natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The production of minutes of meetings by Chisso on 13 November 1998 cannot be characterised as the first written cooperation, since those documents are incomprehensible and make sense only by reference to the account of the facts first provided by Hoechst on 29 October 1998.
Vestluste protokollide esitamist Chisso poolt 13. novembril 1998 ei saa lugeda esimeseks kirjalikuks koostööks, kuna need dokumendid on arusaamatud ning omandavad tähenduse üksnes asjaolude kokkuvõtte abil, mille Hoechst esitas esimesena 29. oktoobril 1998.
The lack of probative force of the documents provided by Chisso is also apparent from the fact that the Commission considered it necessary to conduct a further hearing of Chisso’s employees on 9 December 1998.
Chisso esitatud dokumentide tõendusliku jõu puudumine nähtub ka asjaolust, et komisjon pidas vajalikuks Chisso töötajad 9. detsembril 1998 uuesti ära kuulata.
Furthermore, the minutes provided by Chisso refer to only some meetings in 1995 and 1996.
Chisso esitatud protokollid puudutavad üksnes aastatel 1995 ja 1996 toimunud mõningaid koosolekuid.
For the longer period from 1978 to 1994, Chisso did not submit any written document on 13 November 1998.
Pikema perioodi kohta, mis kestis 1978–1994, ei esitanud Chisso 13. novembril 1998 ühtegi kirjalikku dokumenti.
In addition, that ‘evidence’ is not used in the Decision to establish the activity of the cartel and is therefore not ‘decisive’.
Pealegi ei kasutata neid „tõendeid” otsuses kartelli tegevuse tõendamisel. Järelikult ei ole need „määravad”.
Hoechst emphasises, in that regard, that in a Commission internal memo of 9 November 1998, communicated in the context of access to the file, it is stated that Chisso’s lawyers ‘were the first to offer their cooperation and were then overtaken by subsequent events in which other undertakings provided useful information before them’.
Hoechst rõhutab siinkohal, et komisjoni 9. novembri 1998. aasta asutusesiseses memorandumis, mis tehti teatavaks toimikule juurdepääsu võimaldamisega, on märgitud, et Chisso advokaadid „pakkusid esimesena koostööd ning seejärel avastasid, et hilisemate sündmuste tõttu jõudsid teised ettevõtjad neist ette, esitades vajalikku teavet enne neid”.
Hoechst further submits that the Commission cannot criticise it on the ground that the explanations provided on the agreements differ on certain points from those used in the Decision and at the same time accept that the information provided by Chisso, which thereby obtained immunity, does not cover the entire infringement period or all the details of the cartel.
Hoechst lisab, et komisjon ei saa talle ette heita asjaolu, et kokkulepete kohta esitatud selgitused lahknevad teataval määral otsuses esitatud asjaoludest, ning samal ajal nõustuda sellega, et Chisso esitatud teave, mille eest ta sai kaitse trahvide eest, ei hõlma rikkumise kogu kestust ega kartelli kõiki üksikasju.
The Commission emphasises primarily, as regards its internal memo of 9 November 1998 on which Hoechst relies, that the Commission officials’ informal assessment at an early stage of the proceedings cannot prejudge the decision adopted by the Commission itself.
Komisjon rõhutab ennekõike oma 9. novembri 1998. aasta asutusesisese memorandumi kohta, millele Hoechst tugineb, et komisjoni ametnike poolt menetluse varajases staadiumis antud mitteametlik hinnang ei saa komisjoni otsust ette kindlaks määrata.
For the remainder, the Commission takes pains to correct the way in which Hoechst describes the course of the events in this case.
Ülejäänud osas soovib komisjon korrigeerida seda, kuidas Hoechst kirjeldab käesoleva juhtumi asjaolusid ajalises järjestuses.
First, as regards the meeting of 29 September 1998 — which concerned two cases, including the sorbates case, and which was held between 16.30 and 18.30 —, the Commission asserts that the lawyers were acting on behalf of Chisso, as may be seen from recital 4 to the Decision.
Mis puudutab esiteks 29. septembri 1998. aasta koosolekut – kus käsitleti kahte juhtumit, sealhulgas sorbaatide juhtumit, ja mis toimus 16.30–18.30 –, siis kinnitab komisjon, et advokaadid tegutsesid Chisso nimel, nagu nähtub otsuse põhjendusest 4.
The Commission observes, in that regard, that there are two internal memos relating to that meeting.
Komisjon meenutab siinkohal, et selle koosoleku kohta on kaks asutusesisest memorandumit.
As regards, the internal memo dated 2 October 1998, relating to a meeting on sorbic acid, the Commission states that the Commission’s then Deputy Director-General for Competition met Chisso’s lawyers between 16.30 and 17.30.
Mis puudutab 2. oktoobri 1998. aasta asutusesisest memorandumi sorbhapet käsitleva koosoleku kohta, siis märgib komisjon, et komisjoni konkurentsi peadirektoraadi tolleaegne peadirektori asetäitja kohtus Chisso advokaatidega 16.30–17.30.
The Commission also observes that that internal memo mentions the ‘company Chisso’.
Komisjon märgib samuti, et asutusesisene memorandum mainib „äriühingut Chisso”.
That proves that Chisso’s lawyers referred to their client by name.
See tõendab, et Chisso advokaadid nimetasid oma klienti nimepidi.
Had they not done so, the author of the memo would not have been made aware of the identity of that undertaking.
Kui nad ei oleks seda teinud, ei oleks memorandumi koostaja selle ettevõtja nime teadnud.
The fact that the internal memo of 2 October 1998 makes reference to an ‘undertaking unknown’ is not inconsistent.
Asjaolu, et 2. oktoobri 1998. aasta asutusesisene memorandum viitab „tundmatule ettevõtjale”, ei ole vastuoluline.
That indicates solely the reference under which the meeting with the lawyers had been agreed.
See näitab üksnes seda, millises küsimuses oli koosolek advokaatidega kokku lepitud.
Furthermore, the fact that that memo mentions another undertaking involved in the context of another procedure is a mere typographical error.
Asjaolu, et selles memorandumis nimetatakse ühte teist ettevõtjat, kes on seotud ühe teise menetlusega, on lihtsalt trükiviga.
The undertaking referred to was really Chisso.
Ettevõtja, keda silmas peeti, oli tegelikult Chisso.
As regards the internal memo dated 1 October 1998 (which covers two cases, including the sorbic acid case), the Commission emphasises that two officials joined the meeting from 17.30.
1. oktoobri 1998. aasta asutusesisese memorandumi kohta (mis käsitleb kahte juhtumit, sealhulgas sorbhappe juhtumit) rõhutab komisjon, et kaks ametnikku saabusid koosolekule kell 17.30.
The explanation for the fact that that internal memo mentions that the undertaking wishing to provide information on a cartel in the sorbates sector was not identified lies in the fact that Chisso was not named before the two officials concerned, one of whom is the author of the internal memo.
Asjaolu, et kõnealuses asutusesiseses memorandumis on märgitud, et sorbaatide valdkonnas tegutseva kartelli kohta teavet anda sooviva ettevõtja nime ei avaldata, on põhjendatav sellega, et Chissot ei nimetatud nende kahe ametniku juuresolekul, kellest üks on asutusesisese memorandumi koostaja.
Second, it is incorrect to assert that Hoechst described the main aspects of the sorbates cartel at the meeting of 29 October 1998.
Teiseks on vale väita, et Hoechst kirjeldas 29. oktoobri 1998. aasta koosolekul sor -baadikartelli peamisi aspekte.
Hoechst itself stated in a letter of 27 October 1998, moreover, that it proposed a ‘first discussion designed to clarify the other details’.
Hoechst ise täpsustas 27. oktoobri 1998. aasta kirjas, et tegemist oli „esmase aruteluga, mille eesmärk oli muude üksikasjade täpsustamine”.
According to the Commission’s internal memo of 6 November 1998, Hoechst stated at the beginning of the meeting that it needed more time to obtain information in sufficient detail, in order to supply full information.
Komisjoni 6. novembri 1998. aasta asutusesisese memorandumi kohaselt teatas Hoechst juba koosoleku alguses, et tal on vaja rohkem aega piisavalt üksikasjalike andmete hankimiseks, selleks et esitada täielikku teavet.
The information provided by Hoechst at that meeting of 29 October 1998 was very general and the facts were described in very vague terms.
Teave, mille Hoechst esitas 29. oktoobri 1998. aasta koosolekul, oli väga üldine, ja asjaolusid kirjeldati ebaselges sõnastuses.
Furthermore, Hoechst mentioned half-yearly meetings at which no specific agreement had been concluded.
Lisaks mainis Hoechst iga poole aasta tagant toimunud koosolekuid, mille käigus ei sõlmitud ühtegi konkreetset kokkulepet.
It also referred to the informal and social nature of the meetings (recital 456 to the Decision).
Ta märkis ka, et koosolekud olid mitteametlikud ja sõbralikud (otsuse põhjendus 456).
In the relevant part of the section of the Decision devoted to the description of the events (recitals 79 to 251), the Commission did not refer once to the statements made by Hoechst on 29 October 1998.
Otsuses sisalduva faktide kokkuvõtte asjakohases osas (põhjendused 79–251) ei viidanud komisjon kordagi Hoechsti 29. oktoobri 1998. aasta avaldustele.
Hoechst’s comments concerning the agreements also differed considerably from the facts indicated in the Decision.
Hoechsti märkused kokkulepete kohta erinesid pealegi märkimisväärselt otsuses kirjeldatud asjaoludest.
Third, the Commission contends that Hoechst was not ready to cooperate fully until 19 March 1999.
Kolmandaks rõhutab komisjon, et Hoechst ei olnud 19. märtsini 1999 valmis täielikult koostööd tegema.
That is clear from the letters of 21 December 1998 and 28 January 1999 in which Hoechst informed the Commission that, owing to the criminal and civil proceedings pending in the United States, it had decided not to provide all the useful information at that time, or the documents or evidence of the cartel available to it.
See nähtub selgelt 21. detsembri 1998. aasta ja 28. jaanuari 1999. aasta kirjadest, milles Hoechst teavitas komisjoni, et Ühendriikides pooleliolevate kriminaal- ja tsiviilmenetluste tõttu otsustas ta sel hetkel mitte esitada kartelli kohta kogu vajalikku teavet, dokumente ja tõendeid, mis olid talle kättesaadavad.
In the letter of 19 January 1999, the Commission stated however that that attitude constituted a refusal to cooperate within the meaning of the 1996 Leniency Notice.
Ometi oli komisjon 19. jaanuari 1999. aasta kirjas täpsustanud, et selline hoiak kujutab endast koostööst keeldumist 1996. aasta koostööteatise tähenduses.
In acting as it did, Hoechst assumed the risk of being fined.
Nii käitudes pidi Hoechst arvestama sellega, et talle võidakse trahv määrata.
Contrary to what Hoechst appears to contend, the Commission emphasises that the failure to take the oral contributions into account was not inconsistent with the practice observed at the time.
Vastupidi sellele, mida näib väitvat Hoechst, rõhutab komisjon, et suuliste ütluste arvesse võtmata jätmine ei olnud vastuolus tollal järgitud praktikaga.
That practice changed only after the adoption of the 2002 Leniency Notice.
Praktika muutus alles pärast 2002. aasta koostööteatise vastuvõtmist.
Furthermore, as regards the objection relating to obstruction during the proceedings, the Commission emphasises that, in its letter of 29 March 1999, on which Hoechst relies, it stated that if Hoechst wished to benefit from the 1996 Leniency Notice it must at least provide information, documents or other evidence contributing to establishing the existence of the cartel.
Menetlust takistavat hoiakut puudutava etteheite kohta rõhutab komisjon, et 29. märtsi 1999. aasta kirjas, millele Hoechst viitab, täpsustas komisjon, et juhul kui Hoechst soovib tugineda 1996. aasta koostööteatisele, peab ta vähemalt esitama teavet, dokumente või muid tõendeid, mis aitavad kartelli olemasolu kinnitada.
Those words are the words of Section D, paragraph 2, first indent, of the 1996 Leniency Notice.
See sõnastus pärineb 1996. aasta koostööteatise D osa lõike 2 esimesest taandest.
The letter of 29 March 1999 therefore indicates that, in the Commission officials’ view, Hoechst did not thus far even fulfil the conditions of that first indent.
29. märtsi 1999. aasta kiri näitab seega, et kuni selle ajani ei täitnud Hoechst komisjoni ametnike arvates isegi esimeses taandes sisalduvaid tingimusi.
The minute drawn up by Hoechst’s lawyers of certain parts of the telephone conversation of 5 March 1999 with the Commission official responsible for the case does not indicate otherwise.
Midagi muud ei nähtu ka protokollist, mille Hoechsti advokaadid koostasid juhtumiga tegeleva komisjoni ametnikuga 5. märtsil 1999 peetud telefonivestluse teatavate osade kohta.
That does not constitute obstruction, but provides a true account of the situation in accordance with the 1996 Leniency Notice.
Tegemist ei ole menetluse takistamisega, vaid olukorra korrektse kajastamisega vastavalt 1996. aasta koostööteatisele.
Fourth, the Commission submits that it is incorrect to assert that Chisso handed over a small number of documents at the meeting of 13 November 1998.
Neljandaks teatab komisjon, et ei ole õige väita, et Chisso esitas 13. novembri 1998. aasta koosolekul vaid mõned üksikud dokumendid.
In the internal memo of 19 November 1998, the Commission refers to several documents relating to contacts between competitors in 1995 and 1996.
19. novembri 1998. aasta asutusesiseses memorandumis mainis komisjon mitut dokumenti, mis puudutasid konkurentidevahelist ühendusepidamist aastatel 1995 ja 1996.
Those documents are agenda of meetings and personal notes.
Need dokumendid olid koosolekute päevakorrad ja isiklikud märkmed.
Furthermore, Chisso submitted tables with the target prices agreed for the entire period of the cartel.
Lisaks esitas Chisso tabelid, mis sisaldasid andmeid kogu kartelli kestuse ajaks kokkulepitud piirhindade kohta.
That written evidence, which was also explained orally, assumed decisive importance for the Commission in the adoption of the Decision (recital 440 to the Decision), since, for the first time during the administrative procedure, they made it possible to prove the infringement, even though that evidence did not cover all the period found or all the details of the cartel.
Need kirjalikud tõendid, mille kohta anti ka suulisi selgitusi, olid otsuse vastuvõtmisel komisjoni jaoks määrava tähtsusega (otsuse põhjendus 440), kuna need võimaldasid esimest korda haldusmenetluse jooksul tõendada toimepandud rikkumist, kuigi tõendid ei hõlmanud kogu tuvastatud kestust ega kõiki kartelli üksikasju.
It cannot be inferred from the promise given to Chisso at that meeting to warn it that that undertaking did not yet satisfy the conditions to benefit from immunity.
Chissole selle koosoleku käigus antud lubadus tema hoiatamise kohta ei võimalda järeldada, et kõnealune ettevõtja ei täitnud tol hetkel veel trahvide eest kaitse saamise tingimusi.
The very most that can be inferred is that it was not certain that Chisso would obtain immunity on the basis of its acts of cooperation at that time.
Äärmisel juhul võib järeldada, et siis ei olnud veel kindel, et Chisso saab oma tolleaegse koostöö alusel kaitse trahvide eest.
On the other hand, it was not until 19 March 1999 that Hoechst provided the Commission with information that might be regarded as the beginning of effective cooperation.
Seevastu Hoechst esitas komisjonile teavet, mida võib pidada tegeliku koostöö alguseks, alles 19. märtsil 1999.
However, the written communication of 19 March 1999 does not contain a detailed description of the meetings and procedures of the cartel.
Siiski ei sisaldanud 19. märtsi 1999. aasta kirjalik teade kartelli koosolekute ja korralduse üksikasjalikku kirjeldust.
Hoechst did not provide those details until 28 April 1999, in answer to specific questions from the Commission.
Hoechst esitas need üksikasjad alles 28. aprillil 1999 vastuseks komisjoni täpsetele küsimustele.
It must be borne in mind that Section B of the 1996 Leniency Notice provides, among other conditions, that the undertaking which ‘is the first to adduce decisive evidence of the cartel’s existence’ (Section B(b) of the 1996 Leniency Notice) will benefit from a reduction of at least 75% of the fine or even from total exemption from the fine that would have been imposed if it had not cooperated.
Tuleb meenutada, et 1996. aasta koostööteatise B osa näeb muude tingimuste hulgas ette, et ettevõtja puhul, kes „esitab esimesena määravaid tõendeid kartelli olemasolu kohta” (1996. aasta koostööteatise B osa punkt b), vähendatakse trahvisummat, mis oleks talle määratud koostöö puudumisel, vähemalt 75%, kusjuures vähendus võib ulatuda trahvi täieliku määramata jätmiseni.
It follows from the very wording of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice that the ‘first’ undertaking is not required to have provided all the evidence proving all the details of the functioning of the cartel, but that it is sufficient for it to adduce ‘decisive evidence’.
Koguni 1996. aasta koostööteatise B osa punkti b sõnastusest nähtub, et „esimene” ettevõtja ei pea olema esitanud kõiki tõendeid kartelli toimimise kõikide üksikasjade kohta, vaid piisab, kui ta esitab määravaid tõendeid.
That text does not require that the evidence adduced is in itself ‘sufficient’ for the purpose of drafting a statement of objections, or indeed for the adoption of a final decision finding an infringement (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
Kõnealune säte ei nõua, et esitatud tõendid oleksid iseenesest „piisavad” vastuväiteteatise koostamiseks või isegi rikkumist tuvastava lõppotsuse vastuvõtmiseks (eespool punktis 118 viidatud 15. juuni 2005. aasta kohtuotsus Tokai Carbon jt vs. komisjon, punkt 362).
However, although the evidence referred to in Section B(b) of the 1996 Leniency Notice need not necessarily be sufficient in itself to establish the existence of the cartel, it must none the less be decisive for that purpose.
Kuigi 1996. aasta koostööteatise B osa punktis b nimetatud tõendid ei pea olema tingimata iseenesest piisavad, et tõendada kartelli olemasolu, peavad need siiski olema kartelli olemasolu tõendamisel määravad.
It must therefore not be simply an indication as to the direction which the Commission’s investigation should take but must be material which may be used directly as the principal evidence supporting a decision finding an infringement (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 493).
Seega ei tohi need olla üksnes komisjoni uurimist suunavad, vaid neile tõenditele peab olema võimalik tugineda kui rikkumist tuvastava otsuse aluseks olevale peamisele tõendusmaterjalile (eespool punktis 120 viidatud kohtuotsus BASF vs. komisjon, punkt 493).
It must be further emphasised that decisive evidence within the meaning of Section B(b) of the 1996 Leniency Notice may also be adduced orally (BASF v Commission, paragraph 120 above, paragraph 506).
Samuti tuleb rõhutada, et määravaid tõendeid 1996. aasta koostööteatise B osa punkti b tähenduses võib esitada ka suuliselt (eespool punktis 120 viidatud kohtuotsus BASF vs. komisjon, punkt 506).
Last, it must be borne in mind that the Commission has a certain discretion in determining whether the cooperation in question was ‘decisive’ in facilitating its task of finding the existence of an infringement and putting an end to it and it is only where it manifestly exceeds that discretion that it may be criticised (judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 362).
Lõpuks on kohane meenutada, et komisjonil on teatav kaalutlusruum, kui ta hindab seda, kas koostöö oli „määrav”, st kas see lihtsustas tema ülesannet rikkumine tuvastada ja lõpetada, ning et üksnes selle kaalutlusruumi ilmset ületamist saab vaidlustada (eespool punktis 118 viidatud 15. juuni 2005. aasta kohtuotsus Tokai Carbon jt vs. komisjon, punkt 362).
It is in the light of the foregoing considerations that the Court must examine whether, in this case, the Commission made a manifest error of assessment in finding that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence.
Eespool esitatud kaalutlusi silmas pidades tuleb uurida, kas käesoleval juhul tegi komisjon ilmse hindamisvea, kui ta leidis, et Chisso oli esimene ettevõtja, kes esitas määravaid tõendeid kartelli olemasolu kohta.
In that regard, it must be borne in mind that, at recital 440 to the Decision, the Commission states that ‘[a]t a meeting held on 13 November 1998, Chisso submitted an oral description of the cartel’s activities and provided documentary evidence’ and that it ‘considers that on that occasion Chisso was the first undertaking to adduce decisive evidence [of] the existence of the cartel which is found in this Decision’.
Selles suhtes tuleb esiteks meenutada, et otsuse põhjenduses 440 märgib komisjon, et „13. novembril 1998 toimunud koosolekul kirjeldas Chisso suuliselt kartelli tegevust ja esitas kirjalikke tõendeid” ning et komisjon „leiab, et seetõttu oli Chisso esimene ettevõtja, kes esitas määravaid tõendeid käesolevas otsuses tuvastatud kartelli olemasolu kohta”.
It follows that the Commission relied solely on the oral description of the cartel’s activities and on the documentary evidence provided at the meeting of 13 November 1998, and not later, in order to find that Chisso had been the first undertaking to adduce decisive evidence of the cartel’s existence.
Sellest järeldub, et komisjon tugines üksnes 13. novembri 1998. aasta koosolekul – mitte hiljem – kartelli tegevuse kohta esitatud suulisele kirjeldusele ja kirjalikele tõenditele, kui ta leidis, et Chisso oli esimene ettevõtja, kes esitas määravaid tõendeid kartelli olemasolu kohta.
Second, it must be observed that, at the meeting of 13 November 1998, Chisso provided a detailed oral description of the cartel’s activities.
Teiseks tuleb märkida, et 13. novembri 1998. aasta koosolekul esitas Chisso suuliselt kartelli tegevuse üksikasjaliku kirjelduse.
It follows from the minute of that meeting, drawn up by the Commission, that Chisso stated who were the participants in the cartel, the duration of the cartel, 19 dates of meetings and the places at which they were held, the object and the functioning of the cartel.
Selle koosoleku protokollist, mille koostas komisjon, nähtub, et Chisso teatas, kes olid kartelliosalised ja kaua kartell kestis, ning andis teada 19 koosoleku kuupäevad ja kohad ning kartelli eesmärgi ja toimimisviisid.
On the last two points, Chisso stated, in particular, that the undertakings concerned had concluded agreements on prices and volumes of sorbates and that, while the cartel was in force, they were aware that their activities were unlawful.
Viimase kahe teema kohta täpsustas Chisso, et asjaomased ettevõtjad olid sõlminud kokkuleppeid sorbaadi hinna ja koguste kohta ning et nad olid kartelli kestuse vältel teadlikud, et nende tegevus oli ebaseaduslik.
Chisso also described the method of fixing quotas and any problems encountered, the conduct of the meetings and the preparatory meetings between the Japanese producers, the names of Chisso’s employees who had participated in the meetings and the names of certain employees of the other undertakings concerned, the terms of the contacts between Hoechst and Daicel and the system of monitoring the meetings and the method of setting target prices.
Chisso esitas ka täpsemaid andmeid, mis puudutasid kvootide kindlaksmääramise meetodit ja võimalikke probleeme, koosolekute toimumist, Jaapani tootjate vahel peetud ettevalmistavate koosolekute käiku, koosolekutel osalenud Chisso töötajate ja mõnede teiste asjaomaste ettevõtjate teatavate töötajate nimesid, Hoechsti ja Daiceli vaheliste kontaktide sisu, järelevalve teostamise süsteemi koosolekute tulemuste rakendamise üle ning hindade kindlaksmääramise meetodit.
Third, it must be emphasised that, in addition to a detailed oral description of the cartel’s activities, Chisso also provided at the meeting of 13 November 1998 documentary evidence which is found in the case-file (156 pages in all).
Kolmandaks tuleb rõhutada, et lisaks kartelli tegevuse üksikasjalikule suulisele kirjeldusele esitas Chisso 13. novembri 1998. aasta koosolekul ka dokumentaalseid tõendeid, mis võeti uurimistoimikusse (kokku 156 lk).