natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the light of the nature of the application submitted by the applicant, it is necessary to apply, by analogy, the caselaw according to which the institution to which the application for access to documents is made must make clear in the grounds stated for its decision that it has carried out an assessment of the documents to which access is sought (Kuijer v Council, cited in paragraph 150 above, paragraph 38, and JT’s Corporation v Commission, cited in paragraph 131 above, paragraphs 64 and 65).
Hageja esitatud taotluse olemust arvestades tuleb analoogia alusel kohaldada kohtupraktikat, mille kohaselt peab dokumentidega tutvumise taotluse saanud institutsioon oma otsuse põhjenduses näitama, et ta on konkreetselt hinnanud neid dokumente, millega tutvumist on taotletud (eespool punktis 150 viidatud kohtuotsus Kuijer vs. nõukogu, punkt 38, ja punktis 131 viidatud kohtuotsus JT’s Corporation vs. komisjon, punktid 64 ja 65).
In response to a request of the Court of First Instance, the ECB produced various documents attesting to the existence of the decision of the Governing Council of 21 October 1999 and, in particular, an extract from the minutes of the 29th meeting of that council, in which reference is merely made to the presentation by the president of the application for access, of the documentary content of the Basle/Nyborg Agreement and of the decision of the Council approving its president’s proposal that access to the archives of the Committee of Governors should not be granted.
Vastusena Esimese Astme Kohtu küsimusele esitas EKP erinevad dokumendid, mis kinnitavad nõukogu 21. oktoobri 1999. aasta otsuse olemasolu, ja nende hulgas ka selle nõukogu 29. koosoleku protokolli, milles mainitakse üksnes, et president tutvustas juurdepääsutaotlust, Basel-Nyborgi kokkuleppe dokumentaalset koostist ja seda, et nõukogu otsustas nõustuda presidendi ettepanekuga mitte võimaldada juurdepääsu presidentide komitee arhiivile.
In the letter of 8 November 1999, it is stated that the Governing Council, first, took into consideration the fact ‘that the “Basle/Nyborg [A]greement” was not a single document drawn up as a proper agreement among parties, but that the “[A]greement” only existed in the form of reports and minutes of meetings of both the Committee of Governors and of the Monetary Committee’ and, second, observed that a press release setting out ‘in great detail all points of the agreement reached among the Central Bank Governors’ had already been forwarded to the applicant .
8. novembri 1999. aasta kirjas seisab, et nõukogu on esiteks arvestanud „asjaolu, et Basel-Nyborgi kokkulepe ei ole tegelikult üks dokument, mis on koostatud pooltevahelise kokkuleppe vormis, vaid eksisteerib üksnes aruannete ja protokollide näol, mille autorid on mõnel juhul presidentide komitee ja teisel juhul valuutakomitee” ja teiseks märkinud, et hagejale on juba saadetud pressiteade, milles „esitati väga täpselt kõik punktid, milles keskpankade presidendid kokku leppisid”.
It is also stated that another document, namely the copy of the instrument of 10 November 1987 implementing the changes to the EMS Agreement of 13 March 1979, was attached to the letter concerned.
Samuti on märgitud, et kõnesolevale kirjale lisati koopia 10. novembri 1987. aasta aktist, millega Euroopa rahasüsteemi käsitlevasse 13. märtsi 1979. aasta kokkuleppesse tehtud muudatused rakendati.
It is stated in the letter of 8 November 1999 that, ‘[t]aking into account these considerations, the Governing Council decided not to grant access to the archives of the Committee of Governors’. The director of the Public Relations department of the ECB then concludes that letter by stating that he is confident that the applicant’s research work will develop fruitfully since the latter has all essential information on the Basle/Nyborg Agreement a this disposal.
8. novembri 1999. aasta kirja sõnastust korrates tuleb täpsustada, et „[n]ende kaalutluste põhjal otsustas nõukogu mitte võimaldada tutvuda presidentide komitee arhiividega” ja EKP avalikkussuhetega tegelev direktor lõpetas kirja veendumusega, et hageja uurimistöö võib siiski viljakalt jätkuda, kuna tal on Basel-Nyborgi kokkuleppe kohta olemas kogu peamine teave.
Although it is clear from the letter of 8 November 1999 that the Governing Council did actually specify the documentary content of the Basle/Nyborg Agreement, it cannot be inferred from that letter that the Council decision indicates that that institution carried out a concrete assessment of the documents covered by the request for access .
Kuigi 8. novembri 1999. aasta kirjast nähtub selgelt, et nõukogu täpsustas Basel-Nyborgi kokkuleppe dokumentaalset koostist, ei ole sellest võimalik järeldada, et nõukogu oleks näidanud, et ta on konkreetselt hinnanud taotluses nimetatud dokumente.
The mere fact that the nature of the documents sought was specified cannot be assimilated to an assessment of the information contained in those documents.
Taotletud dokumentide olemuse täpsustamist ei saa samastada nendes dokumentides sisalduva teabe hindamisega.
The decision of the Governing Council of 21 October 1999, as brought to the applicant’s knowledge on 8 November 1999, in no way refers to an assessment on the basis of the wording of the documents sought.
Järelikult ei sisalda nõukogu 21. oktoobri 1999. aasta otsus hagejale 8. novembri 1999. aasta kirjaga teatavaks tehtud kujul mingil kujul taotletud dokumentide sisust lähtuvat hinnangut.
In any event, even if it were to be accepted that the grounds for that decision show that a concrete examination of the documents sought had been undertaken, it should be pointed out that the applicant was not really put in a position to be able to understand the reasons why he was refused access and that the Court is not in a position to exercise its powers of review.
Isegi kui oletada, et selle otsuse põhjendustest võiks välja lugeda, et taotletud dokumente on konkreetselt hinnatud, tuleb siiski märkida, et hagejal ei olnud võimalik juurdepääsust keeldumise põhjuseid täielikult mõista ja et Esimese Astme Kohtul ei ole võimalik teostada oma kontrolli.
The inescapable conclusion is that, in its decision refusing to reduce the period of confidentiality and thus refusing access to the documents sought, the Governing Council does not base its position on any specific need or reason to protect those documents Nor, a fortiori, does it provide any explanation, however brief, justifying its refusal to disclose the content of the documents, so that it is possible to understand, and to verify, the need for their protection .
Tuleb tõdeda, et nõukogu ei ole oma konfidentsiaalsusperioodi lühendamisest ja seega juurdepääsu võimaldamisest keelduvas otsuses tuginenud ühelegi vajadusele või põhjusele, miks neid dokumente tuleks kaitsta, ega esitanud ka mingisugustki selgitust, kasvõi lühikest, mis õigustaks nende dokumentide sisu avalikustamisest keeldumist, ning mis võimaldaks mõista ja kontrollida kaitsmise vajaduse olemasolu.
It appears that that decision is founded exclusively on the assessment made by the Governing Council of the applicant’s specific need to get hold of the documents requested, regard being had to the information sent to the applicant in respect of the Basle/Nyborg Agreement, which was considered to be sufficient in his case .
Selgub, et see otsus ei põhine muul kui üksnes hinnangul, mille nõukogu oli andnud hageja konkreetse vajaduse kohta omada neid dokumente ning mis põhines hagejale Basel-Nyborgi kokkuleppe kohta edastatud teabel, mida nõukogu pidas antud juhul piisavaks.
Contrary to the ECB’s contention, it is not clear from its decision that the applicant’s interests had been weighed against the public interest constituted by monetary stability.
Vastupidiselt EKP väidetule ei ole tema otsusest selgelt näha, et oleks kaalutud hageja huve ja üldist huvi, mis seisneb rahakursside stabiilsuses.
It is only in its defence that the ECB stated, for the first time, that the Governing Council had considered that the documents requested — which had primarily been intended as guidance for the political discussions at the informal meeting of the finance ministers at Nyborg — contained controversial deliberations and information which had not yet been made available to the public, since those political deliberations had to be kept confidential so as to retain ‘room’ for reflection.
Esimest korda on EKP märkinud alles kostja vastuses, et nõukogu leidis, et need dokumendid, mis olid peamiselt mõeldud suunama rahandusministrite mitteametlikku kohtumist Nyborgis, sisaldavad vastuolulisi arutlusi ja teavet, mis ei olnud veel avalikuks saanud, ning et nende poliitiliste arutelude konfidentsiaalsust tuleb hoida selleks, et hoida „ruumi” järelemõtlemiseks.
It is in the rejoinder that, in response to the plea alleging infringement of the duty to give reasons, the ECB contended that the grounds for the decision clearly show that the Governing Council had ‘indeed weighed up the applicant’s interests in relation to the protection of the public interest and in particular in relation to the risks for monetary stability’.
Vasturepliigis vastas EKP põhjendamiskohustuse rikkumisel põhinevale väitele, et tema otsuse põhjendused näitavad selgelt, et nõukogu „võrdles hageja huve üldiste huvide kaitsega ja eelkõige ohuga rahakursside stabiilsusele”.
In addition, it should be recalled that, whilst the context in which a decision is adopted may make the requirements to be satisfied by the institution as regards the statement of reasons lighter, it may, conversely, also make them more stringent in certain circumstances (Kuijer v Council, cited in paragraph 150 above, paragraph 45).
Peale selle tuleb meelde tuletada, et kuigi otsuse vastuvõtmise taust võib institutsioonil lasuvat põhjendamisnõuet lõdvemaks muuta, võib see teatud asjaoludel muuta seda ka rangemaks (eespool punktis 150 viidatud kohtuotsus Kuijer vs. nõukogu, punkt 45).
Thus, in the present case, it is necessary to examine whether the duty to give reasons was respected, in the light of all the correspondence exchanged between the institution and the applicant .
Käesoleva juhtumi puhul tuleb hinnata põhjendamiskohustuse järgimist kogu hageja ja institutsiooni vahel toimunud kirjavahetust silmas pidades.
In response to his first request for access to the Basle/Nyborg Agreement, the ECB informed the applicant that the documents of the Committee of Governors did not fall within the scope of Decision 1999/284 but within that of Article 23.3 of its Rules of Procedure which states, in particular, that those documents are to be freely accessible only after a period of 30 years.
EKP vastas hageja esimesele taotlusele tutvuda Basel-Nyborgi kokkuleppega, et presidentide komitee dokumendid ei kuulu mitte otsuse 1999/284 kohaldamisalasse, vaid EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 kohaldamisalasse, mis näeb ette, et presidentide komitee dokumentidega saab piiranguteta tutvuda 30 aasta möödudes.
Consequently, the ECB did not send the applicant any document filed in the archives of the Committee of Governors.
Seetõttu ei saatnud EKP hagejale ühtegi presidentide komitee arhiivides säilitatavat dokumenti.
On 27 July 1999, the applicant wrote to the ECB asking for a re-examination of his request on the basis of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, which authorises the Governing Council, in special cases, to reduce the 30-year period of confidentiality.
Hageja kirjutas 27. juulil 1999 EKP-le, et tema taotlus vaadataks uuesti läbi EKP artikli 23 lõike 3 alusel, mis võimaldab presidentide komiteel kolmekümneaastast konfidentsiaalsusperioodi teatud erandjuhtudel lühendada.
In support of his request, the applicant argued expressly that the Basle/Nyborg Agreement took place long ago and that the EMS is of purely historical interest .
Oma taotluse põhjenduseks tõi hageja Basel-Nyborgi kokkuleppe vanuse ja Euroopa rahasüsteemi kuulumise möödanikku.
Accordingly, the obligation to give reasons meant that the ECB should have responded to that second request for access — on a different legal basis, of course, but to the same effect — by stating the reasons why the arguments put forward by the applicant were not such as to enable the ECB to go back on its initial position that the documents at issue were confidential.
EKP oli neil asjaoludel põhjendamisnõuetest tulenevalt kohustatud vastama sellele teisele juurdepääsutaotlusele, mis oma õiguslikult aluselt oli küll erinev, kuid esemelt täpselt samasugune, tuues ära põhjused, miks hageja esitatud asjaolud ei võimaldanud tal tulla tagasi oma esialgse seisukoha juurde, et kõnesolevad dokumendid on konfidentsiaalsed.
As it is, in the decision of the ECB, the Governing Council did not give any reason capable of refuting the applicant’s arguments .
EKP nõukogu ei ole oma otsuses aga esitanud ühtegi argumenti, mis kummutaks hageja argumendid.
Once again, it was not until after the action for annulment had been brought that the ECB contended, first, that the opinions expressed and the strategies analysed in the documents constituting the Basle/Nyborg Agreement were still valid and could have repercussions on the current exchange rate mechanism, even if it concerned only the central banks of two Member States, and second, that, ‘in order to avoid any confusion of the markets’, there were legitimate reasons for not making those documents public.
Jällegi on EKP alles pärast tühistamishagi esitamist väitnud, et Basel-Nyborgi kokkuleppe moodustavates dokumentides väljendatud arvamused ja analüüsitud strateegiad on endiselt kehtivad ja võivad mõjutada praegust vahetuskursimehhanismi hoolimata asjaolust, et need puudutavad vaid kahe liikmesriigi keskpanka, ning et „turgude segadusse ajamise vältimiseks” on olemas legitiimsed alused nende dokumentide avalikustamata jätmiseks.
It should be pointed out that the reasons for a decision have to appear in the actual body of the decision and that, if that decision contains a statement of reasons of some kind, as in the present case, that reasoning cannot be developed and explained for the first time expost facto before the Community Court, save in exceptional circumstances which are not present in this case given that there is no urgency and in the light of the unique character of the act which had to be adopted by the ECB (see, to that effect, Case T-61/89 Dansk Pelsdyravlerforening v Commission [1992] ECR II-1931, paragraph 131, and Joined Cases T-374/94, T-375/94, T-384/94 and T-388/94 European Night Services and Others v Commission [1998] ECR II-3141, paragraph 95).
Tuleb meelde tuletada, et põhjendused peavad olema esitatud otsuses endas ja kui selles otsuses sisaldub mingisugune põhjendus, nagu käesoleval juhul, siis ei või seda edasi arendada ja selgitada esimest korda alles ühenduse kohtus pärast selle vastuvõtmist, välja arvatud siis, kui esinevad erakorralised asjaolusid, mida antud asjas ei esine, kuna olukord ei olnud kiireloomuline ja nagu ei olnud erakordne ka EKP vastuvõetav otsus (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 2. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas T-61/89: Dansk Pelsdyravlerforening vs. komisjon, EKL 1992, lk II-1931, punkt 131, ja 15. septembri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-374/94, T-375/94, T-384/94 ja T-388/94: European Night Services jt vs. komisjon, EKL 1998, lk II-3141, punkt 95).
It is apparent from the foregoing findings that the decision of the ECB must be annulled as not satisfying the obligation to give reasons, as laid down in Article 253 EC, without there being any need to examine the other pleas raised by the applicant, alleging, respectively, misuse of powers, infringement of the principle of sound administration and error of assessment on the part of the ECB .
Kõigist eelnenud kaalutlusist järeldub, et EKP otsus tuleb tühistada, kuna see ei vasta EÜ artiklis 253 nõutud põhjendamise nõuetele, ning hageja ülejäänud väiteid, mis ta esitas otsuse tühistamiseks ning mis põhinevad võimu kuritarvitamisel, hea halduse põhimõtte rikkumisel ja EKP hindamisveal, ei ole põhjust hinnata.
Finally, it is necessary at this juncture to point out that, after bringing an action for annulment (Case T-3/00), the applicant brought an action for damages (Case T-337/04) from which it is apparent that the allegedly unlawful conduct of the Council and the ECB consists precisely in the adoption of the decisions in respect of which the applicant seeks annulment in Case T-3/00 .
Viimasena tuleb siinkohal rõhutada, et pärast tühistamishagi esitamist (kohtuasi T-3/00) esitas hageja Esimese Astme Kohtule kahju hüvitamise hagi (T-337/04), millest nähtub selgelt, et nõukogule ja EKP-le ette heidetav õigusvastane käitumine seisneb just nimelt nende otsuste vastuvõtmises, mille tühistamist hageja nõuab kohtuasjas T-3/00.
In the context of his action for damages and in order to show the unlawful conduct of the defendants, the applicant developed arguments partially identical to those formulated for the purpose of obtaining annulment of the acts at issue.
Kahju hüvitamise hagis esitab hageja kostjate õigusvastase käitumise tõendamiseks argumendid, mis osaliselt kattuvad vaidlusaluste aktide tühistamiseks esitatutega.
It is not disputed that the applicant raised a new plea of illegality in respect of the contested decisions refusing access — alleging infringement of the principle of legal certainty — and new arguments in support of the pleas of illegality already raised in the annulment proceedings in response to certain contentions made by the defendants in the course of those proceedings.
On selge, et hageja tõi esile ühe uue põhjuse, miks juurdepääsu võimaldamisest keeldumise otsused on õigusvastased, milleks on õiguskindluse põhimõtte rikkumine, aga ka mitmeid uusi argumente, mis toetavad tema väiteid õigusvastasuse kohta, mis ta oli esitanud juba tühistamismenetluses ja millega ta vastab kostjate teatud seisukohtadele, mis nad olid esitanud selles menetluses.
Those arguments must be rejected as inadmissible insofar as they can be understood as additional support for the claim in Case T-3/00 that the decisions of the Council and the ECB should be annulled.
Kuivõrd seda argumentatsiooni võib lugeda ka kohtuasjas T-3/00 esitatud nõukogu ja EKP otsuste tühistamisnõudeid toetavaks, siis tuleb see tunnistada vastuvõetamatuks.
It should be noted, in that regard, that the action to establish liability is an independent form of action, with a particular purpose to fulfil within the system of legal remedies and subject to conditions of use dictated by its specific purpose.
Selle kohta tuleb meenutada, et vastutuse tuvastamise hagi on iseseisev hagi, millel on muude õiguskaitsevahendite hulgas konkreetne eesmärk ja mille kasutamine sõltub tema eripärast tulenevatest tingimustest.
Whereas actions for annulment and for failure to act seek a declaration that a legally binding measure is unlawful or that such a measure has not been taken, an action to establish liability seeks compensation for damage resulting from a measure or from unlawful conduct, attributable to a Community institution or body (see Case C-234/02 P Ombudsman v Lamberts [2004] ECR I-2803, paragraph 59, and the caselaw cited).
Kui tühistamishagi ja tegevusetushagi on mõeldud selleks, et sanktsioneerida õiguslikult siduva akti ebaseaduslikkust või seda, et akti pole vastu võetud, siis vastutuse tuvastamise hagi ese on nõue hüvitada kahju, mis tuleneb sellisest meetmest või ebaseaduslikust käitumisest, mida saab omistada ühenduse institutsioonile või organile (vt Euroopa Kohtu 23. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C-234/02 P: Euroopa Ombudsman vs. Lamberts, EKL 2004, lk I-2803, punkt 59 ja viidatud kohtupraktika).
In the present case, the principle of independent legal remedies precludes a collective assessment of all the pleas of illegality raised in the context of the action for annulment and the action for damages, in view of the different consequences flowing from decisions upholding such actions.
Õiguskaitsevahendite autonoomia põhimõte keelab üheaegselt hinnata kõiki tühistamishagis ja kahju hüvitamise hagis esitatud õigusvastasuse väiteid, kuna neid hagisid rahuldavate otsuste tagajärjed on erinevad.
The joining of CasesT-3/00 and T-337/04 for the purposes of the oral procedure and the judgment is not capable of rebutting that conclusion, given that the order for joinder does not affect the independence and autonomy of the cases which it covers, since they may always subsequently be disjoined (Joined Cases C-280/99 P to
Kohtuasjade T-3/00 ja T-337/04 liitmine kohtuistungi ja kohtuotsuse huvides ei sea seda järeldust kahtluse alla, kuna kohtuasjade liitmise otsus ei mõjuta selles nimetatud kohtuasjade iseseisvat ja autonoomset olemust, arvestades, et alati on võimalik asjad uuesti eraldada (Euroopa Kohtu 21. juuni 2001. aasta otsus liidetud
C-282/99 P Moccia Irme and Others v Commission [2001] ECR I-4717, paragraph 66, and Case T-209/01 Honeywell v Commission [2005] ECR II-5527, paragraph 71).
KOHTUOTSUS 27.11.2007 – LIIDETUD KOHTUASJAD T-3/00 JA T-337/04 kohtuasjades C-280/99 P–C-282/99 P: Moccia Irme jt vs. komisjon, EKL 2001, lk I-4717, punkt 66, ja Esimese Astme Kohtu 14. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-209/01: Honeywell vs. komisjon, EKL 2005, lk II-5527, punkt 71).
C — The applications for measures of inquiry or of organisation of procedure
C – Menetlustoimingute või menetlust korraldavate meetmete rakendamise nõuded
In the context of his action for annulment, the applicant requested the Court to carry out measures of inquiry to clarify the circumstances in which the contested decisions were adopted and, more specifically, to determine in what circumstances the ECB came into possession of the report of the Monetary Committee, and to order the ECB to add to the documents before the Court the minutes of the meeting of the Governing Council of 21 October 1999.
Hageja palus oma tühistamishagis, et Esimese Astme Kohus määraks menetlustoimingud, mis aitaksid selgitada vaidlustatud otsuste vastuvõtmise asjaolusid ja täpsemalt, et mis asjaoludel sattus valuutakomitee aruanne EKP valdusse, ning kohustaks EKP-d esitama toimikusse nõukogu 21. oktoobri 1999. aasta koosoleku protokoll.
In the light of (i) the information provided by the ECB relating to the circumstances in which the report of the Monetary Committee came to be in its possession, as described in paragraph 144 above, (ii) the provision by the ECB of various documents and, in particular, of an extract from the minutes of the 29th meeting of the Governing Council of 21 October 1999 and (iii) the explanations and documents provided by the Council concerning the circumstances in which the decision of 30 July 1999 was adopted, the applicant’s requests as referred to in the preceding paragraph must be regarded as having being satisfied and have therefore become redundant.
Arvestades EKP esitatud teavet valuutakomitee aruande valdamise kohta, mis on ära toodud eespool punktis 144, mitmete dokumentide edastamist EKP poolt ja iseäranis väljavõtet nõukogu 21. oktoobri 1999. aasta 29. koosoleku protokollist ja nõukogu selgitusi ja dokumente 30. juuli 1999. aasta otsuse vastuvõtmise kohta, tuleb eelmises punktis loetletud hageja taotlused lugeda rahuldatuks ning järelikult on need muutunud ainetuks.
As regards the applicant’s request for a measure of organisation of procedure, whereby the ECB would have had to provide statistical information relating to access to its documents during the period from 1 June 1998 to 31 May 2000, it must be rejected as having no bearing on the outcome of the dispute.
Hageja taotlus rakendada menetlust korraldavat meedet, et EKP esitaks statistilisi andmeid dokumentidega tutvumise kohta ajavahemikus 1. juuni 1998 kuni 31. mai 2000 tuleb jätta rahuldamata, kuna sellel ei ole vaidluse lahendamise seisukohast tähtsust.
The application for damages
Kahju hüvitamise nõue
A — Preliminary considerations
A – Sissejuhatavad kaalutlused
It should be pointed out that the applicant clearly seeks to establish the noncontractual liability of the Community, within the meaning of the second paragraph of Article 288 EC, for unlawful conduct on the part of its organs.
Tuleb märkida, et hageja on esitanud selge nõude tuvastada ühenduse lepinguväline vastutus selle organite õigusvastase käitumise eest EÜ artikli 288 teise lõigu tähenduses.