natgillin/translations-raw huggingface dataset:
7 — See, inter alia, Case C-415/93 Bosman [1995] ECR I-4921, paragraphs 59 to 61; Case C-369/95 Somalfruit and Camar [1997] ECR I-6619, paragraphs 40 and 41; and Case C-36/99 Idéal tourisme [2000] ECR I-6049, paragraph 20.
7 — Vt mh Euroopa Kohtu 15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman (EKL 1995, lk I-4921, punktid 59–61); 27. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-369/95: Somalfruit ja Camar (EKL 1997, lk I-6619, punktid 40 ja 41) ning 13. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-36/99: Idéal tourisme (EKL 2000, lk I-6049, punkt 20).
Neither can the exception provided for under Article 26(1) of the Directive for ‘micro isolated systems’ serve as a basis for Paragraph 110(1)(1) EnWG because, inter alia, no request has been submitted to the Commission for that purpose.
Samamoodi ei saa EnWG § 110 lõike 1 punkti 1 aluseks võtta direktiivi artikli 26 lõikes 1 „üliväikestele eraldatud võrkudele” sätestatud vabastust muu hulgas sellepärast, et komisjonile ei ole esitatud vastavat taotlust.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06 serve to supply the energy needs of the undertaking itself or of connected undertakings.
KOHTUJURIST MAZÁKI ETTEPANEK — KOHTUASI C-439/06
stands, is compatible with Article 20(1) of the Directive.
EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 oma olemasoleval kujul on kooskõlas direktiivi artikli 20 lõikega 1.
Directive 2003/54 marks the second phase of the liberalisation of the market in electricity within the European Community.
Direktiiv 2003/54 kujutab endast Eu -roopa Ühenduse elektrituru liberaliseeri -mise teist etappi.
Its objective is to complete the internal market in electricity launched by Directive 96/92/EC 8(the ‘first electricity directive’). 9
Selle eesmärk on kujundada välja direktiiviga 96/92/EÜ (edaspidi „esimene elektridirektiiv”) 8loodud elektrienergia sise -turg. 9
It is true that the question referred to the Court not only refers to the actual formulation of Paragraph 110(1)(1) of the EnWG, but adds the phrase ‘even where such system access would not impose an unreasonable burden’.
On tõsi, et Euroopa Kohtule esitatud küsimuses ei ole viidatud ainult EnWG § 110 lõike 1 punkti 1 tegelikule sõnastusele, vaid sellele on lisatud ka fraas „isegi mitte siis, kui võrgule juurdepääsu andmine ei ole ebamõistlikult koormav”.
By such a statement the referring court merely identifies where in its view the problem of compatibility of the implementing national law with the directive arises, namely in the fact that the derogation from third party access obligations is granted without further consideration of the actual burden that compliance with such obligations may actually impose on the system operator, whereas, in the referring court’s view, a requirement to take that burden into account follows from the directive.
Sellise avaldusega määratleb eelotsusetaotluse esitanud kohus üksnes selle, milles tema arvates siseriikliku rakendusakti kooskõla probleem direktiiviga seisneb, nimelt selles, et vabastus kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustustest antakse kaalumata täiendavalt tegelikku koormist, mida nende kohustuste täitmine võib võrgu haldurile tegelikult kaasa tuua, samas kui selle koormise arvessevõtmise nõue on riikliku kohtu arvates sätestatud direktiivis.
However, this does not make the question hypothetical.
See aga ei muuda kõnealust küsimust hüpoteetiliseks.
One of the key elements of the liberalisation of the internal market for electricity is third party access to the network.
Elektrienergia siseturu liberaliseerimise üks põhielemente on kolmandate isikute juurdepääs võrkudele.
In the directive the principle of third party access is reflected in Article 20(1), which requires Member States to ensure the implementation of third party access to transmission
Direktiivis kajastab seda põhimõtet artikli 20 lõige 1, mis kohustab liikmesriike tagama kolmandatele isikutele juurdepääs elektrienergia edastus- ja
8 — Directive of the European Parliament and of the Council of 19 December 1996 concerning common rules for the internal marked in electricity (OJ 1997 L 27, p. 20).
8 — Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 1996. aasta direktiiv 96/92/EÜ elektri siseturu ühiseeskirjade kohta (EÜT 1997 L 27, lk 20; ELT eriväljaanne 12/02, lk 3).
9 — A third legislative package has been presented by the Commission on 19 September 2007 (see Commission press release IP/07/1361 and Explanatory Memorandum of the third energy package, available at http://ec.europa.eu/energy/ electricity/package_2007/doc/2007_09_19_explanatory_ memorandum_en.pdf).
9 — Komisjon esitas 19. septembril 2007 kolmanda seadusandliku paketi (vt komisjoni pressiteade IP/07/1361 ja paketi seletuskiri, mis on kättesaadav Internetis aadressil http://ec.europa. eu/energy/electricity/package_2007/doc/2007_09_19_expla- natory_memorandum_en.pdf).
It appears that the changes proposed do not concern the provision at issue in the present proceedings.
Näib, et paketiga ette pandud muudatused ei puuduta käesolevas menetluses kõne all olevat sätet.
Thus, the reference for a preliminary ruling is admissible and the question to be answered by the Court is, in essence, whether Article 20(1) of the Directive precludes national legislation, such as Paragraph 110(1)(1) EnWG, which excludes, as a rule, the application of the provisions on third party access to so called ‘operation networks’ which are located on a geographically connected operation zone and which predominantly
Seega on eelotsusetaotlus vastuvõetav ning küsimus, millele Euroopa Kohus peab vastama, seisneb sisuliselt selles, kas direktiivi artikli 20 lõikega 1 on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu EnWG § 110 lõike 1 punkt 1, mis jätab üldjuhul kolmandate isikute juurdepääsu käsitlevaid sätete kohaldamisalast välja nn ettevõttevõrgud,
CITIWORKS
CITIWORKS jaotusvõrkudele.
Therefore the relevant issue in the present case is whether a system, such as that operated by FLH and which may be exempted in application of contested German legislation, is in fact a ‘distribution system’ within the meaning of the directive.
Seega seisneb käesolevas asjas ainus oluline küsimus selles, kas selline võrk, mida haldab FLH ja mida võib vaidlustatud Saksa õigusnormi kohaselt vabastada kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustustest, on direktiivi tähenduses tegelikult „jaotusvõrk”.
It is undisputed that a system such as that operated by FLH is not a transmission 10
Vaidlust ei ole selle üle, et selline võrk, nagu haldab FLH, ei ole edastusvõrk. 10Et
The directive does not define the term ‘distribution system’ but it defines ‘distribution’ as the ‘transport of electricity on high-voltage, medium voltage and low voltage distribution systems with a view to its delivery to customers, but not including supply’. 11 system.
Direktiivis ei ole määratletud mõistet „jaotusvõrk”, küll aga mõiste „jaotamine” kui „elektrienergia transport kõrgepinge-, kesk-pinge- ja madalpinge jaotusvõrkudes, mille eesmärk on edastada see klientidele, kuid mitte tarnimine”.
In order to ascertain whether it is nevertheless required to give access to third parties in accordance with Article 20(1) of the Directive it remains to be determined whether the system in question could be a distribution system.
11 teha kindlaks, kas võrgule tuleb direktiivi artikli 20 lõike 1 kohaselt sellegipoolest tagada kolmandate isikute juurdepääs, tuleb veel kindlaks määrata, kas kõnealune võrk võib olla jaotusvõrk.
In these circumstances it is necessary, in order to determine the scope of the concept of ‘distribution system’ as used in the directive, to consider not only the wording of the relevant provision of the directive but also the context in which it occurs and the objects of the rules of which it forms part. 12
Nendel asjaoludel on vaja kindlaks määrata direktiivis kasutatud mõiste „jaotusvõrk” ulatus, et kaaluda mitte ainult direktiivi asjaomase sätte sõnastust, vaid ka õigusnormide, mille hulka see kuulub, konteksti ja eesmärke. 12
The directive aims at the completion of the internal market for energy, by liber-
Direktiivi eesmärk on elektrienergia siseturu väljakujundamine selle toimimise
In this connection, it may be briefly pointed out that it is debatable whether FLH may, for example, also be regarded as a ‘supplier’ and/or a ‘wholesaler’ of electricity within the meaning of the directive.
Sellega seoses võib korraks juhtida tähelepanu asjaolule, et on vaieldav, kas FLH-d võib direktiivi tähenduses pidada näiteks ka elektri „tarnijaks” ja/või „hulgimüüjaks”.
These possible additional qualifications are irrelevant for the present case, however, since it cannot be inferred from the directive that they would prevent FLH from being at the same time a distribution system operator and, as such, in principle obliged to give third parties access to the distribution system it operates.
Need võimalikud täiendavad liigitused ei ole aga käesolevas asjas olulised, sest direktiivist ei saa järeldada, et need takistavad FLH-l olla samal ajal jaotusvõrgu haldur, kes on sellena põhimõtteliselt kohustatud tagama kolmandatele isikutele juurdepääsu oma jaotusvõrgule.
11 — See Article 2(5) of the Directive.
11 — Vt direktiivi artikli 2 punkt 3.
12 — See, to this effect, inter alia, Case 292/82 Merck [1983] ECR 3781, paragraph 12; Case 337/82 St. Nikolaus Brennerei [1984] ECR 1051, paragraph 10; and Case C-223/98 Adidas [1999] ECR I-7081, paragraph 23.
10 — Direktiivi artikli 2 punkti 3 kohaselt on „edastamine” elektrienergia transport vastastikku seotud ülikõrgepinge- ja kõrgepingevõrkudes, mille eesmärk on edastada see lõpptarbijatele või jaotajatele, kuid mitte tarnimine.
10 — According to Article 2(3) of the Directive ‘transmission’ means the transport of electricity on the extra high-voltage and high-voltage interconnected system with a view to its delivery to final customers or to distributors, but not including supply.
12 — Selle kohta vt mh Euroopa Kohtu 17. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 292/82: Merck (EKL 1983, lk 3781, punkt 12); 21. veebruari 1984. aasta otsus kohtuasjas 337/82: St. Nikolaus Brennerei (EKL 1984, lk 1051, punkt 10); ja 14. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-223/98: Adidas (EKL 1999, lk I-7081, punkt 23).
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06 alising and harmonising the conditions in which the electricity market operates so as to fully integrate the national markets in one true and fully operational single market for energy.
KOHTUJURIST MAZÁKI ETTEPANEK — KOHTUASI C-439/06 tingimuste liberaliseerimise ja ühtlustamise kaudu, et lõimida riiklikud turud üheks tõeliseks ja täielikult toimivaks ühtseks elektrienergia turuks.
13 customers.
13 vabalt teenindada oma tarbijaid.
15These two rights are necessarily linked because, if customers are to choose freely their supplier, it is necessary that suppliers have the right to access, for an adequate and nondiscriminatory remuneration, the different transmission and distribution systems which carry electricity to the customer.
15 Need kaks õigust on omavahel paratamatult seotud, sest kui tarbijatel on õigus tarnijaid vabalt valida, peab elektri tarnijatel piisava ja mittediskrimineeriva tasu eest olema juurdepääs teistele edastus- ja jaotusvõrkudele, mille kaudu elektrit tarbijateni toimetatakse.
The importance of the principle of third party access is also apparent from the legislative history of the directive.
Kolmandate isikute juurdepääsu põhimõtte tähtsust näitavad ka direktiivi ettevalmistavad materjalid.
The provision requiring Member States to ensure third party access was an essential element of the Commission’s proposal to amend the first electricity directive 16and was adopted, essentially unchanged, in Article 20 of the Directive.
Säte, mis kohustab liikmesriike tagama kolmandate isikute juurdepääsu, oli olulisel kohal komisjoni ettepanekus esimese elektridirektiivi muutmise kohta 16ja võeti sisuliselt muutmata kujul vastu direktiivi artiklina 20.
This requires that restrictions to the general principle of third party access be interpreted narrowly and be limited to those provided for under the directive.
Selleks tuleb kolmandate isikute juurdepääsu käsitleva üldpõhimõtte piiranguid tõlgendada kitsalt ja lubada üksnes neid, mis on direktiivis ette nähtud.
This also precludes the possibility that a provision such as Article 13 of the Directive, which provides that Member States are to designate, or to require undertakings that own or are responsible for distribution systems to designate, one or more distribution system operators, could give Member States total freedom in the definition of a ‘distribution system’.
See välistab ka võimaluse, et mõni säte, nagu näiteks direktiivi artikkel 13, mis näeb ette, et liikmesriigid määravad või nõuavad, et ettevõtjad, kellele kuuluvad jaotusvõrgud või kes vastutavad jaotusvõrkude eest, määraksid kas ühe või mitu jaotusvõrgu haldurit, annab liikmesriikidele mõiste „jaotusvõrk” määratlemisel täieliku vabaduse.
Moreover, in its caselaw on the first electricity directive the Court has already highlighted the importance of nondiscriminatory third party access to the network. 17
Lisaks on Euroopa Kohus oma praktikas seoses esimese elektridirektiiviga juba rõhutanud kolmandate isikute mittediskrimineeriva võrgujuurdepääsu tähtsust. 17
It is in the light of these considerations that the scope of the concept of ‘distribution system’, which is essential for the effec-
Just nende kaalutluste taustal tulebki tõlgendada mõiste „jaotusvõrk” ulatust, mis on oluline kolmandate isikute juurdepääsu
Furthermore, it appears from the directive that one of the essential elements of the liberalisation of energy markets is to ensure that electricity customers have the right to choose freely their suppliers and all suppliers the right to freely deliver their
Lisaks tuleneb direktiivist, et energiaturgude liberaliseerimise üks oluline element on selle tagamine, et elektri tarbijad saavad vabalt valida tarnijaid ja kõik tarnijad saavad
15 — See 4th recital to the Directive.
15 — Vt direktiivi 4. põhjendus.
The full implementation of that freedom of choice should be available to non-domestic customers by 1 January 2003 and all categories of customers at the latest by 1 January 2005.
See valikuvabadus peaks muudele kui kodutarbijatele täielikult avanema 1. jaanuariks 2003 ja kõigile ülejäänud tarbijatele hiljemalt 1. jaanuariks 2005.
13 — See Explanatory memorandum presented by the Commission with the Proposal for a Directive of the European Parliament and of the Council amending Directives 96/92/EC and 98/30/EC concerning common rules for the internal market in electricity and natural gas (COM/2001/0125 final).
13 — Vt komisjoni seletuskiri ettepaneku kohta, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi, millega muudetakse direktiive 96/92/EÜ ja 98/30/EÜ, mis käsitlevad elektrienergia ja maagaasi siseturu ühiseeskirju (KOM(2001) 125 (lõplik)).
17 — See Case C-17/03 Vereniging voor Energie, Milieu en Water and Others [2005] ECR I-4983, paragraphs 42 to 46.
17 — Vt Euroopa Kohtu 7. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-17/03: Vereniging voor Energie, Milieu en Water jt (EKL 2005, lk I-4983, punktid 42–46).
14 — See Explanatory memorandum, cited in footnote 13.
14 — Vt 13. joonealuses märkuses viidatud seletuskiri.
CITIWORKS tive scope of third party access as laid out in Article 20(1) of the Directive, must be construed.
CITIWORKS tõhusaks tagamiseks vastavalt direktiivi artikli 20 lõikele 1.
As a first step, I shall analyse the extent to which some criteria, such as the size or the purpose of the system, are essential for the qualification of a ‘distribution system’.
Kõigepealt analüüsin ma seda, mis rolli mängivad võrgu liigitamisel „jaotusvõrguks” mõned kriteeriumid, nagu võrgu suurus või otstarve.
20 The threshold regarding micro isolated systems was thus established for a very specific purpose and cannot be regarded as an overall indicator of the size of systems the Community legislature intended to regulate or not.
20Üliväikeste eraldatud võrkude jaoks kehtestati künnis seega väga konkreetsel eesmärgil ning seda ei saa käsitleda üldise tingimusena nende võrkude suuruse kohta, mida ühenduse seadusandja kavatses reguleerida või mitte.
It may first be pointed out that the directive does not specify a size threshold in order for an electricity system to be regarded as a ‘distribution system’.
Esiteks võib märkida, et direktiivis ei ole sätestatud suuruse künnist, millest alates tuleb elektrivõrku käsitleda „jaotusvõrguna”.
Nevertheless, within the framework of the directive the size of a system is relevant for the application of certain essential obligations, most importantly for the unbundling of distribution system operators. 18
Sellegipoolest on võrgu suurus direktiivi raames oluline teatavate oluliste kohustuste kohaldamiseks, millest kõige olulisem on jaotusvõrkude haldurite sõltumatuse tagamine. 18
In my view this indicates that, as a matter of principle, the directive is intended to apply to a wide range of systems regardless of their size.
Minu arvates viitab see sellele, et direktiivi on mõeldud kohaldada väga erinevate võrkude suhtes nende suurusest olenemata.
This does not preclude the possibility that the application of certain essential obligations laid down in the directive, as is the case for unbundling, may be adapted depending on the size of the system in question.
See ei välista võimalust, et teatavate direktiivis sätestatud oluliste kohustuste kohaldamist, nagu näiteks jaotusvõrgu haldurite sõltumatuse tagamise puhul, võib olenevalt asjaomase võrgu suurusest kohandada.
In relation to the obligation to provide third party access it would appear to be relevant only in exceptional circumstances, 19 namely in relation to the definition of micro and small isolated systems, for which Member States can provide for exemptions inter alia from third party access obliga-
Kohustus tagada kolmandate isikute juurdepääs tundub oluline olevat üksnes erandlikel asjaoludel, 19nimelt seoses mõistega „üliväikesed eraldatud võrgud”, mida liikmesriigid võivad vabastada muu hulgas kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustustest. Kuid eraldatud võrkude
Moreover, while the exclusion of one ‘small’ system from the scope of the directive may not necessarily have a significant impact
Pealegi kui ühe „väikese” võrgu väljajätmine direktiivi kohaldamisalast ei pruugi konkurentsi ja seega ka elektrisektori libe-
18 — Article 15 of the Directive, which concerns the ‘unbundling of distribution system operators’, provides in the last sentence of the second paragraph that ‘Member States may decide not to apply paragraphs 1 and 2 to integrated electricity undertakings serving less than 100 000 connected customers, or serving small isolated systems’.
18 — Direktiivi artiklis 15 pealkirjaga „Jaotusvõrgu haldurite sõltumatuse tagamine” on lõike 2 viimases lauses sätestatud: „Liikmesriigid võivad otsustada, et lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata integreeritud elektriettevõtjate suhtes, kes teenindavad vähem kui 100 000 võrku ühendatud tarbijat või väikesi eraldatud süsteeme”.
See also the 11th recital to the Directive, which states that ‘[t]o avoid imposing a disproportionate financial and administrative burden on small distribution companies, Member States should be able, where necessary, to exempt such companies from the legal distribution unbundling requirements’.
Vt ka direktiivi 11. põhjendus, kus on sätestatud: „[e]t vältida väikeste jaotusettevõtete liigset rahalist ja halduskoormust, peaksid liikmesriigid vajalikel juhtudel suutma vabastada sellised ettevõtted juriidilisest eraldumisnõudest”.
20 — ‘Operation networks’ within the meaning of the EnWG are in principle closed but this does not make them isolated, as they may well receive electricity from a bigger network to which they are connected.
19 — Vt direktiivi artikkel 26, mis lubab teatavatel asjaoludel vabastada väikeseid ja üliväikeseid võrke kolmandate isikute juurdepääsu kohustustest.
19 — See Article 26, which allows in certain circumstances for the exclusion of micro and small isolated systems from third party access obligations.
20 — „Ettevõttevõrgud” EnWG tähenduses on põhimõtteliselt kinnised võrgud, kuid mitte tingimata eraldatud, kuna nad võivad vabalt saada elektrit mõnest suuremast võrgust, millega nad on ühendatud.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06 the definition of ‘distribution’ in Article 2(5) of the Directive.
KOHTUJURIST MAZÁKI ETTEPANEK — KOHTUASI C-439/06 oluline selle otstarve.
on competition and thus on the liberalisation of the electricity sector, this has no bearing on how the exclusion of a whole category of small systems may affect competition.
raliseerimist oluliselt mõjutada, ei ole sellel mitte mingisugust seost sellega, kuidas võib konkurentsi mõjutada terve väikeste võrkude kategooria väljajätmine.
In any event, besides the obvious difficulties of defining when a system is to be regarded as ‘small’, there is no evidence that only relatively ‘small’ systems will be exempted pursuant to Paragraph 110(1)(1) of the EnWG.
Igal juhul ei ole peale ilmsete raskuste selle määratlemisel, millal tuleb võrku käsitleda „väikesena”, mitte ühtki tõendit selle kohta, et EnWG § 110 lõike 1 punkti 1 kohane vabastus antakse üksnes suhteliselt „väikestele” võrkudele.
So long as they fulfil the conditions laid down in that provision, systems are exempted regardless of the amount of electricity they deliver.
Seni, kui võrk vastab selle sätte tingimustele, antakse vabastus olenemata sellest, kui palju elektrit see edastab.
This means, for example, that far bigger airports than Leipzig/Halle Airport may be exempted from third party access obligations in application of Paragraph 110(1)(1) EnWG.
See tähendab näiteks, et EnWG § 110 lõike 1 punkti 1 alusel võidakse kolmandate isikute juurdepääsu kohustustest vabastada palju suuremaid lennujaamu kui Leipzig/Halle lennujaam.
The exemption of certain systems from third party access obligations on the sole basis of the purpose for which they are operated bears the risk that the same system, depending on whether it is run as part of another business or as a business on its own, will or will not be eligible for exemption from third party access obligations.
Teatavate võrkude vabastamine kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustustest üksnes nende otstarbe alusel kätkeb ohtu, et ühel ja samal võrgul võib või ei või olla õigust sellisele vabastusele olenevalt sellest, kas see moodustab osa mõnest teisest ettevõttest või on iseseisev ettevõte.
For example, if FLH had outsourced the operation of its electricity system to another company having as its sole purpose the operation of the system with a view to delivering electricity to the airport and other end-users located at the airport, the distribution of electricity would certainly be made ‘with a view to its delivery to customers’, as stated in Article 2(5) of the Directive.
Näiteks kui FLH oleks oma elektrivõrgu haldamise andnud üle mõnele teisele ettevõtjale, kelle ainus tegevusala on elektri tarnimine lennujaamale ja teistele lennujaama territooriumil asuvatele lõpptarbijatele, toimuks kindlasti elektri jaotamine, „mille eesmärk on edastada see klientidele”, nagu on sätestatud direktiivi artikli 2 punktis 5.
Thus, the exclusion of so called ‘operation networks’ from third party access obligations could result in a different treatment of the same system solely on the basis of the business purpose of the system operator.
Seega võib nn ettevõttevõrkude vabastamine kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustustest viia selleni, et üht ja sama võrku koheldakse erinevalt üksnes võrgu halduri tegevusala alusel.
I am therefore of the view that the small size of a system is not an essential criterion on which to refuse to qualify a system such as that operated by FLH as a ‘distribution system’ and to exclude it, as a matter of principle, from the application of the principle of third party access.
Seepärast olen seisukohal, et võrgu väiksus ei ole oluline kriteerium, mille alusel võib võrku, nagu näiteks FLH oma, jätta liigitamata „jaotusvõrguks” ja anda sellele põhimõtteline vabastus kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustustest.
Second, it must be determined to what extent the purpose for which a system is operated is essential for the qualification of the system as ‘distribution system’.
Teiseks tuleb kindlaks määrata, mil määral on võrgu liigitamisel „jaotusvõrguks”