natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1. the domestic possessions referred to in Article 13 of the Law on the taxation of wealth [Wet op de vermogensbelasting] of 16 December 1964 [Stb.
1) 16. detsembri 1964. aasta kapitalimaksu seaduse [Wet op de vermogensbelasting, Stb.
1964, No 520; ‘the WB 1964’], after deducting any debts referred to in that article;
1964, nr 520, edaspidi „WB 1964”] artiklis 13 loetletud kodumaise omandi väärtus pärast kõnealuses artiklis nimetatud võlgade mahaarvamist;
The first indent of Article 13(1) of the WB 1964, in the version applicable from 1 January 1992 to 31 December 2000, defined ‘domestic possessions’ as including ‘immovable property situated in the Netherlands or rights relating thereto’ (in so far as they do not belong to a Netherlands undertaking).
1. jaanuarist 1992 kuni 31. detsembrini 2001 kehtinud sõnastuse kohaselt oli WB 1964 artikli 13 lõike 1 esimeses taandes määratletud „kodumaine omand” nii, et see hõlmas „Madalmaades asuvat kinnisasja või sellega seotud õigusi” (välja arvatud juhul, kui need kuuluvad Madalmaade ettevõtjale).
Article 13(2)(b) of the WB 1964 allows the deduction of debts secured by a mortgage on immovable property situated in the Netherlands only in so far as the charges and the interest relating to those debts are taken into consideration in calculating gross domestic income under Article 49 of the Law on income tax (Wet op de inkomstenbelasting) of 16 December 1964 (Stb.
WB 1964 artikli 13 lõike 2 punkt b lubab maha arvata üksnes Madalmaades asuvale kinnisasjale seatud hüpoteegiga tagatud võlgu, kui nende võlgadega seotud kulusid ja intresse võetakse arvesse kodumaise brutotulu arvutamisel 16. detsembri 1964. aasta tulumaksuseaduse (Wet op de inkomstenbelasting 1964, Stb.
1964, No 519).
1964, nr 519) artikli 49 tähenduses.
There is no agreement between the Kingdom of the Netherlands and the Italian Republic for the prevention of double taxation in relation to inheritance duties.
Madalmaade Kuningriigi ja Itaalia Vabariigi vahel puudub kahepoolne pärandimaksuga topeltmaksustamise vältimise leping.
It is also apparent from those observations that, from 1 January 1985, the proportional rate of 6% applicable to transfer duties was replaced with the progressive rate applied to inheritance and gift duties.
Veel nähtub neist märkustest, et alates 1. jaanuarist 1985 on vara ülemineku maksu suhtes kohaldatud proportsionaalne kuueprotsendiline maksumäär tühistatud ning asendatud pärandimaksu ja kinkemaksu progressiivse maksumääraga.
As a consequence, the rate at which transfer duties are applied is also dually progressive, being determined on the basis of the link between the taxpayer and the deceased and, from that date, in accordance with the value of the acquisition.
Järelikult kohaldatakse ka vara ülemineku maksu vastavalt kahel alusel progresseeruvale maksumäärale, mis võtab arvesse maksukohustuslase ja pärandaja vahelist seost ning omandatava vara väärtust alates sellest kuupäevast.
Ms Arens-Sikken’s husband died on 8 November 1998.
D. M. M. A. Arens-Sikkeni abikaasa suri 8. novembril 1998. aastal.
At the time of his death, he had been living outside the Netherlands for more than 10 years and was residing in Italy.
Oma surma hetkeks ei olnud P. L. Arens juba üle kümne aasta elanud Madalmaades, vaid ta elas Itaalias.
As the deceased had made a will, his estate was divided in equal shares between Ms Arens-Sikken and the four children of their marriage.
Pärandaja oli teinud testamendi, millega jagas oma vara võrdsetes osades põhikohtuasja hageja ning pärandaja ja põhikohtuasja hageja abielust sündinud nelja lapse vahel.
However, as a result of a testamentary parental partition inter vivos, as provided for under the former Article 1167 of the Netherlands Civil Code, all assets and liabilities of the estate passed to Ms Arens-Sikken, as the surviving spouse.
Kuid tulenevalt testamendis ette nähtud pärandi jagamisest Madalmaade tsiviilseadustiku endise artikli 1167 mõttes läksid kõik pärandisse kuuluvad varad ja kohustused üleelanud abikaasale, s.o D. M. M. A. Arens-Sikkenile.
According to the order for reference and the observations of the Netherlands Government, Ms Arens-Sikken received, as a result of that partition, assets and liabilities to a value exceeding the value of her legal share of the estate.
Eelotsusetaotluse ja Madalmaade valitsuse märkuste kohaselt läksid selle jagamise tõttu põhikohtuasja hagejale varad ja kohustused, mille väärtus ületas talle seaduse kohaselt kuuluva pärandiosa väärtuse.
In other words, she received an overendowment.
Niisiis sai ta varalist kasu.
Her children, on the other hand, incurred a deficit, as they did not receive any of the assets included in the estate.
Seevastu tema lapsed said kahju, kuna nad ei saanud ühtegi pärandisse kuuluvast kinnis- ega vallasasja.
According to the testamentary parental partition inter vivos, Ms Arens-Sikken was obliged to pay her children the
Testamendis ette nähtud pärandi jagamise tingimuste kohaselt
ARENS-SIKKEN value of their shares of the inheritance in cash.
ARENS-SIKKEN pidi põhikohtuasja hageja maksma lastele nende pärandiosa väärtuse välja rahas.
She therefore assumed an overendowment debt in respect of each of her children, and they had claims against her as a result of their underendowment.
Seega tekkis tal kompensatsioonivõlg kõigi laste ees ning lastel oli hageja vastu kompensatsiooninõue.
The estate included the deceased’s share in an immovable property situated in the Netherlands; that share was worth NLG 475 000.
Pärandvara hulgas oli Madalmaades asuvas kinnisasjas pärandajale kuulunud osa väärtusega 475 000 Hollandi kuldnat.
The deceased’s heirs made a declaration for the purpose of transfer duties, taking as a basis the value of NLG 95 000 acquired by each of them, that is, one-fifth of the value of the immovable property of NLG 475 000.
Tema pärijad tegid vara ülemineku maksu deklaratsiooni, võttes aluseks iga pärija omandatava väärtuse – 95 000 kuldnat, mis on viiendik kinnisasja 475 000 kuldna suurusest väärtusest.
However, the tax authority took the view that Ms Arens-Sikken had acquired the whole of the share of that immovable property included in the estate, and issued her with an assessment to transfer duty based on a value of NLG 475 000.
Maksuamet leidis siiski, et põhikohtuasja hageja oli omandanud kõnesoleva pärandvarasse kuuluva kinnisasjaosa tervikuna ning palus tal tasuda vara ülemineku maksu, mis on arvutatud 475 000 kuldna suuruse väärtuse alusel.
Ms Arens-Sikken’s children were not asked to pay any transfer duty.
D. M. M. A. Arens-Sikkeni lastelt vara ülemineku maksu tasumist ei nõutud.
The tax authority’s decision was confirmed following an objection lodged by Ms Arens-Sikken.
Põhikohtuasja hageja esitatud vaide järel jäeti maksuameti otsus muutmata.
Ms Arens-Sikken appealed to the Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch (the ’s-Hertogen-bosch Regional Court of Appeal) against the confirmation decision taken by the tax authority.
D. M. M. A. Arens-Sikken esitas maksuameti selle otsuse peale kaebuse Gerechts- hof te ’s-Hertogenboschile (’s-Hertogenboschi ringkonnakohus).
In that appeal, she submitted that she should not be required to pay
Oma kaebuses väitis ta, et ta ei pea maksma ülemineku maksu, mis on arvutatud 475 000 kuldna
The Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch held that, as far as Ms Arens-Sikken was concerned, the transfer duty attached to the inheritance of the immovable property under inheritance law.
Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch leidis, et põhikohtuasja hageja puhul on vara ülemineku maks seotud kinnisasja omandamisega pärimisõiguse alusel.
It ruled that the asset attributed to Ms Arens-Sikken by virtue of the testamentary parental partition inter vivos was the deceased’s share in the immovable property in question.
Kohus leidis, et testamendis ette nähtud pärandi jagamisel hagejale läinud vara vastab pärandaja osale vastavas kinnisasjas.
Ms Arens-Sikken brought an appeal in cassation against the judgment of the Gerechts- hof te ’s-Hertogenbosch before the Hoge Raad der Nederlanden (Supreme Court of the Netherlands).
Seejärel esitas hageja Gerechtshof te ’s-Hertogenboschi otsuse peale kassatsioonkaebuse Hoge Raad der Nederlandenile (Madalmaade ülemkohus).
In the order for reference, the Hoge Raad der Nederlanden held that the Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch was right to rule that, for the purposes of collecting transfer duty, Ms Arens-Sikken was deemed to have acquired, in its entirety, the share in the immovable property assigned to her by virtue of Netherlands inheritance law.
Eelotsusetaotluses märgib viimati nimetatud kohus, et Gerechtshof te ’s-Hertogenbosch on õigesti leidnud, et vara ülemineku maksu kohaldamise seisukohalt on põhikohtuasja hageja omandanud talle määratud kinnisasja osa Madalmaade pärimisseaduse alusel tervikuna.
It held that, under the Netherlands rules on transfer duty, Ms Arens-Sikken may not deduct overendowment debts for the purposes of determining the basis of assessment (just as she may not deduct a proportion of all debts included in the estate).
Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdeb, et Madalmaade vara ülemineku maksude süsteemi kohaselt ei või asjassepuutuv isik pärandi jagamise alusel tekkivat kompensatsioonivõlga maksubaasi määramisel maha arvata (samamoodi ei või ta maha arvata proportsionaalset osa kõigist pärandvara hulka kuuluvatest võlgadest).
By contrast, if Ms Arens-Sikken’s husband had been residing in the Netherlands at the time of his death, she would have been able to have the overendowment debts (and all debts attaching to the estate) taken into account in the determination of the basis of assessment for the inheritance duties which would have been payable in that situation.
Seevastu juhul, kui D. M. M. A. Arens-Sikkeni abikaasa elukoht oleks tema surma hetkel olnud Madalmaades, oleks D. M. M. A. Arens-Sikken võinud pärandi jagamisest tekkivat kompensatsioonivõlga (nagu kõiki pärandvaraga seotud võlgasid) võtta arvesse sellisel juhul tasuda tuleva pärandimaksu baasi arvutamisel.
In those circumstances, the Hoge Raad der Nederlanden was uncertain whether the non-deductibility of overendowment debts in the determination of the basis of assessment for transfer duty amounts to an unlawful restriction on the free movement of capital.
Neil asjaoludel tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas pärandi jagamise alusel tekkiva kompensatsioonivõla arvesse võtmata jätmine vara ülemineku maksu baasi arvutamisel on õigusvastane kapitali vaba liikumise piirang.
In that regard, it also wonders whether there is a sufficiently close link between the overendowment debts and the immovable property concerned, in accordance with the caselaw of the Court in Case C-234/01 Gerritse [2003] ECR I-5933 and Case C-364/01 Barbier [2003] ECR I-15013.
Sellega seoses on tal veel küsimus, kas kompensatsioonivõla ja asjassepuutuva kinnisasja vahel on piisav seos vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, mis tuleneb 12. juuni 2003. aasta otsusest kohtuasjas C-234/01: Gerritse (EKL 2003, lk I-5933) ja 11. detsembri 2003. aasta otsusest kohtuasjas C-364/01: Barbier (EKL 2003, lk I-15013).
Since it considered that the dispute raised questions of interpretation of Community law, the Hoge Raad der Nederlanden decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Leides, et kohtuvaidluses on üles kerkinud küsimused ühenduse õiguse tõlgendamise kohta, otsustas Hoge Raad der Nederlanden menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
Questions 1 and 2
Esimene ja teine küsimus
By those questions, the referring court asks, in essence, whether the combined provisions of Articles 73b and 73d of the Treaty are to be interpreted as precluding rules of a Member State, such as those at issue in the main proceedings, concerning the assessment of inheritance duties and transfer duties payable in respect of an immovable property situated in that Member State which, for the assessment of those duties, make no provision for the deductibility of overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, not in that State, in which the immovable property is situated, but in another Member State, whereas provision is made for such deductibility where the person concerned was residing, at the time of death, in the firstmentioned State.
Nende küsimustega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas asutamislepingu artikleid 73b ja 73d tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid, mis puudutavad selles liikmesriigis asuvalt kinnisasjalt tasutava pärandimaksu ja vara ülemineku maksu arvutamist ega näe nende maksude arvutamisel ette võimalust testamendis ette nähtud pärandi jagamisest tulenevate kompensatsioonivõlgade mahaarvamiseks, juhul kui pärandaja ei elanud oma surma hetkel mitte liikmesriigis, kus asub kinnisasi, vaid teises liikmesriigis, kusjuures selline mahaarvamine on ette nähtud siis, kui asjassepuutuva isiku elukoht oli tema surma hetkel liikmesriigis, kus asub kinnisasi.
If the answer to that question is in the affirmative and in the light of Gerritse and Barbier, the referring court also asks what method of comparison must be used in a situation such as that at issue in the main proceedings in order to determine whether the inheritance duty which would have been levied if the person whose estate is being administered had been resident in the Netherlands at the time of death would have been less than the transfer duty.
Kui vastus sellele küsimusele on jaatav, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus eespool viidatud Gerritse ja Barbier’ kohtuotsuseid silmas pidades veel seda, milline on kohaldatav võrdlusmeetod sellises olukorras nagu põhikohtuasjas kõne all olev olukord, et määrata kindlaks, kas pärandimaks, mida oleks tulnud maksta juhul, kui pärandaja oleks oma surma hetkel elanud Madalmaades, oleks olnud madalam kui vara ülemineku maks.
Article 56(1) EC lays down a general prohibition on restrictions on the movement of capital between Member States (Joined Cases C-463/04 and C-464/04 Federconsumatori and Others [2007] ECR I-10419, paragraph 19 and the caselaw cited).
EÜ artikli 56 lõige 1 keelab üldiselt kapitali liikumise piirangud liikmesriikide vahel (vt 6. detsembri 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-463/04 ja C-464/04: Federconsumatori jt, EKL 2007, lk I-10419, punkt 19 ja viidatud kohtupraktika).
In the absence of a definition in the EC Treaty of ‘movement of capital’ for the purposes of Article 56(1) EC, the Court has previously recognised the nomenclature annexed to Directive 88/361 as having indicative value, even though the latter was adopted on the basis of Articles 69 and 70(1) of the EEC Treaty (subsequently, Art -icles 69 and 70(1) of the EC Treaty, repealed by the Treaty of Amsterdam), subject to the qualification, contained in the introduction to the nomenclature, that the list set out therein is not exhaustive (see, in particular, Case C-513/03 van Hilten-van der Heijden [2006] ECR I-1957, paragraph 39; Case C-452/04 Fidium Finanz [2006] ECR I-9521, paragraph 41; Federconsumatori and Others, paragraph 20; and Case C-256/06 Jäger [2008] ECR I-123, paragraph 24).
Kuna asutamislepingus ei ole määratletud mõistet „kapitali liikumine” EÜ artikli 56 lõike 1 tähenduses, on Euroopa Kohus omistanud direktiivile 88/361 lisatud nomenklatuurile indikatiivse tähenduse – kuigi direktiiv on vastu võetud EMÜ asutamislepingu artikli 69 ja artikli 70 lõike 1 alusel (hiljem EÜ artikkel 69 ja artikli 70 lõige 1; tunnistatud kehtetuks Amsterdami lepinguga) –, arvestades asjaolu, et vastavalt nomenklatuuri sissejuhatusele ei ole selles sisalduv loend ammendav (vt eelkõige 23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-513/03: van Hilten-van der Heijden, EKL 2006, lk I-1957, punkt 39; 3. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-452/04: Fidium Finanz, EKL 2006, lk I-9521, punkt 41; eespool viidatud Federconsumatori jt kohtuotsus, punkt 20, ja 17. jaanuari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-256/06: Jäger, EKL 2008, lk I-123, punkt 24).
In that regard, the Court — noting, in particular, that inheritances consisting in the transfer to one or more persons of assets left by a deceased person or, in other words, a transfer to the heirs of ownership of the various items of property, rights, and so on which make up those assets fall under heading XI of Annex I to Directive 88/361, entitled ‘Personal capital movements’ — has held that an inheritance is a movement of capital for the purposes of Article 56 EC, except in cases where its constituent elements are confined within a single Member State (see Barbier, paragraph 58; van Hilten-van der Heijden, paragraph 42; and Jäger, paragraph 25).
Euroopa Kohus meenutas sellega seoses, et pärimine, mis tähendab surnud isikust järelejäänud vara üleminekut ühele või mitmele isikule või teisisõnu selle vara koosseisu kuuluvate erinevate asjade, õiguste jms omandi ülekandmist pärijatele, kuulub direktiivi 88/361 I lisa XI jakku „Isiklikku laadi kapitali liikumine”, ning leidis, et pärimine kujutab endast kapitali liikumist EÜ artikli 56 tähenduses, välja arvatud juhtumid, kui pärandi koostisosad asuvad ühesainsas liikmesriigis (vt eespool viidatud kohtuotsused Barbier, punkt 58; van Hilten-van der Heijden, punkt 42, ja Jäger, punkt 25).
A situation in which a person resident in Italy at the time of death leaves to persons resident in Italy or, as the case may be, in other Member States, an immovable property situated in the Netherlands and the subject of a transfer duty assessment in the Netherlands is certainly not a situation purely internal to a Member State.
Olukord, kus oma surma hetkel Itaalias elanud isik pärandab teistele isikutele, kes elavad Itaalias või mõnes muus liikmesriigis, Madalmaades asuva kinnisasja, millelt arvutatakse vara ülemineku maks Madalmaades, ei kujuta endast kuidagi puhtalt riigisisest olukorda.
It is necessary to examine, first, whether, as the Commission of the European Communities maintains, national rules such as those at issue in the main proceedings amount to a restriction on the movement of capital.
Kõigepealt tuleb uurida, kas sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kujutavad endast kapitali liikumise piirangut, nagu väidab Euroopa Ühenduste Komisjon.
In that regard, it should be borne in mind from the outset that, under the Netherlands rules, where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, in a Member State other than the Kingdom of the Netherlands, the overendowment debts resulting from a testamentary parental partition inter vivos, such as those assumed by Ms Arens-Sikken in the case in the main proceedings, cannot be deducted in the assessment of transfer duties relating to an immovable property left by way of inheritance.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Madalmaade õigusnormid näevad ette, et juhul, kui pärandaja elukoht on tema surma hetkel muus liikmesriigis kui Madalmaad, ei või testamendis ette nähtud pärandi jagamisest tekkivat kompensatsioonivõlga – nagu on põhikohtuasjas D. M. M. A. Arens-Sikkenil – pärandatud kinnisasjalt tasutava vara ülemineku maksu arvutamisel maha arvata.
Consequently, the transfer duties which Ms Arens-Sikken was required to pay as a result of acquiring the immovable property through inheritance had to be assessed on the basis of a value of NLG 475 000, that is, the full value of that property.
Seetõttu tuleb vara ülemineku maks, mida põhikohtuasja hageja peab kinnisasja pärimise tõttu tasuma, arvutada 475 000 kuldna suuruselt väärtuselt, s.o kõnesoleva kinnisasja koguväärtuselt.
By contrast, if the person whose estate is being administered was residing in the Netherlands at the time of death, the assessment of inheritance duties payable in respect of an immovable property acquired by way of inheritance does take such debts into account.
Seevastu juhul, kui sama pärandaja elukoht oleks tema surma hetkel olnud Madalmaades, võetaks päritud kinnisasjalt tasuda tuleva pärandimaksu arvutamisel kompensatsioonivõlga arvesse.
Thus, in a situation identical to that of Ms Arens-Sikken, in which there are four other heirs and an immovable property worth NLG 475 000 left by way of inheritance, the inheritance duties payable by the spouse assuming the overendowment debts would be assessed on the basis of NLG 95 000, representing one-fifth of the value of that property.
Põhikohtuasjas kõne all olevas olukorras, kus on tegemist veel nelja pärijaga ja pärandatud kinnisasjaga väärtuses 475 000 kuldnat, arvutataks pärandimaks, mida peab tasuma kompensatsioonivõla enda kanda võtnud abikaasa, 95 000 kuldna suuruselt summalt, mis on üks viiendik kõnesoleva pärandvara väärtusest.
It follows from the caselaw of the Court that the effect of national rules which determine the value of immovable property for the purposes of assessing the amount of tax payable when it is acquired through inheritance may be not only to discourage the purchase of immovable property situated in the Member State concerned, but also to reduce the value of the inheritance of a resident of a Member State other than that in which that property is situated (see, to that effect, Barbier, paragraph 62, and Jäger, paragraph 30).
Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et siseriiklikud sätted, mis määravad kindlaks kinnisasja väärtuse pärimise teel omandamise korral tasumisele kuuluva maksu arvutamiseks, võivad mitte ainult pärssida tahet osta asjaomases liikmesriigis asuvaid kinnisasju, vaid nende sätete mõjul võib ka väheneda sellise isiku pärandi väärtus, kelle elukoht on teises liikmesriigis kui see, kus asub kõnealune asi (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Barbier, punkt 62, ja Jäger, punkt 30).
As regards inheritances, the caselaw has confirmed that the measures prohibited by Article 56(1) EC as being restrictions on the movement of capital include those the effect of which is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned are situated and which taxes the inheritance of those assets (van Hilten-van der Heijden, paragraph 44, and Jäger, paragraph 31).
Mis puudutab pärimist, siis on kohtupraktikas kinnitatud, et EÜ artikli 56 lõike 1 alusel keelatud meetmete hulka – kuivõrd nende näol on tegemist kapitali liikumise piirangutega – kuuluvad ka meetmed, mille tagajärjel väheneb sellise isiku pärandi väärtus, kelle elukoht on teises liikmesriigis kui see, kus asub kõnealune vara ja kes selle vara pärimist maksustab (eespool viidatud kohtuotsused van Hilten-van der Heijden, punkt 44, ja Jäger, punkt 31).
It is true that, in circumstances such as those of the case before the referring court, for the purposes of applying the national rules, the taxable value of the immovable property left by way of inheritance remains the same, whether or not deductions are allowed in order to take account of a testamentary parental partition inter vivos.
Sellises olukorras nagu põhikohtuasjas jääb siseriiklike õigusnormide kohaselt pärandatud kinnisasja maksustamisväärtus ühesuguseks olenemata sellest, kas testamendi alusel pärandavara jagamise arvessevõtmiseks on mahaarvamised lubatud või mitte.
Nevertheless, as the Commission correctly maintained, as regards the method of assessment used to determine the amount of tax actually payable, the Netherlands rules make a distinction between persons who, at the time of death, were residing in the Member State concerned and those who, at the time of death, were not.
Samas on siiski tõsi, nagu komisjon õigesti märkis, et tegelikult maksta tuleva maksusumma kindlaksmääramiseks kasutatava arvutusmeetodiga seoses teeb Madalmaade regulatsioon vahet isikutel, kes oma surma hetkel olid selle liikmesriigi residendid, ja isikutel, kes seda ei olnud.