natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This Communication makes clear that the magnitude and rhythm of population trends varies substantially from country to country and from region to region.
Teatises tuuakse selgelt esile, et rahvastiku arengusuunad erinevad oluliselt riikide ja piirkondade vahel nii rütmilt kui ulatuselt.
To give just a few examples, fertility rates are much lower in Germany and Italy compared to France.
Näiteks on sündimusnäitajad Saksamaal ja Itaalias tunduvalt madalamad kui Prantsusmaal.
Beyond changes in the size and agestructure of the population, there is a trend of population movement away from rural and isolated regions towards urban areas.
Lisaks rahvastiku arvu ja vanuselise struktuuri muutustele toimub selle ümberpaiknemine maa- ja isoleeritud piirkondadest linnapiirkondadesse.
Many European regions are already experiencing such depopulation, with outward flows of working-age people leaving a very elderly population behind.
Mitmed Euroopa regioonid kannatavad juba rahvastikukao all, kus tööeas inimeste väljavool on jätnud endast maha ainult väga eaka elanikkonna.
Certain urban areas, on the other hand, find their infrastructure – housing, transport, and social services – under growing pressure from rapidly increasing populations.
Teiselt poolt on mõningates linnapiirkondades kiiresti kasvav elanikkond põhjustanud üha kasvavat survet infrastruktuurile – elamispinnale, transpordile ja sotsiaalteenustele.
The upshot of this is that a uniform policy response is impossible.
Selle tulemusena osutub ühtse poliitilise vastuse leidmine võimatuks.
Effective policies must be based on an understanding of these differing medium- and long-term trends.
Tõhus poliitika peab põhinema nende kesk- ja pikaajaliste arengutendentside mõistmisel.
The objective of this conference – Regional Responses to Demographic Challenges – is precisely to arrive at a better understanding of the diverse challenges which Europe’s regions face on the demography question.
Konverentsi „Regionaalsed vastused demograafilistele väljakutsetele” eesmärgiks ongi jõuda Euroopa regioonide ees seisvate mitmesuguste demograafiliste väljakutsete parema mõistmiseni.
It will also focus on the key role which regional policy plays in dealing with these challenges.
Konverents keskendub samuti regionaalpoliitika võtmerollile nende väljakutsetega tegelemisel.
Regional policy, by involving all relevant partners in the design and implementation of policies, by promoting medium-term strategic planning and a stable financial framework, allows regions to respond to population change through policies which are tailored to their specific needs.
Regionaalpoliitika, mis kaasab poliitika väljatöötamisel ja rakendamisel kõiki asjassepuutuvaid partnereid ning edendab keskmise kestusega strateegilist planeerimist ja stabiilset finantsraamistikku, võimaldab regioonidel vastata rahvastiku muutustele oma konkreetsetele vajadustele kohandatud poliitikaga.
The conference will focus on concrete examples from over 20 regions which are at the forefront of dealing with rapid demographic change, and will present projects demonstrating the innovative policies they have adopted.
Konverents keskendub konkreetsetele näidetele rohkem kui 20 kiirete demograafiliste muutustega kokku puutuvast regioonist ning esitab nende poolt vastuvõetud innovaatilisi poliitikaid.
These experiences and the success stories they have generated need to be heard, understood and learnt from.
Neid kogemusi koos vastavate edulugudega tuleb kuulda võtta, mõista ja neist õppida.
This conference is an excellent opportunity to do so.
Käesolev konverents pakub selleks suurepäraseid võimalusi.
Danuta Hübner Member of the European Commission responsible for Regional Policy
Danuta Hübner Euroopa Komisjoni regionaalpoliitika eest vastutav liige
Regional policy responses to demographic challenges and opportunities
Regionaalpoliitika vastused demograafilistele väljakutsetele ja võimalustele niinimetatud „loomulik iive” (määratletud kui elussündide ja surmade arvu vahe) ja netomigratsioon (sisse- ja väljarände arvude vahe).
EU-25 population growth has varied significantly over this period.
Selle perioodi vältel on EL25 rahvastiku kasvu kiirus ja koosseis oluliselt muutunud.
There has been a sustained decline in the ‘natural increase’ since the early 1960s in contrast to the period before, while international migration has gained importance to become the major force of population growth from the beginning of the 1990s onwards.
Alates varastest 1960datest on „loomulik juurdekasv” võrreldes eelneva perioodiga pidevalt vähenenud ning rahvusvahelise rände osatähtsus suurenenud, muutudes alates 1990ndatest rahvastiku kasvu põhiteguriks.
In Europe, the trend towards greater life expectancy, often in good health, is primarily due to the unprecedented peace we have known for 60 years, the constant improvement in living conditions and the progress in medicine enabling us to live longer.
Euroopas leviv tendents keskmise eluea pikenemisele (tihti koos hea tervisega) tuleneb eelkõige juba 60 aastat kestnud pretsedenditust rahuperioodist, elutingimuste pidevast paranemisest ja meditsiini arengust, võimaldades eluea pikenemist.
This success partly explains the demographic perspective facing Europe of an ageing population with rising old age dependency ratios.
Need edusammud seletavad osaliselt Euroopa ees seisvat demograafilist perspektiivi koos vananeva elanikkonna ja vanemaealiste kasvava osakaaluga.
It is now widely understood that there is a strong demographic ageing of the EU population due to low fertility levels combined with longer, healthier lives and the fact that the baby boomers are approaching retirement age.
Nüüdseks on ELi rahvastiku kiire vananemine seoses madala sündimuse, pikema ja tervema eluea ning beebibuumi põlvkonna pensioniikka jõudmisega leidnud laialdast teadvustamist.
In 2004-05, the EU-25 average life expectancy for men increased to 74 years and for women to 80 years (up from 69 and 76 respectively since 1980).
Aastatel 2004–2005 kasvas keskmine eluiga EL25s elavate meeste seas 74 ning naiste seas 80 eluaastani (vastavalt 69 ja 76 aastal 1980).
In the EU-25, the total fertility rate has declined from a level of above 2.5 children in the early 1960s to around 1.5 in 1995 where it has remained ever since.
EL25s on kogusündimus langenud rohkem kui 2,5 lapselt 1960date alguses kuni umbes 1,5 lapseni 1995. aastal, kus see püsib tänaseni.
That rate compares to the fertility rate of 2.1 children commonly accepted to be the replacement level.
Seda näitajat tuleb võrrelda rahvastiku taastootmiseks vajaliku sündimusega 2,1 last naise kohta.
Interestingly enough, surveys show that most European couples aged 40 and over consider that it was mainly social and economic factors which prevented them from having as many children as they would have liked.
Huvitav on märkida, et uuringute andmetel olid enamiku Euroopa 40aastaste või vanemate abielupaaride arvates peamiselt sotsiaalsed ja majanduslikud põhjused need, mis takistasid neil saamast nii palju lapsi kui nad oleksid soovinud.
Initially, discussion around this ageing trend concentrated on the sustainability of social security, pensions and health policies.
Esmalt keskendus vananemisprotsessi arutelu sotsiaalkindlustuse, pensionite ja tervishoiupoliitika jätkusuutlikkuse küsimustele.
However, it is increasingly recognised that an ageing population will require the adaptation of practically all major public policies, including education, employment and social affairs, transport, public services and infrastructures and urban planning, to address ageing and exploit the opportunities it presents.
Nüüdseks on aga üha enam tunnistatud arusaama, et elanikkonna vananemine nõuab praktiliselt kõikide peamiste avalike poliitikate kohandamist, mille hulka kuuluvad nii haridus, tööhõive ja sotsiaalküsimused, transport, kommunaalteenused, infrastruktuur kui ka linnaplaneerimine, et vastata vananemisele ja kasutada selle poolt pakutavaid võimalusi.
The Lisbon Strategy up to 2010 takes the broad European demographic trends into account.
Lissaboni strateegia kuni aastani 2010 arvestab Euroopa ulatuslike demograafiliste arengusuundadega.
Indeed, those trends reinforce the essential objective of seeking to improve EU competitiveness by raising overall employment rates and employment rates of women and older workers, and by promoting innovation and higher-value-added economic activities in order to raise productivity.
Loomulikult mõjutavad need arengutendentsid tugevalt peamisi eesmärke ELi konkurentsivõime parendamisel üldise tööhõivemäära ning naiste ja vanemaealiste töötajate tööhõivemäära suurendamiseks ning innovatsiooni ja kõrgema lisandväärtusega majandustegevuse edendamise kaudu tööviljakuse tõstmiseks.
Trends in migration and immigration, compared to the predictability of ‘natural change’ in population, are more difficult to foresee and their effects can be more pronounced in a shorter period2.
Sisse- ja väljarände arengutendentse on võrreldes rahvastiku prognoositava „loomuliku iibega” raskem ette näha ning nende mõju võib tugevamalt väljenduda lühema ajavahemiku vältel2.
This has been true during the long history of European migration and immigration.
Nii on see olnud kogu Euroopa pika sisse- ja väljarände ajaloo kestel.
Intra–European and intra-regional population movements slowed considerably in the mid 1970s as the demand for foreign workers fell following the first oil price shock in 1973.
Rahvastiku Euroopa-sisene ja piirkondlik liikumine aeglustus oluliselt 1970ndate aastate keskel koos nõudluse langemisega välistööjõu järele seoses naftahindade langusega 1973. aastal.
In the period since then, the improving economic performance of the poorer countries within the EU has contributed to lower migrant worker flows.
Sellest ajast alates on majandusnäitajate paranemine ELi vaesemates riikides aidanud kaasa välistööjõu sissevoolu vähenemisele.
However, the development of migration patterns has been complicated by ‘quality of life’ factors, including environment and cost-of-living issues countering the traditional rural-to-urban (intra-national) trends, and the rise of cross-national flows in urban areas, particularly amongst the higher qualified. ed.
Siiski on migratsiooni arengut täiendavalt mõjutanud „elukvaliteedi” tegurid, sh keskkonna ja elukalliduse näitajad koos traditsioonilise maalt-linna (riigisisene) suuna ning riikidevahelise rändega, ning seda just kõrge kvalifikatsiooniga tööjõu osas.
However, at regional level demographic structures and likely future patterns often vary greatly from the EU and national averages.
Seejuures tuleb arvesse võtta, et regionaaltasandi demograafilised struktuurid ja võimalikud tulevikuarengud erinevad oluliselt ELi ja siseriiklikest keskmistest näitajatest.
In order to address the demographic challenges effectively and seize the opportunities presented there is a need for regionally adapted policy responses.
Tõhus reageerimine neile demograafilistele väljakutsetele ja pakutavate võimaluste ärakasutamine nõuab piirkondlikult kohandatud poliitikate rakendamist.
EU Cohesion Policy is well suited to such a task, especially in those policy areas identified as EU Cohesion Policy priorities in the Community Strategic Guidelines 2007-2013 and in the specific funds regulations.
ELi ühtekuuluvuspoliitika sobib selle ülesande täitmiseks suurepäraselt, eriti osas, mis puudutab ühenduse strateegilistes suunistes 2007–2013 ja konkreetsete fondide määrustes ELi ühtekuuluvuspoliitika prioriteetidena sätestatud poliitikavaldkondi.
In addition, the Commission Communication ‘The demographic future of Europe – from challenge to opportunity’1 sets out how the EU can constructively respond within an overall strategy.
Lisaks kirjeldab komisjoni teatis „Euroopa demograafiline tulevik – väljakutsest võimaluseni”1, kuidas võiks EL üldise strateegia raames konstruktiivsemalt tegutseda.
While national governments will retain the policy prerogative in many policy areas affected by demographic trends, notably social and employment policies, many necessary reforms can be supported by EU Cohesion Policy.
Sel ajal kui liikmesriikide valitsuste pädevusse jäävad mitmed demograafiliste arengutendentside poolt mõjutatud poliitikavaldkonnad, eriti sotsiaal- ja tööhõivepoliitika, võib ELi ühtekuuluvuspoliitika võtta endale paljude vajalike reformide toetamise.
Basic demographic trends
Põhilised demograafilised arengusuunad
During the last four decades, the population of the countries of today’s EU-25 has grown from over 376 million (1960) to about 459 million (2005).
Viimase nelja aastakümne jooksul on tänase EL25 rahvastik kasvanud rohkem kui 376 miljonilt (1960) umbes 459 miljonini (2005).
The strength and composition of
Rahvastikuarvu muutusel on kaks komponenti:
According to national statistics and Eurostat estimates, the total number of non-nationals living in the EU in 2004 was around 25 million, or just below 5.5% of the total population.
Vastavalt siseriiklikele statistilistele näitajatele ja Eurostati hinnangutele moodustas ELis elavate välismaalaste arv 2004. aastal ligikaudu 25 miljonit ehk veidi alla 5,5% kogurahvastikust.
In absolute terms, the largest numbers of foreign citizens reside in France, Germany, Italy, Spain and the UK.
Absoluutarvudes elas kõige rohkem väliskodanikke Prantsusmaal, Saksamaal, Itaalias, Hispaanias ja Ühendkuningriigis.
In the period 2000-2004, the non-national population varied from less than 1% of the total population in Slovakia, to 39% in Luxembourg, while in the majority of countries the figure was between 2% and 8%.
Aastatel 2000–2004 ulatus välismaalaste arv alla 1% kogurahvastikust Slovakkias kuni 39% Luksemburgis, kusjuures enamikus riikides jäi see näitaja 2% ja 8% vahele.
In the 24 years up to 2004, the percentage of foreign nationals either did not change significantly in most Member States or it increased.
24 aasta jooksul kuni aastani 2004 välismaalaste arv enamikus liikmesriikides kas ei muutunud märkimisväärselt või pigem kasvas.
1 European Commission, ‘The demographic future of Europe – from challenge to opportunity’, Communication 571 (2006) of 12 October 2006.2 For more details see the 2006 Employment in Europe report: http://ec.europa.eu/employment_social/employment_analysis/employ_2006_en.htm
Euroopa demograafiline tulevik – väljakutsest võimaluseni. 12. oktoobri 2006 teatis 571 (2006).2 Lisainfot vt Euroopa tööhõive aruandest 2006: http://ec.europa.eu/employment_social/employment_analysis/employ_2006_en.htm.
THE CONTEXT
Vanema- ja nooremaealiste osakaal
Regional effects of demographic change: the main recent historic trends identified by Eurostat3 at national and regional
Vanemaealiste osakaal – rahvastiku vanuseline suhtarv: > 64/15–64 Nooremaealiste osakaal – rahvastiku vanuseline suhtarv: < 15/15–64 Demograafiliste muutuste piirkondlik mõju: Eurostati3
The most significant growth was observed in Luxembourg, followed by Spain, Cyprus, Greece, Ireland and Austria.
Kõige märkimisväärsem kasv toimus Luksemburgis, millele järgnesid Hispaania, Küpros, Kreeka, Iirimaa ja Austria.
Latvia was the only country registering a significant decrease.
poolt kindlaks määratud viimaseid peamisi arengutendentse riiklikul ja regionaaltasandil võib kokku võtta järgmiselt:
In 2004, the number of citizens from the ten new Member States residing in the EU-15 was comparatively small at around 0.2% of the total EU-15 population, with the largest proportion in Germany.
- Euroopa Liidu kirdeosas leiab aset rahvastiku kahanemine. Kõige rohkem on sellest kahanemisest mõjutatud Ida-Saksamaa, Poola, Tšehhi Vabariik, Slovakkia ja Ungari ning põhjapool kolm Balti riiki ning osaliselt Rootsi ja Soome.
However, the loss of these workers has a higher incidence in their native countries where it is contributing to population reduction.
Siiski on nende töötajate lahkumissagedus kõrgem nende kodumaal, kus sellel on oma osa ka rahvastiku kahanemises.
With ageing, the proportion of older people is increasing compared to the decreasing share of those of working age.
- Paljudes ELi piirkondades on alates uue sajandi algusest surnud rohkem inimesi, kui neid on juurde sündinud.
If current trends prevail until 2050, a person of working age then might have to provide for up to twice as many retired people than is usual today.
Tulemuseks olev negatiivne „rahvastiku loomulik iive” on laialt levinud ja mitte nii eristatav kui rahvastiku koguiive.
The regional differences already visible now in agedependency indicators might see more dramatic developments in some regions than in others.
See negatiivne arengumudel on domineerivaks Saksamaal, Tšehhi Vabariigis, Slovakkias, Ungaris, Sloveenias ja piirnevates regioonides ning samuti Balti riikides, Põhja-Rootsis ja Lõuna-Kreekas.
level can be summarised as follows:- In the north-east of the European Union the population is decreasing.
Juba praegu ilmnev vanuselise jaotuse suhtarvude piirkondlik erinevus võib mõnedes regioonides teistega võrreldes veelgi teravneda.
Most affected by this decline are eastern Germany, Poland, the Czech Republic, Slovakia and Hungary, and to the north the three Baltic States, and parts of Sweden and Finland.- In many EU regions, since the start of the new century more people have died than have been born.
- Iirimaal, Prantsusmaal, kolmes Beneluxi riigis ja Taanis toimub peamiselt rahvastiku „loomulik juurdekasv”.
The resulting negative ‘natural population change’ is widespread and the pattern is less pronounced than for the total population change.
- Mõnedes piirkondades kompenseerib negatiivset „loomulikku iivet” positiivne netomigratsioon.
This negative pattern predominates in Germany, the Czech Republic, Slovakia, Hungary, Slovenia and adjacent regions, as well as the Baltic States, Sweden in the north and Greece in the south.- Ireland, France, the three Benelux countries and Denmark are mainly experiencing a ‘natural increase’ in the population.- In some regions, a negative ‘natural change’ has been compensated by a positive net migration.
See torkab eriti silma Lääne-Saksamaal, Ida-Austrias, Põhja-Itaalias ja Sloveenias ning samuti Lõuna-Rootsis ja Hispaania piirkondades, Kreekas ning Ühendkuningriigis.
This is most conspicuous in western Germany, eastern Austria, the north of Italy, and Slovenia, as well as the south of Sweden and regions in Spain, Greece and the United Kingdom. - The opposite is much rarer: in only a few regions (namely in the north of Poland), a positive ‘natural change’ has been offset by a negative net migration.
- Vastupidist arengut esineb harvemini: ainult mõnes piirkonnas (nimelt Poola põhjaosas) on positiivne „loomulik iive” tasa tehtud negatiivse netomigratsiooni poolt.
While an ageing population is a challenge that all EU Member States are facing or will have to face, it has a stronger and more immediate impact for some countries and regions than others.
Kuigi elanikkonna vananemine kujutab endast olevikus või tulevikus väljakutset kõikidele ELi liikmesriikidele, on selle mõju mõnedele riikidele ja regioonidele tugevam ja vahetum kui teistele.
In the face of very different existing patterns and likely trends, a range of major demographic phenomena need to be better understood to enable policy-makers to form robust proactive policies to meet the challenges and exploit the opportunities of a changing population.
Väga erinevate juba toimivate arengumudelite ja tõenäoliste arengusuundade tingimustes vajavad peamised demograafilised protsessid nende paremat mõistmist, et võimaldada poliitikategijatel jõuliste ennetavate meetmete väljatöötamist neile väljakutsetele vastamiseks ja muutuva rahvastikukoosseisu poolt pakutavate võimaluste ärakasutamiseks.
• making Europe and it regions more attractive places to invest and work;• improving knowledge and innovation for growth;• more and better jobs.
• Euroopa ja selle regioonide atraktiivsuse tõstmine investeerimis- ja töökohana;• majanduskasvu aluseks olevate teadmiste ja innovatsiooni toetamine;• rohkem ja paremaid töökohti.
Whilst, according to the average, the phenomenon of demographic ageing will become considerably more important in the coming decades, different European regions are currently facing very divergent developments in population.
Kuigi rahvastiku vananemise ilmingud muutuvad järgmistel aastakümnetel keskeltläbi aina olulisemaks, leiavad Euroopa erinevate piirkondade rahvastikus juba nüüd aset vastakad arengutendentsid.
Some regions face ‘natural increase’ accompanied by positive net migration (i.e. Ireland), while others have experienced or will experience dramatic sustained population loss (i.e. the eastern Länder in Germany).
Mõnedes piirkondades toimub „loomulik juurdekasv” koos positiivse netomigratsiooniga (nt Iirimaa), samal ajal kui teistes leiab aset või ohustab neid tulevikus pidev ja kiire rahvastikukadu (nt Ida-Saksamaa).
(See Eurostat map – total population change.)
(Vt Eurostati kaarti rahvaarvu kogumuutuse kohta.)
The regulations governing the Cohesion Policy funds (ERDF, ESF, Cohesion Fund) further develop the priorities to be addressed in the mainstream convergence and competitive programmes.
Ühtekuuluvuspoliitika fondide (ERF, ESF, Ühtekuuluvusfond) tööd korraldavad määrused näevad ette peamistele konvergentsi ja konkurentsivõime programmidele vastavate prioriteetide edasist arendamist.
Ageing is specifically mentioned in particular in relation to several priorities under the guideline: More and better jobs.
Vananemine on eraldi välja toodud seoses mitme prioriteediga suunise „Rohkem ja paremaid töökohti” raames.
In any event, the successful achievement of the objectives identified in the Community Strategic Guidelines can only be guaranteed in the medium and long term by ensuring that the underlying demographic trends are factored into national and regional strategic planning, if policies are adapted to regional and local needs, and if the opportunities presented are exploited.
Igal juhul nõuab ühenduse strateegilistes suunistes määratud eesmärkide saavutamine keskmises ja pikas perspektiivis fundamentaalsete demograafiliste protsesside arvessevõtmist mõjutegurina strateegilisel planeerimisel riiklikul ja regionaaltasemel ning poliitika kohandamisel vastavalt piirkondlikele ja kohalikele vajadustele.
The example of the eastern Länder in Germany demonstrates that in some regions the demographic ageing of the population is already developing quite quickly.
Ida-Saksamaa on näide piirkonnast, kus rahvastiku demograafiline vananemine on juba üsna kiirelt arenemas.
In the five Länder (excluding Berlin), there were over half a million fewer people on 1 January 2005 than on 1 January 2000, reflecting a total population loss of 3.7% of the population in five years.
Viies liidumaas (v.a Berliin) oli 1. jaanuariks 2005 kokku üle poole miljoni elaniku vähem kui 1. jaanuaril 2000, mis vastab 3,7% elanikkonna kogukaole rahvastikust viie aasta jooksul.
This movement is not homogeneous across the generations: the very young (aged up to 14 years) decreased by almost a quarter (-24%) while the population at retirement age increased by 18.2%, refl ected in a rise in the old age dependency ratio from 23.5% to 29.2%.
See protsess ei jaotu ühtlaselt põlvkondade vahel: väga noorte elanike grupp (kuni 14 aasta vanused) vähenes peaaegu veerandi võrra (–24%), samal ajal kui pensionieas elanikkond suurenes 18,2% võrra, mida kajastas vanemaealiste osakaalu suhtarvu kasv 23,5%-lt 29,2%ni.
Regional responses to ageing
Regionaalsed vastused vananemisele
In conclusion, it is clear that as an underlying societal trend demographic change requires a broad range of policy responses.
Kokkuvõttes on selge, et ühiskondliku määrava arengutendentsina nõuavad demograafilised muutused ulatuslikke poliitilisi lahendusi.
EU Cohesion Policy – promoting integrated strategic planning to address development objectives through partnership working – allows regional responses to be tailored to the specific circumstances faced by each region with financial support in the form of a multi-annual budget.
Edendades arengueesmärkide saavutamise nimel partnerluse kaudu ühtset strateegilist planeerimist, võimaldab ELi ühtekuuluvuspoliitika kohandada regionaalseid lahendusi selle piirkonna spetsiifilistele tingimustele ning tagada nende finantstoetus mitmeaastase eelarve vahenditega.