001] ECR I-9565, the Court of Justice stated that, in Netherlands v Council, cited in paragraph 72 above, it had stressed the importance of the right of public access to documents held by public authorities and noted that Declaration No 17 connects that right with the ‘democratic nature of the institutions’.
Eelneva kohta tuleb märkida, et 6. detsembri 2001. aasta otsuses C-353/99 P: nõukogu vs. Hautala (EKL 2001, lk I-9565) märkis Euroopa Kohus, et eespool punktis 72 viidatud kohtuotsuses Madalmaad vs. nõukogu rõhutas ta ametiasutuste dokumentidega tutvumise õiguse olulisust ja tuletas meelde, et deklaratsioon nr 17 seob selle õiguse „institutsioonide demokraatliku iseloomuga”.
The Court went on to consider that the Court of First Instance had rightly held that Article 4(1) of Decision 93/731 had to be interpreted as meaning that the Council was obliged to examine whether it was appropriate to grant partial access to the information not covered by the exceptions and had rightly annulled the contested decision, ‘without its being necessary to consider whether, as the Council and the Spanish Government submit[ted], the Court of First Instance was wrong in basing itself on the existence of a principle of the right to information’ (Council v Hautala, paragraph 31).
Euroopa Kohus leidis seejärel, et Esimese Astme Kohus leidis õigustatult, et otsuse 93/731 artikli 4 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nõukogu oli kohustatud hindama, kas tuleks võimaldada osalist juurdepääsu andmetele, mis ei ole eranditega hõlmatud, ja tühistas vaidlusaluse otsuse ja seda „ilma et oleks vaja hinnata, kas Esimese Astme Kohus, nagu seda väidavad nõukogu ja Hispaania valitsus, tugines õigustamatult teabe saamise õiguse põhimõtte olemasolule” (eespool viidatud kohtuotsus nõukogu vs. Hautala, punkt 31).
In any event, even supposing that the right of access to the documents held by the Community public authorities, including the ECB, may be regarded as a fundamental right protected by the Community legal order as a general principle of law, the plea of illegality in respect of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, based on the alleged infringement of such a principle, cannot be upheld.
Isegi kui oletada, et õigust tutvuda ametiasutuste dokumentidega, sealhulgas EKP dokumentidega, võiks pidada põhiõiguseks, mida ühenduse õiguskorras kaitstakse õiguse üldpõhimõttena, ei saa siiski nõustuda väitega, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 on seetõttu õigusvastane, et ta rikub niisugust põhimõtet.
It should be pointed out that fundamental rights cannot be understood as ‘unfettered prerogatives’ and that it is ‘legitimate that these rights should, if necessary, be subject to certain limits justified by the overall objectives pursued by the Community, on condition that the substance of these rights is left untouched’ (Case 4/73 Nold v Commission [1974] ECR 491, paragraph 14).
Tuleb meelde tuletada, et põhiõigusi ei tuleks võtta kui „absoluutseid õigusi” ja et „nendele õigustele võib kohaldada teatud piiranguid, mis on õigustatud ühenduse poolt üldistes huvides taotletava eesmärgiga, kui sellega ei kahjustata nende õiguste olemust” (Euroopa Kohtu 14. mai 1974. aasta otsus kohtuasjas 4/73: Nold vs. komisjon, EKL 1974, lk 491, punkt 14).
As regards the right of access to documents, reasons related to the protection of the public interest or a private interest may legitimately restrict that right .
Õigust tutvuda dokumentidega võib täiesti õiguspäraselt piirata üldise või erahuvi kaitsega seotud põhjustel.
It should thus be pointed out that the code of conduct mentions that access to a document cannot be granted in cases where its disclosure could adversely affect the protection of the public interest from the point of view of ‘monetary stability’.
Asjaajamiskord mainib, et juurdepääsu dokumendile ei võimaldata, kui selle avalikustamine kahjustaks üldist huvi „rahakursside stabiilsuse” vastu.
Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ 2001 L 145. p. 43), applicable from 3 December 2001, whose purpose it is to give the fullest possible effect to the right of public access to documents and to lay down the general principles and limits on such access in accordance with Article 255(2) EC, defines a certain number of public and private interests which are safeguarded by means of a body of rules laying down exceptions to the right of access .
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331), mida kohaldatakse 3. novembrist 2001 ning mille eesmärk on rakendada võimalikult täieulatuslikult ellu üldsuse õigus tutvuda dokumentidega, kuid ka sätestada selle piirangud vastavalt EÜ asutamislepingu artikli 255 lõikele 2, määratleb teatud hulga üldisi ja erahuve, mis on tagatud dokumentidega tutvumise õigusest erandite tegemise korraga.
Article 4(1)(a) of Regulation No 1049/2001 states, in particular, that the institutions are to refuse access to a document where disclosure would undermine the protection of the public interest as regards ‘the financial, monetary or economic policy of the Community or a Member State’.
Määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõige 1 sätestab, et institutsioonid keelavad juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks avalikke huve seoses „ühenduse või liikmesriigi finants-, raha- või majanduspoliitikaga”.
In addition, the exceptions to access to documents, laid down in Article 4(1)(a) of Regulation No 1049/2001, are drafted in mandatory terms.
Lisaks on määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis a sätestatud erandid imperatiivsed.