natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to information provided to the Court of Justice at the hearing, the decision of 22 December 2006 was transmitted to the German central authority by Mr Rinau’s lawyer, and that authority itself forwarded that decision to the Amtsgericht Oranienburg.
Kohtuistungil Euroopa Kohtule esitatud informatsiooni kohaselt edastas Michael Rinau advokaat 22. detsembri 2006. aasta otsuse Saksamaa keskasutusele, kes tegi selle otsuse teatavaks Amtsgericht Oranienburgile.
Subsequent to that transmission, the Lithuanian central authority sent a translation of that decision into German.
Hiljem saatis Leedu keskasutus selle otsuse saksakeelse tõlke.
By a decision of 15 March 2007, the Lietuvos apeliacinis teismas overturned the decision of the Klaipėdos apygardos teismas and ordered that the child be returned to Germany.
Lietuvos apeliacinis teismas (Leedu apellatsioonikohus) muutis 15. märtsi 2007. aasta otsusega Klaipėdos apygardos teismase otsust ning nõudis lapse tagastamist Saksamaale.
In the course of April 2007, the Klaipėdos apygardos teismas made an order suspending the enforcement of the decision of the Lietuvos apeliacinis teismas of 15 March 2007.
Klaipėdos apygardos teismas tegi 2007. aasta aprillikuus määruse Lietuvos apeliacinis teismase 15. märtsi 2007. aasta otsuse täitmise peatamise kohta.
The latter court set aside that order by a decision of 4 June 2007.
Viimati nimetatud kohus tühistas selle määruse 4. juuni 2007. aasta otsusega.
As was made clear at the hearing, the enforcement of the decision of 15 March 2007 has been suspended several times.
Kohtuistungil täpsustati, et 15. märtsi 2007. aasta otsuse täitmine on peatatud korduvalt.
On 4 June 2007 and 13 June 2007 respectively, Mrs Rinau and the Head of the Public Prosecution Service of the Republic of Lithuania applied to the Klaipėdos apygardos teismas to have the proceedings reopened, relying on new circumstances and the interest of the child in accordance with the first paragraph of Article 13 of the 1980 Hague Convention.
Inga Rinau esitas 4. juunil 2007 ja Leedu Vabariigi peaprokurör 13. juunil 2007 Klaipėdos apygardos teismasele taotluse menetluse uuendamiseks, viidates uutele asjaoludele ning lapse huvidele 1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 13 esimese lõigu mõttes.
On 19 June 2007, that court dismissed those applications on the ground that the jurisdiction to adjudicate on them did not belong to it, but to the German courts.
Kohus jättis need taotlused 19. juunil 2007 läbi vaatamata põhjendusel, et nende lahendamine ei ole mitte tema, vaid Saksamaa kohtute pädevuses.
Mrs Rinau lodged an appeal against that dismissal, but the Lietuvos apeliacinis teismas upheld the decision by a decision of 27 August 2007.
Inga Rinau esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse ning Lietuvos apeliacinis teismas jättis selle otsuse oma 27. augusti 2007. aasta otsusega muutmata.
Both those decisions were quashed by the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas by a judgment of 7 January 2008, which referred the applications back to the Klaipėdos apygardos teismas.
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas tühistas need otsused 7. jaanuari 2008. aasta otsusega, saates taotlused tagasi Klaipėdos apygardos teismasele.
By a decision of 21 March 2008, the Klaipėdos apygardos teismas once again dismissed the applications for a reopening.
Klaipėdos apygardos teismas jättis 21. märtsi 2008. aasta määrusega need taotlused uuesti läbi vaatamata.
That decision was upheld by the Lietuvos apeliacinis teismas by a decision of 30 April 2008.
Lietuvos apeliacinis teismas jättis 30. aprilli 2008. aasta otsusega selle otsuse muutmata.
On an application by Mrs Rinau, the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas decided, on 26 May 2008, to adjudicate in cassation on those decisions and suspended the enforcement of the decision of 15 March 2007 requiring the return of Luisa to Germany pending its decision on the substance of the case.
Inga Rinau avalduse alusel otsustas Lietuvos Aukščiausiasis Teismas 26. mail 2008 võtta need otsused kassatsioonimenetlusse ning peatas kuni oma otsuse kuulutamiseni Lietuvos apeliacinis teismase 15. märtsi 2007. aasta otsuse täitmise.
Meanwhile, by a judgment of 20 June 2007, the Amtsgericht Oranienburg granted the divorce of Mr and Mrs Rinau.
Vahepeal oli Amtsgericht Oranienburgi 20. juuni 2007. aasta otsusega Inga ja Michael Rinau abielu lahutatud.
It awarded permanent custody of Luisa to Mr Rinau.
Kohus andis Luisa eestkosteõiguse Michael Rinaule.
Taking into consideration in particular the decision of 22 December 2006 of the Klaipėdos apygardos teismas refusing the return of the child, the Amtsgericht Oranienburg took account of the content of that decision and of the submissions made and ordered Mrs Rinau to send the child back to Germany and to leave her in the custody of Mr Rinau.
Pidades eelkõige silmas Klaipėdos apygardos teismase 22. detsembri 2006. aasta otsust, millega keelduti lapse tagastamisest, võttis Amtsgericht arvesse selle otsuse sisu ja esitatud argumente ning nõudis Inga Rinault lapse tagasitoomist Saksamaale ja lapse jätmist Michael Rinau kasvatada.
Mrs Rinau was not present at the hearing of that court, but she was represented there and made submissions.
Inga Rinau ei osalenud kohtuistungil, kuid ta esitas oma märkused.
On the same day, the Amtsgericht Oranienburg annexed to its decision a certificate issued pursuant to Article 42 of the Regulation.
Samal päeval lisas Amtsgericht Oranienburg oma otsusele määruse artikli 42 alusel antud tõendi.
On 20 February 2008, the Brandenburgisches Oberlandesgericht dismissed the appeal lodged by Mrs Rinau against the judgment of the Amtsgericht Oranienburg, upheld that judgment in relation to Luisa’s custody and held that Mrs Rinau was already bound to return the child to Germany.
Brandenburgisches Oberlandesgericht jättis 20. veebruaril 2008 Inga Rinau poolt selle otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse rahuldamata ja otsuse Luisa eestkosteõiguse osas muutmata, sedastades, et Inga Rinau on kohustatud tooma lapse tagasi Saksamaale.
Mrs Rinau was present at the hearing and made submissions.
Inga Rinau osales kohtuistungil ja esitas seal oma märkused.
Mrs Rinau lodged an application before the Lietuvos apeliacinis teismas for nonrecognition of the judgment of the Amtsgericht Oranienburg of 20 June 2007, in so far as it had awarded custody of Luisa to Mr Rinau and ordered Mrs Rinau to return the child to her father and to leave her in his custody.
Inga Rinau esitas Lietuvos apeliacinis teismasele taotluse mitte tunnustada Amtsgericht Oranienburgi 20. juuni 2007. aasta otsust selles osas, milles selle otsusega anti Luisa eestkosteõigus Michael Rinaule ning kohustati Inga Rinaud andma laps üle lapse isale ja jätma ta isa kasvatada.
On 14 September 2007, the Lietuvos apeliacinis teismas made an order by which it found Mrs Rinau’s application inadmissible.
Lietuvos apeliacinis teismas andis 14. septembril 2007 määruse, millega ta tunnistas Inga Rinau taotluse vastuvõetamatuks.
According to that court, the certificate issued by the Amtsgericht Oranienburg pursuant to Article 42 of the Regulation stated that all the conditions necessary to the issue of such a certificate, as set out in Article 42(2), had been satisfied.
Kohtu sõnutsi nähtus määruse artikli 42 alusel antud Amtsgericht Oranienburgi tõendist, et kõik selle artikli lõikes 2 loetletud tõendi väljaandmise tingimused olid täidetud.
Taking the view that the judgment, in so far as it ordered the return of the child to Germany, ought to have been directly enforced pursuant to the provisions of Section 4 of Chapter III of the Regulation, without the need for special exequatur proceedings for the recognition and enforcement of judicial decisions, the Lietuvos apeliacinis teismas held that it was necessary to declare inadmissible Mrs Rinau’s application for nonrecognition of the part of the judgment ordering her to return the child to Mr Rinau and to leave her in his custody.
Asudes seisukohale, et see otsus tuleb lapse tagasitoomist puudutavas osas täita otse määruse III peatüki 4. jao sätete alusel, ilma et oleks vaja kasutada kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise erimenetlust, leidis Lietuvos apeliacinis teismas, et Inga Rinau taotlus mitte tunnustada kõnesoleva otsuse seda osa, millega kohustati teda andma laps üle lapse isale ja jätma ta isa kasvatada, tuleb tunnistada vastuvõetamatuks.
Mrs Rinau then lodged an appeal on a point of law before the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas to have that order set aside and a fresh decision adopted granting her application for nonrecognition of the judgment of the Amtsgericht Oranienburg of 20 June 2007, in so far as that judgment awarded custody of Luisa to Mr Rinau and ordered Mrs Rinau to return the child to her father and to leave her in his custody.
Seejärel esitas Inga Rinau Lietuvos Aukščiausiasis Teismasele kassatsioonkaebuse selle määruse tühistamiseks ja uue otsuse tegemiseks, millega rahuldataks tema taotlus mitte tunnustada Amtsgericht Oranienburgi 20. juuni 2007. aasta otsuse seda osa, millega anti Luisa eestkosteõigus Michael Rinaule ning Inga Rinault nõuti lapse üleandmist tema isale Michael Rinaule ja jätmist isa kasvatada.
In these circumstances the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Lietuvos Aukščiausiasis Teismas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
Can an interested party within the meaning of Article 21 of [the Regulation] apply for nonrecognition of a judicial decision if no application has been submitted for recognition of that decision?
Kas määruse […] artikli 21 tähenduses huvitatud osapool võib taotleda kohtuotsuse mittetunnustamist, kui taotlust selle otsuse tunnustamiseks ei ole esitatud?
If the answer to Question 1 is in the affirmative: how is a national court, when examining an application for nonrecognition of a decision brought by a person against whom that decision is to be enforced, to apply Article 31(1) of [the Regulation], which states that ‘… [n]either the person against whom enforcement is sought, nor the child shall, at this stage of the proceedings, be entitled to make any submissions on the application’?
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kuidas peab siseriiklik kohus, kui ta lahendab kohtuotsuse mittetunnustamise taotlust, mille on esitanud isik, kelle suhtes see otsus tuleb täita, kohaldama määruse […] artikli 31 lõiget 1, mis sätestab, et „[i]sikul, kelle suhtes täitmist taotletakse, ega lapsel ei ole menetluste selles etapis õigust teha taotluse kohta mingeid esildisi”?
Is the national court which has received an application by the holder of parental responsibility for nonrecognition of that part of the decision of the court of the Member State of origin requiring the child staying with that person to be returned to the State of origin, and in respect of which the certificate provided for in Article 42 of [the Regulation] has been issued, required to examine that application on the basis of the provisions of Sections 1 and 2 of Chapter III of [the Regulation], as provided for in Article 40(2) of that regulation?
Kas siseriiklik kohus, kellele vanemliku vastutuse kandja on esitanud taotluse mitte tunnustada päritoluliikmesriigi kohtu otsuse seda osa, millega nõutakse sellelt vanemliku vastutuse kandjalt tema juures elava lapse tagasitoomist päritoluliikmesriiki ning mille kohta on antud välja määruse […] artiklis 42 ette nähtud tõend, peab lahendama selle taotluse määruse […] III peatüki 1. ja 2. jao sätete alusel, nagu sätestab määruse artikli 40 lõige 2?
What meaning is to be attached to the condition laid down in Article 21(3) of [the Regulation] (‘[w]ithout prejudice to Section 4 of this Chapter’)?
Milline tähendus tuleb anda määruse […] artikli 21 lõikes 3 sätestatud tingimusele „ilma et see piiraks käesoleva peatüki 4. jao kohaldamist”?
Do the adoption of the decision to return the child and the issue of the certificate under Article 42 of [the Regulation] in the court of the Member State of origin, after a court of the Member State in which the child is wrongfully retained has taken a decision that the child be returned to his or her State of origin, comply with the objectives of and procedures under [the Regulation]?
Kas määruse […] eesmärkide ja selles sätestatud korraga on kooskõlas lapse tagasitoomist nõudva otsuse vastuvõtmine ja määruse […] artiklis 42 ette nähtud tõendi väljaandmine päritoluliikmesriigi kohtu poolt pärast seda, kui selle liikmesriigi kohus, kus last hoitakse ebaseaduslikult, on teinud otsuse, et laps tuleb tagastada tema päritoluriiki?
Does the prohibition in Article 24 of [the Regulation] of review of the jurisdiction of the court of the Member State of origin mean that, if it is unable to review the jurisdiction of the court of the Member State of origin and cannot identify any other grounds for nonrecognition of decisions as set out in Article 23 of [the Regulation], a national court which has received an application for recognition or nonrecognition of a decision of a foreign court is obliged to recognise the decision of the court of the Member State of origin ordering the child’s return if the court of the Member State of origin failed to observe the procedures laid down in the Regulation when deciding on the issue of the child’s return?’
Kas määruse […] artiklis 24 sätestatud keeld kontrollida otsuse teinud kohtu pädevust tähendab seda, et siseriiklik kohus, kes on saanud taotluse välisriigi kohtuotsuse tunnustamiseks või mittetunnustamiseks ning kes ei saa kindlaks teha päritoluliikmesriigi kohtu pädevust ega ole tuvastanud muid määruse […] artiklis 23 ette nähtud kohtuotsuste mittetunnustamise põhjusi, on kohustatud tunnustama lapse tagasitoomist nõudvat päritoluliikmesriigi kohtu otsust ka juhul, kui päritoluliikmesriigi kohus ei ole järginud määruses sätestatud lapse tagasitoomise küsimuse lahendamise korda?”
The urgent procedure
Kiirmenetlus
By an order of 21 May 2008, lodged at the Court Registry on 22 May 2008, the Lietuvos Aukščiausiasis Teismas requested that the reference for a preliminary ruling be dealt with under the urgent procedure provided for in Article 104b of the Rules of Procedure.
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas taotles 21. mai 2008. aasta määrusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 22. mail 2008, eelotsusetaotluse lahendamist kodukorra artiklis 104b ette nähtud kiirmenetluses.
The referring court reasoned that request by reference to recital 17 in the preamble to the Regulation, which refers to the return without delay of a child which has been removed or retained, and to Article 11(3) of that regulation, which sets a deadline of six weeks for the court to which an application for return is made to issue its judgment.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus motiveeris sellist taotlust viitega määruse põhjendusele 17, milles on mainitud äraviidud lapse viivitamatut tagastamist, ja määruse artikli 11 lõikele 3, kus on lapse tagasitoomise taotlust lahendavale kohtule määratud kuuenädalane tähtaeg otsuse tegemiseks.
The referring court finds that it is necessary to act urgently on the ground that any delay would be very unfavourable to the relationship between the child and the parent with whom she does not live.
Siseriiklik kohus tõdeb kiireloomulise tegutsemise vajadust, kuna igasugune viivitus mõjuks lapse ja temaga koos mitte elava vanema vahelistele suhetele väga halvasti.
The damage to that relationship could be irreparable.
Nende suhete jahtumine võib olla pöördumatu.
The referring court also relies on the need to protect the child against any possible harm and the need to ensure a fair balance between the interests of the child and those of her parents, which is another reason for having recourse to the urgent procedure.
Veel viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus vajadusele kaitsta last võimaliku kahju eest ning vajadusele tagada lapse ja tema vanemate huvide õiglane tasakaal, mis samuti eeldab kiirmenetluse kohaldamist.
On a proposal from the Judge-Rapporteur and after hearing the Advocate General, the Third Chamber of the Court decided to allow the referring court’s request that the reference for a preliminary ruling be dealt with under an urgent procedure.
Ettekandjakohtuniku ettepanekul ja olles ära kuulanud kohtujuristi seisukoha, otsustas Euroopa Kohtu kolmas koda rahuldada eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotluse lahendada eelotsusetaotlus kiirmenetluses.
The Convention of 27 September 1968 on Jurisdiction and the Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters (OJ 1978 L 304, p. 36), which has subsequently been amended on several occasions, sought to facilitate the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters as between the Contracting States.
27. septembri 1968. aasta konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32), mida on hiljem korduvalt muudetud, pidas silmas tsiviil- ja kaubandusasjade kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise hõlbustamist osalisriikide vahel.
To that end, it introduced rules on jurisdiction and procedures for the recognition and enforcement of judgments in those matters.
Selleks nägi konventsioon ette kohtualluvuse eeskirjad ning vastava valdkonna kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise menetlust puudutavad eeskirjad.
Those rules were based on the principle of the trust of the courts of one Contracting State in the decisions taken by the courts of another Contracting State and vice versa.
Need eeskirjad lähtusid põhimõttest, et osalisriigi kohtutel on usaldus teise osalisriigi kohtute tehtud otsuste vastu.
According to Article 1 thereof, that convention is not to apply as regards the status or legal capacity of natural persons and rights in property arising out of a matrimonial relationship.
Konventsiooni artikli 1 kohaselt ei kohaldata konventsiooni füüsiliste isikute õigus- ja teovõime ega abielusuhtest tulenevate varaliste õiguste suhtes.
The 1980 Hague Convention was adopted on the basis that the interests of children are of paramount importance in matters relating to their custody and that it is necessary to protect children internationally from the harmful effects of their wrongful removal or retention and to establish procedures to ensure their prompt return to the State of their habitual residence, as well as to secure protection for rights of access.
Arvestades seda, et lapse eestkostega seotud asjades on kõige tähtsam järgida lapse huve, ning soovides rahvusvaheliselt kaitsta last tema õigusvastasest äraviimisest või kinnipidamisest tulenevate kahjulike tagajärgede eest ning õiguslikult reguleerida
The guiding principles of the conventions referred to in the two previous paragraphs were taken over, in matrimonial matters and matters of parental responsibility, by the Regulation.
Abieluasjade ja vanemliku vastutusega seotud kohtuasjade osas järgis määrus kahes eelmises punktis mainitud konventsioonide hoiakuid.
The Regulation is applicable in civil matters relating to divorce, legal separation or marriage annulment and to the attribution, exercise, delegation, restriction or termination of parental responsibility.
Määrus on kohaldatav tsiviilasjadele, mis puudutavad esiteks abielulahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist ning teiseks vanemliku vastutuse tekkimist, teostamist, piiramist või äravõtmist.
Under recital 21 in the preamble thereto, the Regulation is based on the idea that the recognition and enforcement of judgments given in a Member State must be based on the principle of mutual trust and the grounds for nonrecognition must be kept to the minimum required.
Vastavalt määruse põhjendusele 21 lähtub määrus kontseptsioonist, et liikmesriigis tehtud kohtuotsuste tunnustamine ja täitmisele pööramine peaks põhinema vastastikuse usalduse põhimõttel ja mittetunnustamise põhjusi peaks olema võimalikult vähe.
According to recitals 12 and 13 in the preamble thereto, the Regulation is based on the idea that the best interests of the child must prevail and, under recital 33, the Regulation seeks to ensure respect for the fundamental rights of the child, as set out in Article 24 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Määruse põhjenduste 12 ja 13 kohaselt lähtub määrus eelkõige lapse huvidest ning põhjenduse 33 kohaselt püütakse määrusega tagada lapse põhiõiguste austamist, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 24.
The Regulation seeks, in particular, to deter child abductions between Member States and, in cases of abduction, to obtain the child’s return without delay.
Eelkõige on määruse eesmärk takistada laste äraviimist ühest liikmesriigist teise ning tagada äraviimise korral lapse viivitamatu tagasitoomine.
Under recital 17 in the preamble thereto, the Regulation complements the provisions of the 1980 Hague Convention, which nevertheless remains applicable.
Vastavalt määruse põhjendusele 17 täiendavad määruse sätted 1980. aasta Haagi konventsiooni, mida siiski jätkuvalt kohaldatakse.
Pursuant to Article 60, the Regulation is to take precedence over the 1980 Hague Convention.
Määruse artikli 60 kohaselt on määrus 1980. aasta Haagi konventsiooni suhtes ülimuslik.
The questions referred for a preliminary ruling should be answered in the light of the observations and principles recalled in paragraphs 47 to 54 of this judgment.
Eelotsuse küsimustele tuleb vastata käesoleva otsuse punktides 47–54 toodud märkusi ja põhimõtteid silmas pidades.
The fourth to sixth questions
Neljas kuni kuues küsimus
By its fourth to sixth questions, which it is appropriate to examine together and first, the referring court is essentially asking whether the adoption by a court of the Member State of origin of a decision that the child be returned and the issue of the certificate under Article 42 of the Regulation comply with the objectives of and procedures under that regulation where a court of the Member State where the child is wrongfully retained has taken a decision that the child be returned to the Member State of origin.
Oma neljanda kuni kuuenda küsimusega, mida tuleb käsitleda koos ja enne teisi küsimusi, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas lapse tagasitoomist nõudva otsuse vastuvõtmine ja määruse artiklis 42 ette nähtud tõendi väljaandmine päritoluliikmesriigi kohtu poolt on kooskõlas määruse eesmärkide ja selles sätestatud korraga, juhul kui selle liikmesriigi kohus, kus last hoitakse ebaseaduslikult, on teinud otsuse, et laps tuleb tagastada tema päritoluriiki.
The referring court also seeks to ascertain whether Article 24 of the Regulation must be interpreted as meaning that the court of the Member State in which the child is wrongfully retained is obliged to recognise the decision requiring the child’s return issued by the court of the Member State of origin if that court failed to observe the procedures laid down in the Regulation.
Veel soovib siseriiklik kohus teada, kas määruse artiklit 24 tuleb tõlgendada nii, et selle liikmesriigi kohus, kus last hoitakse ebaseaduslikult, on kohustatud tunnustama lapse tagasitoomist nõudvat päritoluliikmesriigi kohtu otsust, kui päritoluliikmesriigi kohus ei ole järginud määruses sätestatud korda.
Article 11(8) of the Regulation states that ‘[n]otwithstanding a judgment of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, any subsequent judgment which requires the return of the child issued by a court having jurisdiction under this Regulation shall be enforceable in accordance with Section 4 of Chapter III below in order to secure the return of the child’.
Määruse artikli 11 lõige 8 sätestab, et „1980. aasta Haagi konventsiooni artikli 13 kohasest tagasitoomisest keeldumise otsusest olenemata on iga hilisem lapse tagasitoomist nõudev otsus, mille teeb vastavalt käesolevale määrusele pädev kohus, täitmisele pööratav vastavalt III peatüki 4. jaotisele lapse tagasitoomise tagamiseks”.