natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Since the plea of inadmissibility alleging that the applicant lacks standing constitutes a ground involving a question of public policy which may, and even must, be raised of its own motion by the Community judicature (Case C-298/00 P Italy v Commission [2004] ECR I-4087, paragraph 35), the Court points out that, pursuant to Article 12.3 of the ESCB Statute, the Governing Council adopted, on 7 July 1998, Rules of Procedure seeking to ensure the internal functioning of the ECB in the interests of sound administration and containing an Article 23 entitled, in the version resulting from the amendment of the Rules of Procedure of 22 April 1999, ‘Confidentiality of and access to ECB documents and archives’.
Kuna kaebeõiguse puudumisest tingitud asja läbivaatamist takistava asjaolu puhul on tegemist avalikul huvil põhineva väitega, mida ühenduse kohus võib ja isegi peab uurima omal algatusel (Euroopa Kohtu 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-298/00 P: Itaalia vs. komisjon, EKL 2004, lk I-4087, punkt 35), siis tuletab Esimese Astme Kohus meelde, et nõukogu võttis 7. juulil 1998 EKPS põhikirja artikli 12 lõike 3 alusel vastu kodukorra, mille eesmärk on tagada EKP sisemine toimimine hea halduse huvides ning milles sisaldub artikkel 23, mille pealkiri pärast kodukorra muutmist 22. aprillil 1999 on „Konfidentsiaalsus ja juurdepääs EKP dokumentidele ja arhiividele”.
It is not disputed that that provision — which is framed in general terms, applies to objectively determined situations and entails legal effects for categories of persons regarded generally and in the abstract — is of general application .
On ilmne, et see norm, mis on sätestatud üldisena ja mida kohaldatakse objektiivselt määratletud olukordades ning mis toob endaga kaasa õiguslikke tagajärgi üldiselt ja abstraktselt kindlaks määratud isikute rühmale, on üldkohaldatav.
It should be pointed out that the applicant has not sought the amendment or withdrawal of Article 23 of the ECB Rules of Procedure, nor has he been refused such a request: he has merely requested that that provision be applied and, more specifically, paragraph 3 thereof.
Tuleb rõhutada, et hageja ei ole nõudnud EKP kodukorra artikli 23 muutmist või tagasivõtmist ja sellest ei ole keeldutud, vaid et ta taotles lihtsalt selle lõike 3 kohaldamist.
In those circumstances, the caselaw according to which the refusal by a Community institution to withdraw or amend an act may constitute an act whose legality may be reviewed under Article 230 EC only if the act which the Community institution refuses to withdraw or amend could itself have been contested under that provision (see Zunis Holding and Others v Commission, cited in paragraph 58 above, paragraph 31, and the caselaw cited) is not applicable in the present case .
Neil asjaoludel ei ole käesolevas asjas kohaldatav kohtupraktika, mille kohaselt ühenduse institutsiooni keeldumine akti tagasivõtmisest või muutmisest on akt, mille õiguspärasust saab EÜ artikli 230 alusel kontrollida, vaid kui nimetatud sätte alusel saab vaidlustada seda akti ennast, mida ühenduse institutsioon keeldus tagasi võtmast või muutmast (vt eespool viidatud kohtuotsus Zunis Holding jt vs. komisjon, punkt 31 ja viidatud kohtupraktika).
Contrary to the ECB’s initial contentions, it cannot be considered that the only purpose of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure is to enable the Governing Council to reduce the period of confidentiality solely on the basis of the wording of the documents concerned and to adopt, in so doing, an act effective erga omnes.
Vastupidiselt EKP esialgsetele väidetele ei ole võimalik asuda seisukohale, et EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 ainus eesmärk on lubada nõukogul lühendada konfidentsiaalsusperioodi lähtuvalt dokumendi või dokumentide sisust ja võtta seda tehes vastu erga omnes mõju omav akt.
It is, admittedly, conceivable that, on the basis of the aforementioned powers, the Governing Council may of its own initiative reduce the 30-year period of confidentiality for certain documents or for a category of documents, thereby allowing access to any interested party.
Nõukogul on mõistagi võimalus omal algatusel vähendada selle sätte alusel 30-aastast konfidentsiaalsusperioodi mõnede dokumentide või dokumendiliikide puhul ja võimaldada sellega kõigil huvitatud isikutel nendega tutvuda.
The fact none the less remains that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure also seeks to grant the public the right to request reduction of the period of confidentiality, it being recalled that there is nothing to prevent rules on the internal organisation of the work of an institution from having legal effects vis-à-vis third parties (Case C-58/94 Netherlands v Council [1996] ECR I-2169, paragraph 38).
Samas on tõsi ka see, et EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 eesmärk on samuti anda üldsusele õigus esitada taotlus konfidentsiaalsusperioodi lühendamiseks, kuna miski ei keela institutsiooni sisemist korraldust reguleerival õigusaktil tuua õiguslikke tagajärgi kaasa ka kolmandatele isikutele (Euroopa Kohtu 30. aprilli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-58/94: Madalmaad vs. nõukogu, EKL 1996, lk I-2169, punkt 38).
Under the second sentence of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, which is designed to apply generally, anyone may thus apply for access to any of the documents held in the archives of the Committee of Governors, even before the expiry of a period of 30 years.
EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 teisest lausest tulenevalt, mis on üldkohaldatav, võib seega iga isik taotleda juurdepääsu ükskõik millisele presidentide komitee arhiivis säilitatavale dokumendile ka enne 30-aastase ajavahemiku möödumist.
The general wording of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure supports the finding that the fact that an act adopted by the Governing Council on that basis may, in a particular case, be of a general nature does not rule out the possibility that that act may constitute an individual measure in another context, where a negative act is adopted following an application to the ECB by an individual, account taken of that individual’s situation and the individual interests invoked, then notified directly to the interested party.
EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 üldine sõnastus lubab järeldada, et asjaolu, et selle alusel vastu võetud nõukogu aktil võib mingil konkreetsel juhul olla üldkohaldatav iseloom, ei välista, et see võib endast kujutada üksikmeedet mõnes teises olukorras, kui tegemist on koormava aktiga, mis on vastu võetud üksikisiku EKP-le esitatud taotluse alusel pärast tema olukorra ja väidetavate üksikute huvide arvesse võtmist ning mis on huvitatud isikule vahetult teatavaks tehtud.
Clearly, the latter situation corresponds exactly with the facts of the present case as they result from the documents submitted to the Court .
Tuleb tõdeda, et viimane olukord vastab täpselt käesoleva juhtumi asjaoludele, nagu need nähtuvad Esimese Astme Kohtule esitatud toimikust.
It is not disputed that, by letter of 27 July 1999, the applicant applied to the ECB, on the basis of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, for reduction of the period of confidentiality so that he could have sight of the documents relating to the Basle/Nyborg Agreement and that, to that end, he stressed the importance of those documents for his thesis.
On kindel, et hageja pöördus 27. juuli 1999. aasta kirjaga EKP poole kodukorra artikli 23 lõikel 3 põhineva taotlusega lühendada konfidentsiaalsusperioodi, et tal oleks võimalik tutvuda Basel-Nyborgi kokkulepet käsitlevate dokumentidega, väites et see on vajalik tema doktoritöö jaoks.
That application was rejected on the ground, stated in the letter of 8 November 1999, that the applicant had already been sent two relevant documents and that, since he thus had all essential information on the Basle/Nyborg Agreement a this disposal, his research work could nevertheless develop fruitfully.
See taotlus jäeti rahuldamata 8. novembri 1999. aasta kirjas nimetatud põhjendusega, et hagejale oli juba edastatud kaks asjakohast dokumenti ja et kuna tal oli seega olemas kogu peamine teave Basel-Nyborgi kokkuleppe kohta, siis võis tema uurimistöö viljakalt jätkuda.
Finally, the applicant is the sole addressee of the decision of the Governing Council, which was brought to his knowledge by letter of 8 November 1999.
Hageja on ka talle 8. novembri 1999. aasta kirjaga teatavaks tehtud nõukogu otsuse ainus adressaat.
Accordingly, it must be found that the act adopted by the Governing Council on 21 October 1999, as notified by letter of 8 November 1999 (‘the decision of the ECB’), constitutes an individual decision which the applicant has standing to challenge by means of an action for annulment .
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et nõukogu poolt 21. oktoobril 1999 vastu võetud akt, mis tehti teatavaks 8. novembri 1999. aasta kirjaga (edaspidi „EKP otsus”), kujutab endast igati üksikotsust, mille peale esitatud tühistamishagi on vastuvõetav.
The assertion that the action for annulment is out of time
Väidetav tühistamishagi esitamisega hilinemine
The ECB contends that the first document lodged at the Court Registry by the applicant on 4 January 2000 contains both an application for a grant of legal aid and an application initiating proceedings under Article 230 EC and is signed by the applicant himself and not by another lawyer, which is contrary to Article 43(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance and the third paragraph of Article 17 of the Statute of the Court of Justice, as interpreted by the latter (order in Case C-174/96 P Lopes v Court of Justice [1996] ECR I-6401).
EKP väidab, et esimene dokument, mille hageja esitas Esimese Astme Kohtusse 4. jaanuaril 2000, sisaldas üheaegselt nii õigusabitaotlust kui ka EÜ artikli 230 alusel esitatud hagi ning oli allkirjastatud mõne teise advokaadi asemel hageja enda poolt, mis on vastuolus Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 43 lõikega 1 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 17 kolmanda lõiguga, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus (Euroopa Kohtu 5. septembri 1996. aasta määrus kohtuasjas C-174/96 P: Lopes vs. Euroopa Kohus, EKL 1996, lk I-6401).
The second document, lodged on ‘7 February 2000’, which is duly signed by a lawyer other than the applicant, cannot, in the view of the ECB, remedy the initial procedural error retroactively since the time-limit of two months within which the action had to be brought had expired on 13 January 2000.
Teine dokument, mis esitati „7. veebruaril 2000”, mille on nõuetekohaselt allkirjastanud hagejast erinev advokaat, ei saa EKP hinnangul tagasiulatuvalt parandada algset menetluslikku puudust, kuna kahekuuline tähtaeg, mille jooksul hagi tuli esitada, oli möödunud 13. jaanuaril 2000.
It should be observed, in that regard, that the application initiating proceedings, entered in the register of the Court of First Instance on 20 January 2000, is signed by a lawyer appointed by the applicant and that it thus complies with the requirements of the third paragraph of Article 17 of the Statute of the Court of Justice and the first subparagraph of Article 43(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the provisions applicable at the time.
Tuleb märkida, et 20. jaanuaril Esimese Astme Kohtu registrisse kantud hagiavaldus kannab hageja volitatud advokaadi allkirja ja on seega koosõlas kohaldatavate Euroopa Kohtu põhikirja artikli 17 kolmanda lõiguga ja Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 43 lõike 1 esimese lõiguga.
In those circumstances, it remains to be examined whether the action was brought within the time-limit of two months laid down in Article 230 EC, with an extension on account of distance of 10 days, applicable to parties who have their habitual residence in Greece in accordance with a decision of the Court of Justice then in force, before the amendment of the Rules of Procedure of the Court of First Instance entered into force on 1 February 2001.
Neil asjaoludel jääb üle uurida, kas hagi esitati EÜ artiklis 230 ette nähtud kahe kuu jooksul, millele lisandub kümme päeva seoses suurte vahemaadega, mida kohaldatakse Kreekas elavatele pooltele vastavalt sel hetkel kehtinud Euroopa Kohtu otsusele, enne kui 1. veebruaril 2001 jõustus Esimese Astme Kohtu kodukorra muudatus.
In the present case, the letter of the ECB of 8 November 1999 informing the applicant that his request had been rejected by the Governing Council was brought
Hageja sai EKP 8. novembri 1999. aasta kirjast, millega teda teavitati tema taotluse rahuldamata jätmisest nõukogu poolt, teada 13. novembril 1999. Arvestades seoses
Since the applicant brought his action on 20 January 2000 — not on 7 February 2000, as wrongly stated by the ECB in its defence — the plea of inadmissibility based on the allegation that the action was brought out of time is thus unfounded.
Kuna hageja esitas oma hagi 20. jaanuaril 2000 ja mitte 7. veebruaril 2000, nagu EKP ekslikult kostja vastuses märkis, siis ei esine järelikult asja läbivaatamist takistavat asjaolu, mis põhineks hagi esitamisega hilinemisel.
The allegedly abusive nature of the action
Hagi väidetav pahatahtlikkus
The ECB contends that the action is ‘devoid of purpose’ and abusive insofar as the ECB has, essentially, satisfied the applicant’s request .
EKP väidab, et hagi on „alusetu” ja pahatahtlik, kuivõrd EKP on hageja taotluse sisuliselt rahuldanud.
That line of argument cannot be upheld by the Court .
Esimese Astme Kohus ei saa selle argumentatsiooniga nõustuda.
It must, first, be pointed out that, according to the ECB, the Basle/Nyborg Agreement is not a single document but is made up of a series of documents in the form of reports and minutes of meetings of the Committee of Governors and of the Monetary Committee.
Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et EKP hinnangul ei ole Basel-Nyborgi kokkulepe üks ühtne dokument, vaid koosneb mitmetest presidentide komitee ja valuutakomitee aruannete ja koosolekute protokollide kujul esinevatest dokumentidest.
The ECB thus specified that the Basle/Nyborg Agreement consisted of the ‘report of the Committee of Governors on the reinforcement of the EMS’ and a report of the Monetary Committee entitled ‘The reinforcement of the EMS — Report of the President of the Monetary Committee at the informal meeting of Finance Ministers at Nyborg on 12 September 1987’.
EKP on selle kohta täpsustanud, et Basel-Nyborgi kokkulepe koosneb „presidentide komitee aruandest Euroopa rahasüsteemi tugevdamise kohta” ja valuutakomitee aruandest „Euroopa rahasüsteemi tugevdamine – valuutakomitee presidendi aruanne rahandusministrite mitteametlikul kohtumisel Nyborgis 12. septembril 1987”.
Next, it appears at the least paradoxical to maintain, as does the ECB, that the applicant received two documents — other than those referred to above — containing information which ‘well represents the Basle/Nyborg Agreement in its entirety’, while refusing the applicant access to that agreement on the ground, stated in its written pleadings, that its wording is confidential.
Seejärel tuleb esile tuua, et tundub vähemalt paradoksaalne väita EKP kombel, et hageja on saanud kaks dokumenti, mis ei ole ülalnimetatud dokumendid, kuid sisaldavad teavet, mis „kujutab endast kogu Basel-Nyborgi kokkulepet”, keeldudes samas sellega tutvumise võimaldamisest, mida ta põhjendab oma märkustes selle konfidentsiaalse sisuga.
The ECB adds that the ‘report of the Committee of Governors on the reinforcement of the EMS does not add any new and relevant information’, thus making no mention of the report of the Monetary Committee referred to above.
EKP lisab, et „presidentide komitee aruanne Euroopa rahasüsteemi tugevdamise kohta ei lisaks mingisugust uut ega asjakohast teavet”, minnes nõnda vaikides mööda ülalnimetatud valuutakomitee aruandest.
It is sufficient, in reality, to note that the Governing Council refused to reduce the 30-year period of confidentiality and, by the same token, refused to grant access to the documents constituting the Basle/Nyborg Agreement sought by the applicant .
Tegelikult piisab, kui märkida, et nõukogu keeldus 30-aastase konfidentsiaalsusperioodi lühendamisest ja keeldus ka hageja taotluses nimetatud Basel-Nyborgi kokkuleppe moodustavate dokumentidega tutvumise võimaldamisest.
Accordingly, it cannot be considered that the applicant’s request was satisfied and that his action is therefore devoid of purpose.
Neil asjaoludel ei saa asuda seisukohale, et hageja taotlus on rahuldatud ja et tema hagil ei ole seega eset.
In addition, a person who is refused access to a document or to part of a document has, by virtue of that very fact, established an interest in the annulment of the decision refusing access (Case T-174/95 Svenska Journalistförbundet v Council [1998] ECR II-2289, paragraph 67).
Lisaks tuleb meelde tuletada, et isikul on keelduva otsuse tühistamiseks huvi juba üksnes tulenevalt sellest, et talle keelduti mingi dokumendi või selle osaga tutvumise võimaldamisest (Esimese Astme Kohtu 17. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas T-174/95: Svenska Journalistförbundet vs. nõukogu, EKL 1998, lk II-2289, punkt 67).
As regards, finally, the allegedly vexatious nature of the action brought by the applicant, that consideration does not have any relevance in the context of the examination of the admissibility of the action and belongs to the discussion on the costs.
Hageja esitatud hagi väidetava pahatahtlikkuse kohta tuleb märkida, et hagi vastuvõetavuse analüüsimisel ei ole sellel asjaolul mingit tähendust ja et see puudutab kohtukulude küsimust.
The alleged lack of competence of the ECB to grant access to the report of the Monetary Committee
EKP pädevuse väidetav puudumine valuutakomitee aruandega tutvumise võimaldamisel
The ECB contends that it is not the correct addressee of the request for access to the report of the Monetary Committee insofar as it did not draft that report and it is not the guardian of the Monetary Committee’s documents.
EKP väidab, et ta ei ole valuutakomitee aruandega tutvumise taotluse õige adressaat, kuivõrd ta ei ole valuutakomitee dokumentide autor ega nende hoidja.
It is sufficient to note that that plea is wholly irrelevant in the context of the examination of the admissibility of the action.
Tuleb märkida, et hagi vastuvõetavuse analüüsimisel ei ole sellel väitel mingit tähendust.
The ECB’s arguments concerning the application, in the present case, of an authorship rule belong to the assessment of the substance.
EKP kaalutlused taotluse autori esitamise põhimõtte kohaldamise kohta puudutavad põhiküsimuse hindamist.
Finally, it should be pointed out that the ECB confirmed at the hearing that it was in possession of the report of the Monetary Committee and that the decision of the Governing Council of 21 October 1999 refusing the applicant’s request for access to the Basle/Nyborg Agreement, based on Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, concerned all of the documents constituting that agreement, including the report of the Monetary Committee. Formal note of this was taken in the minutes of the hearing.
Lõpuks tuleb märkida, et EKP kinnitas kohtuistungil, et valuutakomitee aruanne oli tema valduses ja et EKP kodukorra artikli 23 lõikele 3 tuginenud nõukogu 21. oktoobri 1999. aasta otsus jätta rahuldamata hageja taotlus tutvuda Basel-Nyborgi kokkuleppega puudutas kõiki seda kokkulepet moodustavaid dokumente, mille hulka kuulub ka valuutakomitee aruanne ning mille kohta tehti märge ka kohtuistungi protokolli.
It follows from the foregoing considerations that the plea of inadmissibility based on the allegation that the ECB lacked competence to grant access to the report of the Monetary Committee must be rejected.
Eelnevatest kaalutlustest järeldub, et asja läbivaatamist takistav asjaolu, mis põhineb sellel, et EKP-l puudus väidetavalt pädevus võimaldada valuutakomitee aruandega tutvumist, tuleb jätta tähelepanuta.
B— The substance
B – Põhiküsimus
(a) Arguments of the parties
Nõukogu otsuse tühistamise taotlus a) Poolte argumendid
In support of its application, the applicant relies on three pleas in law, alleging infringement of (i) the principles of sound administration and protection of legitimate expectations; (ii) the duty to give reasons; and (iii) the ‘fundamental principle of Community law concerning the access of citizens to documents’, as well as Article 1 of Decision 93/731.
Hageja esitab oma nõude toetuseks kolm väidet, mis põhinevad esiteks hea halduse ja õiguspärase ootuse põhimõtete rikkumisel, teiseks põhjendamiskohustuse rikkumisel, kolmandaks „kodanike juurdepääsu dokumentidele puudutava ühenduse õiguse aluspõhimõtte rikkumisel” ja otsuse 93/731 artikli 1 rikkumisel.
The applicant submits, first, that the principles of sound administration and the protection of legitimate expectations cannot mean that — or accommodate the possibility that — an institution such as the Council may hide the truth from citizens who make an application to it, or lie to or mislead them.
Kõigepealt väidab hageja, et hea halduse ja õiguspärase ootuse põhimõtted ei saa tähendada seda ega nendega ei saa olla kooskõlas, et mõni institutsioon nagu nõukogu võiks varjata tõde, valetada või petta tema poole pöördunud isikuid.
In the present case, the applicant was the victim of the concerted and misleading conduct of the Council and the ECB .
Hageja on käesolevas asjas aga nõukogu ja EKP kooskõlastatud pettuse ohver.
Thus, after claiming ignorance of the agreement at issue, the Council concealed the existence of the report of the Monetary Committee and referred the applicant to the ECB, which deliberately delayed in giving its response in order to make it impossible to bring an action against the Council decision because of the expiry of the time-limit laid down for those purposes .
Nõnda väitis nõukogu kõigepealt, et ta ei tea midagi kõnesolevast kokkuleppest, varjas seejärel valuutakomitee aruande olemasolu ja suunas hageja EKP-sse, kes viivitas tahtlikult vastamisega, et muuta nõukogu otsuse peale kaebamine võimatuks selle jaoks ette nähtud tähtaja möödumise tõttu.
According to the applicant, the infringement of those principles has been indirectly yet clearly recognised by the Court of Justice which, in Pitsiorlas, cited in paragraph 38 above, established that an excusable error had been brought about as a result of the Council’s concealment of the report of the Monetary Committee which forms part of the Basle/Nyborg Agreement, and rejected the plea of inadmissibility raised by the Council .
Hageja arvates on Euroopa Kohus nende põhimõtete rikkumist kaudselt kuid selgelt möönnud eespool punktis 38 mainitud kohtuotsuses Pitsiorlas, kui ta tuvastas vabandatava eksimuse, mis oli tingitud sellest, et nõukogu varjas valuutakomitee aruannet, mis moodustab osa Basel-Nyborgi kokkuleppest, ja jättis nõukogu esitatud vastuvõetamatuse vastuväite rahuldamata.
The applicant states that in spite of, and contrary to, the wording of that judgment, the Council still maintains that the information contained in its decision of 30 July 1999 is correct.
Hageja märgib, et nõukogu kinnitab hoolimata sellest kohtuotsusest ja ka vastuolus sellega endiselt, et tema 30. juuli 1999. aasta otsuses esitatud teave on õige.
The applicant submits, second, that the misleading conduct on the part of the Council necessarily implies that its decision does not meet the requirements of Article 253 EC, or of Article 7(3) of Decision 93/731, and that it must be annulled on that basis (Case C-350/88 Delacre and Others v Commission [1990] ECR I-395, paragraph 15; Case T-85/94 Branco v Commission [1995] ECR II-45, paragraph 32; and Svenska Journalistförbundet v Council, cited in paragraph 89 above, paragraph 116).
Hageja väidab teiseks, et nõukogu poolt toime pandud pettus tähendab vältimatult seda, et tema otsus ei vasta EÜ artikli 253 ega otsuse 93/731 artikli 7 lõike 3 nõuetele ja tuleb seetõttu tühistada (Euroopa Kohtu 14. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C-350/88: Delacre jt vs. komisjon, EKL 1990, lk I-395, punkt 15; Esimese Astme Kohtu 12. jaanuari 1995. aasta otsus kohtuasjas T-85/94: Branco vs. komisjon, EKL 1995, lk II-45, punkt 32, ja eespool punktis 89 viidatud kohtuotsus Svenska Journalistförbundet vs. nõukogu, punkt 116).