natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In Case C-205/03 P FENIN v Commission (judgment of 11 July 2006, not yet published in the ECR), the Court, after recalling that ‘undertaking’covers, in the context of Community competition law, any entity engaged in an economic activity, regardless of the legal status of that entity and the way in which it is financed, stated that, in that regard, it is the activity consisting in oering goods and services on a given market that is the characteristic feature of an economic activity, so that, for the purposes of assessing the nature of such an activity, there is no need to dissociate the activity of purchasing goods from the subsequent use to which they are put and that the nature of the purchasing activity must be determined according to the subsequent use of the purchased goods.
Kohtuasjas General Motors (6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-551/03, EKL 2006, lk I-3173), milles samanimeline autotootja oli esitanud Euroopa Kohtule apellatsioonkaebuse Esimese Astme Kohtu 21. oktoobri 2003. aasta otsuse peale kohtuasjas General Motors Nederland ja Opel Nederland v. komisjon (kohtuasi T-368/00, EKL 2003, lk II-4491), tuletas Euroopa Kohus meelde, et kokkuleppe eesmärgiks võib pidada konkurentsi piiramist isegi siis, kui selle ainus eesmärk ei ole konkurentsi piiramine, vaid sellel on ka teisi õiguspäraseid eesmärke, ning selleks, et teha kindlaks, kas kokkuleppel on selline eesmärk, tuleb arvesse võtta mitte üksnes selle kokkuleppe tingimusi, vaid ka teisi tegureid, nagu kokkuleppe kui sellise poolt selle majanduslikus ja õiguslikus kontekstis taotletavaid eesmärke.
In three other judgments, the Court rearmed, and dened in greater detail, a number of elements of the denition of an agreement restrictive of competition within the meaning of Article 81 EC.
Seega kohus leidis, et turustamise valdkonnas sõlmitud kokkuleppel on piirav iseloom EÜ artikli 81 tähenduses, kui sellest selgelt ilmneb tahe kohelda eksporti vähem soodsalt kui riigisisest müüki ja see viib kõnealuse turu eraldamiseni, rõhutades sealjuures, et selline eesmärk võidakse saavutada mitte üksnes otseste ekspordi piiramise meetmete, vaid ka kaudsete meetmete abil, nagu näiteks mootorsõidukite tarnija poolt edasimüügilepingute raames meetme rakendamine, millega arvatakse ekspordiks müük edasimüüjatele laienevast boonussüsteemist välja, kuna need puudutavad kõnealuste tehingute majanduslikke tingimusi.
In Case C-551/03 General Motors [2006] ECR I-3173, an appeal by the eponymous car manufacturer against the judgment of the Court of First Instance in Case T-368/00 General Motors Nederland and Opel Nederland v Commission [2003] ECR II-4491, the Court observed that an agreement may be regarded as having a restrictive object even if it does not have the restriction of competition as its sole aim but also pursues other legitimate objectives, and that for the purpose of determining whether it pursues an object of that type account must be taken not only of the terms of the agreement but also of other factors, such as the aims pursued by the agreement as such, in the light of the economic and legal context.
Pealegi tuletas kohus veel meelde, et ehkki kokkuleppe poolte tahtluse tõendamine ei ole vajalik asjaolu, et teha kindlaks, kas selline piiramine on kokkuleppe eesmärgiks, ei takista siiski miski komisjonil või ühenduse kohtutel seda tahtlust arvesse võtta.
It thus held that an agreement concerning distribution has a restrictive object for the purposes of Article 81 EC if it clearly manifests the will to treat export sales less favourably than national sales and thus leads to a partitioning of the market in question, and pointed out that such an objective can be achieved not only by direct restrictions on exports but also through indirect measures, such as the implementation by a supplier of motor vehicles, in the context of dealer agreements, of a measure excluding export sales from the system of bonuses paid to dealers, since they inuence the economic conditions of such transactions.
Lõpetuseks märkis Euroopa Kohus väljakujunenud kohtupraktikale tuginedes veel seda, et hindamaks, kas kokkulepet tuleb pidada keelatuks selle konkurentsi kahjustava tagajärje tõttu, tuleb uurida konkurentsi reaalset toimimist olukorras, kus vaidlusalust kokkulepet sõlmitud ei oleks, ning et sellises olukorras, milles mootorsõidukite tarnija rakendab edasimüügilepingute raames meedet, millega arvatakse ekspordiks müük edasimüüjatele laienevast boonussüsteemist välja, tuleb uurida viimati nimetatute tegevust ja kõnealuse turu konkurentsiolukorda juhtumil, kus eksporti ei ole boonustasude poliitikast välja arvatud.
The Court also recalled that, while proof that the parties to an agreement intended to restrict competition is not a necessary factor in determining whether an agreement has such a restriction as its object, there is nothing to prohibit the Commission or the Community Courts from taking that intention into account.
Kohtuasjas komisjon v. Volkswagen (13. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-74/04 P, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), milles komisjon oli esitanud Euroopa Kohtule apellatsioonkaebuse Esimese Astme Kohtu 3. detsembri 2003. aasta otsuse peale kohtuasjas Volkswagen v. komisjon (kohtuasiT-208/01, EKL 2003, lk II-5141), leidis kohus veel, et selleks, et esineks kokkulepe EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, piisab, kui näiliselt ühepoolne tegu või käitumine on vähemalt kahe poole ühise tahte väljendus, ning et vorm, milles see ühine tahe väljendub, ei ole iseenesest määrav.
Last, the Court also held, in accordance with consistent case-law, that in order to determine whether an agreement is to be considered to be prohibited by reason of the distortion of competition which is its eect, the competition in question should be assessed within the actual context in which it would occur in the absence of the agreement in dispute and that, accordingly, in a situation such as that involving the implementation by a supplier of motor vehicles, in the context of dealer agreements, of a measure excluding export sales from the system of bonuses paid to dealers, it is necessary to examine what the conduct of those dealers and the competitive situation on the market in question would have been if export sales had not been excluded from the bonus policy.
Kohus märkis sellega seoses konkreetsemalt, et kuigi mootorsõidukite tootja poolt oma lepingulistele edasimüüjatele saadetud üleskutse ei kujuta endast mitte ühepoolset tegu, vaid kokkulepet EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, juhul kui see leiab aset kestvate ärisuhete raames, mida reguleerib eelnevalt sõlmitud üldleping, ei tähenda see siiski seda, et mootorsõidukite tootja poolt oma edasimüüjatele saadetud iga üleskutse kujutab endast kokkulepet EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, ning see ei vabasta komisjoni kohustusest tõendada edasimüügilepingu poolte ühise tahte olemasolu igal konkreetsel juhul eraldi.
In Case C-74/04 P Commission v Volkswagen (judgment of 13 July 2006, not yet published in the ECR), an appeal by the Commission against the judgment of the Court of First Instance in Case T-208/01 Volkswagen v Commission [2003] ECR II-5141, the Court held, moreover, that in order to constitute an agreement within the meaning of Article 81(1) EC, it is sucient that an act or conduct which is apparently unilateral be the expression of the concurrence of wills of at least two
Euroopa Kohtu seisukoha järgi võib poolte tahe tuleneda nii asjaomase edasimüügilepingu tingimustest kui ka poolte käitumisest ja iseäranis edasimüüjate võimalikust vaikimisi nõustumisest mootorsõidukite tootja võetud meetmega. Seoses hoopis ühe teise valdkonnaga kohtuasjas Meca-Medina ja Majcen v. komisjon (18. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-519/04 P, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), milles Euroopa Kohtule oli esitatud apellatsioonkaebus
Proceedings parties and that the form in which that concurrence is expressed is not by itself decisive.
Areng ja tegevus
In another area, in Case C-519/04 P Meca-Medina and Majcen v Commission (judgment of 18 July 2006, not yet published in the ECR), the Court held, last, after emphasising that the mere fact that a rule is purely sporting in nature does not have the eect of removing from the scope of the Treaty, and in particular from the scope of the competition rules, a person engaging in the activity governed by that rule or the body which has laid it down, that, while anti-doping rules may be regarded as a decision of an association of undertakings limiting the freedom of action of the persons to whom they are addressed, they do not, for all that, necessarily constitute a restriction of competition incompatible with the common market, within the meaning of Article 81 EC, since they are justied by a legitimate objective.
Esimese Astme Kohtu 30. septembri 2004. aasta otsuse peale kohtuasjas Meca-Medina ja Majcen v. komisjon (kohtuasi T-313/02, EKL 2004, lk II-3291) ja milles kohus oli eelnevalt toonitanud, et üksnes asjaolu, et eeskiri on puhtalt spordialane, ei tähenda veel seda, et selle eeskirjaga reguleeritud tegevusega tegeleja või selle eeskirja vastu võtnud organ oleks väljaspool asutamislepingu ja iseäranis selles sätestatud konkurentsieeskirjade kohaldamisala, asus kohus lõpuks seisukohale, et isegi kui dopinguvastaseid reegleid võib käsitleda nende subjektiks olevate isikute tegevusvabadust piirava ettevõtjate ühenduse otsusena, ei ole tingimata tegemist ühisturuga vastuolus oleva kon ku-rentsipiiranguga EÜ artikli 81 tähenduses, kui see on õigustatud legitiimse eesmärgiga.
According to the Court, such a limitation is inherent in the organisation and proper conduct of competitive sport and its very purpose is to ensure healthy rivalry between athletes.
Euroopa Kohtu arvates on selline piirang seotud spordivõistluste korraldamise ning nõuetekohase toimumisega ja selle eesmärgiks on tagada aus võistlus sportlaste vahel.
Acknowledging, however, that the penal nature of such anti-doping rules and the magnitude of the penalties applicable if they are breached are capable of producing adverse eects on competition because they could, if penalties were ultimately to prove unjustied, result in an athlete’s unwarranted exclusion from sporting events, and thus in impairment of the conditions under which the activity at issue is engaged in, the Court made clear that, in order not to be covered by the prohibition laid down in Article 81(1) EC, the restrictions thus imposed by such rules must be limited to what is necessary to ensure the proper conduct of competitive sport.
Ehkki olles möönnud, et selliste dopinguvastaste reeglite repressiivne olemus ja nende rikkumise korral kohaldatavate karistuste rangus võivad mõjutada negatiivselt konkurentsi, kuna nad võivad juhul, kui ilmneb, et karistus oli põhjendamatu, viia sportlase alusetu kõrvaldamiseni võistlustelt ja moonutada seega kõnealuse spordiga tegelemise tingimusi, pidas kohus vajalikuks täpsustada, et nende reeglite poolt kehtestatud piirangud peavad selleks, et neile ei laieneks EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeld, piirduma sellega, mis on vajalik spordivõistluse nõuetekohase toimumise tagamiseks.
Three further judgments deserve special mention in regard to the substantive application of the competition rules by the Court.
Euroopa Kohtu poolt konkurentsieeskirjade sisulise kohaldamise osas tuleb eraldi mainida veel kolme kohtuotsust.
In Joined Cases C-94/04 and C-202/04 Cipolla and Others (judgment of 5 December 2006, not yet published in the ECR), on references for a preliminary ruling from the Corte d’appello di Torino (Italy) and the Tribunale di Roma (Italy), respectively, the Court held that Articles 10 EC, 81 EC and 82 EC do not preclude a Member State from adopting a legislative measure which approves, on the basis of a draft produced by a professional body of lawyers, a scale fixing a minimum fee for members of the legal profession from which there can generally be no derogation in respect of either services reserved to those members or those, such as out-of-court services, which may also be provided by any other economic operator not subject to that scale.
Liidetud kohtuasjades Cipolla jt (5. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-94/04 ja C-202/04, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), milles Corte d´appello diTorino (Itaalia) jaTribunale di Roma (Itaalia) olid esitanud Euroopa Kohtule eelotsusetaotlused, otsustas Euroopa Kohus, et EÜ artiklitega 10, 81 ja 82 ei ole vastuolus, kui liikmesriik võtab vastu normatiivse meetme, millega advokaatide kutseorganisatsiooni koostatud projekti alusel kinnitatakse advokaadi kutseala liikmete tasu alammäära kseerivad tasumäärad, millest ei tohi põhimõtteliselt kõrvale kalduda ei ainult sellele kutsealale reserveeritud teenuste puhul ega ka selliste teenuste puhul nagu kohtuvälised teenused, mida võivad osutada ka kõik teised majandustegevuses osalejad, kelle suhtes kõnealused määrad ei kehti.
The Court considered, however, that such legislation containing an absolute prohibition of derogation, by agreement, from the minimum fees set by a scale of lawyers’ fees for services which are (a) court services and (b) reserved to lawyers constitutes a restriction on freedom to provide services laid down in Article 49 EC and that it is for the national court to determine whether such legislation, in the light of the detailed rules for its application, actually serves the objectives of protection of consumers and the proper administration of justice which
Kohus siiski märkis, et sellised õigusnormid, mis sisaldavad absoluutset keeldu kalduda kokkuleppega kõrvale miinimumtasust, mis on kseeritud advokaaditasu tasumääradega, juhul kui tegemist on teenustega, mis on esiteks kohtulikud ja teiseks reserveeritud advokaatidele, kujutavad endast EÜ artiklis 49 ette nähtud teenuste osutamise vabaduse piirangut, ning et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustus on kontrollida, kas niisugused õigusnormid, võttes arvesse nende konkreetseid kohaldamistingimusi, tõepoolest vastavad tarbijakaitse ja korrakohase õigusemõistmise eesmärkidele, mis võiks neid õigustada, ning kas nendega kehtestatud piirangud ei ole kõnealuste eesmärkide suhtes ebaproportsionaalsed.
Court of Justice might justify it and whether the restrictions it imposes do not appear disproportionate having regard to those objectives.
Euroopa Kohus nr 1400/200220 jõustumisega, ning tõlgendada seda määrust.
In those cases the Court, in particular, held that, while the entry into force of Regulation (EC) No 1400/2002 did not, of itself, require the reorganisation of the distribution network of a supplier within the meaning of the first indent of Article 5(3) of Regulation (EC) No 1475/95 21, that entry into force might, however, in the light of the particular nature of the distribution network of each supplier, have required changes that were so signicant that they must be truly considered as representing a reorganisation within the meaning of that provision and that in that regard it is for the national courts or arbitrators to determine, in the light of all the evidence in the case before them, whether that is the position.
Nimetatud kohtuasjades leidis Euroopa Kohus muuhulgas, et kuigi määruse nr 1400/2002 jõustumine ei loonud iseenesest vajadust tarnija turustusvõrkude ümberkorraldamiseks määruse nr 1475/9521 artikli 5 lõike 3 esimese lõigu esimese taande tähenduses, võis selline jõustumine iga tarnija turustusvõrgu spetsiifilisest korraldusest lähtuvalt siiski luua vajaduse niivõrd olulisteks muudatusteks, et neid võis käsitleda nimetatud turustusvõrgu ümberkorraldamisena selle sätte tähenduses, ning et siseriiklike kohtute ja vahekohtute ülesanne on siinjuures hinnata, kas neile lahendada antud kohtuvaidluse konkreetsete asjaolude kogumist lähtuvalt see nii ka on.
In A. Brünsteiner, the Court further held that, on a proper construction of Article 4 of Regulation (EC) No 1400/2002, once the transitional period provided for by Article 10 of that regulation had expired, the block exemption under that regulation did not apply to contracts satisfying the conditions for block exemption under Regulation (EC) No 1475/95 which had as their object at least one of the hardcore restrictions listed in Article 4, with the result that all the contractual terms restrictive of competition contained in such contracts were liable to be caught by the prohibition laid down in Article 81(1) EC, if the conditions for exemption under Article 81(3) EC were not satised.
Lisaks otsustas kohus eespool viidatud liidetud kohtuasjades A. Brünsteiner, et määruse nr 1400/2002 artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et pärast selle määruse artiklis 10 sätestatud üleminekuperioodi möödumist ei olnud selles ette nähtud grupierand kohaldatav lepingute suhtes, mis vastasid määruses nr 1475/95 ette nähtud grupierandi tingimustele, kuid mille eesmärk oli vähemalt üks artiklis 4 nimetatud põhilistest piirangutest, nii et kõik sellistes lepingutes sisalduvad konkurentsi piiravad tingimused võisid EÜ artikli 81 lõike 1 alusel keelatud olla, kui tingimused EÜ artikli 81 lõike 3 alusel erandi tegemiseks ei olnud täidetud.
The Court made clear, in that regard, that the consequences, for all other parts of the agreement or for other obligations owing from it, of the prohibition of contractual terms incompatible with Article 81 EC are not, however, a matter for Community law and that it is therefore for the national court to determine, in accordance with the national law applicable, the extent and consequences, for the contractual relation as a whole, of the prohibition of certain terms under Article 81 EC.
Kohus tegi selles osas täpsustuse, et EÜ artikliga 81 vastuolus olevate lepingutingimuste keelamise tagajärjed kokkuleppe muudele osadele või sellest tulenevatele muudele kohustustele ei kuulu siiski ühenduse õiguse kohaldamisalasse ning et liikmesriigi kohtu ülesanne on seetõttu kohaldatava siseriikliku õiguse alusel hinnata, millised on teatavate tingimuste EÜ artikli 81 alusel keelamise ulatus ja tagajärjed kõikide lepinguliste suhete seisukohast.
The other judgments which merit attention owing to the Court’s application of the competition rules are more concerned with the questions relating to the implementation of those rules.
Ülejäänud kohtuasjad, millele tuleks seoses Euroopa Kohtu poolt konkurentsieeskirjade kohaldamisega tähelepanu juhtida, käsitlevad nimetatud eeskirjade rakendamisega seonduvaid küsimusi.
The contribution made by two of those judgments lies essentially in questions of procedure and questions relating to the production of evidence.
Nendest kahes kohtuasjas olid vaatluse all peamiselt menetluse ja tõendite hindamisega seotud küsimused.
In Case C-105/04 P Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v Commission (judgment of 21 September 2006, not yet published in the ECR) and Case C-113/04 P Technische Unie v Commission (judgment of 21 September 2006, not yet published in the ECR), the Court, while rearming that compliance with the reasonable time requirement in the conduct of administrative procedures relating to competition policy constitutes a general principle of Community law whose observance the Community judicature ensures,
Kohtuasjas Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komisjon (21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-105/04 P, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja kohtuasjas Technische Unie v. komisjon (21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-113/04 P, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), olles uuesti sedastanud, et mõistlikust menetlustähtajast kinnipidamine konkurentsipoliitikat puudutavas haldusmenetluses on ühenduse õiguse üldpõhimõte, mille täitmist tagab ühenduse kohus, otsustas Euroopa Kohus, et järeldus menetluse ülemäärase kestuse kohta, mida ei omistata ettevõtjatele, võib nimetatud põhimõtte rikkumisest lähtuvalt rikkumist tuvastava otsuse tühistamise kaasa tuua vaid siis, kui kõnealune kestus oleks võinud ettevõtjate kaitseõigusi kahjustades mõjutada menetluse tulemust.
Commission Regulation (EC) No 1400/2002 of 31 July 2002 on the application of Article 81(3) of the Treaty to categories of vertical agreements and concerted practices in the motor vehicle sector (OJ L 203, 1.8.2002, p. 30).
Komisjoni 31. juuli 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1400/2002 asutamislepingu artikli 81 lõike 3 kohaldamise kohta teatavat liiki vertikaalsete kokkulepete ja kooskõlastatud tegevuse suhtes mootorsõidukisektoris (EÜT L 203, lk 30).
Commission Regulation (EC) No 1475/95 of 28 June 1995 on the application of Article [81](1) [EC] to certain categories of motor vehicle distribution and servicing agreements (OJ L 145, 29.6.1995, p. 25).
Komisjoni 28. juuni 1995. aasta määrus (EÜ) nr 1475/95 asutamislepingu [EÜ artikli 81] lõike 3 kohaldamise kohta mootorsõidukite turustamist ja teenindust käsitlevate teatavate kokkuleppeliikide suhtes (EÜT L 145, lk 25).
Proceedings held that a finding that the duration of the procedure was excessive, and could not be imputed to the undertakings concerned, can entail annulment, on the ground of a breach of that principle, of a decision finding an infringement only if that duration, by adversely aecting the undertakings’ rights of defence, was able to inuence the outcome of the proceedings.
Areng ja tegevus asjaomaste ettevõtjate hilisemat võimalust end kaitsta.
In the same two cases, the Court further held, on the basis of its caselaw according to which the existence of an anticompetitive practice or agreement must in most cases be inferred from a number of coincidences and indicia which, taken together, may, in the absence of another plausible explanation, constitute evidence of an infringement of the competition rules, that the fact that evidence of the existence of a continuous infringement had not been produced for certain specic periods did not preclude the infringement from being regarded as established during a longer overall period than those periods provided that such a finding was supported by objective and consistent indicia.
Teiseks leidis Euroopa Kohus nendes kahes kohtuasjas oma kohtupraktikale tuginedes – mille kohaselt tuleb konkurentsivastase tegevuse või kokkuleppe olemasolu enamikel juhtudel tuletada teatud hulgast kokkulangevustest ja kaudsetest tõenditest, mis võivad, kui neid käsitleda koos, muu seostatud seletuse puudumisel olla konkurentsieeskirjade rikkumise tõendiks –, et asjaolu, et jätkuva rikkumise kohta ei ole teatud kindlate ajavahemike kohta tõendit esitatud, ei takista seda, et rikkumine loetaks toimunuks üldiselt sellest pikema ajavahemiku jooksul, kui see põhineb objektiivsetel ja üksteisega kooskõlas olevatel kaudsetel tõenditel.
Last, the Court also recalled in those judgments that, for the purposes of the application of Article 81(1) EC, where the various actions form part of an ‘overall plan’, owing to their identical object, which distorts competition within the common market, the Commission is entitled to impute liability for those actions according to participation in the infringement considered as a whole and that there is no need to take account of the actual eects of those actions where it appears that their object is to prevent, restrict or distort competition within the common market.
Kohus tuletas samades kohtuasjades EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisega seonduvalt ka meelde, et kui erinevad teod kuuluvad„ühtsesse plaani”nende identse eesmärgi tõttu, mis rikub konkurentsitingimusi ühisturul, siis on komisjonil õigus omistada nende tegude eest vastutus sõltuvalt osalemisest rikkumises kui tervikus, ning et nende tegude konkreetse mõju arvessevõtmine on siinjuures üleliigne, kui ilmneb, et nende eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsitingimusi ühisturul.