natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Council points out, secondly, that if a Member State were permitted to challenge the validity of a Community regulation after the expiry of the timelimit laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC by raising a plea of illegality each time an institution adopts a measure implementing that regulation, it would be possible to challenge indefinitely Community measures producing legal effects, which would be contrary to the purpose of the timelimits for bringing actions, which is to ensure legal certainty.
Teiseks väidab nõukogu, et kui liikmesriigil oleks lubatud pärast EÜ artikli 230 viiendas lõigus sätestatud tähtaja möödumist vaidlustada ühenduse määruse kehtivus õigusvastasuse väite esitamisega iga kord, kui institutsioon võtab vastu vastava ühenduse määruse rakendusakti, võimaldaks see õiguslikke tagajärgi kaasa toovaid ühenduse õigusakte lõputult küsimuse alla seada, mis oleks nõukogu hinnangul vastuolus hagi esitamise tähtaegade eesmärgiga, milleks on õiguskindluse tagamine.
Although the Kingdom of Spain challenged Regulation No 1954/2003 within those timelimits in Spain v Council and the measure is not a decision, application should none the less be made in the present case of the caselaw to the effect that the addressee of a decision adopted by a Community institution which has not been challenged by him within the timelimits laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC cannot plead the illegality of that decision, which has become definitive as against that person (Case 52/83 Commission v France [1983] ECR 3707, paragraph 10; Case C-188/92 TWD Textilwerke Deggendorf [1994] ECR I-833, paragraph 13; and Case C-239/99 Nachi Europe [2001] ECR I-1197, paragraph 29).
Ehkki Hispaania Kuningriik vaidlustas määruse nr 1954/2003 eespool viidatud kohtuotsuse Hispaania vs. nõukogu aluseks olnud kohtuasja raames eespool nimetatud tähtaja jooksul ning hoolimata sellest, et tegemist ei ole otsusega, tuleb nõukogu väitel kõnesoleval juhul siiski kohaldada kohtupraktikat, millest tuleneb, et ühenduse institutsioonide poolt vastu võetud otsuse adressaadil ei ole juhul, kui otsust ei ole vaidlustatud EÜ artikli 230 viiendas lõigus sätestatud tähtaja jooksul, võimalik tugineda selle otsuse õigusvastasusele, kuna see otsus on muutunud tema suhtes lõplikuks (15. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 52/83: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 1983, lk 3707, punkt 10; 9. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-188/92: TWD Textilwerke Deggendorf, EKL 1994, lk I-833, punkt 13, ja 15. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-239/99: Nachi Europe, EKL 2001, lk I-1197, punkt 29).
The Commission, which is intervening in support of the Council and which contends that the action should be dismissed as unfounded, states that Regulation No 1954/2003 is so closely linked to Regulation No 1415/2004, which merely implements it, that the present action is merely an almost literal repetition of the action in Spain v Council.
Komisjon, kes astus menetlusse nõukogu toetuseks ja taotleb hagi rahuldamata jätmist põhjendamatuse tõttu, tõdeb, et määrus nr 1954/2003 ja määrus nr 1415/2004, mis üksnes rakendab viimati nimetatut, on niivõrd otseselt seotud, et kõnesolev hagi on ainult eespool viidatud kohtuotsuse Hispaania vs. nõukogu aluseks olnud hagi peaaegu sõnasõnaline kordamine.
The present action has not really been brought against Regulation
Komisjoni arvates ei ole kõnesolev hagi tegelikult
No 1415/2004 but against Articles 3, 4 and 6 of Regulation No 1954/2003, since none of the pleas put forward mention Regulation No 1415/2004 specifically or directly.
KOHTUOTSUS 15.5.2008 — KOHTUASI C-442/04 esitatud mitte määruse nr 1415/2004 peale, vaid pigem määruse nr 1954/2003 artiklite 3, 4 ja 6 peale, kuna üheski kõnesoleva hagi väites ei nimetata konkreetselt või otseselt määrust nr 1415/2004.
In short, by continuing the present procedure after the delivery of judgment in Spain v Council, the Kingdom of Spain is seeking to avoid the consequences of that judgment.
Jätkates käesolevat menetlust pärast otsuse kuulutamist eespool viidatud kohtuasjas Hispaania vs. nõukogu, püüab Hispaania Kuningriik vältida eelnimetatud kohtuotsuse mõju.
Since its application was dismissed in the latter case, the present case is ‘without purpose’.
Kuna sellega jäeti tema hagi rahuldamata, on käesolev hagi komisjoni väitel „aluseta”.
In addition, in the Commission’s view, the applicant cannot raise a plea of illegality in regard to a measure in respect of which it could have brought an action for annulment.
Lisaks väidab komisjon, et hageja ei saa vaidlustada sellise akti õiguspärasust, mille peale ta oleks saanud esitada tühistamishagi.
Moreover, that plea, which does not raise a question of public policy, should have been expressly put forward at the stage of the application.
Teiseks tulnuks see õigusvastasuse väide — mis ei tugine avalikul huvil — esitada sõnaselgelt hagi staadiumis.
It was raised out of time and constitutes the introduction of a new plea in law and an amendment of the initial application, contrary to Article 42 of the Rules of Procedure.
Komisjoni väitel on õigusvastasuse väide käesoleval juhul esitatud pärast tähtaja möödumist, kujutades endast uue väite esitamist ja esialgse nõude muutmist, mis rikub kodukorra artiklit 42.
For all of those reasons, the Commission considers that the present action should be dismissed without there being any need to examine the substance of the case.
Neil kaalutlustel leiab komisjon, et käesolev hagi tuleks jätta rahuldamata, ilma et seda oleks vaja sisuliselt käsitleda.
The Kingdom of Spain claims that Regulations Nos 1954/2003 and 1415/2004 are directly linked in law and that the judgment in Spain v Council constitutes a new matter of fact and of law which came to light in the course of the procedure, with the result that the plea of illegality which it has raised is admissible.
Hispaania Kuningriik väidab, et määruste nr 1954/2003 ja nr 1415/2004 vahel valitseb otsene õiguslik seos, ning et eespool viidatud kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu on menetluse käigus ilmnenud uus faktiline ja õiguslik asjaolu, mistõttu esitatud õigusvastasuse väide on vastuvõetav.
It adds that the plea does not undermine the principle of legal certainty or the principle of res judicata because it was raised within the timelimits for bringing an action against the basic regulation and the implementing regulation, and the Court did not rule on the substance of the case in its earlier judgment.
Hispaania Kuningriik lisab, et õigusvastasuse väide ei riiva õiguskindluse ega res judicata põhimõtet, kuivõrd Hispaania Kuningriik esitas tähtajaks hagi nii alg- kui ka rakendusmääruse peale ning varasemas kohtuotsuses ei lahendanud Euroopa Kohus kohtuasja sisuliselt.
Pursuant to Article 241 EC, ‘[n]otwithstanding the expiry of the period laid down in the fifth paragraph of Article 230, any party may, in proceedings in which a regulation
EÜ artikkel 241 näeb ette, et „[o]lenemata artikli 230 viiendas lõigus ettenähtud tähtaja lõppemisest võib menetluses, kus arutamisele tuleb Euroopa Parlamendi
It follows from that article that a Member State may, in the course of legal proceedings, challenge the legality of a regulation against which it has not brought an action for annulment before the expiry of the timelimits laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC.
Osundatud artikli alusel võib liikmesriik kohtuvaidluse korral vaidlustada sellise määruse õiguspärasuse, mille peale ta ei ole esitanud tühistamishagi enne EÜ artikli 230 viiendas lõigus sätestatud tähtaja möödumist.
It should be pointed out in that regard that since the right of the Member States to bring an action for annulment of a regulation is not limited, the plea of inadmissibility raised by the Council and the Commission — to the effect, essentially, that a Member State may not plead the illegality of a regulation after the expiry of the abovementioned timelimits if it could have sought the annulment thereof within those timelimits — would mean, if accepted, that Member States do not have the right to query, in the course of legal proceedings, the legality of a regulation in order to invoke its inapplicability before the Court.
Selle kohta tuleb tõdeda, et kuivõrd liikmesriikide õigus määruse peale tühistamishagi esitada ei ole piiratud, viiks nõustumine nõukogu ja komisjoni välja toodud asja läbivaatamist takistava asjaoluga — mille kohaselt liikmesriik ei või vaidlustada määruse õiguspärasust pärast eelnimetatud tähtaja möödumist, kui ta võis nimetatud tähtaja jooksul nõuda selle määruse tühistamist — selleni, et liikmesriikidelt võetakse õigus kohtuvaidluse korral seada küsimuse alla määruse õiguspärasus, et taotleda Euroopa Kohtult selle määruse kohaldamata jätmist.
As the Advocate General points out in paragraph 61 of his Opinion, since such an approach would constitute an infringement of the terms of Article 241 EC which gives that right to ‘any party’ (see Case C-11/00 Commission v ECB [2003] ECR I-7147, paragraph 76), the plea of inadmissibility must be rejected.
Kuna selline lahendus oleks, nagu tõdeb ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 61, vastuolus EÜ artikli 241 sõnastusega, mis annab selle õiguse „igale menetlusosalisele” (vt 10. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-11/00: komisjon vs. EKP, EKL 2003, lk I-7147, punkt 76), tuleb kõnealune asja läbivaatamist takistav asjaolu kõrvale jätta.
As regards the plea of inadmissibility raised by the Council and the Commission contending that the plea of illegality raised by the Kingdom of Spain is out of time, it is common ground that the plea of illegality was formally submitted in the reply, after delivery of the judgment in Spain v Council dismissing the applicant’s action challenging Articles 3, 4 and 6 of Regulation No 1954/2003, whereas, to be admissible, such a plea should, in principle, have been raised in the application and, contrary to the Kingdom of Spain’s argument, dismissal of that action cannot be regarded as constituting a matter of fact or of law which came to light in the course of the procedure within the meaning of Article 42(2) of the Rules of Procedure (see, to that effect, Case 11/81 Dürbeck v Commission [1982] ECR 1251, paragraph 17).
Mis puudutab nõukogu ja komisjoni poolt välja toodud asja läbivaatamist takistavat asjaolu, mille kohaselt esitas Hispaania Kuningriik õigusvastasuse väite hilinenult, siis on selge, et see väide esitati ametlikult repliigis ehk pärast seda, kui oli välja kuulutatud eespool viidatud kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu, millega jäeti rahuldamata hageja poolt määruse nr 1954/2003 artiklite 3, 4 ja 6 peale esitatud hagi, kuigi esiteks peaks õigusvastasuse väide selle vastuvõetavuse tagamiseks olema reeglina esitatud hagiavalduses ja teiseks ei saa hagi rahuldamata jätmist, vastupidi Hispaania Kuningriigi väidetele, pidada menetluse käigus ilmsiks tulnud faktiliseks või õiguslikuks asjaoluks kodukorra artikli 42 lõike 2 mõttes (vt selle kohta 1. aprilli 1982. aasta otsus kohtuasjas 11/81: Dürbeck vs. komisjon, EKL 1982, lk 1251, punkt 17).
However, in the present case, it is clear from the application that the Kingdom of Spain is seeking annulment of Articles 1 to 6 of Regulation No 1415/2004 — that is to say, all the provisions contained in the regulation — on the sole ground that Regulation No 1415/2004 implements Articles 3, 4 and 6 of Regulation No 1954/2003, the legality of which it challenges on the basis that those articles infringe the principle of nondiscrimination and that the Council misused its powers when it adopted Article 6 of the latter regulation.
Käesolevas asjas tuleneb hagiavaldusest siiski, et Hispaania Kuningriik taotles oma hagiavalduses määruse nr 1415/2004 artiklite 1–6 ehk kõigi selle määruse sätete tühistamist üksnes põhjusel, et selle määrusega rakendatakse määruse nr 1954/2003 artikleid 3, 4 ja 6, mille õiguspärasuse ta vaidlustas, väites, et need artiklid riivavad diskrimineerimiskeelu põhimõtet ning et nõukogu on selle määruse artiklit 6 vastu võttes võimu kuritarvitanud.
However, although the Kingdom of Spain raised expressly in its reply a plea of illegality in regard to Regulation No 1954/2003 as a whole, it did not introduce in support thereof any pleas in law not already put forward in the application, in regard to which the Council was able to express its position in the defence.
Esitades repliigis küll sõnaselgelt õigusvastasuse väite määruse nr 1954/2003 kohta tervikuna, ei põhjenda Hispaania Kuningriik seda muude kui üksnes hagiavalduses esitatud väidetega, mille kohta nõukogul oli juba võimalus võtta seisukoht kostja vastuses.
It is thus apparent that the plea of illegality was implicitly but clearly contained in the application, with the result that the plea of inadmissibility based on the allegedly late submission of the plea of illegality must also be rejected.
Näib seega, et määruse nr 1954/2003 õigusvastasuse väide sisaldus küll vaikimisi, ent selgelt hagiavalduses, nii et selle väite hilinenult esitamisel põhinev asja läbivaatamist takistav asjaolu tuleb samuti tagasi lükata.
It should also be noted that the plea of illegality raised by the Kingdom of Spain in regard to Regulation No 1954/2003 does not infringe the principle of res judicata.
Lisaks tuleb märkida, et Hispaania Kuningriigi poolt määruse nr 1954/2003 kohta esitatud õigusvastasuse väide ei riiva ka res judicata põhimõtet.
That principle extends only to matters of fact and of law actually or necessarily settled by the judicial decision in question (Joined Cases C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P to C-252/99 P and C-254/99 P Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission [2002] ECR I-8375, paragraph 44 and the caselaw cited therein).
See põhimõte puudutab üksnes asjaomase kohtulahendiga tegelikult või vältimatult ära otsustatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid (15. oktoobri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P–C-252/99 P ja C-254/99 P: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, EKL 2002, lk I-8375, punkt 44 ja viidatud kohtupraktika).
However, in its judgment in Spain v Council, the Court did not rule on the legality of Articles 3, 4 and 6 of Regulation No 1954/2003 — covered by the plea of illegality raised in the present case — but rejected the pleas on the basis of which annulment of those articles was sought, on the ground that the pleas were inadmissible.
Eespool viidatud kohtuotsuses Hispaania vs. nõukogu ei otsustanud Euroopa Kohus määruse nr 1954/2003 artiklite 3, 4 ja 6 õiguspärasuse üle, mis on käesolevas asjas vaidlustatud, vaid jättis nende sätete tühistamiseks esitatud nõuded vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
It follows from all the foregoing that the plea of illegality raised by the Kingdom of Spain is admissible and the substance of the submissions put forward in support thereof must be considered; those submissions allege, first, breach of the principle of nondiscrimination and, secondly, misuse of powers.
Esitatud põhjendustest tuleneb, et Hispaania Kuningriigi esitatud õigusvastasuse väide on vastuvõetav ning et tuleb sisuliselt läbi vaadata selle põhjenduseks esitatud väited, mille kohaselt esiteks on rikutud diskrimineerimiskeelu põhimõtet ja teiseks kuritarvitatud võimu.
The merits of the plea of illegality
Õigusvastasuse väite põhjendatus
Alleged breach of the principle of nondiscrimination
Diskrimineerimiskeelu põhimõtte rikkumist puudutav väide
Relying on Article 12 EC and Article 34(2) EC, the Kingdom of Spain claims that Articles 3, 4 and 6 of Regulation No 1954/2003, implemented by Regulation No 1415/2004, are discriminatory in regard to the Spanish fleet as compared with that of other Member States since the Council failed to take into account the specific situation of the Spanish fleet under the rules of the Act of Accession.
Hispaania Kuningriik väidab, tuginedes EÜ artiklile 12 ja EÜ artikli 34 lõikele 2, et määruse nr 1954/2003 artiklid 3, 4 ja 6, mis rakendati määrusega nr 1415/2004, sisaldavad elemente, mis diskrimineerivad Hispaania laevastikku võrreldes teiste liikmesriikide laevastikega, kuna nõukogu ei arvestanud ühinemisaktist tulenevat Hispaania laevastiku eriolukorda.
That discrimination is to be found in the reference period used in those articles for the calculation of the fishing effort, and in the delimitation of the biologically sensitive area defined in Article 6(1) of Regulation No 1954/2003.
Nimetatud diskrimineerivad elemendid puudutavad võrdlusperioodi, mille kõnealused artiklid näevad ette püügikoormuse arvutamiseks, ning bioloogiliselt tundlike piirkondade piiritlemist, mis on ette nähtud määruse nr 1954/2003 artikli 6 lõikes 1.
First of all, the reference period, running from 1998 to 2002, corresponds to a period in which — by reason of the transitional arrangements under the Act of Accession, which expired on 31 December 2002 — the Kingdom of Spain was subject to greater restrictions in regard to fishing than the other Member States.
Kõigepealt vastab aastateks 1998–2002 kinnitatud võrdlusperiood ajavahemikule, mil Hispaania Kuningriigi suhtes kehtisid — tulenevalt ühinemisaktiga kehtestatud ja 31. detsembril 2002 lõppenud üleminekukorrast — piirangud kalapüügi valdkonnas, mis olid teistele liikmesriikidele kehtestatud vastavatest piirangutest ulatuslikumad.
Since 1996, after the revision of the transitional arrangements in 1995 pursuant to Regulations Nos 685/95 and 2027/95, only the Spanish fleet was subject to rules which, on the one hand, restricted access to ICES areas V b, VI, VII and VIII a, b, d and e, as provided for in Article 158 of the Act of Accession, and, on the other, limited the number of ships that may be present at any one time in the sensitive area known as the ‘Irish Box’, which is now partially covered by the biologically sensitive area defined in Article 6(1) of Regulation No 1954/2003.
Alates 1996. aastast, pärast üleminekukorra läbivaatamist 1995. aastal määrustega nr 685/95 ja nr 2027/95, kohaldatakse ainult Hispaania laevastikule korda, mis lähtub ühest küljest ühinemisakti artiklis 158 ette nähtud juurdepääsu piirangutest ICES piirkondadele V b, VI, VII, VIII a, b, d ja e ning teisest küljest laevade samaaegse kohalolu piirangutest Irish Box’i nimelises tundlikus piirkonnas, mis on nüüdseks osaliselt kaetud määruse nr 1954/2003 artikli 6 lõikes 1 määratletud bioloogiliselt tundliku piirkonnaga.
Consequently, since the Member States were not in an identical position during the reference period, the use of that period to calculate the fishing effort has the effect of perpetuating the transitional measures and, in consequence, of discriminating on grounds of nationality.
Kuna liikmesriigid ei olnud võrdlusperioodil identses olukorras, põlistab püügikoormuse arvutamisel kõnealuse võrdlusperioodi kasutamine üleminekumeetmed ja kujutab seega endast diskrimineerimist riikkondsuse alusel.
Secondly, the establishment of the biologically sensitive area and the procedure for the calculation of the maximum permissible fishing effort in that area discriminate against the Spanish fleet and show an intention to continue to apply measures similar to those applied to the former Irish Box, which were also discriminatory in regard to the Spanish fleet.
Teiseks on bioloogiliselt tundliku piirkonna määratlemine ning selle piirkonna maksimaalse aastase püügikoormuse arvutamise korra kehtestamine Hispaania laevastiku suhtes diskrimineerivad ja toovad ilmsiks püüde jätkata selliste meetmete kohaldamist, mis kehtisid endise Irish Box’i suhtes ning olid samuti Hispaania laevastiku suhtes diskrimineerivad.
The reason given in the seventh recital in the preamble to Regulation No 1954/2003 for the delimitation of that area — namely, the existence in the area of a high concentration of juvenile hake — in fact merely serves to justify the continuance of those discriminatory measures.
Määruse nr 1954/2003 põhjenduses 7 esitatud põhjus sellise piirkonna piiritlemiseks ehk merluusi noorvormide rohke esinemine vastavas piirkonnas, õigustab tegelikkuses üksnes diskrimineerivate meetmete säilitamist.
The Council states that the limitation of the fishing effort is a measure intended to limit the number of days on which certain ships fish in particular waters, with a view to conserving fisheries resources and also to make more efficient the catch limitations laid down for certain stocks of fish.
Nõukogu toob esile, et püügikoormuse piiramine on meede, mille eesmärk on piirata teatavate laevade kalastuspäevi kindlaksmääratud vetes eesmärgiga panustada kalavarude kestvuse tagamisse ja tõhustada teatavatele kalavarudele kehtivaid püügipiiranguid.
It argues that the limitation of the fishing effort on the basis of the effort carried out by each national fleet in each area and for each fishery in the period from 1998 to 2002, as laid down in Regulation No 1954/2003, applies to all Community fishing vessels regardless of nationality, with the result that there is no overt discrimination based on nationality.
Nõukogu väidab, et määruses nr 1954/2003 ette nähtud püügikoormuse piiramine, mis lähtub iga liikmesriigi laevastiku poolt iga kalastuspiirkonna ja kalapüügiliigi kohta ajavahemikul 1998–2002 kasutatud püügikoormusest, kohaldub kõigile ühenduse kalalaevadele nende riikkondsusest sõltumata, nii et ei esine ilmset diskrimineerimist riikkondsuse alusel.
Although all covert forms of discrimination are also prohibited, the Council argues that account must nevertheless be taken of the caselaw to the effect that a measure will not be regarded as discriminatory unless it is arbitrary, that is, devoid of adequate justification and not based on objective criteria (Case 106/81 Kind v EEC [1982] ECR 2885, paragraph 22; Case 179/84 Bozzetti [1985] ECR 2301, paragraph 34; and Case C-353/92 Greece v Council [1994] ECR I-3411, paragraph 25).
Ehkki ka kõik varjatud diskrimineerimise vormid on keelatud, peab nõukogu arvates siiski arvestama kohtupraktikaga, mille kohaselt tuleb meedet pidada diskrimineerivaks üksnes juhul, kui see on omavoliline, st põhjendamatu ega tugine objektiivsetel kriteeriumidel (15. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 106/81: Kind vs. EMÜ, EKL 1982, lk 2885 aasta otsus kohtuasjas 179/84: Bozzetti, EKL 1985, lk 2301, punkt 34, ja 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-353/92: Kreeka vs. nõukogu, EKL 1994, lk I-3411, punkt 25).
However, the criterion used in the present case to limit the fishing effort — namely, the effort deployed in a recent earlier period — is fully justified, appropriate and proportionate to the objective sought.
Käesolevas asjas püügikoormuse piiramiseks kasutatud kriteerium, nimelt hiljutisel ajavahemikul kasutatud püügikoormus, on taotletava eesmärgi suhtes täiesti põhjendatud, sobiv ja proportsionaalne.
In addition, in the Council’s view, the applicant does not show that the limitations on the fishing effort laid down in Regulations Nos 685/95 and 2027/95 were more strict than those imposed on the other Member States; nor does it show that, in the absence of those limitations, the effort exerted by the Spanish ships would have been greater than that actually exerted during the period from 1998 to 2002.
Lisaks ei ole hageja nõukogu väitel tõendanud seda, et määrustega nr 685/95 ja nr 2027/95 tema suhtes kehtestatud püügikoormuse piirangud olid rangemad kui teistele liikmesriikidele kehtestatud piirangud, ega ka seda, et selliste piirangute puu -dumisel oleks Hispaania kalalaevade püügikoormus olnud ajavahemikul 1998–2002 tegelikult kasutatud püügikoormusest suurem.