natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court had 561 new cases brought before it (without account being taken of the joinder of cases on the ground of similarity), representing a slight decrease compared with 2008 (592 new cases).
Euroopa Kohtusse saabus 561 uut kohtuasja (välja arvatud üksteisega seotud kohtuasjade liitmised), mis on veidi vähem võrreldes 2008.¡aastaga (mil saabus 592 kohtuasja).
It should, however, be pointed out that the number of references for a preliminary ruling submitted in 2009 is the highest ever reached (302 cases).
Sellegipoolest peab märkima, et käesoleval aastal saabunud eelotsuseasjade arv on läbi aegade suurim (302 kohtuasja).
So far as concerns the duration of proceedings, the statistics are very positive.
Menetlusaega puudutavad statistilised andmed on väga positiivsed.
In the case of references for a preliminary ruling, the average duration amounted to 17.1 months, that is to say a duration practically identical to that in 2008 (16.8 months).
Eelotsusetaotluste menetlusaeg ulatub 17,1 kuuni, mis on praktiliselt sama mis 2008.¡aastal (16,8 kuud).
The average time taken to deal with direct actions and appeals was 17.1 months and 15.4 months respectively (16.9 months and 18.4 months in 2008).
Hagide ja edasikaebuste osas oli keskmine menetlusaeg vastavalt 17,1 kuud ja 15,4 kuud (2008.¡aastal vastavalt 16,9 kuud ja 18,4 kuud).
In addition to the reforms in its working methods that have been undertaken in recent years, the improvement in the Court’s eciency in dealing with cases is also due to the increased use of the various procedural instruments at its disposal to expedite the handling of certain cases (the urgent preliminary ruling procedure, priority treatment, the accelerated or expedited procedure, the simpli¤ed procedure and the possibility of giving judgment without an opinion of the Advocate General).
Lisaks eelnevatel aastatel töömeetodite osas läbi viidud uuendustele on Euroopa Kohus muutunud kohtuasjade menetlemisel tõhusamaks ka tänu sellele, et kasutatakse rohkem kohtu käsutuses olevaid mitmesuguseid menetluslikke võimalusi teatud kohtuasjade kiiremaks menetlemiseks (eelotsuse kiirmenetlus, eelisjärjekorras menetlemine, kiirendatud ja lihtsustatud menetlus ning võimalus teha otsus ilma kohtujuristi ettepanekuta).
In 2009, use of the urgent preliminary ruling procedure was requested in three cases and the designated chamber considered that the conditions under Article 104b of the Rules of Procedure were met in two of them.
Eelotsuse kiirmenetlust taotleti kolmes kohtuasjas ning määratud koda leidis, et kodukorra artiklis¡104b nõutud tingimused olid neist täidetud kahes.
Those cases were completed in an average period of 2.5 months.
Nendes kohtuasjades viidi menetlus lõpuni keskmise menetlusajaga 2,5 kuud.
Use of the expedited or accelerated procedure was requested ¤ve times, but the conditions under the Rules of Procedure were not met in any of those cases.
Kiirendatud menetlust taotleti viiel korral, kuid kodukorras nõutud tingimused ei olnud neist üheski täidetud.
Following a practice established in 2004, requests for the use of the expedited or accelerated procedure are granted or refused by reasoned order of the President of the Court.
Vastavalt 2004.¡aastal väljakujunenud praktikale rahuldatakse või lükatakse tagasi taotlused kohtuasja lahendamiseks kiirendatud menetluse korras Euroopa Kohtu presidendi põhistatud määrusega.
Priority treatment, on the other hand, was granted in eight cases.
Lisaks anti kaheksas kohtuasjas luba eelisjärjekorras menetlemiseks.
Also, the Court regularly used the simpli¤ed procedure laid down in Article 104(3) of the Rules of Procedure to answer certain questions referred to it for a preliminary ruling.
Samuti kasutas Euroopa Kohus regulaarselt talle suunatud teatavatele eelotsuse küsimustele vastamisel kodukorra artikli¡104 lõikes¡3 ette nähtud lihtsustatud menetlust.
A total of 22 cases were brought to a close by orders made on the basis of that provision.
Nimetatud sätte alusel lõpetas kohus määrusega kokku 22 kohtuasja.
Finally, the Court made more frequent use of the possibility o¥ered by Article 20 of its Statute of determining cases without an opinion of the Advocate General where they do not raise any new point of law.
Euroopa Kohus kasutas ka sagedamini kohtu põhikirja artiklis¡20 sätestatud võimalust teha otsus ilma kohtujuristi ettepanekuta, kui kohtuasi ei tõstata ühtegi uut õigusküsimust.
About 52% of the judgments delivered in 2009 were delivered without an opinion (compared with 41% in 2008).
2009.¡aastal tehti umbes 52% kuulutatud kohtuotsustest ilma kohtujuristi ettepanekuta (2008.¡aastal oli neid 41%).
As regards the distribution of cases between the various formations of the Court, it may be noted that the Grand Chamber dealt with roughly 8%, chambers of ¤ve judges with 57%, and chambers of three judges with approximately 34%, of the cases brought to a close by a judgment in 2009.
Mis puutub kohtuasjade jagunemisse eri kohtukoosseisude vahel, siis suurkoda menetles umbes 8%, viiest kohtunikust koosnevad kojad 57% ja kolmest kohtunikust koosnevad kojad ligi 34% 2009.¡aastal kohtuotsusega lahendatud asjadest.
Compared with the previous year, a decrease may be noted in the proportion of cases dealt with by the Grand Chamber (14% in 2008), while the proportion of cases dealt with by three-judge chambers increased (26% in 2008).
Eelmise aastaga võrreldes on vähenenud nende kohtuasjade hulk, mida on menetlenud suurkoda (2008.¡aastal oli neid 14%), ning suurenenud nende kohtuasjade hulk, mida on menetlenud kolmest kohtunikust koosnevad kojad (2008.¡aastal oli neid 26%).
As regards cases completed by orders involving a judicial determination, 84% of such cases were entrusted to three-judge chambers and 10% to ¤ve-judge chambers, while orders made by the President account for 6% of such cases.
Õigustmõistva sisuga kohtumäärusega lahendatud kohtuasjadest määrati 84% kolmest kohtunikust koosnevatele kodadele ja 10% viiest kohtunikust koosnevatele kodadele ning 6% kohtumäärustest andis president.
The e¥ect of using that dual basis is that the Community legislature is obliged to reconcile di¥erent legislative procedures in the adoption of a single measure.
Areng ja tegevus kule alusele tuginemine tähendab ühenduse seadusandja jaoks kohustust sobitada ühe ja sama õigusakti vastuvõtmiseks erinevaid seadusandlikke menetlusi.
The Court began by observing that, in the context of the organisation of the powers of the Community, the choice of the legal basis for a measure must rest on objective factors which are amenable to judicial review, including, in particular, the aim and the content of the measure.
Euroopa Kohus meenutas sissejuhatuseks, et ühenduse pädevuste süsteemi raames peab õigusakti õigusliku aluse valik põhinema objektiivsetel asjaoludel, mis on kohtulikult kontrollitavad ja mille hulka kuuluvad eelkõige asjaomase õigusakti eesmärk ja sisu.
Article 308°EC may be used as the legal basis for a measure only where no other provision of the Treaty gives the Community institutions the necessary power to adopt it.
Tuginemine EÜ artiklile¡308 kui õiguslikule alusele on põhjendatud vaid siis, kui üheski teises asutamislepingu sättes ei ole ühenduse institutsioonidele antud vajalikke volitusi selle akti vastuvõtmiseks.
In addition, recourse to that provision demands that the action envisaged should relate to the‘operation of the common market’.
Lisaks nõuab sellele artiklile tuginemine, et kavandatav meede oleks vajalik„ühisturu toimimiseks”.
The Court went on to ¤nd, ¤rst, that the objectives of Regulation (EC) No°1968/2006 concerning Community ¤nancial contributions to the International Fund for Ireland (2007–10) (2)correspond to the objectives pursued by the Community policy on economic and social cohesion and, second, that the Community’s ¤nancial contribution to the fund, leaving aside its legislative framework, forms part of the speci¤c actions which, when they prove to be necessary outside the Structural Funds in order to realise the objectives referred to in Article 158°EC, may be adopted in accordance with the third paragraph of Article 159°EC.
Edasi sedastas Euroopa Kohus esiteks, et määruse (EÜ) nr¡1968/2006, mis käsitleb ühenduse rahalist toetust Rahvusvahelisele Iirimaa Fondile (2007–2010),2 eesmärgid vastavad ühenduse majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse poliitika eesmärkidele, ning teiseks, et fondile antav ühenduse rahaline toetus, olenemata selle õiguslikust raamistikust, kuulub erimeetmete hulka, mida võib EÜ artikli¡159 kolmanda lõigu alusel võtta struktuurifondide väliselt, juhul kui need osutuvad vajalikuks, et saavutada EÜ artiklis¡158 ette nähtud eesmärke.
However, neither the arrangements governing cooperation between the Community and the fund nor the conditions and method of payment in respect of the Community’s ¤nancial contribution allow the Community to prevent the use by the fund of that contribution to cover actions which, while complying with the objectives of the Agreement concerning the International Fund for Ireland, extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion or, at least, are not managed in accordance with the criteria applied by the Community within the framework of that policy.
Samas ei võimalda ühenduse ja fondi koostöö tingimused ega ka ühenduse rahalise toetuse maksmise tingimused ja viis ühendusel vältida seda, et fondi poolt selle toetuse kasutamine ei hõlmaks meetmeid, mis Rahvusvahelise Iirimaa Fondi kohta vastu võetud lepingu eesmärke järgides väljuvad ühenduse majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse poliitika kohaldamisalast või mida vähemalt ei hallata vastavalt kriteeriumidele, mida ühendus selle poliitika raames kohaldab.
The Community legislature was therefore entitled to take the view that the range of activities ¤nanced by that regulation would extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion.
Ühenduse seadusandja võis seega õigusega märkida, et selle määruse alusel rahastatavate meetmete valik ulatub kaugemale ühenduse majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse poliitika kohaldamisalast.
Article 159°EC covers only independent action by the Community carried out in accordance with the Community regulatory framework, the content of which does not extend beyond the scope of the Community’s policy on economic and social cohesion.
EÜ artikkel¡159 hõlmab üksnes ühenduse autonoomseid meetmeid, mida hallatakse vastavalt ühenduse õiguslikule raamistikule ning mille sisu ei ulatu kaugemale ühenduse majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse poliitika kohaldamisalast.
Consequently, the third paragraph of Article 159°EC does not by itself confer on the Community the necessary power to pursue the objectives of the Community’s policy on economic and social cohesion by means of a ¤nancial contribution under the conditions provided for by Regulation No°1968/2006.
Järelikult EÜ artikli¡159 kolmas lõik üksi ei anna ühendusele vajalikku pädevust, et taotleda ühenduse majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse poliitika eesmärke rahalise toetuse kaudu määruses nr¡1968/2006 ette nähtud tingimustel.
Nevertheless, the purpose of Regulation No°1968/2006 is to support the actions of an international organisation established by two Member States, the objective of which is to strengthen economic and social cohesion.
Määruse nr¡1968/2006 eesmärk on siiski toetada kahe liikmesriigi asutatud rahvusvahelise organisatsiooni tegevust, mille eesmärk on majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse tugevdamine.
As follows from Articles 2°EC and 3(1)(k)°EC, the strengthening of economic and social cohesion constitutes, outside of Title XVII of the Treaty, an objective of the Community.
Nagu nähtub EÜ artiklist¡2 ja artikli¡3 lõike¡1 punktist¡k, on majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse tugevdamine üks ühenduse eesmärke ka väljaspool asutamislepingu XVII¡jaotist.
Furthermore, the objective of that regulation falls within the framework of the common market, since it seeks to bring about economic improvements in disadvantaged areas of two Member States and thus relates to the functioning of the common market.
Euroopa Kohus järeldas sellest, et määrusega nr¡1968/2006 taotletakse eesmärke, mis on ette nähtud EÜ artiklis¡2 ja artikli¡3 lõike¡1 punktis¡k ning asutamislepingu XVII¡jaotises, kuid see jaotis üksi ei anna ühendusele pädevust nende saavutamiseks, mistõttu oleks ühenduse seadusandja pidanud tuginema ühtaegu nii EÜ artikli¡159 kolmandale lõigule kui ka EÜ artiklile¡308, järgides seal sätestatud seadusandlikke menetlusi, st nii EÜ artiklis¡251 sätestatud nn kaasotsustamismenetlust kui ka nõukogu ühehäälsuse nõuet.
) Council Regulation (EC) No°1968/2006 of 21 December 2006 (OJ 2006 L°409, p.°81).
Nõukogu 21.¡detsembri 2006.¡aasta määrus (EÜ) nr¡1968/2006 (ELT L¡409, lk¡81).Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14.¡juuni 2006.¡aasta määrus (EÜ) nr¡1013/2006 (ELT L¡190, lk¡1).
It held that that measure had to be based solely on Article 175(1)°EC and not on Articles 133°EC and 175(1)°EC since it had only a secondary e¥ect on the common commercial policy.
EÜ artikli¡133 ja EÜ artikli¡175 lõike¡1 alusel, kuna sellel õigusaktil ei ole ühisele kaubanduspoliitikale olulist mõju.
Following the traditional case-law of the Court, it is only exceptionally — if an act simultaneously pursues a number of objectives or has several components that are indissociably linked, without one being secondary and indirect in relation to the other — that such an act has to be founded on the various corresponding legal bases.
Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika järgi saab õigusakti alusena vastavaid eri õiguslikke aluseid kasutada vaid erandkorras, kui asjaomasel õigusaktil on mitu lahutamatult seotud eesmärki või reguleerimisvaldkonda, ilma et mõni neist oleks teisega võrreldes teisejärguline või kaudne.
In the present case, the Commission was of the opinion that a dual legal basis was called for because the regulation comprised two indissociable components, one relating to the common commercial policy and the other to protection of the environment, neither of which could be regarded as secondary or indirect as compared with the other.
Käesolevas asjas oli komisjon arvamusel, et kahe õigusliku aluse kasutamine on nõutav põhjusel, et asjassepuutuval määrusel on kaks lahutamatult seotud reguleerimisvaldkonda, millest üks kuulub ühise kaubanduspoliitika ja teine keskkonnakaitse valdkonda, ilma et kumbagi neist saaks pidada teisega võrreldes vähem oluliseks või kaudseks.
The Court disagreed, taking the view that it is evident from the analysis of the contested regulation that, both by its objective and content, it is aimed primarily at protecting human health and the environment against the potentially adverse e¥ects of crossborder shipments of waste.
Euroopa Kohus selle seisukohaga ei nõustunud ja leidis, et vaidlustatud määruse analüüsist nähtub, et nii eesmärgi kui sisu poolest taotletakse sellega inimeste tervise ja keskkonna kaitset jäätmete riikidevahelise veo võimaliku kahjuliku mõju eest.
More speci¤cally, in so far as the prior written noti¤cation and consent procedure clearly pursues an environmental protection purpose in the ¤eld of shipments of waste between the Member States and, consequently, was correctly based on Article 175(1)°EC, it would not be coherent to consider that that same procedure, when it applies to shipments of waste between Member States and third countries with the same environmental protection objective, is in the nature of an instrument of common commercial policy and must, on that ground, be based on Article 133°EC.
Täpsemalt öeldes, kuna kirjaliku etteteatamise ja nõusoleku andmise menetluse selge eesmärk on kaitsta liikmesriikidevahelise jäätmeveo valdkonnas keskkonda ja järelikult põhineb see nõuetekohaselt EÜ artikli¡175 lõikel¡1, ei ole loogiline väita, et kui sama korda kohaldatakse samal keskkonnakaitse eesmärgil liikmesriikide ja kolmandate riikide vahelistele jäätmesaadetistele, siis on see laadilt ühise kaubanduspoliitika vahend ning peab seetõttu põhinema EÜ artiklil¡133.
That conclusion is corroborated by an analysis of the legislative context of the contested regulation.
Seda järeldust toetab kõnealuse määruse vastuvõtmise konteksti analüüs.
A broad interpretation of the concept of common commercial policy is not such as to call into question the ¤nding that Regulation No°1013/2006 is an instrument falling principally under environmental protection policy.
Ühise kaubanduspoliitika mõiste lai tõlgendamine ei sea kahtluse alla järeldust, mille kohaselt määrus nr¡1013/2006 kujutab endast peamiselt keskkonnakaitsepoliitika valdkonda kuuluvat vahendit.
A Community act may fall within that area even when the measures provided for by it are liable to a¥ect trade.
Seega võib ühenduse õigusakt kuuluda nimetatud valdkonda ka juhul, kui selle aktiga ette nähtud meetmed võivad mõjutada kaubavahetust.
A Community act falls within the exclusive competence in the ¤eld of the common commercial policy provided for in Article 133°EC only if it relates speci¤cally to international trade in that it is essentially intended to promote, facilitate or govern trade and has direct and immediate e¥ects on trade in the products concerned.
Ühenduse õigusakt kuulub EÜ artik-lis¡133 ette nähtud ühise kaubanduspoliitika alase ainupädevuse valdkonda ainult siis, kui see käsitleb spetsii£liselt rahvusvahelist kaubavahetust selliselt, et see on põhiosas mõeldud edendama, kergendama või reguleerima kaubavahetust ning sellel on otsene ja vahetu mõju kaubandusele või kaubavahetusele, mis hõlmab asjassepuutuvaid tooteid.
That was clearly not the situation in the present case.
Kõnesoleval juhul ei olnud ilmselgelt tegemist niisuguse olukorraga.
The aim of Regulation No°1013/2006 is not to de¤ne those characteristics of waste which will enable it to circulate freely within the internal market or as part of commercial trade with third countries, but to provide a harmonised set of procedures whereby movements of waste can be limited in order to secure protection of the environment.
Määruse nr¡1013/2006 eesmärk ei ole määratleda mitte seda, milliste omadustega peavad olema jäätmed, et need saaksid vabalt liikuda siseturul või kolmandate riikidega toimuvas kaubavahetuses, vaid kehtestada ühtlustatud kord niisuguste menetluste jaoks, millega oleks võimalik keskkonnakaitse tagamise eesmärgil jäätmete liikumist piirata.
An inter-pillar dispute about legal basis was, in turn, the subject of Case C-301/06 Ireland v Parliament and Council (judgment of 10 February 2009), in which the Court held that Directive 2006/24/EC on the retention of data generated or processed in connection with the provision of
Korraga mitut sammast puudutav vaidlusküsimus õigusliku aluse üle oli arutusel kohtuasjas Iirimaa vs. parlament ja nõukogu (10.¡veebruari 2009.¡aasta otsus kohtuasjas C-301/06).
) Regulation (EC) No°1013/2006 of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006°(OJ 2006 L°190, p. ° 1).
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15.¡märtsi 2006.¡aasta direktiiv 2006/24/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2002/58/EÜ (ELT L¡105, lk¡54).
4) publicly available electronic communications services or of public communications networks ( had to be adopted on the basis of the EC Treaty in so far as what is predominantly at issue is the functioning of the internal market.
Järelikult, kuna sellega muudeti acquis communautaire’i hulka kuuluvat olemasolevat direktiivi, ei saanud asjaomane direktiiv tugineda EL-i lepingu sättele, ilma et oleks rikutud EL-i artiklit¡47.
The Community legislature may have recourse to Article 95°EC in particular where disparities exist between national rules which are such as to obstruct the fundamental freedoms or to create distortions of competition and thus have a direct e¥ect on the functioning of the internal market.
Lõpetuseks sedastas Euroopa Kohus, et direktiiviga 2006/24 reguleeritakse toiminguid, mis ei sõltu mis tahes võimaliku politseikoostöö ja kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö rakendamisest.
It was apparent that the di¥erences between the various national rules adopted on the retention of data relating to electronic communications were liable to have a direct impact on the functioning of the internal market and that it was foreseeable that that impact would become more serious with the passage of time.
Sellega ei ühtlustata kriminaalasjades pädevate riiklike asutuste juurdepääsu andmetele ega ka kõnealuste andmete kasutamist ja andmete vahetamist selliste asutuste vahel.
Such a situation justi¤ed the Community legislature in pursuing the objective of safeguarding the proper functioning of the internal market through the adoption of harmonised rules.
Need küsimused, mis kuuluvad põhimõtteliselt EL-i lepingu VI¡jaotise valdkonda, on selle direktiivi sätetest välja jäetud.
Furthermore, the Court observed that Directive 2006/24 amended the provisions of the directive on the protection of privacy in the electronic communications sector, itself based on Article 95°EC.
Sellest tuleneb, et direktiivi 2006/24 materiaal-õiguslik sisu käsitleb põhiliselt teenuste pakkujate tegevust siseturu asjaomases sektoris, mitte EL-i lepingu VI¡jaotisega hõlmatud riigi tegevust.
In those circumstances, in so far as it amended an existing directive which formed part of the acquis communautaire, Directive 2006/24 could not be based on a provision of the EU Treaty without infringing Article 47°EU.
Sellise materiaal-õigusliku sisuga arvestades tuleb teha järeldus, et asjassepuutuv direktiiv käsitleb valdavalt siseturu toimimist.
Lastly, the Court found that Directive 2006/24 regulates operations which are independent of the implementation of any police and judicial cooperation in criminal matters.
Ehkki Euroopa Kohus on ühenduse õiguse üldpõhimõtted juba kaua aega tagasi kehtestanud, arendavad nad jätkuvalt kohtupraktikat edasi.
It harmonises neither the issue of access to data by the competent national law-enforcement authorities nor that of the use and exchange of the data between those authorities.
Kohtuasjas Heinrich (10.¡märtsi 2009.¡aasta otsus kohtuasjas C-345/06) toonitas Euroopa Kohus õigusaktide kohustusliku avaldamise ulatust ning kinnitas ühenduse õiguse üldpõhimõtteks oleva õiguskindluse põhimõtte tähtsust.
Those matters, which fall, in principle, within the area covered by Title VI of the EU Treaty, have been excluded from the provisions of that directive.
Viini Schwechati lennujaamas ei lubatud ühte reisijat lennuki pardale, sest tema käsipagas sisaldas
It follows that the substantive content of Directive 2006/24 is directed essentially at the activities of service providers in the relevant sector of the internal market, to the exclusion of State activities coming under Title VI of the EU Treaty.
5 keelatakse eeskätt tuua ühenduse määrustega keelatud esemeid. Määrusega (EÜ) nr¡2320/2002 lennuki pardale teatavaid esemeid, mis on üldiselt määratletud määrusele lisatud loendis.
In light of that substantive content, it must be concluded that that directive relates predominantly to the functioning of the internal market.
Selle määruse rakendamise tagab määrus (EÜ) nr 622/20036 ja selle lisa, mida muudeti 2004.¡aastal määrusega (EÜ) nr 68/2004,7 kuid mida ei ole kunagi avaldatud.
Although long since proclaimed by the Court, the general principles of Community law continue to provide a source of further case-law.
Pärast asjaomase isiku lennureisist mahajätmist esitas ta kohtusse kaebuse, milles taotles tema suhtes võetud meetmete õigusvastasteks tunnistamist.
In Case C-345/06 Heinrich (judgment of 10 March 2009) the Court underlined the signi¤cance of the requisite publicity in respect of legal acts and thus con-¤rmed the importance of the principle of legal certainty as a general principle of Community law.
Siseriiklik kohus küsis Euroopa Kohtult, kas määrused või nende osad, mida ei ole Euroopa Liidu Teatajas avaldatud, võivad sellest hoolimata õiguslikult siduvad olla.
A traveller was refused boarding at Vienna–Schwechat Airport on the ground that his cabin baggage contained articles regarded as prohibited articles under Community rules. Regulation (EC)
Euroopa Kohus meenutas kohtuotsuses kõigepealt, et EÜ artikli¡254 lõike¡2 sõnastusest tuleneb, et ühenduse määrusel saab olla õigusmõju vaid siis, kui see on Euroopa Liidu Teatajas avaldatud.