natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the circumstances of the present case, taking account of Hoechst’s express request to that effect, the Commission ought to have drawn up, or to have had drawn up, a nonconfidential version of the documents in issue or, where appropriate, if that proved difficult, to have prepared a list of the documents concerned and a sufficiently precise nonconfidential summary of their content.
Käesoleva juhtumi asjaoludel oleks komisjon võinud Hoechsti vastavat sõnaselget taotlust arvesse võttes ette valmistada või lasta ette valmistada kõnealuste dokumentide mittekonfidentsiaalse versiooni või juhul, kui see oleks osutunud keeruliseks, koostada dokumentide loetelu ja nende sisu piisavalt täpse mittekonfidentsiaalse kokkuvõtte.
For all of those reasons, the Court considers that Hoechst’s access to Chisso’s letter 17 December 2002, together with the annexes thereto, was not properly organised by the Commission.
Kõigil neil põhjustel tuleb järeldada, et komisjon ei taganud Hoechstile nõuetekohaselt võimalust tutvuda Chisso 17. detsembri 2002. aasta kirja ja selle lisadega.
However, it must be borne in mind that a breach of the right of access to a file can lead to annulment in whole or in part of a Commission decision only where the lack of proper access to the investigation file during the administrative procedure prevented the undertaking or undertakings concerned from perusing the documents that were likely to be of use in their defence and thus infringed their rights of defence.
Samas tuleb siiski meenutada, et toimikuga tutvumise õiguse rikkumine võib komisjoni otsuse täieliku või osalise tühistamise kaasa tuua üksnes juhul, kui eeskirjade eiramine haldusmenetluses uurimistoimikule juurdepääsu osas takistas asjaomas(t)el ettevõtja(te)l tutvuda dokumentidega, mis võisid olla vajalikud nende kaitse jaoks, ning rikkus seeläbi nende kaitseõigusi.
It was in those circumstances that the Court adopted the measures of organisation of procedure set out at paragraphs 32 to 35 above and that Hoechst was able to submit further observations on the complete documents which had thus been made available to it.
Neil asjaoludel võttis Esimese Astme Kohus tarvitusele menetlust korraldavad meetmed, mida on käsitletud eespool punktides 32–35, ning Hoechst sai esitada täiendavaid märkusi dokumentide täisversioonide kohta, mis olid talle seeläbi teatavaks tehtud.
It must be noted in that regard, by way of preliminary observation, that certain documents in the investigation file, in particular a letter from Chisso dated 11 January 1999, were produced at the request of the Court since the Decision referred to them in order to find that Chisso had supplied an oral description of the cartel’s activities and also certain evidence at the meeting of 13 November 1998.
Siinkohal tuleb kõigepealt märkida, et teatavad uurimistoimikus sisalduvad dokumendid, sealhulgas Chisso 11. jaanuari 1999. aasta kiri, esitati Esimese Astme Kohtu nõudmisel, kuivõrd otsuses viidati neile selleks, et tõendada, et Chisso oli 13. novembri 1998. aasta koosolekul esitanud kartelli tegevuse suulise kirjelduse ning tõendeid.
It is common ground, moreover, that those documents formed part of the investigation file made available to the parties to the proceedings, which the Commission confirmed in its observations without that point being disputed by Hoechst.
Vaidlust ei ole selle üle, et need dokumendid kuulusid uurimistoimikusse, millega menetluse pooltel oli võimalik tutvuda, nii nagu kinnitab komisjon oma märkustes, ilma et Hoechst sellele vastu vaidleks.
In those circumstances, Hoechst cannot validly maintain that there has been a breach of the right of access to the file in that regard.
Neil asjaoludel ei ole Hoechstil alust väita, et selles osas on rikutud tema õigust toimikuga tutvuda.
As regards Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes, Hoechst’s further observations specifically concern one of those annexes, namely a letter from Chisso dated 26 March 1999.
Mis puudutab Chisso 17. detsembri 2002. aasta kirja ja selle lisasid, siis viitab Hoechst oma täiendavates märkustes eelkõige ühele nendest lisadest, nimelt Chisso 26. märtsi 1999. aasta kirjale.
It must be emphasised, in that regard, that the Commission’s final position on which undertaking had been first to adduce decisive evidence was taken, in the present case, at the time when it adopted the Decision.
Siinkohal tuleb rõhutada, et komisjoni lõplik seisukoht küsimuses, milline ettevõtja esitas esimesena määravaid tõendeid, fikseeriti käesoleval juhul otsuse vastuvõtmise hetkel.
At no point during the procedure did the Commission inform the undertakings whether or not they would be immune from a fine.
Menetluse käigus ei andnud komisjon kordagi ettevõtjatele teada, kas nad saavad kaitse trahvide eest või mitte.
In those circumstances, the non-disclosure of Chisso’s letter of 26 March 1999 could not affect Hoechst’s rights of defence during the administrative procedure.
Neil asjaoludel ei saanud Chisso 26. märtsi 1999. aasta kirja avaldamata jätmine mõjutada Hoechsti kaitseõigusi haldusmenetluses.
In any event, it must be made clear that Chisso’s letter of 26 March 1999 cannot alter the Commission’s conclusion that Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence, independently of whether or not that conclusion was well founded.
Igal juhul tuleb täpsustada, et Chisso 26. märtsi 1999. aasta kiri ei muudaks komisjoni järeldust, mille kohaselt Chisso oli esimene ettevõtja, kes esitas määravaid tõendeid käesolevas otsuses tuvastatud kartelli olemasolu kohta – sõltumata küsimusest, kas see järeldus on põhjendatud või mitte.
The purpose of Chisso’s letter of 26 March 1999 was to explain why Chisso was late in supplying an ‘account of the facts’.
Chisso 26. märtsi 1999. aasta kirja eesmärk oli põhjendada, miks kõnealune ettevõtja viivitas „faktiliste asjaolude ülevaate” esitamisega.
That cannot attenuate the fact that, at the meeting of 13 November 1998, and according to the Commission, Chisso provided an oral description of the cartel’s activities and also certain written evidence.
See ei nõrgenda asjaolu, et komisjoni sõnul esitas Chisso 13. novembri 1998. aasta koosolekul kartelli tegevuse suulise kirjelduse ning kirjalikke tõendeid.
Likewise, the fact that the Commission was able to grant Chisso further time to provide supplementary factual evidence following the meeting of 13 November 1998 cannot have any effect on the fact that Chisso was the first to cooperate, once that conclusion is based solely on the evidence adduced at that meeting.
Samuti ei mõjuta asjaolu, et komisjon võis pärast 13. novembri 1998. aasta koosolekut anda Chissole täiendavad tähtajad täiendavate faktiliste asjaolude esitamiseks, seda, et Chisso tegi esimesena koostööd, kuna see järeldus põhineb üksnes teabel, mis esitati kõnealusel koosolekul.
In light of the foregoing, Hoechst’s plea, so far as Chisso’s letter of 17 December 2002, together with the annexes, is concerned, must be rejected.
Eelnevat arvesse võttes tuleb Hoechsti väide tagasi lükata osas, milles see puudutab Chisso 17. detsembri 2002. aasta kirja ja selle lisasid.
The internal documents relating to the telephone contacts between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999
Asutusesisesed dokumendid, mis puudutavad komisjoni ja Chisso vahel 1998. aasta septembrist 1999. aasta aprillini toimunud telefonikõnesid
As a preliminary point, it must be noted that during the administrative procedure Hoechst requested access only to the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999.
Kõigepealt tuleb märkida, et Hoechst taotles haldusmenetluse käigus juurdepääsu üksnes asutusesisestele dokumentidele, mis puudutavad komisjoni ja Chisso vahel 1998. aasta septembrist 1999. aasta aprillini toimunud telefonikõnesid.
That is clear, in particular, from a letter which Hoechst sent to the hearing officer on 22 January 2003, and was confirmed at the hearing.
See nähtub eelkõige kirjast, mille Hoechst saatis 22. jaanuaril 2003 ärakuulamise eest vastutavale ametnikule, ning seda kinnitati ka kohtuistungil.
It must be borne in mind, next, that the right of access to the file implies that the Commission provides the undertaking concerned with the opportunity to examine all the documents in the investigation file that might be relevant for its defence, with the exception, in particular, of the Commission’s internal documents (see, to that effect, Aalborg Portland and Others v Commission, paragraph 145 above, paragraph 68).
Seejärel tuleb meenutada, et õigus toimikuga tutvuda tähendab seda, et komisjon peab andma asjaomasele ettevõtjale võimaluse analüüsida kõiki uurimistoimikus sisalduvaid dokumente, mis võivad olla olulised tema kaitse jaoks, välja arvatud komisjoni asutusesisesed dokumendid (vt selle kohta eespool punktis 145 viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt vs. komisjon, punkt 68).
The restriction on access to such documents is justified by the need to ensure the proper functioning of the Commission when it deals with infringements of the Treaty competition rules.
Juurdepääsu piiramine sellistele dokumentidele on õigustatud vajadusega tagada komisjoni tõrgeteta toimimine asutamislepingu konkurentsieeskirjade rikkumiste eest karistuste määramisel.
The Commission’s internal documents can be made available only if the exceptional circumstances of the case so require, on the basis of serious indicia which it is for the party concerned to supply (see Cement, paragraph 153 above, paragraph 420 and the caselaw cited, and Joined Cases T-236/01, T-239/01, T-244/01 to T-246/01, T-251/01 and T-252/01 Tokai Carbon and Others v Commission [2004] ECR II-1181, paragraph 40).
Komisjoni asutusesiseste dokumentidega tutvumist on alust võimaldada üksnes juhul, kui seda nõuavad juhtumi erandlikud asjaolud, mille kohta peab huvitatud isik esitama kaalukaid põhjendusi (vt eespool punktis 153 viidatud Esimese Astme Kohtu otsus tsemendi kohtuasjas, punkt 420 ja viidatud kohtupraktika, ning 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-236/01, T-239/01, T-244/01–T-246/01, T-251/01 ja T-252/01: Tokai Carbon jt vs. komisjon, EKL 2004, lk II-1181, punkt 40).
In the present case, for the reasons set out at paragraphs 128 to 144 above, the arguments put forward by Hoechst concerning a breach of the principles of sound administration and equal treatment were rejected, save as regards the assurance given to Chisso at the meeting of 13 November 1998 that it would be warned if another undertaking attempted to overtake it in the context of the 1996 Leniency Notice.
Käesolevas asjas lükati eespool punktides 128–144 nimetatud põhjustel tagasi Hoechsti argumendid, mis puudutavad hea halduse tava ja võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist, välja arvatud kinnituse osas, mis anti Chissole 13. novembri 1998. aasta koosolekul ja mille kohaselt teda pidi hoiatatama, kui mõni teine ettevõtja püüab temast 1996. aasta koostööteatise alusel ette jõuda.
As stated at paragraph 143 above, however, the illegality found in that regard is not of such a kind as to affect the validity of the Decision as regards, first, the finding of the infringement and, second, the determination of the undertaking which was the first to cooperate and therefore the granting of immunity from a fine.
Nagu märgiti eespool punktis 143, ei ole tuvastatud õigusrikkumine niisugune, mis võiks mõjutada otsuse õiguspärasust esiteks rikkumise tuvastamise osas ja teiseks esimesena koostööd teinud ettevõtja kindlaksmääramise osas ning seega ka trahvide eest kaitse andmise osas.
Accordingly, the Court considers that no serious indicia exist, for the purposes of the caselaw cited above, that would justify access by Hoechst to the internal documents in question.
Seetõttu on alust järeldada, et eespool viidatud kohtupraktika tähenduses puuduvad kaalukad põhjused, mis õigustaksid Hoechsti tutvumist kõnealuste asutusesiseste dokumentidega.
For that reason, Hoechst’s plea, in so far as it concerns the breach of the right of access to the internal documents relating to the telephone conversations between the Commission and Chisso between September 1998 and April 1999, must be rejected.
Sel põhjusel tuleb tagasi lükata Hoechsti väide osas, mis on seotud asjaoluga, et rikuti tema õigust tutvuda asutusesiseste dokumentidega, mis puudutavad komisjoni ja Chisso vahel 1998. aasta septembrist 1999. aasta aprillini toimunud telefonikõnesid.
In the interest of completeness, and in the desire to demonstrate the truth in light of the breach of the principles of sound administration and equal treatment referred to above, the Commission was ordered, on the basis of Article 65(b) and the second subparagraph of Article 67(3) of the Rules of Procedure, to produce the internal documents in question to enable the Court to verify them.
Lisaks tuleb tõe väljaselgitamise huvides märkida, et võttes arvesse hea halduse tava ja võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist, mida käsitleti eespool, kohustati komisjoni kodukorra artikli 65 punkti b ja artikli 67 lõike 3 teise lõigu alusel esitama kõnealused asutusesisesed dokumendid, et Esimese Astme Kohus saaks neid kontrollida.
In accordance with the second subparagraph of Article 67(3) of the Rules of Procedure, the documents transmitted by the Commission were not communicated to the applicant while the Court verified their confidentiality and their relevance to the outcome of the case.
Vastavalt kodukorra artikli 67 lõike 3 teisele lõigule ei edastatud komisjoni esitatud dokumente hagejale, kui Esimese Astme Kohus kontrollis nende konfidentsiaalsust ja samuti nende olulisust kohtuasja lahendamise seisukohast.
In the context of that verification, the Court considered that the internal documents in question did not apparently contain evidence relevant for the result of the case.
Kontrollimise käigus leidis Esimese Astme Kohus, et kõnealused asutusesisesed dokumendid ei sisalda ilmselgelt tõendeid, mis oleksid kohtuasja lahendamise seisukohast olulised.
Consequently, in view of the confidentiality normally attaching to documents of that type, the Court decided to remove them from the file and return them to the Commission (see, to that effect, Case T-5/02 Tetra Laval v Commission [2002] ECR II-4381, paragraph 78, and, by analogy, order in Joined Cases T-134/94, T-136/94 to T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 and T-157/94 NMH Stahlwerke and Others v Commission [1997] ECR II-2293, paragraphs 40, 44 and 45).
Sellest tulenevalt otsustas Esimese Astme Kohus seda liiki dokumentidele tavaliselt omistatavat konfidentsiaalsust arvesse võttes kõnealused dokumendid toimikust kõrvaldada ja komisjonile tagasi saata (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 25. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas T-5/02: Tetra Laval vs. komisjon, EKL 2002, lk II-4381, punkt 78, ja analoogia alusel Esimese Astme Kohtu 10. detsembri 1997. aasta määrus liidetud kohtuasjades T-134/94, T-136/94–T-138/94, T-141/94, T-145/94, T-147/94, T-148/94, T-151/94, T-156/94 ja T-157/94: NMH Stahlwerke jt vs. komisjon, EKL 1997, lk II-2293, punktid 40, 44 ja 45).
For all of those reasons, and without there being any need to have recourse to the further measures of organisation or inquiry requested by Hoechst once the Court
Kõigil neil põhjustel ja ilma et oleks vaja tarvitusele võtta menetlust korraldavaid meetmeid või teha täiendavaid menetlustoiminguid, mida Hoechst taotleb, tuleb
B — The fourth plea, alleging that the hearing officer’s final report is incomplete
B – Neljas väide ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuande ebatäielikkuse kohta
Hoechst observes that it raised a number of criticisms with the hearing officer concerning the conduct of the administrative procedure and in particular the fact that, first, it was not allowed to cooperate by means of oral testimony whereas that form of cooperation had been permitted in Chisso’s case; second, the applicant was refused new meetings with the Commission’s agents although such meetings had been proposed to Chisso; and, third, Chisso was unlawfully promised that it would be warned if other parties attempted to ‘overtake’ it in the context of cooperation.
Hoechst meenutab, et ta esitas ärakuulamise eest vastutavale ametnikule mitu kaebust seoses haldusmenetluse käiguga ning muu hulgas asjaoluga, et esiteks ei võimaldatud tal teha koostööd suuliste ütluste kaudu, kuigi sellist koostöövormi lubati Chisso puhul; teiseks keelduti temaga pidamast uusi koosolekuid komisjoni teenistujatega, kuigi selliseid kohtumisi pakuti Chissole, ning kolmandaks anti Chissole õigusvastaselt lubadus, et teda hoiatatakse, kui mõni teine menetlusosaline püüab Chissost koostöös „ette jõuda”.
In so far as those criticisms were ignored in the hearing officer’s final report, the College of Members of the Commission that adopted the Decision was not correctly informed about the breach of Hoechst’s rights of defence.
Kuna ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuandes vaikitakse need kaebused maha, ei olnud otsuse vastuvõtnud komisjoni liikmete kolleegium Hoechsti kaitseõiguste rikkumisest nõuetekohaselt informeeritud.
In Hoechst’s submission, the hearing officer considered, wrongly — and without stating particular reasons — that whether or not the criticisms set out above were well founded was irrelevant.
Hoechsti meelest leidis ärakuulamise eest vastutav ametnik valesti ja ilma konkreetse põhjenduseta, et küsimus, kas eespool nimetatud kaebused on põhjendatud või mitte, ei oma tähtsust.
The applicant refers to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraph 104), and submits that it is possible that
Viidates eespool punktis 75 viidatud kohtuotsusele ABB Asea Brown Boveri vs. komisjon, (punkt 104), rõhutab Hoechst, et on võimalik, et puudulik
On the other hand, Hoechst contends that a different legal assessment must be made where, as in the present case, there are repercussions in procedural acts that unilaterally favour one party.
Seevastu leiab Hoechst, et teistsugune õiguslik hinnang tuleb anda juhul, kui – nagu käesolevas asjas – selline suhtumine kajastub teist menetlusosalist ühepoolselt soosivates menetlusaktides.
Hoechst concludes that the hearing officer ought to have verified those elements and to have set them out in her final report, in order to provide the Members of the Commission responsible for adopting the Decision with a true picture of the conduct of the proceedings.
Hoechst järeldab sellest, et ärakuulamise eest vastutav ametnik oleks pidanud neid asjaolusid kontrollima ja oma lõpparuandes kajastama, selleks et anda otsuse vastuvõtmise eest vastutavatele komisjoni liikmetele menetluse käigust tõetruu pilt.
b) Arguments of the Commission
b) Komisjoni argumendid
The purpose of the hearing officer’s final report is to supplement the draft decision submitted to the Members of the Commission.
Ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuande ülesanne on täiendada komisjoni liikmetele esitatud otsuse eelnõu.
The Commission refers to the first paragraph of Article 15 of Commission Decision 2001/462/EC, ECSC of 23 May 2001 on the terms of reference of hearing officers in certain competition proceedings (OJ 2001 L 162, p. 21; ‘the terms of reference’) and submits that in the present case the hearing officer’s final report fully complied with its function.
Viidates komisjoni 23. mai 2001. aasta otsuse 2001/462/EÜ, ESTÜ ärakuulamise eest vastutavate ametnike pädevuse kohta teatavates konkurentsimenetlustes (EÜT L 162, lk 21; ELT eriväljaanne 08/02, lk 151; edaspidi „volitusi puudutav otsus”) artikli 15 esimesele lõigule, leiab komisjon, et käesoleval juhul täidab ärakuulamise eest vastutava ametniku lõpparuanne täielikult oma ülesannet.
The report shows that the parties’ right to be heard was not infringed from any aspect whatsoever.
Aruanne näitab, et poolte õigust olla ära kuulatud ei rikutud mingil viisil.
Referring, moreover, to the judgment of 29 April in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above (paragraph 53), the Commission contends that in the final report the hearing officer was not required to address the details of the complaints of a procedural order.
Osutades eespool punktis 165 viidatud 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsusele Tokai Carbon jt vs. komisjon (punkt 53), leiab komisjon lisaks, et lõpparuandes ei olnud ärakuulamise eest vastutav ametnik kohustatud käsitlema menetlust puudutavate kaebuste üksikasju.
In the final report, the hearing officer even went further than was strictly necessary by referring to those complaints and stating why they were not decisive.
Lõpparuandes läks ärakuulamise eest vastutav ametnik isegi nõutavast miinimumist kaugemale, mainides neid etteheiteid ja märkides, miks need ei ole määrava tähtsusega.
Thus, the report states that ‘procedural defects’ were alleged, in particular ‘discrimination by comparison with Chisso on a whole series of points linked with cooperation’. In
Aruandes mainitakse, et väidetavalt on „rikutud menetlusnorme”, täpsemalt on toimunud „diskrimineerimine võrreldes Chissoga terve rea koostööga seotud aspektide osas”. Lisaks täpsustab ärakuulamise eest vastutav ametnik, et nende etteheidete
It would have been pointless to provide further detail in the final report, particularly since the Decision itself also deals with the criticisms in question (recitals 453 and 458).
Oleks olnud kasutu esitada lõpparuandes rohkem täpsustusi, kuna otsus käsitleb samuti kõnealuseid etteheiteid (põhjendused 453 ja 458).
Under Article 1 of the terms of reference, the Commission is to appoint one or more hearing officers ‘who shall ensure that the effective exercise of the right to be heard is respected in competition proceedings before the Commission’.
Vastavalt volitusi puudutava otsuse artiklile 1 määrab komisjon ametisse ühe või mitu ärakuulamise eest vastutavat ametnikku, kes „tagavad komisjoni konkurentsimenetlustes õiguse olla ära kuulatud tõhusa kasutamise”.
Article 13(1) of the terms of reference provides:
Volitusi puudutava otsuse artikli 13 lõige 1 täpsustab:
‘The hearing officer shall report to the competent member of the Commission on the hearing and the conclusions he draws from it, with regard to the respect of the right to be heard.
„Ärakuulamise eest vastutav ametnik esitab seoses õiguse olla ära kuulatud tagamisega komisjoni pädevale liikmele aruande ärakuulamise ja oma sellekohaste järelduste kohta.
The observations in this report shall concern procedural issues, including disclosure of documents and access to the file, time-limits for replying to the statement of objections and the proper conduct of the oral hearing.’
Aruandes sisalduvad tähelepanekud käsitlevad menetlusega seotud küsimusi, sealhulgas dokumentide avalikustamist ja toimikule juurdepääsu, vastuväiteavaldusele vastamise tähtaegu ja suulise ärakuulamise nõuetekohast läbiviimist.”
According to the first paragraph of Article 15 of the terms of reference:
Volitusi puudutava otsuse artikli 15 esimeses lõigus on sätestatud:
‘The hearing officer shall, on the basis of the draft decision to be submitted to the Advisory Committee in the case in question, prepare a final report in writing on the respect of the right to be heard, as referred to in Article 13(1).
„Ärakuulamise eest vastutav ametnik koostab kõnealuses küsimuses nõuandekomiteele esitatava otsuse eelnõu alusel kirjaliku lõpparuande seoses õiguse olla ära kuulatud tagamisega artikli 13 lõike 1 kohaselt.
This report will also consider whether the draft decision deals only with objections in respect of which the parties have been afforded the opportunity of making known their views, and, where appropriate, the objectivity of any enquiry within the meaning of Article 14.’
Aruandes pööratakse tähelepanu sellele, kas otsuse eelnõus käsitletakse ainult vastuväiteid, mille suhtes isikutele on antud võimalus olla ära kuulatud.”