natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Articles 8 and 9 of Law No 289/2002, which govern the ‘Supplementary return in respect of past years’ and the ‘Automatic settlement in respect of past years’, respectively, relate both to VAT and to other taxes and compulsory levies.
Seaduse nr 289/2002 artiklid 8 ja 9, mis reguleerivad vastavalt „varasemate aastate maksustatavate tehingute täiendavat deklareerimist” ja „varasemate aastate maksuvõla automaatset tasutuks lugemist”, puudutavad nii käibemaksu kui ka teisi makse ja kohustuslikult tasumisele kuuluvaid makseid.
Article 8 of Law No 289/2002
Seaduse nr 289/2002 artikkel 8
Article 8 of Law No 289/2002 essentially allows taxable persons to submit a supplementary VAT return in order to correct returns which have already been filed in respect of tax periods falling between 1998 and 2001.
Sisuliselt näeb seaduse nr 289/2002 artikkel 8 maksukohustuslasele ette võimaluse esitada täiendav käibemaksudeklaratsioon, et parandada maksustamisperioodide 1998–2001 kohta esitatud deklaratsioone.
Under Article 8(3), the supplementary return must be accompanied by payment of the additional VAT due before 16 April 2003, the amount of which is calculated by ‘applying the provisions in force during each of the tax periods’.
Artikli 8 lõike 3 kohaselt tuleb lisaks täiendavale deklaratsioonile maksta enne 16. aprilli 2003 ka täiendav käibemaks, mis arvutatakse „igal maksustamisperioodil kehtinud õigusnormide kohaselt”.
That return is valid only if it shows additional sums due of at least EUR 300 for each tax year.
Täiendav deklaratsioon on kehtiv vaid juhul, kui selles oli juurdemaksena näidatud vähemalt 300 eurot iga majandusaasta kohta.
Payments may be made in two equal instalments if they exceed EUR 3 000 for individuals or EUR 6 000 for legal persons.
Kui füüsilisel isikul tuleb tasuda üle 3000 euro või juriidilisel isikul üle 6000 euro, võis makse teha kahes võrdses osas.
Article 8(4) of Law No 289/2002 provides for the possibility of filing a supplementary VAT return under a confidential procedure.
Seaduse nr 289/2002 artikli 8 lõikes 4 on sätestatud võimalus esitada täiendav käibemaksudeklaratsioon konfidentsiaalsena.
However, that option is not available if the taxable person has not filed any returns for the tax years in question.
Seda võimalust ei saa kasutada maksukohustuslane, kes ei ole asjassepuutuvate majandusaastate kohta esitanud ühtegi deklaratsiooni.
Under Article 8(6) of Law No 289/2002, the effect of submitting a supplementary VAT return is that, in respect of amounts equivalent to the additional VAT due under that return increased by 100% — in other words, a VAT amount due which is double that declared by the taxable person — fiscal administrative penalties lapse, criminal penalties may no longer be applied to the taxable person concerned for certain offences under tax law or ordinary law, and no more tax verifications may be carried out.
Selle seaduse artikli 8 lõikes 6 on sätestatud, et täiendava käibemaksudeklaratsiooni esitamisel, juhul kui juurdemakstud käibemaksu arvel suureneb deklareeritud maksusumma 100% võrra ehk kui käibemaks, mille maksukohustuslane esialgu deklareeris, kahekordistub, kaotavad kehtivuse kõik maksualased halduskaristused, maksumaksjale ei rakendata teatud maksualaste ja üldkohaldatavate normide rikkumise eest määratud kriminaalkaristusi, samuti välistatakse maksukontroll.
Article 8(9) of Law No 289/2002 allows taxpayers who have used the confidential procedure under Article 8(4) of that law to be exempted from all verification save that of the consistency of their supplementary returns.
Nimetatud seaduse artikli 8 lõike 9 alusel pääsevad isikud, kes on kasutanud selle seaduse artikli 8 lõike 4 alusel konfidentsiaalset menetlust, igasugusest kontrollist, välja arvatud nende täiendavate deklaratsioonide vastavuse kontroll.
Article 8(10) of Law No 289/2002 provides, however, that the benefit of Article 8 is not to be available to the following:
Seaduse nr 289/2002 artikli 8 lõikes 10 on sätestatud, et artiklit 8 ei kohaldata:
— taxable persons who, on the date of entry into force of Law No 289/2002, had already been served with a formal report finding an infringement, a correction notice or a notice to attend adversarial proceedings;
– maksukohustuslastele, kellele oli selle seaduse jõustumise hetkeks kätte toimetatud maksuõigusrikkumise tuvastanud uurimise protokoll või maksuteade paranduste või puuduste kõrvaldamiseks;
— taxable persons in respect of whom criminal proceedings had already been brought for the offences referred to in Article 8(6)(c) of Law No 289/2002 and of which they had been formally informed before the date on which they filed the supplementary VAT return.
– maksukohustuslastele, kelle suhtes oli sama seaduse artikli 8 lõike 6 punktis c märgitud rikkumiste eest alustatud kriminaalmenetlust, millest neid oli ametlikult teavitatud enne täiendava käibemaksudeklaratsiooni esitamist.
Under Article 8(12) of Law No 289/2002, submission of a supplementary VAT return cannot constitute information of a criminal offence.
Seaduse nr 289/2002 artikli 8 lõike 12 kohaselt ei saa täiendava käibemaksudeklaratsiooni esitamist käsitada kuriteost teatamisena.
Article 9 of Law No 289/2002
Seaduse nr 289/2002 artikkel 9
Article 9 of Law No 289/2002 concerns ‘Automatic settlement in respect of past years’.
Seaduse nr 289/2002 artikkel 9 käsitleb „varasemate aastate maksuvõla automaatset tasutuks lugemist”.
According to Bulletin No 12/2003 of 21 February 2003 of the Agenzia delle Entrate — Direzione centrale normativa e contenzioso (Revenue Authority — Direct orate-General for Legislation and Legal Affairs), the point of the return for the purposes of automatic settlement, provided for in Article 9 of Law No 289/2002, as opposed to the supplementary VAT return provided for under Article 8 thereof, is not to declare additional taxable amounts, but rather to provide the information needed to determine the amounts which have to be paid in order to obtain the tax amnesty.
Vastavalt Agenzia delle Entrate – Direzione centrale normativa e contenzioso (maksuameti regulatsiooni ja kohtuvaidluste peadirektoraat) 21. veebruari 2003. aasta ringkirjale nr 12/2003 ei ole seaduse nr 289/2002 artiklis 9 ette nähtud võla automaatselt tasutuks lugemiseks tehtav deklaratsioon, erinevalt sama seaduse artiklis 8 ette nähtud täiendavast deklaratsioonist, täiendavalt maksustatavate summade deklaratsioon, vaid selliste andmete deklaratsioon, mis võimaldavad kindlaks määrata summa, mis tuleb maksta selleks, et saada maksuamnestiat.
Although the tax periods covered by the automatic settlement are the same as those under Article 8 of Law No 289/2002, the return submitted under Article 9 of that law must, by contrast, relate to ‘all tax periods, failing which it will be null and void’ (Article 9(1) of the law).
Kui maksuperioodid, mida maksuvõla automaatne tasutuks lugemine hõlmab, on samad mis seaduse nr 289/2002 artiklis 8 sätestatud perioodid, peab selle seaduse artikli 9 lõike 1 kohaselt selle seaduse artikli 9 alusel esitatav deklaratsioon „olema esitatud kõigi maksustamisperioodide kohta, vastasel juhul on see tühine”.
Under Article 9(2)(b) of Law No 289/2002, the automatic settlement for the purposes of VAT involves, for each of the tax periods, payment in the aggregate of (i) ‘an amount equal to 2% of the VAT on supplies of goods or services carried out by the taxable person, in respect of which the VAT has become chargeable during the tax period’ and (ii) an amount equal to 2% of the VAT on supplies of goods or ser -vices ‘deducted during the same period’.
Seaduse nr 289/2002 artikli 9 lõike 2 punkti b kohaselt tähendab maksuvõla automaatne tasutuks lugemine seda, et iga maksustamisperioodi kohta tasutakse „2% maksukohustuslase kaupade ja teenuste müügi käibemaksusummast, mis muutus sissenõutavaks sellel maksustamisperioodil” ja 2% „sama perioodi jooksul mahaarvatavast” kaupade ja teenuste sisendkäibemaksusummast, ning need summad liidetakse.
That percentage is fixed at 1.5% for input or output tax which exceeds EUR 200 000 and 1% for amounts over EUR 300 000.
Kui käibemaks või sisendkäibemaks ületab 200 000 eurot, väheneb see määr 1,5%-ni ja kui käibemaks või sisendkäibemaks on üle 300 000 euro, väheneb see määr 1%-ni.
Where application of Article 9(2)(b) of Law No 289/2000 entails payment of a sum in excess of EUR 11 600 000, the portion exceeding that figure is reduced by 80%.
Kui selle sätte kohaldamisel tuleb tasuda üle 11 600 000 euro, vähendatakse seda summat ületavat osa 80% võrra.
Article 9(6) of that law, however, sets a minimum figure for each year’s payments of EUR 500 where turnover does not exceed EUR 50 000; EUR 600 where turnover is between EUR 50 000 and EUR 180 000; and EUR 700 where turnover exceeds EUR 180 000.
Nimetatud seaduse artikli 9 lõikes 6 on ka sätestatud iga aasta kohta miinimummakse 500 eurot, kui maksukohustuslase käive on kuni 50 000 eurot, 600 eurot, kui käive on vahemikus 50 000–180 000 eurot, ja 700 eurot, kui käive on üle 180 000 euro.
For each tax year in respect of which no returns have been submitted at all, Article 9(8) of Law No 289/2002 requires a flatrate payment of EUR 1 500 for natural persons, and EUR 3 000 for companies and associations.
Seaduse nr 289/2002 artikli 9 lõike 8 kohaselt peavad füüsilised isikud tegema 1500 euro suuruse ning äriühingud ja ühendused 3000 euro suuruse kindlasummalise makse iga majandusaasta kohta, mille kohta ei ole esitatud ühtegi deklaratsiooni.
Under Article 9(10)(b) and (c) of Law No 289/2002, the effect of the automatic settlement procedure for VAT purposes is that, for the taxable person concerned, fiscal administrative penalties lapse, criminal penalties may no longer be applied for certain related offences under tax law or non-tax law and no more tax verifications may be carried out.
Vastavalt selle seaduse artikli 9 lõike 10 punktidele b ja c toob käibemaksu automaatne tasutuks lugemine asjassepuutuvale maksukohustuslasele kaasa selle, et tema suhtes kaotavad kehtivuse kõik maksualased halduskaristused, maksumaksjale ei rakendata teatud maksualaste rikkumiste ja nendega seotud mittemaksualaste rikkumise eest määratud kriminaalkaristusi, ja ka selle, et välistatakse tema maksukontroll.
Under Article 9(14) of Law No 289/2002, automatic settlement is not available to the following:
Seaduse nr 289/2002 artikli 9 lõike 14 kohaselt ei ole maksuvõla automaatsele tasutuks lugemisele õigust:
— taxable persons who, on the date of entry into force of Law No 289/2002, had already been served with a formal report finding an infringement, a correction notice or a notice to attend adversarial proceedings;
– maksukohustuslasel, kellele oli selle seaduse jõustumise hetkeks kätte toimetatud maksuõigusrikkumise tuvastanud uurimise protokoll või maksuteade paranduste või puuduste kõrvaldamiseks;
— taxable persons in respect of whom criminal proceedings had already been brought for the offences referred to in Article 9(10)(c) of Law No 289/2002 and of which they had been formally informed before the date on which they filed the supplementary VAT return;
– maksukohustuslastele, kelle suhtes oli sama seaduse artikli 9 lõike 10 punktis c märgitud rikkumiste eest alustatud kriminaalmenetlust, millest neid oli ametlikult teavitatud enne täiendava käibemaksudeklaratsiooni esitamist;
— taxable persons who failed to submit returns in respect of every tax referred to in Article 9(2) and every tax period referred to in Article 9(1).
– maksukohustuslastele, kes olid jätnud esitamata maksudeklaratsioonid kõigi selle artikli 9 lõikes 2 viidatud maksude kohta artikli 9 lõikes 1 viidatud kõigi maksustamisperioodide eest.
On the view that Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 are incompatible with Art -icles 2 and 22 of the Sixth Directive and with Articles 10 EC and 249 EC, the Commission, pursuant to the procedure provided for in Article 226 EC, sent a letter of formal notice, dated 16 December 2003, to the Italian Republic.
Kuna komisjon leidis, et seaduse nr 289/2002 artiklid on vastuolus kuuenda direktiivi artiklitega 2 ja 22 ning EÜ artiklitega 10 ja 249, esitas ta vastavalt menetlusele, mis on ette nähtud EÜ artiklis 226, Itaalia Vabariigile 16. detsembril 2003 märgukirja.
By letter of 30 March 2004, that Member State denied the incompatibility alleged by the Commission.
See liikmesriik vaidles 30. märtsil 2004 saadetud kirjas komisjoni tuvastatud rikkumisele vastu.
Not satisfied with the response from the Italian Republic, the Commission sent that Member State a reasoned opinion by letter of 18 October 2004, calling upon it to comply with that opinion within two months of receipt thereof.
Kuna komisjon ei olnud Itaalia Vabariigi vastusega nõus, saatis ta sellele liikmesriigile 18. oktoobril 2004 põhjendatud arvamuse, milles palus Itaalia Vabariiki viia oma õigusnormid põhjendatud arvamusega kooskõlla kahe kuu jooksul alates selle arvamuse kättesaamisest.
In its reply of 31 January 2005 to that reasoned opinion, the Italian Republic again denied that there was such an incompatibility.
31. jaanuaril 2005 saadetud vastuses vaidles Itaalia Vabariik rikkumisele uuesti vastu.
It was in those circumstances that the Commission decided to bring the present action.
Neil asjaoludel otsustas komisjon esitada käesolevas asjas lahendatava hagi.
The Commission claims that, by explicitly providing in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 for a general waiver of verification of taxable transactions effected in a series of tax years, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Art -icles 2 and 22 of the Sixth Directive and Article 10 EC.
Komisjon leiab, et kuna Itaalia Vabariik nägi sõnaselgelt ja üldisel viisil seaduse nr 289/2002 artiklites 8 ja 9 ette rea maksustamisperioodide vältel teostatud maksustatavate tehingute kontrollimisest loobumise, on ta rikkunud kuuenda direktiivi artiklitest 2 ja 22 ja EÜ artiklist 10 tulenevaid kohustusi.
The Commission states that Articles 2 and 22 of the Sixth Directive and Article 10 EC impose a twofold obligation on Member States, in that they are required to adopt not only all the national legislation necessary to give effect to the Sixth Directive, but also all the administrative measures necessary to ensure that persons liable to pay VAT comply with the obligations arising under that directive, in particular with the obligation to pay in a timely manner the VAT payable following a taxable transaction.
Komisjon täpsustab, et kuuenda direktiivi artiklid 2 ja 22 ning EÜ artikkel 10 panevad liikmesriikidele kaks kohustust: esiteks on nad kohustatud vastu võtma kõik siseriikliku õiguse normid, mis on vajalikud kuuenda direktiivi ülevõtmiseks siseriiklikku õigusesse, ja teiseks võtma kõik haldusmeetmed tagamaks, et kõik käibemaksukohustuslased täidavad sellest direktiivist tulenevaid kohustusi, eriti kohustust maksta teatud tähtaja jooksul maksustatavatelt tehingutelt tasumisele kuuluv maks.
According to the Commission, Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 derogate from the general legislation governing VAT and transposing the Community VAT direct -ives into Italian law.
Komisjon leiab, et seaduse nr 289/2002 artiklid 8 ja 9 kehtestavad erandi käibemaksu reguleerivate üldsätete suhtes, millega on Itaalia õigusesse üle võetud käibemaksu puudutavad ühenduse direktiivid.
The Commission considers that such derogation is contrary to Articles 2 and 22 of the Sixth Directive.
Komisjon on seisukohal, et see erand on vastuolus kuuenda direktiivi artiklitega 2 ja 22.
Regarding the obligation imposed on Member States by Article 2 of the Sixth Direct- ive to make all supplies of goods and services subject to VAT, it is inconceivable, according to the Commission, that a Member State may unilaterally release itself from the obligation to make certain categories of taxable transactions subject to VAT, either by introducing tax exemptions not provided for by the Community legislature, or by excluding from the scope of the Sixth Directive taxable transactions which ought properly to be covered by it.
Mis puutub kuuenda direktiivi artiklis 2 sätestatud liikmesriikide kohustusse maksustada käibemaksuga mis tahes kauba tarnimine või teenuste osutamine, siis on komisjoni hinnangul välistatud, et liikmesriik saaks ühepoolselt jätta täitmata kohustuse maksustada käibemaksuga teatud maksustatavate tehingute kategooriad kas sellise maksuvabastuse andmisega, mida ühenduse õiguses ette ei ole nähtud, või välistades selle direktiivi kohaldamisalast maksustatavad tehingud, mis peaksid selle kohaldamisalas olema.
As regards the obligations referred to in Article 22 of the Sixth Directive, the Commission maintains that, as those obligations are framed in unequivocal and imperative terms, Member States may exempt taxable persons from one or other of those obligations only if a specific provision in Article 22 expressly empowers them to derogate from those obligations.
Kuuenda direktiivi artiklis 22 sätestatud kohustuste osas leiab komisjon, et kuna need kohustused on selgelt ja imperatiivselt sõnastatud, ei saa liikmesriigid maksumaksjaid ühest või teisest selles sättes kehtestatud kohustusest vabastada, välja arvatud siis, kui selle artikli 22 konkreetne säte nendest kohustustest erandi tegemist sõnaselgelt lubab.
According to the Commission, Article 22(8) of that directive is intended to ensure that the national tax authorities possess the necessary means of enforcement through controls, whilst making taxable persons subject to the obligations arising from those enforcement requirements, and to place Member States under an obligation to ensure ‘the correct levying and collection of the tax’ through an effective strategy of verification and combating tax evasion.
Komisjon on seisukohal, et selle direktiivi artikli 22 lõike 8 eesmärk on anda siseriiklikele maksuhalduritele vajalikud kontrollivahendid, pannes maksukohustuslastele nendele kontrollinõuetele vastavaid kohustusi, ning kohustada liikmesriike tõhusa kontrollimise ja pettuste vältimisele suunatud tegevusega tagama „maksu nõuetekohase kogumise”.
According to the Commission, Article 22 of the Sixth Directive does not confer on the Member States a measure of discretion enabling them to exempt all taxable persons from their obligation to keep accounts, to issue invoices and to submit VAT returns.
Komisjoni hinnangul ei anna artikkel 22 liikmesriikidele kaalutlusõigust, mis võimaldaks neil vabastada kõik maksukohustuslased raamatupidamise kohustusest või arvete või maksudeklaratsioonide esitamise kohustusest.
The Commission acknowledges that when Member States check the accuracy of VAT returns and the related payments made by taxable persons, they enjoy a measure of discretion enabling them to adjust their controls according to the human resources and technical means at their disposal for that purpose.
Komisjon nõustub, et liikmesriikidel on käibemaksudeklaratsioonide täpsuse ja nende alusel maksukohustuslaste tasutud summade kontrollimisel teatud hindamisruum, mis võimaldab neil kohandada läbiviidavat järelevalvet vastavalt inimressurssidele ja tehnilistele vahenditele, mis liikmesriikidel selleks nende käsutuses on.
However, the Commission argues that Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 go above and beyond the discretion granted to Member States by the Community legislature, in that the Italian Republic has introduced a general, indiscriminate and prior renunciation of the right of verification and enforcement through controls in the matter of VAT.
Samas leiab komisjon, et seaduse nr 289/2002 artiklid 8 ja 9 on ulatuslikumad kui ühenduse õigusega liikmesriikidele antud kaalutlusõigus, kuna Itaalia Vabariik on loobunud üldiselt, diferentseerimata ja ettemääratult käibemaksuga seotud mis tahes kontrollidest ja uurimistest.
On the view that there is no link whatsoever between the tax debt calculated in accordance with the ordinary VAT rules and the amounts to be paid by the taxable persons wishing to take advantage of the amnesty arrangements provided for in Art -icles 8 and 9, respectively, of Law No 289/2002, the Commission maintains that the provisions laid down in those articles are liable seriously to disrupt the proper functioning of the common system of VAT, to distort the principle of fiscal neutrality inherent in that system and to infringe the obligation to ensure that VAT is collected in a uniform manner in all the Member States.
Komisjon on ka tuvastanud, et puudub igasugune seos tavapäraste käibemaksureeglite alusel arvutatava maksuvõlgnevuse ja seaduse nr 289/2002 vastavalt artiklites 8 ja 9 ette nähtud maksuamnestiat soovivate maksukohustuslaste poolt tasumisele kuuluvate summade vahel, mistõttu need artiklid võivad oluliselt mõjutada ühise käibemaksusüsteemi nõuetekohast toimimist, rikkudes sellele süsteemile omast neutraalse maksustamise põhimõtet ja kohustust tagada maksude kogumine ühtlustatud viisil kõikides liikmesriikides.
The Italian Republic, which recognises that the Community rules on VAT require Member States to apply VAT to all taxable persons and to carry out checks as a result of that obligation, maintains that the mechanism provided for in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 does not affect either taxpayers’ obligations or the components
Itaalia Vabariik, kes nõustub sellega, et ühenduse käibemaksuõigus paneb liikmesriikidele kohustuse kohaldada seda maksu kõigi maksukohustuslaste suhtes ja kontrollida selle kohustuse täitmist, leiab, et seaduse nr 289/2002 artiklites 8 ja 9 sätestatud mehhanismil ei ole mingit mõju maksukohustuslaste kohustustele ega selle maksu
Rather, it comes into play in the area of enforcement and recovery of VAT, where Member States enjoy some margin of discretion.
See mehhanism puudutab maksude tasumise kontrollimise ja kogumise valdkondi, milles on liikmesriikidele jäetud kaalutlusõigus.
The Italian Republic takes the view that the logical conclusion of the Commission’s plea, which aims to classify the mechanism provided for in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 as a ‘general, indiscriminate and prior renunciation of the right of verification and enforcement through controls in the matter of VAT’, would be that Member States would be generally precluded from making use of conciliation or dispute settlement mechanisms in order to avoid litigation and ensure immediate revenue through negotiated tax reductions.
See liikmesriik leiab, et komisjoni etteheitest, mille kohaselt on ta seaduse nr 289/2002 artiklites 8 ja 9 ette nähtud mehhanismiga „loobunud üldiselt, diferentseerimata ja ettemääratult käibemaksuga seotud mis tahes kontrollidest ja uurimistest”, tuleneb liikmesriikidele üldkohaldatav kohustus mitte kasutada koostöö või käimasolevate vaidluste lahendamise vahendeid, millega välditaks kohtuvaidlusi ja tagataks kohese maksutulu saamine kokkulepitud vähendatud maksusummade sissenõudmise teel.
The Italian Republic argues in particular that its tax authorities are unable to carry out controls of all taxpayers; thus the scheme provided for in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 enables it to collect immediately a not insignificant portion of the VAT and to focus its enforcement efforts on those taxpayers who have not availed themselves of the amnesty procedure at issue.
Itaalia Vabariik väidab muu hulgas seda, et tema maksuhaldur ei ole võimeline kontrollima kõiki maksukohustuslasi, mistõttu seaduse nr 289/2002 artiklites 8 ja 9 sätestatud süsteem võimaldab tal kohe saada suhteliselt olulise osa maksust ja kontrollida neid maksukohustuslasi, kes ei ole maksuamnestia menetluse kohaldamise võimalust valinud.