natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, under Article 52(2) of Decision No 1/95, the Commission may call upon the Joint Committee where difficulties arise for the Community or the Republic of Turkey in the implementation of that decision.
Nii võib komisjon vastavalt otsuse nr 1/95 artikli 52 lõikele 2 kokku kutsuda ühiskomitee, kui selle otsuse elluviimisel tekivad ühenduse või Türgi Vabariigi jaoks raskused.
Moreover, the Commission has a permanent representation in Turkey which enables it, at the very least, to be reliably informed of legal developments in that State and, in particular, of the stage which the implementation of that agreement has reached.
Peale selle on komisjonil Türgis alaline esindus, mis võimaldab tal vähemalt saada usaldusväärset teavet õiguslike arengute kohta selles riigis ning täpsemalt kõnealuse kokkuleppe rakendamise seisu kohta.
The Commission also has significant rights and powers available to it in connection with its obligation of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement.
Samuti tuleb märkida, et assotsiatsioonilepingu nõuetekohase täitmise jälgimise ja kontrollimise kohustuse raames on komisjonil märkimisväärne pädevus.
Thus, under the provisions of Article 3 of Annex 7 to Decision No 1/95, the Commission may request from the Turkish authorities any information which may enable it to ensure that customs legislation is correctly applied.
Nii võib komisjon vastavalt otsuse nr 1/95 lisa 7 artiklile 3 nõuda Türgi ametiasutustelt igasugust teavet, mis võimaldab tal tagada tollieeskirjade nõuetekohase rakendamise.
Under paragraph 4(a) of the same article, the Commission may also request that the Turkish authorities take the necessary steps to keep a special watch on natural or legal persons of whom there are reasonable grounds for believing that they are breaching or have breached customs legislation.
Vastavalt sama artikli lõike 4 punktile a võib komisjon samuti nõuda Türgi ametiasutustelt vajalike meetmete võtmist, et teostada erijärelevalvet füüsiliste ja juriidiliste isikute üle, kelle puhul võib mõistlikult eeldada, et nad panevad või panid toime tollieeskirjade rikkumisi.
Furthermore, according to Article 7(3) and (4) of that annex, duly authorised Commission officials may, with the agreement and within the conditions laid down by the Turkish customs authorities, obtain from the respective offices of those authorities information relating to breaches of customs legislation or be present at inquiries carried out in Turkish territory.
Lisaks võivad komisjoni volitatud ametnikud kõnealuse lisa artikli 7 lõigete 3 ja 4 kohaselt saada Türgi tollilt viimase nõusolekul ja kooskõlas tolli seatud tingimustega teavet tehingute kohta, mis on vastuolus tollieeskirjadega, või viibida Türgi territooriumil läbiviidava uurimise juures.
The same is true of Article 15 of Decision No 1/96 according to which, in order to ensure the proper application of the provisions of that decision, the Member States and the Republic of Turkey must assist each other, through their respective customs administrations and within the framework of mutual assistance provided for in Annex 7 of Decision No 1/95, in checking the authenticity and accuracy of the certificates.
Sama kehtib ka otsuse nr 1/96 artikli 15 suhtes, mille kohaselt abistavad liikmesriigid ja Türgi Vabariik kõnealuse otsuse sätete nõuetekohase kohaldamise tagamiseks teineteist tolliametite vahendusel otsuse nr 1/95 7. lisas ettenähtud vastastikuse abi raames sertifikaatide autentsuse ja nõuetele vastavuse kontrollimisel.
Consequently, the Commission cannot reasonably claim, as it did at the hearing, that it is in the same position as the appellant as regards the checking of events which occurred in a third country, namely in Turkey.
Järelikult ei saa komisjon tulemuslikult väita – nagu ta leidis kohtuistungil –, et ta on kolmandas riigis, s.o Türgis asetleidnud sündmuste kontrollimisel samas olukorras kui apellant.
On the contrary, it is for the Commission to make full use of the rights and powers which it has under the provisions of the Association Agreement and the decisions adopted in respect of its implementation so as to fulfil its obligation of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement.
Komisjon peab vastupidi täielikult kasutama assotsiatsioonilepingu sätetest ning selle rakendamiseks vastuvõetud otsustest tulenevat pädevust, et täita oma kohustust jälgida ja kontrollida selle lepingu nõuetekohast täitmist.
Such use of its rights and powers is particularly necessary in a situation in which exports to the same Community port, namely that of Ravenna, by the same Turkish export company in the same reference period took place, according to the findings in the judgment under appeal, under cover of both irregular and inauthentic certificates.
Selle pädevuse kasutamine on iseäranis vajalik olukorras, kus sama Türgi eksportija poolt teostatud import samasse ühenduse sadamasse, s.o Ravennasse, toimus samas ajavahemikus nii nõuetele mittevastavate kui ka mitteautentsete sertifikaatide abil, nagu on tuvastatud vaidlustatud kohtuotsuses.
The full use of the rights and powers which the Commission has in connection with its duty of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement is also called for because the assessments made by the Turkish authorities as regards the inauthentic or irregular nature of the certificates at issue show some ambiguities or, at the very least, some inconsistencies.
Assotsiatsioonikokkuleppe nõuetekohase rakendamise jälgimise ja kontrolli kohustuse raames komisjonile antud pädevuse laiaulatuslik kasutamine on nõutav ka seetõttu, et Türgi ametiasutuste hinnang vaidlusaluste sertifikaatide mitteautentsuse või nõuetele mittevastavuse kohta tekitab teatavat mitmetimõistetavust või on vähemalt teataval määral ebatäpne.
Therefore, as the Court of First Instance stated in paragraphs 120 to 128 of the judgment under appeal, a comparison between the wording of the letter of the Turkish authorities of 8 March 1999 and that of subsequent communications from those authorities, such as the letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 22 April 1999, discloses ambiguities as to the allegedly inauthentic nature of cer -tificate D 437214.
Nagu Esimese Astme Kohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 120–128, näitab Türgi ametiasutuste 8. märtsi 1999. aasta kirja ja nende ametivõimude järgnevate teadete – nagu Türgi alalise esinduse 22. aprilli 1999. aasta kiri UCLAF-ile – sõnastuse võrdlemine, et sertifikaadi D 437214 väidetava mitteautentsuse osas esineb mitmetimõistetavus.
As regards two other A.TR.1 certificates whose authenticity was assessed by the Turkish authorities in the course of the same postclearance check, even though they are not amongst the certificates at issue, the Court of First Instance also found, in paragraphs 198 to 201 of the judgment under appeal, some inconsistencies in that the Turkish authorities had classified them, at different stages of the procedure, as falsified, incorrect and also partially incorrect.
Mis puudutab kahte ülejäänud sertifikaati A.TR.1, mille autentsust hindasid Türgi ametiasutused sama järelkontrolli raames, isegi kui need ei kuulunud vaidlusaluste sertifikaatide hulka, siis tuvastas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 198–201 samuti teatava ebaselguse, kuna Türgi ametiasutused liigitasid need menetluse erinevates etappides küll võltsituteks, mittekorrektseteks või ka osaliselt mittekorrektseteks.
Furthermore, as is apparent from the judgment under appeal, the use by those authorities of a variety of terms to describe the outcome of their checks of the certificates, such as, inter alia ‘false’ (letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 10 July 1998, mentioned in paragraph 41 of the judgment under appeal), ‘not correct and … not issued and endorsed by [the Turkish] customs office’ (letter from the Turkish General Directorate of Customs of 8 March 1999, mentioned in paragraph 123 of the judgment under appeal), ‘not correct and … not issued according to the rules’ (letter from the Turkish Permanent Representation to UCLAF of 22 April 1999, mentioned in paragraph 124 of the judgment under appeal)
Peale selle – nagu tuleneb vaidlustatud kohtuotsusest – tekitab mitmetimõistetavust samuti asjaolu, et Türgi ametiasutused kasutasid kõnealuste sertifikaatide uurimise tulemuste kirjeldamisel arvukaid väljendeid nagu „valed” (vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41 märgitud Türgi alalise esinduse 10. juuli 1998. aasta kiri), „sisaldavad vigu ja […] ei ole välja antud ja kinnitatud [Türgi] tolliasutuse poolt” (vaidlustatud kohtuotsuse punktis 123 märgitud Türgi tolliameti 8. märtsi 1999. aasta kiri), „sisaldavad vigu ega ole nõuetekohaselt välja antud” (vaidlustatud kohtuotsuse punktis 124
What is more, the different terms used by the Turkish authorities in their correspondence with the Commission and the Italian customs authorities do not tally with the notions of ‘authenticity’ and ‘accuracy’ set out in Article 11 of Decision No 5/72 and Article 15 of Decision No 1/96.
Lisaks ei vasta erinevad mõisted, mida Türgi ametiasutused kasutasid kirjavahetuses komisjoni ja Itaalia tolliametiga, mõistetele „autentne” ja „nõuetekohane”, nagu seda sätestavad otsuse nr 5/72 artikkel 11 ja otsuse nr 1/96 artikkel 15.
The ambiguities and inconsistencies described above should have led the Commission to question the assessments made by the Turkish authorities.
Eespool kirjeldatud mitmetimõistetavus ja ebatäpsused oleksid pidanud panema komisjoni kahtlema Türgi ametiasutuste antud hinnangutes.
In those circumstances, it was the task of the Commission to satisfy itself, in the course of its task of supervising and monitoring the proper implementation of the Association Agreement, that the Turkish authorities had correctly classified those certificates as either irregular or inauthentic.
Neil asjaoludel oleks komisjon pidanud assotsiatsioonilepingu nõuetekohase rakendamise jälgimise ja kontrollimise ülesande raames tagama, et Türgi ametiasutused kvalifitseeriksid need sertifikaadid nõuetekohaselt kas nõuetele mittevastavateks või mitteautentseteks.
However, clearly the Commission did not make full use of the rights and powers conferred upon it by the Association Agreement and its implementing provisions.
Siiski tuleb sedastada, et komisjon ei ole täielikult kasutanud oma pädevust, mis on talle antud assotsiatsioonilepingu ja selle rakendussätetega.
First, although it is true that UCLAF carried out two investigations in Turkey from 12 to 15 October 1998 and from 30 November to 2 December 1998, clearly the Court of First Instance erred in holding, in paragraph 218 of the judgment under appeal, that there was no conclusive evidence which would give grounds for assuming that UCLAF was not able to carry out a thorough investigation, in particular at the customs administration in Mersin.
Kõigepealt, kuigi UCLAF viis Türgis 12.–15. oktoobril 1998 ja 30. novembrist kuni 2. detsembrini 1998 läbi kaks uurimist, tuleb tõdeda, et Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 218 ekslikult, et mitte ühestki tõendist ei ole võimalik järeldada, et UCLAF-il ei olnud võimalik läbi viia põhjalikku uurimist eeskätt Mersini tolliasutuses.
It is clear from UCLAF’s mission reports of 9 and 23 December 1998 that the customs office from which the goods at issue were exported to the Community, namely that of Mersin, was not one of the organisations visited by its investigators in Turkey.
UCLAF-i 9. ja 23. detsembri 1998. aasta kontrollkäikude aruannetest nähtub selgelt, et tema uurijate külastatud asutuste hulgas Türgis ei olnud tolliametit, kust kõnealused kaubad eksporditi ühendusse, nimelt Mersini tolliasutust.
Therefore, they were not able to check whether the certificates at issue were authentic or not.
Seega ei saanud nad kontrollida vaidlusaluste sertifikaatide autentsust.
UCLAF’s two mission reports of 9 and 23 December 1998 do not deal with whether the certificates at issue were in fact falsified or, by contrast, incorrectly issued by the Turkish authorities.
Kumbki UCLAF-i 9. ja 23. detsembri 1998. aasta kontrollkäikude aruannetest ei käsitle seetõttu küsimust, kas vaidlusalused sertifikaadid olid tõepoolest võltsitud või hoopis Türgi ametiasutuste poolt ekslikult väljastatud.
That finding is borne out by a letter of 9 December 1998, that is to say subsequent to the investigations carried out by UCLAF in Turkey, in which UCLAF’s Director, Mr Knudsen, ‘urged’ the Turkish authorities to agree to a joint investigation in the Mersin customs office in order to obtain details of all the exports of fruit juice concentrates Akman had made since the end of 1993.
Seda järeldust kinnitab 9. detsembri 1998. aasta kiri, mis pärineb UCLAF-i Türgis läbiviidud uurimistele järgnevast ajast ning milles UCLAF-i direktor Per Brix Knudsen „tungivalt” palus Türgi ametiasutustel anda oma nõusolek ühiseks uurimiseks Mersini tolliasutuses, et saada andmeid puuviljamahla kontsentraadi importimise kohta äriühingu Akman poolt alates 1993. aasta lõpust.
In that regard, it cannot be disputed that in order to carry out an investigation in the respective offices of the Turkish customs authorities, the Commission had to have the agreement of those authorities pursuant to Article 7(3) of Annex 7 to Decision No 1/95.
Siinkohal on selge, et uurimise läbiviimiseks Türgi ametivõimude vastavates asutustes oli komisjonil tarvis otsuse nr 1/95 lisa 7 artikli 7 lõike 3 kohaselt nende ametiasutuste luba.
It is sufficient to point out that the Commission has not referred to any lack of agreement on the part of the Turkish authorities which prevented it from carrying out such an on-the-spot check.
Piisab, kui rõhutada, et komisjon ei ole kuskil märkinud, et Türgi ametivõimud ei andnud oma nõusolekut, mis oleks tal takistanud kohapealse kontrolli läbiviimist.
Moreover, it is apparent from paragraphs 244 to 259 of the judgment under appeal that the Commission did not request specimen impressions of the stamps used in the Mersin customs offices from the Turkish authorities and did not send them to the customs authorities of the Member States.
Lisaks nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 244–259, et komisjon ei nõudnud Türgi ametiasutustelt Mersini tolliametis kasutatud templijäljendeid ega edastanud neid liikmesriikide tolliametitele.
The Court of First Instance found in that regard that, during the entire period covering the importations at issue, the Republic of Turkey and the Commission were not under any obligation to provide each other with specimen impressions of the stamps used by the customs offices.
Esimese Astme Kohus leidis selles osas, et vaidlusalust importi puudutava kogu ajavahemiku jooksul ei olnud Türgi Vabariik ega komisjon kohustatud teavitama teineteist tolliametites kasutatud templijäljenditest.
However, it is the sending of specimen impressions of the stamps and signatures used in those offices that makes it possible to supervise compliance with the customs rules relating to tariff preferences effectively.
Just neis tolliasutustes kasutatud templijäljendid ja allkirjanäidised võimaldavad teostada tõhusat järelevalvet tariifseid soodustusi puudutavate tollieeskirjade järgimise üle.
The Commission’s obligation to ensure that the Association Agreement is properly implemented means that the Commission, and through it the customs authorities of the Member States, should always have all the information to enable it to carry out an effective check, and specimen impressions of the stamps and signatures unquestionably constitute such information.
Komisjonil lasuv kohustus teostada järelevalvet assotsiatsioonilepingu nõuetekohase rakendamise üle nõuab, et komisjonil ning komisjoni vahendusel ka liikmesriikide tolliasutustel oleks igal ajahetkel kõik andmed, mis võimaldaks neil läbi viia tõhusat kontrolli, kusjuures templijäljendid ja allkirjanäidised on vaieldamatult sellisteks andmeteks.
Moreover, contrary to what was held by the Court of First Instance in paragraph 255 of the judgment under appeal, it is unambiguously apparent from the wording of Article 15(1) of Decision No 1/96, as amended by Decision No 2/97 of the EC-Turkey Customs Cooperation Committee of 30 May 1997 (OJ 1997 L 249, p. 18), which entered into force on 1 September 1997, namely during the period covering the imports at issue, that ‘the customs authorities of the Member States of the Community and of [the Republic of] Turkey shall provide each other, through the Commission …, with specimen impressions of stamps used in their customs offices for the issue of A.TR. movement certificates’.
Samuti tuleb rõhutada, et vastupidi Esimese Astme Kohtu poolt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 255 sedastatule tuleneb otsuse nr 1/96 (muudetud EÜ-Türgi tollikoostöö komitee 30. mai 1997. aasta otsusega nr 2/97; EÜT L 249, lk 18; jõustus 1. septembril 1997, s.o vaidlusaluste imporditoimingute tegemise ajal) artikli 15 lõike 1 sõnastusest üheselt, et „liikmesriikide tolliametid, komisjon ja Türgi [Vabariik] teavitavad komisjoni vahendusel üksteist […] liikumissertifikaatide A. TR. väljastamisel nende tolliasutustes kasutatavatest templijäljenditest”.
In any event, even before the entry into force of that decision, the Commission should, in order to facilitate the proper implementation of the Association Agreement, have requested that the Turkish authorities provide it with those specimens on the basis of Article 7(3) of Decision No 1/95 which authorises it to request ‘any information which may enable it to ensure that customs legislation is correctly applied’.
Isegi enne selle otsuse jõustumist oleks komisjon igal juhul pidanud selleks, et võimaldada assotsiatsioonilepingu nõuetekohast rakendamist, paluma Türgi ametiasutustel edastada talle need jäljendid otsuse nr 1/95 lisa 7 artikli 3 alusel, mis annab komisjonile pädevuse nõuda „igasugust teavet, mis võimaldaks tal tagada tollieeskirjade nõuetekohast rakendamist”.
The fact that the Republic of Turkey sent the impressions of stamps used for A.TR.1 certificates voluntarily, as stated by the Court of First Instance in paragraph 258 of the judgment under appeal, does not call in question the finding that the Commission failed to fulfil its obligation to request that the Turkish authorities provide it with specimen impressions of the stamps and signatures used in the Mersin customs office and to send them, in turn, to the customs authorities of the Member States.
Asjaolu, et Türgi Vabariik edastas sertifikaatidel A.TR.1 kasutatavad templijäljendid vabatahtlikult, samuti see, mida leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 258, ei sea kahtluse alla järeldust, et komisjon jättis täitmata oma kohustuse nõuda Türgi ametiasutustelt, et viimased esitaksid talle Mersini tolliametis kasutatud templite jäljendid ja allkirjade näidised, ja esitada need omakorda liikmesriikide tolliametitele.
Lastly, it is also apparent from paragraphs 153 to 160 of the judgment under appeal that the Commission merely observed that neither the Association Agreement nor the implementing provisions expressly required registers to be kept in Turkey for the entry of customs certificates and that, in any case, the possible existence of such registers did not imply that certificates were authentic, given that forgers would have every interest in using on forged certificates a registration number which corresponded with a lawful certificate.
Lõpuks tuleneb veel vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 153–160, et komisjon rahuldus pelgalt märkimisega, et assotsiatsioonileping ega selle rakendussätted ei näinud ette, et Türgil tuleb pidada tollisertifikaatide registrit, ning et sellise registri olemasolu ei oleks igal juhul tähendanud seda, et tegemist olnuks autentsete sertifikaatidega, kuna võltsijate huvides on kasutada võltsitud sertifikaatidel nõuetele vastava sertifikaadi registreerimisnumbrit.
That reasoning was accepted by the Court of First Instance in paragraphs 161 and 162 of the judgment under appeal.
Esimese Astme Kohus nõustus selle põhjendusega vaidlustatud kohtuotsuse punktides 161 ja 162.
That argument cannot, however, succeed.
See argument ei ole siiski tulemuslik.
In that regard, it must be stated that the registration of certificates issued by the customs authorities is indispensable in international trade.
Tuleb rõhutada, et tolliameti väljastatud sertifikaatide registreerimine on rahvusvahelises kaubanduses vältimatu.
Failure to keep such registers is likely to render worthless the effectiveness of any postclearance check on certificates issued by the respective customs authorities.
Nimelt võib selliste registrite puudumine muuta olematuks vastavate tolliametite väljastatavate sertifikaatide järelkontrolli tõhususe.
Furthermore, the obligation on the Turkish authorities to register A.TR.1 certificates stems, contrary to what was held by the Court of First Instance in paragraph 161 of the judgment under appeal, from the implementing provisions of the Association Agreement.
Lisaks tuleneb vastupidi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 161 toodud Esimese Astme Kohtu arvamusele Türgi ametiasutuste kohustus registreerida sertifikaadid A.TR.1 assotsiatsioonilepingu rakendussätetest.
Article 13 of Decision No 1/96 provides that, where there is division of certificates, box 12 of the extract must show, in particular, the registration number of the ‘initial certificate’.
Otsuse nr 1/96 artiklis 13 on nimelt sätestatud, et sertifikaatide jagamise korral peab 12. lahtris olema eelkõige „esialgse sertifikaadi” registreerimisnumber.
Even though Article 13 applies to the specific case of division of certificates, it is clear that the registration number of the ‘initial certificate’ must appear in box 12 of the A.TR.1 certificate, that is to say that the initial certificate must, in any event, also be registered in the customs registers of the country of export.
Isegi kui nimetatud artikkel 13 kehtiks sertifikaatide jagamise erijuhtumil, on selge, et sertifikaadi A.TR.1 vormi 12. lahtris peab olema märgitud „esialgse sertifikaadi” registreerimisnumber, st et esialgne sertifikaat peab igal juhul olema registreeritud eksportija riigi tolliregistrites.
The Court of First Instance’s statement in paragraph 162 of the judgment under appeal, that forgers would have every interest in using a registration number which corresponded with a lawful certificate which had already been registered, is not such as to relieve the Commission of its obligation to ensure that the Association Agreement is properly implemented.
Mis puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 162 toodud Esimese Astme Kohtu seisukohta, mille kohaselt on võltsijate huvides kasutada nõuetele vastava sertifikaadi registreerimisnumbrit, siis ei vabasta see komisjoni tema kohustusest teostada järelevalvet assotsiatsioonilepingu nõuetekohase rakendamise üle.
On the contrary, given that that statement implies a double importation into the Community under cover of A.TR.1 certificates with the same registration number, one authentic and the other inauthentic, the Commission should have checked whether such a double importation into the Community under cover of A.TR.1 certificates bearing the same registration number had actually taken place.
Vastupidi, kuna sellest järeldub, et sama registreerimisnumbrit kandvate sertifikaatide A.TR.1 abil (millest üks oli autentne ja teine mitte) pidi ühenduses toimuma kaks importi, oleks komisjon pidanud kontrollima, kas sama registreerimisnumbrit kandvate sertifikaatide A.TR.1 abil toimus ühenduses tõepoolest kaks importi.
It may be inferred from the Commission’s arguments both before the Court of First Instance and before the Court of Justice that it did not do so.
Nii Esimese Astme Kohtus kui ka Euroopa Kohtus komisjoni poolt esitatud argumentidest võib siiski järeldada, et komisjon ei teinud seda.
Furthermore, given that neither of UCLAF’s two missions was carried out at the Mersin customs office, as was pointed out in paragraph 113 of this judgment, they
Kuna, nagu meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 113, ei toimunud kumbki UCLAF-i kahest kontrollkäigust Mersini tolliametis, ei olnud võimalik ka kontrollida,