natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Landfill options are o�en limited by space as well as by fears of soil and groundwater contamination and their impacts on human health.
Prügilate rajamist piiravad sageli ruumipuudus ja kartused pinnase ja põhjavee saastamise ja inimeste tervisele avalduva mõju pärast.
The current policy tools for dealing with waste are inadequate and need to be complemented by approaches that promote smarter resource use by changing production and consumption pa�erns and through innovation.
Praegused poliitilised vahendid jäätmetega tegelemiseks on ebapiisavad ning neid on vaja täiendada lähenemisviisidega, mis edendavad targemat ressursikasutust tootmis- ja tarbimismudelite muutmise ning innovatsiooni kaudu.
Subsequent chapters provide further insight into these and other issues relevant to the environment and in particular the main sectoral activities that have most impact — agriculture, transport and energy.
Järgmistes peatükkides käsitleme lähemalt neid ja muid keskkonnaga seotud küsimusi, eriti kõige enam keskkonnale mõju avaldavate majandussektorite — põllumajanduse, transpordi ja energiatootmise — põhitegevusi.
Built-up land area
Hoonestatud alad
Total population
Elanikkonna arv
(Index,1990=100)
(Indeks,1990=100)
Built-up areas are spreading across Europe and increasing much faster than the population.
Hoonestatud alad laienevad kõikjal Euroopas ja kasvavad palju kiiremini kui elanike arv.
Most new areas have been created at the expense of agricultural land, but are also encroaching on forested land.
Enamik uutest aladest on tekkinud põllumajandusliku maa arvelt, kuid need hõivavad ka metsamaad.
Further expansion is likely to be caused by factors such as decreasing household size, which increases the number of households; growing demand for roads; and the depopulation of rural areas, leading to an influx of people into already built-up urban areas.
Edasist laienemist põhjustavad ilmselt sellised tegurid nagu leibkonna suuruse vähenemine, mis suurendab leibkondade arvu, kasvav vajadus teede järele ja maapiirkondade tühjenemine elanikest, kes liiguvad juba hoonestatud linnaaladele.
Built-up areas have a heavy impact on soil function: where the topsoil is taken off during construction, removing the built surface would not restore the soil to a useful resource.
Hoonestatud alad mõjutavad oluliselt mulla funktsioneerimist: kui pealiskiht ehitamiseks eemaldatakse, ei taasta ehituse eemaldamine enam mulda kasuliku ressursina.
This has implications for soil as a resource for future generations.
See mõjutab mulda kui tulevaste põlvkondade ressurssi.
* Data for 2000 or latest available year
* 2000. aasta andmed või värskeimad kättesaadavad andmed
Direct material consumption
Otsene materjalitarbimine
Directmaterialconsumption
Otsenematerjalitarbimine
Direct material consumption (DMC) is a measure of the materials used by the economy.
Otsese materjalitarbimisega mõõdetakse majanduses kasutatavate materjalide tarbimist.
It is an indicator of how successfully the EU-15 is moving towards its aim of decoupling use of resources from economic growth.
See näitab, kui edukalt liigub EL-15 ressursikasutuse ja majanduskasvu lahutamise eesmärgi suunas.
DMC increased slightly compared with early 1980 levels, to around six billion tonnes in 2000.
Võrreldes 1980ndate aastate alguse tasemetega otsene tarbimine veidi suurenes, ligikaudu kuue miljardi tonnini 2000. aastal.
It remained more or less constant at around 16 tonnes per capita during the second half of the 1990s.
1990ndate aastate teisel poolel jäi see enam-vähem konstantsele tasemele, ligikaudu 16 tonni elaniku kohta.
Non-renewable materials dominate DMC: their share was fairly constant at around 75 % between 1980 and 2000.
Otseses tarbimises on valdavad mi5 etaastuvad materjalid: nende osakaal jäi üsna konstantseks, olles perioodil 1980–2000 ligikaudu 75 %.
Of these, construction minerals make up the largest share, accounting for more than 40 %.
Ehituses kasutatavad mineraalid moodustavad neist suurima osa, rohkem kui 40 %.
Urban population
Linnaelanikkond
0 The urban population is increasing.
Linnade elanike arv kasvab.
It is forecast that 80 % of Europeans will be living in urban areas by 2020, and in seven countries the proportion will be 90 % or more.
Prognooside kohaselt elab 2020. aastaks 80 % eurooplastest linnades ning seitsmes riigis on linnaelanikkonna osakaal 90 % või rohkem.
The pressures of extensive urban development (urban sprawl) are closely coupled with issues of transport and consumption.
Linnade ulatuslik laienemine on tihedalt seotud transpordi ja tarbimise küsimustega.
Urban sprawl can also lead to economic segregation, seen in areas of inner-city dereliction and extensive peripheral estates, o�en with sub-standard housing.
Linnade laienemine võib viia ka majanduslikule segregatsioonile, mis ilmneb siselinna mahajäetud alades ja ulatuslikes äärelinna piirkondades, kus on sageli ebakvaliteetne elamispind.
Urban expansion can also place pressure on inner city and urban green areas, which may be vulnerable to fragmentation and conversion unless adequately protected by planning guidelines.
Linnade paisumine võib avaldada survet ka kesklinnadele ja linnade haljasaladele, mis võivad olla killustamise ja muundamise suhtes tundlikud, kui neid planeerimissuunistega piisavalt ei kaitsta.
The new Member States contain considerable areas of semi-natural habitats and associated species of conservation interest, but many of these areas are threatened by intensification (10) or land abandonment.
10 põllumajanduse intensiivistamine (
Current rural development spending in Member States is not sufficiently targeted at biodiversity-rich areas.
) või maade söötijätmine. Praegused kulutused maaelu arendamiseks liikmesriikides ei ole piisavalt suunatud bioloogilise mitmekesisuse poolest rikastele aladele.
Europe's countryside has been shaped by agriculture over centuries and much of Europe's biodiversity depends in some way on farmland.
Euroopa maapiirkondi on kujundanud sajandite jooksul põllumajandus ja suur osa Euroopa bioloogilisest mitmekesisusest sõltub mingil viisil põllumajanduslikust maast.
European agriculture is still very diverse, ranging from intensively farmed monocultures that put heavy pressure on the environment to extensively farmed semi-natural areas creating much less pressure.
Euroopa põllumajandus on praegugi veel väga mitmekesine, ulatudes monokultuuridega intensiivpõllumajandusest, mis avaldab keskkonnale tugevat survet, ekstensiivpõllumajanduse poollooduslike aladeni, mis avaldavad tunduvalt vähem survet.
Protecting valuable farmland is important for halting the loss of biodiversity. However, by 2003 the sites designated by
Väärtusliku põllumajandusliku maa kaitsmine aitab oluliselt peatada bioloogilise mitmekesisuse vähenemist.
Member States under the birds and habitats directives (11) covered less than one third of farmland areas with high nature value.
Kuid 2003. aastaks hõlmasid linnudirektiivi ja elupaikade direktiivi (11) kohaselt liikmesriikides määratletud alad vähem kui kolmandiku suure loodusliku väärtusega põllumajanduslikest maadest.
The common agricultural policy accounts for about 50 % of the total European Union budget and influences how farmers manage their land and livestock.
Ühine põllumajanduspoliitika moodustab ligikaudu 50 % kogu Euroopa Liidu eelarvest ja mõjutab seda, kuidas talunikud oma maid ja karja majandavad.
Past subsidies encouraged intensive agricultural production by paying per tonne of wheat or per head of livestock produced.
Varasemad toetused, mida maksti toodetud nisutonni või karilooma kohta, stimuleerisid intensiivset põllumajanduslikku tootmist.
Since the early 1990s, however, income support payments have taken over and more rural development measures have been introduced, including important measures for the environment such as agrienvironment schemes and support for less favoured areas.
Alates 1990ndate aastate algusest on aga üle mindud tulutoetustele ja kehtestatud rohkem maaelu arendamise meetmeid, sealhulgas tähtsaid keskkonnale suunatud meetmeid nagu põllumajanduse keskkonnaskeemid ja vähemarenenud piirkondade toetamine.
These help to fund the protection of high nature value farmlands, underpinning the activities of the LIFE (Nature) programme.
Need aitavad rahastada kõrge loodusväärtusega põllumajanduslike maade kaitset, toetades ka programmi LIFE (Nature) tegevusi.
Increased support for these farmland areas is needed as declining prices for agricultural produce are driving many farmers either to increase production efficiency, leading to intensification and specialisation of farms, or to stop farming.
Neid põllumajanduslikke alasid on vaja rohkem toetada, sest põllumajandussaaduste hindade alanemine sunnib paljusid talunikke kas tõstma tootmise efektiivsust, mis viib tootmise intensiivistamisele ja talude spetsialiseerumisele, või lõpetama põllumajandusega tegelemise.
Both these trends have negative environmental consequences, especially on biodiversity.
Mõlemal suundumusel on negatiivsed tagajärjed keskkonnale, eriti bioloogilisele mitmekesisusele.
The share of rural development measures in the common agricultural policy budget has increased since 1990 and accounted for 13 % (equivalent to EUR 53 per hectare) in 2000–2002.
Maaelu arendamise meetmete osakaal ühise põllumajanduspoliitika eelarves on alates 1990. aastast kasvanud ja moodustas 2000.–2002. aastal 13 %.
Under their accession agreement the proportion of rural development spending in the ten new Member States is much higher than for the older Member States, at around half of total spending (equivalent to EUR 45 per hectare) between 2004 and 2006 (12).
Kümnes uues liikmesriigis on vastavalt nende ühinemislepingutele kulutustel maaelu arendamisele palju suurem osakaal kui vanemates liikmesriikides — aastail 2004 kuni 2006 ligikaudu pool kõigist kulutustest (12).
In absolute terms, however, the level of rural development spending is similar.
Absoluutarvestuses on kulutused maaelu arendamisele aga samal tasemel (53 EUR/ha EL-15 riikides võrrelduna 45 EUR/ha uutes liikmesrikides).
As well as taking a higher share of the total agricultural budget it is important that rural development expenditure, and in particular the agrienvironment schemes, is properly targeted at areas of high biodiversity.
Lisaks osakaalu suurendamisele põllumajanduse üldeelarves on tähtis, et kulutused maaelu arendamisele, eriti põllumajanduse keskkonnaskeemid, oleksid õigesti suunatud suure bioloogilise mitmekesisusega aladele.
Rural development spending
Kulutused maaelu arendamisele
15 e p s t n e m p
15 o g u kulutustest * )
The share of the rural development budget in total common agricultural policy (CAP) spending has risen slowly since 1991: for EU-15 it averaged 9 % (EUR 22 per hectare) between 1991 and 1993, rising to 13 % (EUR 53 per hectare) in 2000–2002.
Maaelu arendamise osakaal kogu ühise põllumajanduspoliitika eelarvest on alates 1991. aastast aegamööda kasvanud: EL-15 riikides oli see aastail 1991–1993 keskmiselt 9 % (22 eurot/ha) ja suurenes aastail 2000–2002 13 %-ni (53 eurot/ha).
Some 30–40 % of rural development funding is used for agrienvironment schemes but levels of spending vary widely between countries.
Ligikaudu 30–40 % maaelu arendamise summadest kasutatakse põllumajanduse keskkonnaskeemide rahastamiseks, kuid kulutuste tase on riigiti väga erinev.
Spain and Greece, for example, spent around EUR 4 per hectare on agri-environmental schemes in 2000–2002 while in Finland and Austria the figure was around EUR 80 per hectare.
Näiteks Hispaania ja Kreeka kulutasid aastail 2000–2002 põllumajanduse keskkonnaskeemidele ligikaudu 4 eurot/ha, kuid Soomes ja Austrias oli see summa ligikaudu 80 eurot hektari kohta.
More than 70 % of farming area in Finland and Austria is covered by agri- environment schemes but only about 5 % in Spain and Greece.
Soomes ja Austrias hõlmavad põllumajanduse keskkonnaskeemid üle 70 % põllumajanduslikust maast, Hispaanias ja Kreekas aga ainult ligikaudu 5 %.
* European Agricultural Guarantee and Guidance Fund including Member State cofinancing
* Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfond, sealhulgas liikmesriikide kaasfinantseerimine nantseerimine
Bird populations
Linnupopulatsioonid
Birdpopulation
(Indeks,1990=100)
(Index,1990=100)
Lindudepopulatsioon
Farmland bird populations have fallen substantially in recent decades.
0 Põllumajanduslike maade linnustik on viimastel kümnenditel oluliselt vähenenud.
These data start in 1980 but it is probable that rapid decline also occurred in the 1970s.
Esimesed andmed pärinevad 1980. aastast, kuid tõenäoliselt toimus kiire vähenemine ka 1970ndatel aastatel.
Farmland bird populations have not fallen as much in the New-10 and CC-3 as in the EU-15, largely because of the lower intensity of farming in central and eastern Europe.
Uutes-10 ja KR-3 riikides ei ole põllumajanduslike maade linnupopulatsioonid nii palju vähenenud kui EL-15 riikides, suures osas Kesk- ja Ida-Euroopa põllumajanduse väiksema intensiivsuse tõ5 u.
Wetland birds are migratory: their numbers o�en fluctuate in line with temperature, with fewer arriving in cold years.
Märgaladel pesitsevad rändlinnud: nende arv kõigub sageli sõltuvalt temperatuurist ja jahedamatel aastatel saabub neid vähem.
Wetland birds are also affected by hunting and eutrophication of wetlands.
Märgalade linde mõjutab ka jaht ja märgalade eutrofeerumine.
Organic farming area
Mahepõllunduse alad
(% of total a gr ic ul t ur
Mahepõllundusepindala o g u põllumajanduslikust maas t)
EU-15 and EFTA-3*
Uued-10 ja KR-3
Organic farming does not use chemical fertilisers and pesticides. It relies instead on animal manure, crop rotation and appropriate soil cultivation practices for building up soil fertility and combating pests and plant diseases.
Mahepõllumajanduses ei kasutata keemilisi väetisi ega pestitsiide Selle asemel kasutatakse loomasõnnikut, külvikordi ja sobivaid maaharimisviise, mis tõstavad mulla viljakust ja tõrjuvad kahjureid ja taimehaigusi.
Organic agriculture has lower yields than conventional farming systems but reduces the risk of nitrate pollution of water and generally promotes more wildlife.
Mahepõllumajanduses on saagid väiksemad kui tavapõllumajandussüsteemides, kuid vee nitraatidega saastamise risk on väiksem ja mõju elusloodusele soodsam.
The share of organic land remains far below 1 % in most of the New-10 and the CC-3 due to li�le or no state support and low consumer demand for organic products.
Mahepõllundusalade osakaal on enamikus uutes-10 ja KR-3 riikides mahepõllundustoodete vähese riigipoolse toetuse ja tarbijanõudluse tõ5 u tunduvalt alla 1 %.
Across the EEA-31 as a whole, however, organic farming area increased by around four fi�hs between 1997 and 2000, to 4.4 million hectares from 2.4 million.
EKA-31 riikides tervikuna suurenes aga mahepõllumajanduse pindala aastail 1997–2000 ligikaudu 4/5 võrra 4.4 miljoni hektarini varasema 2.4 miljoni asemel.
Water pollution: Managing nitrate
Veereostus: nitraatide käsitlemine
Diffuse pollution from agricultural land is still the main source of nitrate in water.
Põllumajanduslikelt maadelt lähtuv hajureostus on endiselt vee nitraadisisalduse põhiline allikas.
Nitrates continue to damage the environment, contributing to eutrophication in coastal and marine waters and pollution of drinking water, especially where groundwaters have become contaminated.
Nitraadid kahjustavad jätkuvalt keskkonda, soodustades ranniku- ja merevee eutrofeerumist ja joogivee saastumist, eriti saastunud põhjaveega aladel.
Member States' success in tackling nitrate pollution has been mixed.
Liikmesriikide edukus nitraadireostuse probleemi lahendamisel on olnud erinev.
Nitrate pollution is caused mainly by agriculture.
Nitraadireostust põhjustab põhiliselt põllumajandus.
Unless fertiliser and manure are absorbed by crops or removed during harvesting, excess nitrate can be washed into groundwater as well as surface water bodies (13).
Kui väetis ja sõnnik ei ole omastatud põllukultuuride poolt või eemaldatud saagikoristuse käigus, võib liigne nitraadikogus sa5 uda põhjave5 e või pinnaveekogudesse (13).
Measures to reduce nitrate pollution can be effective however.
Nitraadireostuse vähendamiseks rakendatavad meetmed võivad aga tulemusi anda.
The greatest improvements have occurred in Denmark, which began a national nitrogen management programme in the late 1980s.
Suurim edasiminek on toimunud Taanis, kus käivitati üleriigiline lämmastiku piiramise programm 1980ndate aastate lõpul.
This combines advice to farmers with the allocation of an annual nitrogen 'budget' to each farm, enforced through regular field checks.
Selles on kombineeritud talunike nõustamine iga-aastase lämmastiku 'eelarve' eraldamisega igale talule, mille täitmist regulaarselt kohapeal kontrollitakse.
Substantial time lags can occur before changes in agricultural practices are reflected in groundwater quality, depending on the soil type and the specific hydrogeological conditions of the groundwater body and overlying substrate.
Olenevalt pinnase tüübist ja põhjaveekogu ja selle peal oleva substraadi konkreetsetest hüdrogeoloogilistest tingimustest võib põllumajandustavade muutmise kajastumiseni põhjavee kvaliteedis kuluda üsna kaua aega.
As groundwater ranges in age from decades to millennia (although groundwater used for drinking water is on average 40 years old), current practices are in effect leaving a legacy of groundwater pollution for coming generations.
Et põhjavee vanus võib ulatuda aastakümnetest aastatuhandeteni (kuigi joogiveena kasutatava põhjavee keskmine vanus on 40 aastat), jätavad praegused tavad põhjavee saastamise pärandi tegelikult järgmistele põlvedele.
Around one third of groundwater bodies (14) now exceed nitrate guideline values.
Käesolevaks ajaks on soovitatavad nitraaditasemed ületatud ligikaudu kolmandikus põhjaveekogudest (14).
The cost of nitrate reduction lies in the range of EUR 50-150 per hectare per year (15), but this is estimated to be 5 to 10 times cheaper than removing
Nitraaditasemete vähendamise kulu on ligikaudu 50–150 eurot hektari kohta aastas (15), kuid see on hinnangute kohaselt 5 kuni 10 korda odavam kui nitraatide eemaldamine saastatud veest.
16) estimates that denitrification of nitrate from polluted water. A 2002 study (
2002. aasta uuringus (16) hinnatakse, et
UK drinking water costs £19 million a year and projects the total UK cost of achieving the European Union nitrate standard for potable water (17) at £199 million over the next 20 years (18).
Ühendkuningriigi joogivee nitraatidest puhastamine maksab £ 19 miljonit aastas, ja prognoositakse, et Euroopa Liidu joogiveestandardi nõuete täitmiseks kulub
Agricultural practices are currently less intensive in the ten new EU Member States than in the 15 older ones.
Kümnes uues EL liikmesriigis on põllumajanduslikud tavad praegu vähem intensiivsed kui 15 vanemas liikmesriigis.
However, if farming becomes more intensive in the new Member States, as predicted, nitrate concentrations in surface and ground waters could increase.
Kui aga põllumajandus intensiivistub uutes liikmesriikides, nagu prognoositakse, võivad nitraatide kontsentratsioonid pinna- ja põhjavees tõusta.
Good implementation of the European Union nitrates directive, supported by additional measures as necessary, will be essential to avoid creating an extensive, long-lived and costly pollution problem in these countries over the coming years.
Ulatuslike, pikaajaliste ja kulukate reostusprobleemide vältimiseks neis riikides eelolevatel aastatel on oluline Euroopa Liidu nitraadidirektiivi tõhus rakendamine, mida toetatakse vajaduse korral täiendavate meetmetega.
Arable land in upstream catchments
Põllumaa valglates
0 0 < 10 > 50 Nitrate concentrations in rivers are linked to the proportion of arable land in the upstream catchment: highest levels occur where large amounts of nitrogenous fertilisers and animal manure are used.
< 10 > 50 Nitraadi kontsentratsioon jõgedes on seotud haritava maa osakaaluga valglates: need on kõrgeimad paikades, kus kasutatakse rohkesti lämmastikväetisi ja sõnnikut.
In 2001, nitrate levels in rivers where arable land covers more than 50 % of the upstream catchment area were three times higher than in catchments with arable land cover of less than 10 %.
2001. aastal oli nitraaditase jõgedes, mille ülesvoolu valglast 50 % moodustab haritava maa, kolm korda kõrgemad kui valglates, kus haritavat maad oli vähem kui 10 %.
Member States are required to designate nitrate vulnerable zones and implement programmes of measures to reach the EU nitrates directive's objective of reducing water pollution caused or induced by nitrates from agricultural sources.
Liikmesriigid on kohustatud kehtestama nitraaditundlikud piirkonnad ja rakendama meetmeid saavutamaks EL nitraadidirektiivi eesmärki vähendada põllumajanduslikest allikatest lähtuvate nitraatide poolt põhjustatud või tingitud veereostust.
Arable land cover (% of total upstream catchment)
Haritava maa osakaal(% kogu valglast)
Nitrate concentrations in rivers
Nitraatide kontsentratsioon jõgedes
Upward trend Downward trend
Tõusev trend Langev trend
Germ anD en ak R
Kõik riigid vaki V
Upward trend
Tõusev trend
Nitrate concentrations in groundwater
Põhjavee nitraadisisaldus
Bulgaria
Soome ab a riik
Lithuania Slo ak R
Leedu vee nia Slo
Nature: Maximising the value of protected areas
Loodus: kaitsealade väärtuse maksimeerimine
Designating sites to protect threatened species and habitats has long been a core element of biological diversity policy but conflicting pressures on available land are now making it more difficult to establish new sites.
Kaitsealade moodustamine ohustatud liikide ja elupaikade kaitsmiseks on kaua olnud bioloogilise mitmekesisuse poliitika põhielement, kuid praegu raskendab uute kaitsealade loomist maakasutuse huvide vastuolulisus.
The future of nature protection lies in integrating biodiversity considerations into sectoral and environmental policies and maximising the utility of existing protected sites.
Looduskaitse tulevik seisneb bioloogilise mitmekesisuse kaalutluste lülitamises sektori- ja keskkonnapoliitikatesse ning olemasolevate kaitsealade kasulikkuse maksimeerimises.
More needs to be done to protect marine biodiversity.
Rohkem on vaja teha merekeskkonna bioloogilise mitmekesisuse kaitsmiseks.
Since the 1970s, the number of national sites has increased substantially as countries have progressively implemented national laws on nature protection.
Alates 1970ndatest aastatest on kaitsealade arv riikides oluliselt kasvanud, sedamööda kui riigid on rakendanud siseriiklikke looduskaitseseadusi.
International and European Union instruments have also made it compulsory for countries to designate sites for protection (19).
Ka rahvusvahelised ja Euroopa Liidu dokumendid on riike kohustanud kaitsealasid moodustama (19).
As a result there are now nearly 600 different categories of protection and more than 42 000 individual protected sites in the European Environment Agency's 31 member countries.
Selle tulemusena on Euroopa Keskkonnaagentuuri 31 liikmesriigis praegu peaaegu 600 erinevat kaitsekategooriat ja rohkem kui 42 000 kaitseala.
By the end of 2003, sites designated as special protection areas under the birds directive or proposed as sites of Community interest under the habitats directive covered around 15 % of the territory of the European Union.
2003. aasta lõpuks moodustasid linnudirektiivi põhjal moodustatud erikaitsealad ja elupaikade direktiivi kohaselt ühenduse tähtsusega aladeks pakutud alad ligikaudu 15 % Euroopa Liidu territooriumist.
Additionally, marine protected areas have been created in all of the regional seas and on the coasts of many European countries.
Peale selle on kõigis piirkondlikes meredes ja paljude Euroopa riikide rannikul moodustatud merekaitsealad.
However, there remain substantial gaps in the protection of marine and coastal areas.
Mere- ja rannikupiirkondade kaitses on aga veel olulisi puudusi.
Marine areas should be protected according to the richness of their biodiversity, but this protection may conflict with other uses including shipping or fishing.
Merealasid tuleb kaitsta lähtudes nende rikkalikust bioloogilisest mitmekesisusest, kuid see kaitse võib sa5 uda vastuollu muude kasutusviisidega, kaasa arvatud transport või kalapüük.