natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission was therefore not obliged to refer to the Customs Committee or the Association Council.
Seetõttu ei olnud komisjon kohustatud pöörduma tollikomitee või assotsiatsiooninõukogu poole.
Consequently, this ground of appeal should be rejected as unfounded.
Järelikult tuleb see õigusväide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
The legal basis for that body to act on the initiative of the Commission would have to be Article 52(2) of Decision No 1/95, under which the Parties are to consult within the Committee on any point relating to the implementation of the Decision which gives rise to a difficulty for either of them.
Selle organi töölerakendamiseks komisjoni initsiatiivil oleks tulnud rakendada otsuse nr 1/95 artikli 52 lõiget 2, mille kohaselt arutavad lepingupooled komitees läbi kõik küsimused, mis puudutavad selle otsuse rakendamist ning tekitavad ühe lepingupoole jaoks raskusi.
If such difficulties had arisen, that committee would have been competent to formulate appropriate recommendations to the Association Council with a view to ensuring the proper functioning of the Customs Union.
See komitee oleks otsuse nr 1/95 artikli 52 lõike 1 kohaselt pädev andma assotsiatsiooninõukogule soovitusi tolliliidu nõuetekohaseks toimimiseks.
However, there were obviously no indications of any great difficulties.
Siiski ei olnud ilmselgelt olemas mingeid viiteid, mis osutanuks märkimisväärsetele raskustele.
On the contrary, it must be assumed that, in view of the willingness of the Turkish authorities to cooperate, recourse to those bodies was neither necessary nor justified.
Pigem tuleb lähtuda sellest, et Türgi ametiasutuste koostöövalmidust arvesse võttes ei olnud nende organite kokkukutsumine nõutav ega õigustatud.
Seventh ground of appeal: failure to take into account a legitimate interest of the appellant in relation to A.TR.1 movement certificate D 437214
Seitsmes õigusväide: apellatsioonkaebuse esitaja sertifikaadiga A.TR.1. WVB D 437214 seotud õigustatud huvi tunnustamata jätmine
Accordingly, in paragraph 239 of the contested judgment, the Court found,
Nii on Esimese Astme Kohus vaidlustatud otsuse punktis 239 õigesti tuvastanud, et
In so far as the appellant obviously relies, in connection with its seventh ground
Selles osas, milles apellatsioonkaebuse esitaja tugineb seitsmenda õigusväite
59 — Point 240 of the appeal.
59 – Apellatsioonkaebuse punkt 240.
60 — See above, point 148.
60 – Vt eespool ettepaneku punkt 148.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P of appeal, on the three-year period under Article 221(3) of the CCC 61 in order to avoid
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-204/07 P puhul ilmselgelt ühenduse tolliseadustiku artikli 221 lõikes 3 sätestatud kolmeaastasele aegumistähtajale, 61 hoidmaks kõrvale imporditollimaksude tasumise kohustusest, tuleb vastata, et see väide tugineb ühenduse õiguse ebaõigele tõlgendamisele.
This case concerns two different types of procedure with differing formal and substantive requirements which must be examined independently of each other.
tegemist kahe erineva menetlusliigiga, millel on erinevad formaalsed ja materiaalsed tingimused ning mida tuleb teineteisest sõltumatult kontrollida.
63 its obligation to pay import duties, that argument must be answered by pointing out that it is founded on an incorrect interpretation of Community law.
63Selles mõttes tuleb hüpoteetilised kaalutlused nimetatud sätte võimaliku rakendatavuse kohta Esimese Astme Kohtu teistsuguse otsuse korral tagasi lükata kui tähtsusetud.
On the one hand, it fails to take into account the fact that this case concerns the remission or repayment of duties pursuant to Article 239 of the CCC and not, as probably assumed by the appellant, the waiver of subsequent entry in the accounts under Article 220(2)(b) of the CCC, to which Article 221(3) of the CCC is applicable. 62
Esiteks jätab see väide tähelepanuta asjaolu, et käesolevas õigusvaidluses on tegemist ühenduse tolliseadustiku artikli 239 kohase imporditollimaksude vähendamise või tagasimaksmisega, mitte aga ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b kohase tollivõlast tuleneva maksusumma kohta tehtava järelarvestuskande arvestamata jätmisega – nagu arvab apellatsioonkaebuse esitaja –, millele kohaldub ühenduse tolliseadustiku artikli 221 lõige 3.
61 — In point 254 of its appeal, the appellant refers to the ‘threeyear period under Article 218(3) of the CCC’, which, however, contrary to what the appellant suggests, is not a limitation period.
61 – Oma apellatsioonkaebuse punktis 254 viitab apellatsioonkaebuse esitaja ühenduse tolliseadustiku artikli 218 lõikes 3 sätestatud 3-aastasele tähtajale, mille puhul ei ole erinevalt tema poolt väidetust siiski tegemist aegumistähtajaga.
On the contrary, that provision lays down a specific period within which the amount resulting from the customs debt must be entered in the accounts.
See säte kehtestab hoopis spetsiaalse tähtaja, mille jooksul määratakse tollivõla tekkimisel tasumisele kuuluvate tollimaksude täpne summa.
It applies to cases other than the normal case of incurrence of the customs debt and thus applies also to the postclearance recovery of duties under Article 220 of the CCC, to which the appellant refers (see Alexander, S., Zollkodex, cited above, footnote 10, Article 218, paragraph 6).
See säte kehtib muudel kui tollivõla tekkimise tavajuhtudel ja seega ka ühenduse tolliseadustiku artikli 220 kohasel tollimaksu tollivormistusjärgsel sissenõudmisel, mida apellatsioonkaebuse esitaja ilmselgelt silmas pidas (vt Alexander, S., Zollkodex, viidatud eespool 10. joonealuses märkuses, artikkel 218, punkt 6).
On the other, these considerations are based on the legally incorrect view that the Court of First Instance should have annulled the contested decision on procedural grounds.
Teiseks rajanevad need väited õiguslikult ekslikul seisukohal, et Esimese Astme Kohus oleks pidanud vaidlustatud otsuse formaalsetel põhjustel tühistama.
However, as the Court correctly explained in paragraph 133 of the contested judgment, even partial annulment could only have led to the adoption of another decision identical in substance.
Nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud otsuse punktis 133 õigesti selgitas, oleks ka vaidlustatud otsuse osaline tühistamine võinud kaasa tuua sisult identse uue otsuse tegemise.
It is admittedly true that, as held by the Court in paragraph 128 of the contested judgment, the Commission was not in a position properly to conclude, at the time of the adoption of the contested decision, that is, on 18 December 2002, in view of the unclear statements of the Turkish authorities, that certificate D 437214 had been forged.
Küll vastab küll tõele see – nagu Esimese Astme Kohus on vaidlustatud otsuse punktis 128 tuvastanud –, et komisjon ei saanud enne vaidlustatud otsuse vastuvõtmist, st enne 18. detsembrit 2002 teha Türgi ametiasutuste ebaselgete tunnistuste tõttu õiguspäraselt otsust, et sertifikaat D 437214 on võltsitud.
Nevertheless, that conclusion ultimately proved to be objectively correct, as the Turkish authorities’ letter of 22 August
Siiski osutus see järeldus lõppkokkuvõttes objektiivselt õigeks, nagu seda lõpuks kinnitas Türgi ametiasutuste 22. augusti 2003. aasta kiri.
The latter assumes that subsequent entry in the accounts pursuant to Article 220 of the CCC, following a decision (favourable to the person liable) on the remission or repayment of import duties pursuant to Article 239 of the CCC, is possible only where the customs duty again becomes payable pursuant to Article 242 of the CCC because, for example, the remission or repayment was made in error.
Viimase autor lähtub sellest, et ühenduse tolliseadustiku artikli 220 kohane tollimaksu tollivormistusjärgne sissenõudmine tuleb pärast ühenduse tolliseadustiku artikli 239 kohase imporditollimaksude vähendamise või tagastamise otsuse tegemist (maksu tasumise eest vastutava isiku kasuks) kõne alla üksnes siis, kui taastub esialgne ühenduse tolliseadustiku artikli 242 kohane tollivõlg, näiteks siis, kui tollimaksu on vähendatud või vastav tollimaksu summa on tagasi makstud ekslikult.
However, such a set of circumstances clearly does not exist in this case, since the Commission’s decision was not preceded by a favourable decision on remission or repayment pursuant to Article 239 of the CCC in respect of the movement certificates at issue.
Selliseid asjaolusid käesolevas kohtuasjas siiski ilmselgelt ei esine, kuna enne komisjoni otsust ei langetatud seoses vaidlusaluste kaupade liikumissertifikaatidega ühenduse tolliseadustiku artikli 239 alusel mingit soodustavat otsust vähendamise või tagastamise kohta.
Nor do the circumstances exist in which, in the view of Huchatz, W., Lehrbuch des Europäischen Zollrechts, cited above (footnote 10), pp. 379, 380, subsequent entry in the accounts pursuant to Article 220 of the CCC is, in general, considered a possibility.
Samuti ei esine asjaolusid, mille puhul võiks üldse kõne alla tulla – nagu arvab Huchatz, W., Lehrbuch des Europäischen Zollrechts, viidatud eespool 10. joonealuses märkuses, lk 379, 380 – ühenduse tolliseadustiku artikli 220 kohane tollimaksu tollivormistusjärgne sissenõudmine.
That is the case, first, where the amount of duty was not entered in the accounts by the administration within the time limits for entry in the accounts laid down in Art -icles 218 and 219 of the CCC; second, where the amount of duty was entered in the accounts at a level lower that the amount legally owed.
Sellega on esiteks tegemist juhtudel, mil haldusasutused ei ole maksusumma arvestuskannet teinud ühenduse tolliseadustiku artiklites 218 ja 219 seatud tähtaegade jooksul.
63 — See Alexander, S. Zollkodex, cited above (footnote 10), Before Article 220, paragraph 8, who draws attention to the differing requirements of remission or repayment under the second indent of Article 239(1) of the CCC and waiver of postclearance recovery under Article 220(2)(b) of the CCC. This circumstance requires parallel procedures to be carried out.
Teiseks kohaldatakse seda siis, kui kanne on tehtud tollivõla tekkimisel seaduse alusel tasumisele kuuluva tollimaksu summast väiksema summa kohta.
2003 eventually confirmed.
KOMISJON otsuse tegemise.
As the appellant itself acknowledges in points 257 and 258 of the grounds of its appeal, traders’ confidence in the validity of import licences which subsequently prove to be forged is not, as a rule, protected by Community law, but is a general commercial risk.
Nagu apellatsioonkaebuse esitaja oma apellatsioonkaebuse põhjenduse punktides 257 ja 258 ise tunnistab, ei ole ettevõtjate usaldus hiljem võltsituks osutuvate impordisertifikaatide kehtivuse suhtes reeglina ühenduse õigusega kaitstud, vaid see loetakse tavalise ettevõtlusriski alla kuuluvaks.
65In Article 904(c) of the CCC implementing regulation, the Community legislature has already made a clear assessment of risks, by which the Community judicature is bound when interpreting Community law.
65Ühenduse seadusandja on ühenduse tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 904 punktis c juba teinud selge riskikaalutluse, millega ühenduse kohtud on ühenduse õiguse tõlgendamisel seotud.
In so far as the appellant infers from the caselaw that the Commission should have carried out a balancing of fairness and risk, it specifically cannot base its claim on the caselaw which it cites for that purpose.
Kuigi apellatsioonkaebuse esitaja tuletab ühenduse kohtute praktikast, et komisjon oleks pidanud läbi viima õigluse ja riski üldise kaalutlemise, ei saa ta enda viidatud kohtupraktikale tugineda.
In the Bonn Fleisch case 66 cited by it, there was misconduct both on the part of the Member State’s customs authorities and on the part of the Commission in discharging their duties of care, any indication of which is absent in this case.
Tema viidatud kohtuotsuses Bonn Fleisch 66leidsid aset nii liikmesriigi tolliasutuste kui ka komisjoni rikkumised oma hoolsuskohustuse täitmisel, millega ei ole aga tegemist käesolevas asjas. 67
As the Court noted in paragraph 295 of the contested judgment, the Commission had not, in the contested decision, expressed its view on the issue of the appellant’s due care or negligence.
Nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud otsuse punktis 295 tõdes, ei väljendanud komisjon vaidlustatud otsuses arvamust hageja hoolsuse või hooletuse kohta.
On that basis, the Court concluded that the appellant’s plea that there was no obvious negligence on its part was of no consequence and should therefore be rejected.
Selle põhjal otsustas kohus, et apellatsioonkaebuse esitaja väide, et puudus hageja ilmne hooletus, on ainetu ning tuleb seega tagasi lükata.
In so far as the appellant submits that the Court erroneously omitted, in that respect, to carry out a balancing of fairness and risk, its argument cannot be accepted, since the Court was not in any way legally obliged to do so.
Kuivõrd apellatsioonkaebuse esitaja väidab, et Esimese Astme Kohus jättis vääralt õigluse ja riski kaalutlemata, ei saa tema väitega nõustuda, sest Esimese Astme Kohus ei olnud mingil juhul kohustatud seda tegema.
Consequently, this ground of appeal also should be rejected as manifestly unfounded.
Järelikult tuleb ka see õigusväide tagasi lükata kui ilmselgelt põhjendamatu.
64 — Case 117/81 Geist v Commission [1983] ECR 2191, paragraph 7; Case T-43/90 Díaz García v Parliament [1992] ECR II-2619, paragraph 54; Case T-261/97 Orthmann v Commission [2000] ECR-SC I-A-181 and II-829, paragraphs 33 and 35, and Case T-16/02 Audi v OHIM [TDI] [2003] ECR II-5167, paragraphs 97 and 98.
64 – Euroopa Kohtu 6. juuli 1983. aasta otsus kohtuasjas 117/81: Geist vs. komisjon (EKL 1983, lk 2191, punkt 7); Esimese Astme Kohtu 18. detsembri 1992. aasta otsus kohtuasjas T-43/90: Díaz García vs. parlament (EKL 1992, lk II-2619, punkt 54); 20. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas T-261/97: Orthmann vs. komisjon (EKL AT 2000, lk I-A-181 ja II-829, punktid 33 ja 35) ning 3. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T-16/02: Audi/HABM [TDI] (EKL 2003, lk II-5167, punktid 97 ja 98).
65 — See above, points 70 and 112 to 115.66 — Cited in footnote 23, paragraphs 115 to 117.67 — See above, points 163 and 169.68 — Cited in footnote 24.
65 – Vt eespool ettepaneku punktid 70 ja 112–115.66 – Viidatud eespool 23. joonealuses märkuses, punktid 115–117.67 – Vt eespool ettepaneku punktid 163 ja 169.68 – Viidatud eespool 24. joonealuses märkuses.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P provisions laid down by the rules in force as far as his customs declaration is concerned. 72
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-204/07 P
What is at issue between the parties to these proceedings is essentially the concept of ‘error’, in relation to which the appellant assumes the existence of such an error in this case.
Kohtuvaidluse poolte vahel on peamiselt vaieldav vea mõiste, kusjuures apellatsioonkaebuse esitaja lähtub selle tingimuse olemasolust käesoleval juhul.
It complains that the Court failed to take into account the active involvement of the Turkish authorities in the issuing and use of the 32 A.TR.1 certificates in question here.
Ta heidab Esimese Astme Kohtule ette, et too jättis tähelepanuta Türgi tolliasutuste aktiivse kaasabi kõnealuse 32 sertifikaadi A.TR.1 väljastamisel ja kasutamisel.
By its ninth ground of appeal, the appellant alleges an infringement of Article 220(2)(b) of the CCC, which, for reasons connected with the protection of legitimate expectations and legal certainty, limits subsequent entry in the accounts (post-clearance recovery).
Üheksanda õigusväitega toob apellatsioonkaebuse esitaja välja rikkumise ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b osas, mis piirab järelarvestuskande tegemist õiguspärase ootuse kaitse ja õiguskindluse põhimõtte alusel.
69That provision is intended to protect the legitimate expectation of the person liable that all the information and criteria on which the decision to recover or not to recover duties is based are correct. 70
69Nimetatud sätte eesmärk on kaitsta tollivõla tasumise eest vastutava isiku õiguspärast ootust kõikide selliste tegurite põhjendatuse osas, mida kasutati tollimaksu summa kohta järelarvestuskande tegemise või tegematajätmise otsuses. 70
For both legal and factual reasons, that argument cannot be accepted.
Seda väidet ei saa õiguslikest ja faktilistest põhjustest tulenevalt toetada.
Under that provision, waiver of postclearance recovery by the national authorities is subject to three cumulative conditions.
Selle sätte kohaselt ei tohi siseriiklikud ametiasutused võlgnetavat maksu tollivormistusjärgselt sisse nõuda üksnes siis, kui on kumulatiivselt täidetud kolm tingimust.
Provided that those three conditions are fulfilled, the person liable is entitled to waiver of postclearance recovery.
Kui need tingimused on täidetud, on maksu tasumise eest vastutaval isikul õigus taotleda tollimaksu tollivormistusjärgselt sissenõudmata jätmist.
71First, noncollection of the duties must have been as the result of an error made by the competent authorities.
71Esiteks peab sissenõudmata jätmine tuginema pädevate ametivõimude veale.
Second, the nature of their error must be such that it could not reasonably be detected by the person liable acting in good faith, despite his professional experience and the diligence shown by him.
Teiseks peab see viga olema selline, mida heauskne maksukohustuslane ei saanud mõistlikult avastada vaatamata oma ametialasele kogemusele ja hoolsusele, millega ta pidi toimima.
First, it should be noted that the presentation in good faith of forgeries of official documents, which is possible, in particular, in the case of preference certificates, cannot, in law, result in an ‘error’ within the meaning of Article 220(2)(b) of the CCC.
Kõigepealt tuleb silmas pidada, et ametlike dokumentide võltsingute heauskne esitamine, mis on eriti tõenäoline soodustõendite puhul, ei ole õiguslikult käsitletav veana ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b mõttes.
73 The Court’s caselaw requires, in order for such an ‘error’ to be assumed, an act attributable to the
73Euroopa Kohtu praktika nõuab sellise vea tunnustamiseks tolliasu-
69 — Case C-187/91 Belovo [1992] ECR I-4937, paragraph 14, and Case 210/87 Padovani [1988] ECR 6177, paragraph 6.
69 – Euroopa Kohtu 16. juuni 1992. aasta otsus kohtuasjas C-187/91: Belovo (EKL 1992, lk I-4937, punkt 14) ja 5. oktoobri 1988. aasta otsus kohtuasjas 210/87: Padovani (EKL 1988, lk 6177, punkt 6).
70 — Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 19, and Case C-251/00 Ilumitrónica [2002] ECR I-10433, paragraph 39.
70 – Eespool 11. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Mecanarte, punkt 19, ja 14. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-251/00: Ilumitrónica (EKL 2002, lk I-10433, punkt 39).
72 — Hewlett Packard France, cited in footnote 71, paragraph 13; Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 83; Case C-370/96 Covita [1998] ECR I-7711, paragraphs 25 to 28; and Case C-30/00 William Hinton & Sons [2001] ECR I-7511, paragraphs 68, 69, 71 and 72. 73 — To that effect also Alexander, S., Zollkodex, cited above (footnote 10), Article 220, paragraphs 18 and 65.
72 – Eespool 71. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Hewlett Packard France, punkt 13; eespool 13. joonealuses märkuses viidatud 14. mai 1996. aasta otsus kohtuasjas Faroe Seafood jt, punkt 83; 26. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-370/96: Covita (EKL 1998, lk I-7711, punktid 25–28) ning 11. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-30/00: William Hinton & Sons (EKL 2001, lk I-7511, punktid 68, 69, 71 ja 72). 73 – Vt selles osas ka Alexander, S., Zollkodex, viidatud eespool 10. joonealuses märkuses, artikkel 220, punktid 18 ja 65.
71 — Case C-250/91 Hewlett Packard France [1993] ECR I-1819, paragraph 12; Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 84; and Case C-15/99 Sommer [2000] ECR I-8989, paragraph 35.
71 – Euroopa Kohtu 1. aprilli 1993. aasta otsus kohtuasjas C-250/91: Hewlett Packard France (EKL 1993, lk I-1819, punkt 12); eespool 13. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Faroe Seafood jt, punkt 84, ning 19. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-15/99: Sommer (EKL 2000, lk I-8989, punkt 35).
State do not enjoy any protection of legitimate expectations under that provision.
KOMISJON tuste tegevuse ning selle tegevuse ja vea vahelise põhjusliku seose olemasolu. 74
Taking that caselaw as a starting point, it is, in my view, reasonable to delimit the legal notion of ‘error’ in relation to that of ‘forgery’ in such a way that the former necessarily presupposes an act (even though an objectively incorrect one) on the part of the customs authorities within their sphere of competence, 75 whereas a forgery in principle implies a deliberate act on the part of unauthorised third parties.
Sellest kohtupraktikast lähtuvalt on minu arvates lubatav piiritleda vea mõistet võltsingu mõistest sel moel, et esimene nõuab tolliasutuste tegutsemist oma pädevuse piires (isegi kui see on objektiivselt ebaõige) 75, samas kui võltsing viitab päde- vust mitteomava kolmanda isiku tahtlikule teole 76.
76It is clear from this that both concepts are associated with fundamentally different situations.
Sellest nähtub, et nende mõistetega on seotud põhimõtteliselt erinevad asjaolud.
In accordance with the Court’s caselaw on the remission or repayment of import duties under Article 239 of the CCC, it is also acknowledged in the context of subsequent entry in the accounts that falsified preference certificates are part of the commercial risk and the importer himself must make the necessary arrangements in order to guard against that risk.
Kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga imporditollimaksude vähendamise või tagasimaksmise alal ühenduse tolliseadustiku artikli 239 alusel tunnustatakse ka ühenduse tolliseadustiku artikli 220 kohase järelarvestuskande tegemise puhul, et võltsitud soodustõendid kuuluvad ettevõtlusriskide hulka, mille ärahoidmiseks peab importija ise võtma tarvitusele vajalikud meetmed.
78The fact that the importer acts in good faith does not release him from his responsibility in relation to the settlement of the customs debt, since he is the person declaring the imported goods.
78 Asjaolu, et tegemist on heauskse importijaga, ei vabasta teda isiklikust vastutusest tollivõla tasumisel, sest ta on imporditud kauba deklareerija.
The importer himself must answer for payment of the duties and the regularity of the documents presented to the customs authorities, even if he is no longer able to pass on his loss.
Importija peab ise vastutama tollimaksude tasumise ja tema poolt tolliasutusele esitatud dokumentide nõuetele vastavuse eest, isegi kui ta ei saa oma kahjusid enam ära hoida.
79 The importer alone must therefore, in principle, be responsible for any insolvency resulting from the nonremission of duties.
79Tollimaksudest vabastamatajätmisest tuleneva võimaliku maksejõuetuse korral on seega põhimõtteliselt vastutav ainult importija ise.
Nor, in itself, is the extent of the debt whose remission is sought a factor capable of influencing the assess-
Tollivõla suurus, mille vähendamist taotletakse, ei ole sellisena samuti mingi kriteerium, mis võiks mõjutada vähenda-
Consequently, persons liable for customs duty who, in good faith, rely on forged preference certificates which were not issued by the competent authorities of a third
Järelikult ei tagata selle sätte alusel mingit õiguspärase ootuse kaitset tollimaksukohustuslastele, kes heauskselt tuginevad võltsitud soodustõenditele, mida ei ole väljastanud kolmanda riigi pädevad ametiasu-