natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That is the meaning of that procedure, as is apparent from the report of the Committee on the Rules of Procedure, the Verification of Credentials and Immunities on amendment of Rules 7 and 8 of the Parliament’s Rules of Procedure, concerning the verification of powers and the term of the parliamentary mandate and corresponding, respectively, to Rules 3 and 4 of the Parliament’s Rules of Procedure currently in force.
Selline on kõnealuse menetluse mõte, nagu nähtub parlamendi kodukorra, volituste kontrollimise ja immuniteetide komisjoni raportist Euroopa Parlamendi kodukorra artiklite 7 ja 8 muutmise kohta, mis puudutavad volituste kontrollimist ja parlamendiliikme ametiaega (A3-0166/94) ja mis vastavad praegu kehtiva Euroopa Parlamendi kodukorra artiklitele 3 ja 4.
Consequently, where, as in the present case, the Parliament finds that the appointment, by the competent national authority, of a Member of the Parliament, is contrary to Community law, it cannot validate that mandate, even if the national measure in question has been adopted by final judgment of a supreme court of the Member State concerned.
Järelikult, kui parlament tuvastab – nagu käesolevas asjas –, et parlamendiliikme määramine liikmesriigi pädeva ametivõimu poolt on vastuolus ühenduse õigusega, ei saa ta selle mandaadi kehtivust kinnitada, isegi mitte juhul, kui asjaomase liikmesriigi kõrgeim kohus võttis kõnealuse siseriikliku akti lõplikult vastu.
In short, in such a case, the Parliament has jurisdiction to verify compliance with the aforementioned Community principles and rules, in order to ensure the primacy of Community law by rendering in applicable national measures which conflict with it .
Sellises olukorras on parlamendil õigus kontrollida ühenduse eespool mainitud põhimõtete ja õigusnormide järgimist, et tagada ühenduse õiguse ülimuslikkus, muutes ühenduse õigusega vastuolus olevad siseriiklikud õigusaktid kohaldamatuks.
The Parliament cannot, in such a case, merely draw the Commission’s attention to a possible infringement of the 1976 Act, because that would put the Parliament under a duty to adopt a decision relating to the verification of credentials which would be incompatible with the 1976 Act, namely, in the present case, the confirmation of the applicant’s mandate, in infringement of Article 6 of the Act.
Parlament ei tohi sellisel juhul piirduda komisjoni tähelepanu juhtimisega 1976. aasta akti võimalikule rikkumisele, kuna see tähendaks, et parlamendil oleks kohustus teha 1976. aasta aktiga vastuolus olev volituste kontrollimise otsus, st käesolevas asjas hageja mandaadi kinnitamise otsus, mis rikuks kõnealuse akti artiklit 6.
Secondly, the Parliament maintains that the contested decision complies with Article 6 of the 1976 Act.
Teiseks väidab parlament, et vaidlustatud otsus on kooskõlas 1976. aasta akti artikliga 6.
It submits that the Italian system for electing Members of the European Parliament allows for the presentation of candidacies in several electoral constituencies.
Parlamendi sõnul võimaldab Itaalias kehtiv Euroopa Parlamendi liikmete valimise süsteem kandidatuuri ülesseadmist mitmes valimisringkonnas.
That opportunity may encourage candidates to reach agreements concerning the future parliamentary mandate which may be obtained after the elections.
Selline võimalus võib tekitada kandidaatidel huvi sõlmida kokkuleppeid tulevase parlamendiliikme mandaadi kohta, mis pärast valimisi võidakse saada.
However, such agreements do not only disregard the popular will expressed at elections, but also restrict the exercise by the elected candidates of their parliamentary mandate.
Sellised kokkulepped mitte ainult ei eira rahva poolt valimistel väljendatud tahet, vaid piiravad ka parlamendiliikme ülesannete täitmist valituks osutunud kandidaatide poolt.
It is therefore for the Parliament to ensure compliance with Community law and to prevent possible illegalities affecting the measures adopted by it .
Parlamendi kohustus on teostada järelevalvet ühenduse õiguse järgimise üle ja välistada võimalike rikkumiste mõju parlamendi õigusaktidele.
In the present case, the Parliament found that the Italian authorities had infringed Article 6 of the 1976 Act.
Käesoleval juhul tuvastas parlament 1976. aasta akti artikli 6 rikkumise Itaalia ametivõimude poolt.
The principle, enshrined in that provision, that the parliamentary mandate is to be exercised freely, is incompatible with the ascription of any legal force to agreements regarding performance of the parliamentary mandate.
Parlamendiliikme ülesannete täitmise kohta sõlmitud kokkulepete igasuguse õigusliku väärtuse tunnustamine on vastuolus parlamendiliikme vaba mandaadi põhimõttega, mis on selles artiklis sätestatud. Seega leidis Tribunale amministrativo regionale del Lazio oma otsuses õigesti, et A. Occhetto loobumine ei saanud tema kandidatuuri kunagi mõjutada.
On the other hand, the contrary judgment given by the Consiglio di Stato disregarded the scope of the free mandate principle .
Samas Consiglio di Stato vastupidine otsus eiras vaba mandaadi põhimõtte ulatust.
Thirdly, the Parliament considers that Rule 3(5) of the Parliament’s Rules of Procedure is a relevant provision for verifying the applicant’s credentials, since his appointment as Member of the Parliament arose because the competent Italian authorities took into account the validity of Mr Occhetto’s withdrawal declared on 7 July 2004.
Kolmandaks leiab parlament, et Euroopa Parlamendi kodukorra artikli 3 lõige 5 on hageja volituste kontrollimise seisukohast asjakohane säte, kuna tema määramine parlamendiliikmeks tuleneb asjaolust, et Itaalia pädevad ametivõimud pidasid A. Occhetto poolt 7. juulil 2004 väljendatud loobumist kehtivaks.
From the moment that the Parliament has validated a parliamentary mandate, such as that of Mr Occhetto in July 2006, it has the task, in the event that that nomination is withdrawn by the national authorities, of verifying whether that withdrawal complies with the rules laid down in the 1976 Act.
Alates hetkest, mil parlament on kinnitanud parlamendiliikme mandaadi kehtivust, nagu A. Occhetto puhul juulis 2006, on tal juhul, kui liikmesriigi ametivõimud tunnistavad selle parlamendiliikme mandaadi kehtetuks, kohustus kontrollida, kas selline kehtetuks tunnistamine järgib 1976. aasta aktis kehtestatud põhimõtteid.
Contrary to the applicant’s claim, this is not a case of termination of a parliamentary mandate, arising pursuant to national law, of which the Parliament need only take note .
Vastupidi hageja väidetele ei ole tegemist parlamendiliikme mandaadi kehtetuks tunnistamisega, mis toimub liikmesriigi õiguse alusel ja mille parlament peaks üksnes teadmiseks võtma.
If it were, the Parliament’s decision of 3 July 2006 on the validity of Mr Occhetto’s mandate would have no legal force.
Kui tegemist oleks sellise olukorraga, ei oleks parlamendi 3. juuli 2006. aasta otsusel A. Occhetto mandaadi kehtivuse kohta õiguslikku väärtust.
Such a restriction of the Parliament’s powers, in
Sellises olukorras võtaks
Therefore, the plea of illegality raised by the applicant against Rule 3(5) of the Parliament’s Rules of Procedure must be rejected, since that rule is consistent with Articles 6 and 12 of the 1976 Act.
Sel põhjusel tuleks hageja poolt Euroopa Parlamendi kodukorra artikli 3 lõike 5 suhtes esitatud õigusvastasuse väide tagasi lükata, kuna kõnealune säte on kooskõlas 1976. aasta akti artiklitega 6 ja 12.
The Parliament’s resolution on disputes concerning the validity of appointments in connection with the ‘tourniquet-system’ (see paragraph 46 above) cannot affect the foregoing considerations, since the Parliament also adopted, in that resolution, a position confirming observance of the free mandate principle, enshrined in Article 6 of the 1976 Act.
Parlamendi resolutsioon parlamendiliikmete mandaatide kehtivust puudutavate vaidluste kohta seoses „tourniquet-süsteemiga” (vt eespool punkt 46) ei sea kahtluse alla eeltoodud kaalutlusi, kuna parlament on selles resolutsioonis väljendanud ka seisukohta, mis kinnitab 1976. aasta akti artiklis 6 kehtestatud vaba mandaadi põhimõtte järgimist.
Likewise, in the contested decision, the Parliament did not infringe the principle of res judicata since, in recital O, it stated that the judgment of the Consiglio di Stato had that status.
Vaidlustatud otsuses ei rikkunud parlament ka kohtuotsuse seadusjõu põhimõtet, kuna otsuse põhjenduses O mainis ta, et Consiglio di Stato otsusel on seadusjõud.
Lastly, the Parliament considers that it was entitled to use the Statute for Members as a basis for the contested decision.
Viimaks leiab parlament, et ta tugines vaidlustatud otsuses õigesti parlamendiliikmete põhimäärusele.
That statute is a measure which has been adopted by the Community legislature since 2005, even though it will not come into force until 2009.
Põhimäärus on õigusakt, mille ühenduse seadusandja on pärast 2005. aastat vastu võtnud, kuigi see jõustub alles 2009. aastal.
The interpretation of Article 6 of the 1976 Act should therefore take account of the opinion already expressed by the Community legislature.
1976. aasta akti artikli 6 tõlgendamisel tuleb seega arvesse võtta ühenduse seadusandja poolt juba väljendatud arvamust.
Moreover, the Member States have the duty not to adopt national provisions which conflict with a provision of Community law which has already been adopted even though it has not yet entered into force.
Lisaks on liikmesriikidel kohustus mitte vastu võtta siseriiklikke õigusnorme, mis on vastuolus juba vastu võetud ühenduse õiguse sättega, isegi kui see säte ei ole veel jõustunud.
Mr Occhetto states that his withdrawal from the election, lodged at the National Electoral Office on 7 July 2004 (see paragraph 7 above), was effected pursuant to an electoral agreement, relating to the distribution of the seats won in the European elections by the ‘Società Civile — Di Pietro Occhetto’ list, entered into by the heads of the two components of that list, that is, by Mr Di Pietro and himself.
A. Occhetto kinnitab, et tema valituks osutumisest loobumine, mille ta esitas Itaalia valimiskomisjonile 7. juulil 2004 (vt eespool punkt 7), tulenes valimiskokkuleppest, mis käsitles Euroopa Parlamendi valimistel ühisnimekirja „Società Civile – Di Pietro Occhetto” poolt saadud mandaatide jaotust ja mille sõlmisid selle nimekirja moodustanud kahe erakonna juhid, st tema ise ja A. Di Pietro.
That is also clear from the statements made by the applicant and Mr Di Pietro in an action for compensation brought before the Tribunale civile di Roma (Rome Civil District
See nähtub muu hulgas ka ütlustest, mis hageja ja A. Di Pietro andsid kahju hüvitamise nõude raames, mille nad
Court) against Mr Occhetto seeking damages for the harm they allegedly suffered as a consequence of Mr Occhetto’s revocation of his withdrawal from appointment as Member of the Parliament .
MÄÄRUS 15.11.2007 – KOHTUASI T-215/07 R esitasid A. Occhetto vastu Tribunale civile di Romale (Rooma tsiviilkohus) ja millega nad taotlevad selle kahju hüvitamist, mis neile tekkis seetõttu, et A. Occhetto võttis oma parlamendiliikmeks nimetamisest loobumise tagasi.
In the same proceedings, Mr Occhetto brought a counterclaim, pleading the absolute nullity of his withdrawal which stemmed from an agreement which, he maintained, was unlawful and therefore void.
A. Occhetto esitas samas menetluses vastuhagi, milles palus tuvastada, et tema loobumine, mis tuleneb tema sõnul ebaseaduslikust ning seega tühisest kokkuleppest, on tühine.
Mr Occhetto states that, in fulfilment of that agreement, on 6 July 2004 he signed before a notary four declarations of withdrawal from appointment as Member of the Parliament, one of which was lodged with the competent Italian authorities on the following day.
A. Occhetto täpsustab, et kõnealust kokkulepet täites allkirjastas ta 6. juulil 2004 notari juuresolekul neli loobumist parlamendiliikmeks nimetamisest, sh loobumise, mille ta järgmisel päeval esitas Itaalia pädevatele ametivõimudele.
Those documents enabled Mr Di Pietro, the candidate elected in the two constituencies concerned, to become ‘master’ and ‘arbiter’ of the consequences of the exercise of his option, since he controlled the allocation of the second seat attributed to the list in question.
Need dokumendid võimaldasid A. Di Pietrol, kes osutus valituks mõlemas asjaomases valimisringkonnas, saada oma valikuõiguse tagajärgede „peremeheks” ja nende üle „otsustajaks”, kontrollides kõnealuse ühisnimekirja teise mandaadi jagamist.
According to Mr Occhetto, the agreement in question, which was designed to alter the order of the candidates on the list concerned, as it resulted from the votes of the electors, is unlawful and void.
A. Occhetto sõnul on kõnealune kokkulepe, mille eesmärk on muuta kandidaatide järjestust asjaomases nimekirjas, nii nagu see tuleneb valijate häältest, ebaseaduslik ja tühine.
Therefore, any withdrawal declared pursuant to such an agreement is also void.
Sellest lähtuvalt on tühine ka igasugune loobumine, mis on tehtud seda kokkulepet täites.
Furthermore, such a withdrawal infringes Article 3 of the additional protocol to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (ECHR), signed in Rome on 4 November 1950, under which the contracting parties are required to hold free elections ‘under conditions which will ensure the free expression of the opinion of the people in the choice of the legislature’, and also Article 4 of the 1976 Act.
Lisaks on selline loobumine vastuolus 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (EIÕK) lisaprotokolli artikliga 3, mille kohaselt on lepinguosalised kohustatud läbi viima vabu valimisi „tingimustel, mis tagavad rahva vaba tahteavalduse seadusandja valimisel”, ning 1976. aasta akti artikliga 4.
Such a withdrawal also infringes not only Mr Occhetto’s ‘passive electoral rights’ but also the ‘active electoral rights’ of the electors who voted for him.
Pealegi rikub niisugune loobumine mitte ainult A. Occhetto „passiivset valimisõigust”, vaid ka tema poolt hääletanud valijate „aktiivset valimisõigust”.
Mr Occhetto states that the argument that his withdrawal, since it was effected pursuant to an unlawful agreement, was absolutely null and void was not raised before the Italian administrative courts because it could not be examined by those courts.
A. Occhetto märgib, et argumenti, mis puudutab ebaseaduslikust kokkuleppest tuleneva loobumise täielikku tühisust, ei esitatud Itaalia halduskohtutes, kuna need kohtud ei saa seda küsimust arutada.
The Italian legal system provides for a division of powers between the administrative courts and the ordinary courts, and since the Consiglio di Stato is an
Itaalia kohtusüsteemis on pädevus jagatud
The Parliament was therefore entitled to adopt the contested decision, in the exercise of its own powers, recognised by the 1976 Act and by the Parliament’s Rules of Procedure.
Järelikult toimis parlament õigesti, kui ta võttis vaidlustatud otsuse vastu, teostades oma pädevust, mis talle on antud 1976. aasta akti ja Euroopa Parlamendi kodukorraga.
Indeed, it is the Parliament’s task to ensure that national procedures comply with the fundamental principles of a constitutional democracy.
Parlamendi kohustus ongi lõpuks tagada, et liikmesriikide menetlused on kooskõlas konstitutsioonilise demokraatia aluspõhimõtetega.
In that regard, it is apparent from the provisions of the 1976 Act and from the ECHR that the listing of candidates for election according to number of votes is inviolable and cannot be altered by private statements of intent.
Selles suhtes nähtub 1976. aasta akti ja EIÕK-i sätetest, et kandidaatide järjestamine saadud häälte arvu järgi on puutumatu ja seda ei saa muuta eraõiguslike tahteavaldustega.
Therefore, the only time at which the competent electoral authorities may take account of a possible withdrawal of the candidate placed in top position is when the procedure for proclaiming the elected candidates is commenced, since the candidate concerned is entitled to revoke any withdrawal effected previously or, if appropriate, to confirm it, even tacitly.
Ainus hetk, mil valimisküsimustes pädevad ametivõimud võivad esimesel järjekohal oleva kandidaadi võimalikku loobumist arvesse võtta, on kandidaatide valituks kuulutamise menetluse alustamise hetk, kuna asjaomasel kandidaadil on õigus varasem loobumine tagasi võtta või vajadusel seda kasvõi vaikivalt kinnitada.
To deny that power to the candidate, as the Consiglio di Stato did in its judgment (see paragraph 14 above), would mean that the withdrawal is not revocable even if it is the consequence of lack of consent or political or electoral haggling and fraud.
Kui eitada kandidaadil sellise õiguse olemasolu, nagu seda teeb Consiglio di Stato oma otsuses (vt eespool punkt 14), tähendab see, et loobumist ei ole võimalik tagasi võtta isegi juhul, kui see tuleneb nõusoleku andmise menetluse rikkumisest või poliitilisest või valimistega seotud kauplemisest või pettusest.
The aforementioned judgment of the Consiglio di Stato therefore infringed the ECHR and, following that judgment, Mr Occhetto brought an action before the European Court of Human Rights .
Consiglio di Stato eespool viidatud otsus rikkus seega EIÕK-i ja A. Occhetto esitas selle otsuse peale kaebuse Euroopa Inimõiguste Kohtule.
Finally, Mr Occhetto considers that the Parliament’s resolution on disputes concerning the validity of appointments in connection with the ‘tourniquet-system’, referred to by the applicant (see paragraph 46 above), is irrelevant, since that
A. Occhetto leiab lõpuks, et parlamendi resolutsioon parlamendiliikmete mandaatide kehtivust puudutavate vaidluste kohta seoses „tourniquet-süsteemiga”, millele hageja viitas (vt eespool punkt 46), ei ole asjakohane, kuna selles asjas oli tegemist
ORDER OF 15.11.2007 — CASE T-215/07 R particular case relates to events occurring within one political party and not, as in the present case, to an electoral list combining several political groups.
MÄÄRUS 15.11.2007 – KOHTUASI T-215/07 R sündmustega, mis leidsid aset ühe erakonna piires, mitte – nagu käesolevas asjas – erinevaid erakondi hõlmava valimisnimekirja piires.
Moreover, it is not a matter of a contractual agreement or of any pressure exerted on a candidate, but of a simple choice designed to ensure that the different components of the party concerned were represented broadly and evenly, without precluding the right of representation of any candidate, on the assumption that it was the same political programme which had been set out .
Lisaks ei olnud küsimus ei kokkuleppes ega mõnele kandidaadile avaldatavas surves, vaid pelgalt valikus, mille eesmärk oli tagada asjaomase erakonna huvigruppide ühtlane ja võrdne esindatus, välistamata ühegi kandidaadi esindusõigust, lähtudes põhimõttest, et väljendati sama poliitilist programmi.
Mr Occhetto therefore considers that the condition for establishing a prima facie case is not satisfied in this case .
Neil põhjustel leiab A. Occhetto, et fumus boni iuris’e tingimus ei ole käesolevas asjas täidetud.
It should be noted at the outset that, under the second subparagraph of Article 7(1) EC and the first paragraph of Article 189 EC, the Parliament exercises the powers conferred upon it by the Treaties and acts within the limits of those powers.
Kõigepealt tuleb meenutada, et vastavalt EÜ artikli 7 lõike 1 teisele lõigule ja EÜ artikli 189 esimesele lõigule toimib parlament talle lepingutega antud volituste piires.
Article 190(4) EC provides that the Parliament is to draw up a proposal for elections by direct universal suffrage in accordance with a uniform procedure in all Member States or in accordance with principles common to all Member States, and that the Council acting unanimously after obtaining the assent of the Parliament, which is to act by a majority of its component Members, is to lay down the appropriate provisions, which it is to recommend to Member States for adoption in accordance with the irrespective constitutional requirements .
EÜ artikli 190 lõige 4 näeb ette, et parlament koostab ettepaneku oma liikmete otsesteks ja üldisteks valimisteks ühtse menetluse kohaselt kõikides liikmesriikides või kõikidele liikmesriikidele ühistel põhimõtetel, ning et saanud nõusoleku parlamendilt, kes teeb otsuse oma liikmete häälteenamusega, määrab nõukogu ühehäälselt asjakohased sätted, mida ta soovitab liikmesriikidel vastu võtta kooskõlas nende põhiseadusest tulenevate nõuetega.
Those provisions were adopted by the 1976 Act, the first paragraph of Article 8 of which states that, subject to the provisions of that act, the electoral procedure is to be governed in each Member State by its national provisions.
Need sätted võeti vastu 1976. aasta aktiga, mille artikli 8 esimeses lõigus on ette nähtud, et kui kõnealuse akti muudest sätetest ei tulene teisiti, reguleeritakse igas liikmesriigis valimismenetlust siseriiklike õigusnormidega.
Therefore, in accordance with that article, the electoral procedure for electing Members of the Parliament which took place on 12 and 13 June 2004 was still governed, in each Member State, by the relevant national provisions, in the present case Italian Law No 18 of 24 January 1979 concerning the election of Italian representatives to the European Parliament (GURI No 29 of 30 January 1979, p. 947).
Seega vastavalt nimetatud artiklile reguleeriti 12. ja 13. juunil 2004 toimunud parlamendiliikmete valimiste menetlust igas liikmesriigis asjakohaste siseriiklike õigusnormidega, st käesoleval juhul Itaalia 24. jaanuari 1979. aasta seadusega nr 18 Itaalia esindajate valimise kohta Euroopa Parlamenti (GURI nr 29, 30.1.1979, lk 947).
In order to define the context of this dispute, it should be pointed out that Italian Law No 18 offers the opportunity to present a candidacy simultaneously in several electoral constituencies.
Selleks et täpsustada käesoleva kohtuvaidluse raamistikku, tuleb meenutada, et Itaalia seadus nr 18 annab võimaluse seada oma kandidatuur üles samal ajal mitmes valimisringkonnas.
That is how Mr Di Pietro was able to be a candidate on the ‘Società Civile — Di Pietro Occhetto’ list, in both the Italy South and Italy North-West constituencies.
Nii saigi A. Di Pietro kandideerida ühisnimekirjas „Società Civile – Di Pietro Occhetto” korraga nii Lõuna-Itaalia kui Loode-Itaalia valimisringkonnas.
As has already been pointed out, the list in question won two seats, one in each of those two constituencies.
Nagu juba märgiti, sai kõnealune nimekiri kaks mandaati, st ühe mandaadi kummaski valimisringkonnas.
Mr Di Pietro, who came out top in both constituencies, opted, on 6 July 2004, for the Italy South constituency seat and, on the same day, Mr Occhetto — who at the time also had a seat in the National Parliament — ‘irrevocably’ withdrew, before a notary, from appointment as Member of the European Parliament in both constituencies.
A. Di Pietro, kes sai mõlemas valimisringkonnas enim hääli, otsustas 6. juulil 2004 Lõuna-Itaalia valimisringkonna kasuks ja A. Occhetto, kellel tol hetkel oli ka Itaalia parlamendi liikme mandaat, loobus samal päeval notari juuresolekul „pöördumatult” Euroopa Parlamendi liikme mandaadist kummaski valimisringkonnas.
Following this development, on 12 November 2004 the National Electoral Office forwarded to the Parliament the official results of the European elections with the list of the elected candidates and their substitutes.
Selliste arengute tulemusena edastas Itaalia valimiskomisjon 12. novembril 2004 parlamendile Euroopa Parlamendi liikmete valimiste ametlikud tulemused koos valituks osutunud kandidaatide ja nende asendusliikmete nimekirjaga.
The National Electoral Office declared Mr Chiesa the elected candidate in the Italy North-West constituency and Mr Di Pietro in the Italy South constituency; the applicant became the first of the unelected candidates in the latter constituency.
Itaalia valimiskomisjon kuulutas G. Chiesa valituks Loode-Itaalia valimisringkonnas ja A. Di Pietro Lõuna-Itaalia valimisringkonnas, mistõttu hageja oli viimati mainitud valimisringkonnas esimene valimata jäänud kandidaat.
Mr Occhetto did not appear on the list in question.
A. Occhettot kõnealuses nimekirjas ei olnud.