natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is, therefore, in accordance with the provisions of Article 102(1) of the Rules of Procedure, ‘from the end of the 14th day after publication thereof in the Official Journal of the European Union,’ that is to say from midnight on 22 December 2004, and not, as both the applicant and the Commission wrongly consider, from the date the contested decision was communicated to the applicant, that the time limit for bringing the action began to run.
Seega hakkas hagi esitamise tähtaeg kulgema kodukorra artikli 102 lõike 1 kohaselt „alates ajast, mil on möödunud neliteist päeva õigusakti avaldamise päevast Euroopa Liidu Teatajas”, st 22. detsembri 2004 keskööst ja mitte vaidlustatud otsuse hagejale edastamise kuupäevast, nagu komisjon ja ka hageja ekslikult arvavad.
That being the case, and in accordance with the combined provisions of the fifth paragraph of Article 230 EC, and Articles 101 and 102(2) of the Rules of Procedure, the time limit for bringing the action expired on Friday 4 March 2005 at midnight.
Sellest tulenevalt ja vastavalt EÜ artikli 230 viiendale lõigule koosmõjus kodukorra artikliga 101 ja artikli 102 lõikega 2 möödus hagi esitamise tähtaeg 4. märtsi 2005 keskööl.
In the present case, the applicant initiated the action on 13 April 2004, that is to say, several months before even the date from which the time limit for bringing the action began to run.
Kõnesoleval juhul on hageja hagi esitanud 13. aprillil 2004, st mitu kuud enne hagi esitamise tähtaja kulgema hakkamise kuupäeva.
The present action is, therefore, admissible insofar as it was initiated within the requisite time limit
Kõnesolev hagi on seega vastuvõetav selles osas, et see esitati määratud tähtaja jooksul.
Admissibility of the application with respect to Article 44(1) of the Rules of Procedure and its clearly unfounded nature
Hagi vastuvõetavus lähtuvalt kodukorra artikli 44 lõikest 1 ja selle ilmselge põhjendamatus
Without raising an objection of inadmissibility under Article 114 of the Rules of Procedure, the Commission, supported by the French Republic, contends that the action is inadmissible in its entirety as being in breach of the conditions in Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Esitamata kodukorra artikli 114 alusel vastuvõetamatuse vastuväidet väidab komisjon, keda toetab Prantsuse Vabariik, et hagi on tervikuna vastuvõetamatu, kuna see ei vasta kodukorra artikli 44 lõike 1 tingimustele.
In the alternative, the Commission contends that those of the applicant’s claims which it seeks to respond to on their merits are clearly without foundation.
Teise võimalusena väidab komisjon, et hageja kaks etteheidet, millele ta püüab sisuliselt vastata, on ilmselgelt põhjendamatud.
The applicant submits that its action is admissible.
Hageja väidab, et hagi on vastuvõetav.
As with the requirement that reasons for acts of the institutions be stated, the requirement to provide details of an action is eased where the act is within a known legal context.
Sarnaselt institutsioonide aktide põhjendamise kohustusega on hagi selgitamise kohustus väidetavalt leebem, juhul kui tegemist on aktiga, mille õiguslik taust on tuntud.
As it is, the application is only the foreseeable consequence of a difference of opinion between the applicant and the Commission during the administrative procedure.
Hagi on aga ainult haldusmenetluse käigus hageja ja komisjoni väljendatud erimeelsuste eeldatav jätk.
The application could, thus, be drafted summarily, since the Commission could not fail to be aware of the pleas contained therein, even impliedly, and since it has, in any event, submitted a defence on the merits of the case.
Hagiavalduse võib seega koostada ülevaatlikult; komisjon ei saa mitte teada selles isegi vaikimisi sisalduvaid väiteid, kuna ta on muu hulgas esitanud sisulise vastuse.
The Applicant argues that the Commission is inferring a lack of pleas from its alleged misunderstanding of the pleas relied on.
Komisjon järeldab viidatud väidete väidetavast ebaselgusest, et väited puuduvad.
By so doing, it construes the scope of the test of admissibility of an action too extensively.
Selliselt toimides tõlgendab ta liiga laialt hagi vastuvõetavuse kontrolli ulatust.
The Court points out at the outset that the inadmissibility claimed in the present case does not relate to an inaccuracy in the action with regard to the identification of the contested decision, or to the expression of the forms of order sought by the action.
Esimese Astme Kohus märgib kohe, et kõnealusel juhul ei puuduta esitatud vastuvõetamatuse vastuväide hagi ebatäpsust vaidlustatud otsuse kindlakstegemise või hagi nõuete väljendamise osas.
On the contrary, it is not disputed that the contested decision is clearly identified in the application and that the latter expressly seeks to have this decision annulled and that the Commission be ordered to pay the costs.
Vastupidi, vaidlusalune otsus on hagiavalduses vaieldamatult selgelt määratletud ning selle nõuete eesmärk on sõnaselgelt otsus tühistada ja kohtukulud komisjonilt välja mõista.
Inadmissibility is claimed against each of the heads of claim in the action, since none of the heads of claim contained or seemingly contained in the application satisfy the requirements of clarity and precision contained in Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Vastuvõetamatuse vastuväide on esitatud hagi kui etteheidete kogumi suhtes, kuna ükski etteheidetest, mis tulenes või tundus tulenevat hagiavaldusest, ei vastanud kodukorra artikli 44 lõikega 1 seatud selguse ja täpsuse nõuetele.
It is, therefore, with respect to each of the heads of claim, where necessary in consolidated pleas, that the question of admissibility needs to be considered.
Seega tuleb vastuvõetavuse küsimust analüüsida seoses igaühega neist etteheidetest eraldi, mis vajadusel on koondatud väideteks.
In this respect, it should be remembered that, under Article 44(1)(c) of the Rules of Procedure, an application must indicate the subjectmatter of the proceedings and include a brief statement of the grounds relied on.
Selles osas tuleb meenutada, et vastavalt kodukorra artikli 44 lõike 1 punktile c tuleb hagiavalduses märkida hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest.
According to consistent case law, this indication must be sufficiently clear and precise so as to allow the defendant to prepare its defence and the Court to decide the case, if necessary, without other supporting information.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab see teave olema piisavalt selge ja täpne, et kostja saaks ette valmistada kaitse ja Esimese Astme Kohus lahendada hagi vajadusel ilma täiendava informatsioonita.
It is not for the Court of First Instance to seek and identify in the annexes the pleas and arguments on which it may consider the action to be based, since the annexes have a purely evidential and instrumental function (see the order of the Court of First Instance in Case T-56/92 Koelman v Commission [1993] ECR II-1267, paragraph 21; the judgments of the Court of First Instance Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, cases T-305/94 to T-307/94, T-313/94 to T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 and T-335/94 [1999] ECR II-931, paragraph 39, together with the case law cited, and Case T-209/01 Honeywell v Commission [2005] ECR II-5527, paragraphs 55 to 57, together with the case law cited).
Hagiavalduse lisadest hagi alusena käsitletavate väidete ja argumentide väljaotsimine ja kindlakstegemine ei kuulu Esimese Astme Kohtu ülesannete hulka, kuna lisadel on üksnes tõenduslik ja abistav ülesanne (vt Esimese Astme Kohtu 29. novembri 1993. aasta määrus kohtuasjas T-56/92: Koelman vs. komisjon, EKL 1993, lk II-1267, punkt 21; Esimese Astme Kohtu 20. aprilli 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-305/94–T-307/94, T-313/94–T-316/94, T-318/94, T-325/94, T-328/94, T-329/94 ja T-335/94: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, EKL 1999, lk II-931, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 14. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-209/01: Honeywell vs. komisjon, EKL 2005, lk II-5527, punktid 55–57 ja seal viidatud kohtupraktika).
It is apparent from the above observations that, in reviewing the compliance of the application with the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure, the contents of the reply are, by definition, not relevant.
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et hagiavalduse vastavuse kontrollimisel kodukorra artikli 44 lõike 1 nõuetele ei oma repliigi sisu põhimõtteliselt tähtsust.
In particular, the admissibility, permitted by case law (see, in particular, the judgments of the Court of First Instance in Cases T-106/95 FFSA and Others v Commission [1997] ECR II-229, paragraph 125 and T-14/96 BAI v Commission [1999] ECR II-139, paragraph 66) of pleas and arguments put forward in the reply as amplifications of pleas in the application cannot be raised with the aim of compensating for a failure, arising during the initiation of the action, to comply with the requirements of Article 44(1) of the Rules of Procedure, without rendering the latter provision devoid of purpose.
Eeskätt ei ole kohtupraktika kohaselt lubatud hagiavalduses sisalduvate väidete täiendamiseks viidata repliigis esitatud väidete ja argumentide vastuvõetavusele (vt eelkõige Esimese Astme Kohtu 27. veebruari 1997. aasta otsus kohtuasjas T-106/95: FFSA jt vs. komisjon, EKL 1997, lk II-229, punkt 125, ja 28. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas T-14/96: BAI vs. komisjon, EKL 1999, lk II-139, punkt 66) eesmärgiga korvata hagi esitamisel toimunud kodukorra artikli 44 lõike 1 nõuete rikkumist, ilma et viimati nimetatud säte kaotaks igasuguse mõtte.
Furthermore, with respect to the applicant’s reference to the requirement for a statement of reasons for Community measures, it should be pointed out that whilst, in the case of a measure adopted by an institution, the requirement to state reasons
Lisaks, mis puutub hageja poolt viidatud ühenduse aktide põhjendamise kohustusse, siis tuleb märkida, et institutsiooni poolt vastu võetud akti puhul võib kohustus aktis põhjendusi esitada tõesti olla leebem, juhul kui adressaat tunneb hästi akti
It is in the light of the above considerations that the pleas in the application should be examined.
Hagiavalduses esitatud väiteid tuleb analüüsida eelnevatest kaalutlustest lähtudes.
The application formally includes two pleas for annulment.
Hagis on formaalselt kaks tühistamisväidet.
The first plea is based on the incorrect statement of reasons in the contested decision and on a breach of Community law; in particular, of Article 86(2) EC and the provisions on state aids.
Esimene väide tugineb vaidlustatud kohtuotsuse väärale põhjendusele ja ühenduse õiguse, eelkõige EÜ artikli 86 lõike 2 ja riigiabi puudutavate sätete rikkumisele.
This plea concerns paragraphs 32 to 41 of the application.
See väide on esitatud hagiavalduse punktides 32–41.
Paragraphs 32 to 37 of the application, in any event, merely describe the Commission’s analysis, in which the Commission was of the opinion that the roles entrusted to France 2 and France
Hagiavalduse punktid 32–37 kirjeldavad siiski üksnes komisjoni analüüsi, mille kohaselt nimetatud institut-
3 constituted services of general economic interest (‘SGEI’) within the meaning of Article 86(2) EC.
MÄÄRUS 19.5.2008 – KOHTUASI T-144/04 sioon leidis, et France 2-le ja France 3-le pandud ülesanded kujutavad endast üldist majandushuvi esindavaid teenuseid EÜ artikli 86 lõike 2 mõttes.
The description of the first head of claim put forward within the context of the present plea begins at paragraph 38 of the application.
Kõnealuse väite raames esitatud esimese etteheite seletus algab hagi punktis 38.
In the first line of this paragraph, the applicant ‘contends…that the Commission’s analysis fails to take several essential factors into consideration, which should have led to a completely different conclusion.
Selle punkti esimeses lõigus hageja „leiab […], et komisjoni analüüs ei võta arvesse mitut otsustava tähtsusega asjaolu, mis oleksid pidanud viima vastupidise järelduseni”.
The Court observes that, in spite of this initial opinion, which seems to indicate that the applicant disputes that the roles of France 2 and France 3 could, in themselves, constitute SGEI, there is nothing after paragraph 38 of the application to that effect.
Esimese Astme Kohus märgib, et vaatamata sellele esialgsele märkusele, mille kohaselt hageja tundub vaidlustavat, et France 2 ja France 3 ülesanded võiksid endast kujutada üldist majandushuvi esindavaid teenuseid, ei ole hagiavalduse punktis 38 allpool sellele üldsegi viidatud.
The applicant in no way substantiates that possible argument, and completely fails to refer to the opinions expressed by the Commission with respect to the roles of France 2 and France 3 in recitals 69 to 75 of the contested decision.
Hageja ei süvenda seega kuidagi seda võimalikku vaidlustamist ja ei viita mingil moel komisjoni poolt vaidlustatud otsuse põhjendustes 69–75 France 2 ja France 3 ülesannete kohta esitatud kaalutlustele, mis on ometi üksikasjalikud.
After paragraph 38 of the application, it seems that the applicant’s complaint against the Commission is really that it did not take into consideration an alleged similarity ‘in all material respects’, between: (1) the roles entrusted to France 2 and France 3 in their contract documents; and (2) the obligations imposed on the applicant in its own contract documents.
Tundub, et allpool hagiavalduse punktis 38 heidab hageja komisjonile tegelikult ette seda, et ta ei arvestanud ühest küljest France 2-le ja France 3-le tehnilistes kirjeldustes pandud ülesannete ja teisest küljest hagejale tema enda tehnilises kirjelduses pandud kohustuste väidetavat identsust „olulises osas”.
The applicant appears to be arguing that this alleged similarity ‘in all material respects’ should have led the Commission to conclude that the roles of France 2 and France 3 did not constitute SGEI.
Tundub, et hageja arvates selline väidetav identsus „olulises osas” ei oleks pidanud komisjoni viima järelduseni, et France 2 ja France 3 ülesanded on üldist majandushuvi esindavad teenused.
Nevertheless, the applicant puts forward this head of claim without even any vague mention of the roles and obligations contained in the contract documents it relies on.
Ometi esitab hageja selle etteheite ilma isegi ebatäpse viiteta ülesannetele ja kohustustele, mis sisalduvad tema poolt osundatud tehnilistes kirjeldustes.
In particular, it in no way specifies whether the alleged nature that it complains of concerns types of programmes broadcast, possible qualitative requirements concerning programming in a general sense or other types of obligation.
Eelkõige ei täpsusta ta kuidagi, kas väidetav identsus, millele ta viitab, puudutab edastatavate programmide kategooriat, programmi koostamise suhtes kohaldatavaid võimalikke kvaliteedinõudeid või veel muud liiki kohustusi.
The Court, consequently, considers that the applicant’s head of claim, as submitted in the application, lacks the basic clarity and precision required by Article 44(1) of the
Esimese Astme Kohus leiab seega, et hagiavalduses esitatud kujul puudub hageja etteheitel vähimgi selgus ning täpsus, mis on nõutav vastavalt kodukorra artikli 44 lõikele 1 õiguskindluse ja hea õigusemõistmise tagamise eesmärgil.
The Court observes, in any event, that, although this head of claim could be regarded as admissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure, it should be dismissed as clearly unfounded, as no evidence has been produced in support of it.
Siiski märgib Esimese Astme Kohus, et isegi kui seda etteheidet saaks pidada vastuvõetavaks kodukorra artikli 44 lõike 1 alusel, tuleb see tagasi lükata ilmselge põhjendamatuse tõttu, kuna puuduvad seda kinnitavad tõendid.
In the annex to the application, the applicant submitted neither the contract documents of France 2 and France 3, nor even its own contract documents.
Hageja ei ole nimelt esitanud hagi lisas France 2 ega France 3 tehnilisi kirjeldusi ega isegi mitte enda tehnilist kirjeldust.
As for the submission, at the reply stage, of a comparative analysis of these contract documents carried out by the applicant, it should be observed that such a submission, the lateness of which has in no way been validly justified, is inadmissible under Article 48(1) of the Rules of Procedure.
Mis puutub aga nende tehniliste kirjelduste kohta hageja võrdleva analüüsi esitamisse repliigi staadiumis, siis tuleb märkida, et selline esitamine, millega hilinemise kohta ei ole pakutud ühtegi õiguspärast põhjendust, on kodukorra artikli 48 lõike 1 alusel vastuvõetamatu.
Moreover, and for the sake of completeness, this comparative analysis proved, from the outset, to be irrelevant, since it relates to a period after the month of July 1996, whereas the period of inquiry covered by the contested decision is from 1988 to 1994.
Lisaks ilmneb kohe, et võrdlev analüüs ei ole asjakohane, kuna see puudutab 1996. aasta juulile järgnevat perioodi, samas kui vaidlustatud otsuses käsitletav uurimisperiood hõlmab ajavahemikku 1988–1994.
It is apparent from the above considerations that the applicant’s first head of claim, concerning the classification as SGEI of the roles entrusted to France 2 and France 3, should be dismissed as inadmissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure and, in any event, as being clearly without foundation.
Eespool esitatud kaalutlustest tuleneb, et hageja esimene etteheide, mis puudutab France 2 ja France 3 ülesannete määratlemist üldist majanduslikku huvi esindavate teenustena, tuleb kodukorra artikli 44 lõike 1 alusel vastuvõetamatuse tõttu ja igal juhul ilmselge põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
In the first subparagraph of paragraph 39, the applicant declares, in what is presented as a second head of claim, that it disputes the analysis and the claims of the Commission with respect to the assessment, in accordance with the principle of proportionality, of the financial compensation granted by the French Republic to its public channels.
Hagiavalduse punkti 39 esimeses lõigus, mis moodustab teise etteheite, teatab hageja, et ta vaidlustab proportsionaalsuse põhimõtte alusel Prantsuse Vabariigi poolt nendele avalik-õiguslikele kanalitele antud rahalise hüvitise hindamisse puutuva komisjoni analüüsi ja järeldused.
However, nothing in the following subparagraphs of that paragraph 39 makes it clear precisely what the applicant disputes in the analysis and the Commission’s claims.
Ometi ei võimalda ükski seik punkti 39 järgnevates lõikudes aru saada, millises osas täpselt hageja komisjoni analüüsi ja järeldused vaidlustab.
The second, sixth and seventh subparagraphs of that paragraph describe the applicable rules or the Commission’s approach, and do not, as a result, contain any precise reasoning.
Selle punkti teine, kuues ja seitsmes lõik kirjeldavad nimelt kohaldatavaid norme või komisjoni lähenemist ega sisalda seega mingisugust täpset argumentatsiooni.
The third sub-paragraph, which is moreover unclear in its wording, seems to reiterate claims presented in the context of the first head of claim, which were ruled inadmissible or unfounded.
Kolmas lõik, mille sõnastus pealegi ei ole väga selge, tundub olevat esimese etteheite raames esitatud väidete, mis leiti olevat vastuvõetamatud või põhjendamatud, meeldetuletus.
Regarding the fourth and fifth subparagraphs of that paragraph, the applicant is essentially arguing only that the figures presented in recital 86 (table 4) of the contested decision are both brief and incorrect.
Mis puudutab selle punkti neljandat ja viiendat lõiku, siis hageja piirdub sisuliselt väitega, et vaidlustatud otsuse põhjenduses 86 (tabel 4) esitatud arvud on samal ajal lakoonilised ja ebatäpsed.
The fact remains, however, that it is this criticism which lacks any explanation.
Ometi tuleb nentida, et just selle kriitika kohta ei ole antud mingisuguseid selgitusi.
In the eighth and final subparagraph of paragraph 39, the applicant, moreover, recognises a lack in the application of any arguments serving to clarify its complaint, as it states that it ‘will shortly set out in writing the economic analysis necessary so as to rebut the Commission’s approach, which seems, in its opinion, to be highly questionable.’
Hageja tunnistab punkti 39 kaheksandas ja viimases lõigus muu hulgas, et hagiavalduses puudub igasugune mõttearendus, mis tema etteheidet selgitaks, kuna ta teatab, et ta „arendab järgmistes kirjalikes märkustes majanduslikku analüüsi, mis on vajalik, et ümber lükata komisjoni lähenemine, mis tundub talle väga vaidlustatav”.
This second head of claim must therefore be dismissed as inadmissible under Article 44(1) of the Rules of Procedure.
Neil asjaoludel tuleb teine väide kodukorra artikli 44 lõike 1 alusel vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
In paragraph 40 of the application, which appears to constitute a third head of claim, the applicant states that ‘the Commission … took the view that the prices charged by France 2 and France 3 for advertising slots between 1990 and 1994 did not appear to be significantly lower than those charged by TF1 and M6, their private competitors.’
Hagiavalduse punktis 40, mis näib vastavat kolmandale etteheitele, teatab hageja, et „komisjon on […] leidnud, et France 2 ja France 3 reklaami eest võetav hind ajavahemikul 1990–1994 ei ole märkimisväärselt madalam nende erasektori konkurentide TF1 ja M6 poolt võetavast hinnast”.
It goes on to say that ‘the Commission based this conclusion on a sole criterion: the average cost of GRP (defined in recital 93 … of the contested decision).’
Ta lisab, et „[s]elle järelduse tagasilükkamiseks tugines komisjon ühele ainsale kriteeriumile: keskmisele GRP hinnale (määratletud vaidlustatud otsuse põhjenduses 93 […])”.
The applicant then declares that it ‘disputes this analysis and the resulting conclusion.’
Hageja teatab seejärel, et „ta vaidlusta[b] selle analüüsi ja sellest tuleneva järelduse”.
Nevertheless, after paragraph 40, the applicant, despite this declaration, in no way disputes the Commission’s detailed findings in recitals 90 to 100 of the contested decision.
Samas allpool punktis 40 ei vaidlusta hageja üleüldse vaidlustatud otsuse põhjendustes 90–100 sisalduvaid komisjoni hinnanguid, mis on ometi üksikasja-
TF1 v COMMISSION analysis, of data expressed in terms of GRP (Gross Rating Point (indicator of media intensity)) should be regarded as inadequate.
KOMISJON likud. Eeskätt ei selgita ta mingil moel, mis osas on GRP (Gross Rating Point ehk brutokatvus) andmete kasutamine komisjoni analüüsis ebapiisav.
It merely states that ‘it questions the lack of analysis concerning the simple fact that the public channels, made up of two networks, France 2 and France 3, offer a broader range than that offered by the applicant, which could explain the differences in price complained of, beside the fact that the public channels, being extensively supported by the contested state aids, are not subjected to the same profit constraints as are the private channels.’
Ta märgib vaid, et „[t]al tekib küsimus selle analüüsi puudumise kohta, mis käsitleb lihtsat asjaolu, et kaks avalikõiguslikku kanalit, kellel on kaks võrku – France 2 ja France 3 – pakuvad laiemat edastamist võrreldes hageja poolt pakutavaga, mis võib seletada nimetatud hindade erinevust; lisaks ei ole avalik-õiguslikel kanalitel, kes saavad ulatuslikku vaidlusalust riigitoetust, kulutasuvuse survet, millele erakanalid vastu peavad seisma”.
The Court notes that the applicant, being, moreover, unclear about the effects of the ‘broader range’ it refers to, does not supply any explanation of how such an expression should be understood.
Esimese Astme Kohus nendib, et hageja, kes pealegi väljendab end „laiema edastamise” tagajärgede osas ebaselgelt, ei esita ühtegi selgitust selle kohta, mida niisuguse väljendi all mõistma peaks.