natgillin/translations-raw huggingface dataset:
10 — See Case C-60/00 Carpenter [2002] ECR I-6279, paragraph 38; MRAX, paragraph 53; Case C-157/03 Commission v Spain, paragraph 26; Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 41; and Eind, paragraph 44.
10 – Vt 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-60/00: Carpenter (EKL 2002, lk I-6279, punkt 38); eespool viidatud kohtuotsus MRAX (punkt 53); eespool viidatud 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas komisjon vs. Hispaania (punkt 26); 31. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-503/03: komisjon vs. Hispaania (EKL 2006, lk I-1097, punkt 41), ja eespool viidatud kohtuotsus Eind, punkt 44.
12 — See Case C-370/90 Singh [1992] ECR I-4265.13 — See Carpenter.14 — Case C-109/01 [2003] ECR I-9607.
14 – 23. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-109/01 (EKL 2003, lk I-9607).
METOCK AND OTHERS in a Member State other than his State of origin requires that the consequential right of residence conferred on non-EU national members of his family by Directive 2004/38 must be construed as entailing the right to join him, including directly from outside the Union.
METOCK JT ei ole liidu kodanikud, tagatud tuletatud elamisõigus hõlmab endas ka õigust liidu kodanikuga ühineda, sh otse väljastpoolt liitu.
It follows that a Member State cannot legitimately require those family members to have previously been lawfully resident in another Member State in order to be able to rely on the provisions of that directive.
Sellest tulenevalt ei saa liikmesriik neilt pereliikmetelt õiguspäraselt nõuda, et nad peavad nimetatud direktiivi sätete kohaldamiseks olema eelnevalt teises liikmesriigis seaduslikult elanud.
establish herself with her spouse who was a national of a nonmember country, since he had not previously been lawfully resident in a Member State, it nevertheless required the competent authorities of the Member State of origin to assess the application by the spouse to enter and remain in their territory in the light of the fundamental right to respect for family life within the meaning of Article 8 of the European Convention, 15as the freedom of movement of the Union citizen was at issue.
abikaasaga koos elama asumise eesmärgil tagasi pöördus, kuna viimane ei olnud eelnevalt seaduslikult liimesriigis elanud, kohustas ta päritoluliikmesriigi pädevaid ametiasutusi hindama abikaasa taotlust nende territooriumile sisenemise ja seal elamise loa saamiseks pidades silmas põhiõigust perekonnaelu austamisele EIÕK artikli 8 tähenduses 15, kuivõrd kõne all oli liidu kodaniku liikumisvabadus.
Such an interpretation of Direct- ive 2004/38 is disputed by Ireland and the intervening Member States on the basis of the approach taken in Akrich, 16according to which the benefit of the right of residence conferred by Article 10 of Regulation No 1612/68 on a national of a nonmember country, who is the spouse of a Union citizen and moves to a Member State to which the Union citizen has migrated, is subject to the condition of prior lawful residence in another Member State, since that regulation relates solely to freedom of movement within the Community and says nothing about the rights of that national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen as regards access to the territory of the Community.
Sellisele tõlgendusele vastu vaidle- miseks viitavad Iiri valitsus ja menetlusse astunud liikmesriigid kohtuotsuse Akrich 16 lahendusele, mille kohaselt eeldab määruse nr 1612/68 artiklis 10 liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust abikaasale, kes liigub mõnda teise liikmesriiki, kuhu liidu kodanik on elama asunud, sätestatud õiguste kasutamine teises liikmesriigis eelnevalt seaduslikult elamist, kuna nimetatud määrus reguleerib üksnes vabadust ühenduse piires vabalt liikuda ega ütle midagi nimetatud ühenduse kodaniku kolmanda riigi kodanikust abikaasa õiguste kohta, mis puudutab ühenduse territooriumile sisenemist.
If this approach is followed, then it must be acknowledged that interpreting Direct- ive 2004/38 as meaning that the right of residence which it confers on nationals of nonmember countries, who are members of the family of a Union citizen in the host Member State, does not guarantee them a right of access to the territory of the Community, that is to say applies only if they have previously been lawfully resident in another Member State, would infringe the right of the Union citizen to lead a normal family life and, therefore, his right to reside in the host Member State.
Selle lähenemisviisi järgimine tähendaks, et kui tõlgendada direktiivi 2004/38 selliselt, et see ei taga vastuvõtvas liikmesriigis liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikest pereliikmetele õigust ühenduse territooriumile siseneda, st see kuulub kohaldamisele üksnes juhul, kui nad on eelnevalt teises liikmesriigis seaduslikult elanud, siis kahjustaks see liidu kodaniku õigust elada normaalset perekonnaelu ja sellest tulenevalt tema õigust elada vastuvõtvas liikmesriigis.
In the cases in the main proceedings, the fact that Union citizens established in Ireland are unable to have their spouses join them from outside the Community is such as to undermine their free choice to reside in that Member State since it will tend to induce them to leave Ireland and go to a State, whether a Member State or not, where they will be able to live together with their spouses.
Põhikohtuasjades seaks olukord, kus Iirimaal elavatel liidu kodanikel ei oleks võimalik oma abikaasat väljastpoolt ühendust enda juurde tuua, kahtluse alla nende vaba valiku elada selles liikmesriigis, kuna see võib sundida neid Iirimaalt lahkuma ja minema teise liikmesriiki või kolmandasse riiki, kus nad saavad elada koos oma abikaasaga.
Consequently, the effectiveness of the right of a Union citizen to reside
Seetõttu nõuab liidu kodaniku tõhus õigus elada teises liikmesriigis, mis ei ole tema päritoluriik, seda, et direktiiviga 2004/38 pereliikmetele, kes
However, for a number of reasons, the approach taken in Akrich cannot have the general scope that the Member States ascribe to it.
Eespool viidatud kohtuotsusel Akrich ei ole mitmel põhjusel siiski sellist üldist ulatust, mida liikmesriigid sellele omistavad.
It conflicts with a trend in caselaw, which makes the right of residence conferred by Community legislation on a national of a nonmember country who is the family member of a Union citizen conditional solely on the existence of a ‘family relationship’.
See ei ole kooskõlas kohtupraktika üldise suunaga, mille kohaselt sõltub ühenduse õigusega liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust pereliikmele tagatud elamisõigus üksnes „perekondliku sideme” olemasolu tuvastamisest. Selline oli Euroopa Kohtu seisukoht
15 — European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950.
15 – Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon, mis on allkirjastatud Roomas 4. novembril 1950.
16 — Paragraphs 49 to 51.
16 – Eespool viidatud kohtuotsus, punktid 49–51.
VIEW OF MR POIARES MADURO — CASE C-127/08
KOHTUJURIST POIARES MADURO SEISUKOHT – KOHTUASI C-127/08 enne 2003. aastat 17.
17 That has been the judgment of the Court ever since.
Samamoodi on ta otsustanud ka hiljem 18.
18It has inferred from this right of residence conferred directly by Community law solely on the basis of a family relationship that a Member State is unable to adopt measures to expel a non-EU family member of a Union citizen solely on the basis of a failure to comply with legal formalities concerning the control of aliens 19and that the issue of a residence permit to that member serves purely to acknowledge rights already conferred. 20
Sellest otseselt ühenduse õigusega antud õigusest, mis sõltub üksnes perekondlikust sidemest, järeldas Euroopa Kohus, et liikmesriik ei või liidu kodaniku pereliiget, kes ei ole liidu kodanik, välja saata üksnes põhjusel, et ei ole täidetud välismaalaste kontrolliga seotud õiguslikke formaalsusi 19, ja nimetatud pereliikmele elamisloa andmine on üksnes tõendav akt 20.
Furthermore, in Jia, 21the Court itself explicitly linked the condition of previous lawful residence formulated in Akrich to the specific factual circumstances of the case in the main proceedings, in which a national of a nonmember country who was the spouse of a Union citizen had been residing unlawfully in a Member State and was seeking to evade national immigration legislation illicitly.
Lisaks ütles Euroopa Kohus kohtuotsuses Jia 21selgelt, et kohtuotsuses Akrich formuleeritud eelneva seadusliku elamise nõue on seotud selle põhikohtuasja konkreetsete faktiliste asjaoludega, kus liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust abikaasa elas liikmesriigis ebaseaduslikult ja püüdis siseriiklikest sisserännet reguleerivatest õigusnormidest kõrvale hiilida.
Mr Akrich, who was married to a British national and did not have the right to remain in the United Kingdom, had in fact agreed to be deported to Ireland, where he joined his wife who had installed herself there shortly before, and intended to return to the United Kingdom with his wife by taking advantage of the right of residence conferred by Community law as the spouse of a citizen of the Union who had exercised her right to free movement.
H. Akrich, kes oli Briti kodaniku abikaasa ja kellel ei olnud Ühendkuningriigis elamise luba, õigupoolest nõustus enda väljasaatmisega Iirimaale, kus ta asus elama oma abikaasa juurde, kes oli hiljuti sinna kolinud ning ta kavatses koos oma abikaasaga ühenduse õigusega tagatud elamisõigusele tuginedes Ühendkuningriiki naasta, olles liikumisvabadust kasutanud liidu kodaniku abikaasa.
17 — See MRAX, paragraph 59.18 — See Case C-157/03 Commission v Spain, paragraph 28.19 — See MRAX, paragraphs 73 to 80.20 — See Case C-157/03 Commission v Spain, paragraph 28.21 — Case C-1/05 [2007] ECR I-1.
21 – 9. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-1/05 (EKL 2007, lk I-1).
Finally, account should be taken of the changes introduced by Directive 2004/38.
Lõpetuseks tuleb arvesse võtta direktiiviga 2004/38 tehtud uuendusi.
Even if the approach in Akrich had a scope which was not limited to the specific circumstances of the case (abuse of rights), it was adopted under and in pursuance of Regulation No 1612/68.
Isegi kui eespool viidatud kohtuotsuse Akrich ulatus ei piirduks selle konkreetsete asjaoludega (õiguste kuritarvitamine), siis see on tehtud määruse nr 1612/68 tähenduses ja selle rakendamiseks.
As stated in recital 3 in the preamble thereto, Directive 2004/38 seeks not only to codify but also to review the existing legislative instruments in order to ‘strengthen’ the right of free movement and residence of all Union citizens.
Direktiivi 2004/38 põhjendus 3 ütleb, et selle direktiivi eesmärk ei ole mitte ainult kodifitseerida, vaid ka üle vaadata olemasolevad ühenduse dokumendid, et „tugevdada” kõikide liidu kodanike vaba liikumise ja elamise õigust.
Furthermore, whereas Regulation No 1612/68 concerned, to cite its title, only ‘freedom of movement’ for workers within the Community, Direct- ive 2004/38 relates, in line with the right set out in Article 18 EC, to the right of Union citizens not only to ‘move’ but also to ‘reside’ freely within the territory of the Member States.
Peale selle – kui määrus nr 1612/68 käsitles selle pealkirja kohaselt töötajate liikumisvabadust ühenduse piires, siis direktiiv 2004/38 käsitleb EÜ artiklis 18 sätestatud õigusi, mis ei puuduta üksnes liidu kodanike õigust liikmesriikide territooriumil vabalt „liikuda” vaid ka seal vabalt „elada”.
In other words, freedom of movement for workers and the rules adopted pursuant thereto were essentially intended to remove obstacles to mobility for workers.
Teisiti öeldes – töötajate vaba liikumise ja selle rakendamiseks kehtestatud õigusnormidega püüti peamiselt kõrvaldada töötajate liikumist takistavad piirangud.
Emphasis was therefore placed on the deterrent effect on leaving or entering a Member State which could be caused by the measures taken by the Member States.
Seega oli rõhuasetus sellel, et liikmesriikide võetud meetmetel võis liikmesriigist lahkumisel või sinna saabumisel olla pärssiv mõju.
It is ultimately this view which inspired the ratio decidendi in Akrich.
Selline vaatenurk oli eespool viidatud kohtuotsuse Akrich ratio decidendi aluseks.
After pointing out that the scheme of the Community law provisions seeks to secure freedom of movement for workers within the Community, whose exercise must not penalise the migrant worker and his family, the Court in fact inferred from this that where a citizen of the Union, established in a Member State and married to a national of a nonmember country without the right to remain in that Member State, moves to another Member State in order to work there as an employed person, the fact that that person’s spouse has no right under Article 10 of Regulation No 1612/68 to install himself with that person in the other Member State cannot constitute treatment which is less favourable than that which they enjoyed before the Union citizen made use of the opportunities afforded by the Treaty as regards movement of persons and,
Olles meelde tuletanud, et ühenduse sätete mõte on tagada ühenduses töötajate vaba liikumine, mille kasutamine ei tohi kaasa tuua selle isiku ega tema perekonna karistamist, järeldas Euroopa Kohus õigupoolest, et kui ühes liikmesriigis elav liidu kodanik, kes on abielus kolmanda riigi kodanikuga, kellel ei ole selles liikmesriigis elamise õigust, liigub töötamise eesmärgil teise liikmesriiki, siis määruse nr 1612/68 artiklist 10 tuleneva õiguse puudumine tema abikaasal ei kujuta endast ebasoodsamat kohtlemist võrreldes sellega, kui nimetatud liidu kodanik ei kasuta asutamislepingus kehtestatud isikute vaba liikumise võimalusi ning seetõttu ei sunni see liidu kodanikku EÜ artikliga 39 tagatud liikumisvabaduse kasutamisest loobuma; ja vastupidi – kui ühes liikmesriigis elav liidu kodanik, kes on abielus kolmanda riigi kodanikuga, kellel on selles
METOCK AND OTHERS whether they hinder the freedom of a Union citizen to move to another Member State or the freedom to reside in another Member State.
METOCK JT seada sõltuvusse nimetatud kodanike eelnevalt teises liikmesriigis seaduslikult elamise tingimusest.
22 At present Directive 2004/38 places equal emphasis on the right to reside freely within the territory of the Member States.
Käesoleval ajal rõhutab direktiiv 2004/38 samavõrra õigust liikmesriikide territooriumil vabalt elada.
It is therefore no longer only the mobility but also the stability and permanence of residence in another Member State that is intended to be secured.
Seega ei soovita tagada mitte üksnes töötajate liikumist, vaid ka teises liikmesriigis elamise stabiilsust ja kestvust.
From this new standpoint, it is easy to see how requiring nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen to satisfy a condition of prior lawful residence in order to benefit from the right of residence conferred by Directive 2004/38 might affect continued residence in the Member State which a Union citizen has freely chosen.
Seda uut lähenemist silmas pidades on lihtne mõista, et direktiiviga 2004/38 liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust abikaasale ettenähtud elamisõiguse kasutamiseks eelneva seadusliku elamise tingimuse seadmine mõjutab liidu kodaniku vabalt valitud liikmesriigis elamise kestvust.
If his family life changes and a family member is unable to rely on Community law in order to join him because he has not been lawfully resident in another Member State, the Union citizen will be induced to leave the territory of the Member State in which he had chosen to establish himself in favour of a State, whether a Member State or not, in which he will be able to reunite the family unit.
Kui ta perekonnaelu muutub ja tema pereliige ei saa ühenduse õigusele tuginedes temaga ühineda, kuna ta ei ole eelnevalt teises liikmesriigis seaduslikult elanud, siis sunnib see kõnealust liidu kodanikku elamiseks valitud liikmesriigist lahkuma ja minema teise liikmesriiki või kolmandasse riiki, kus tal on võimalik perekond taasühendada.
Thus, the infringement of the right to lead a normal family life that would be caused by the requirement of prior lawful residence in another Member State would, as can be seen, affect the effectiveness of the right of residence.
Seega nagu näha, mõjutab normaalse perekonnaelu õigusele tekitatav kahju, mis tuleneb teises liikmesriigis eelneva seadusliku elamise nõudest, elamisõiguse tõhusust.
There is no reason to treat infringements of family life differently depending on
Ei ole mingit põhjust erinevalt käsitleda perekonnaelu sellist kahjustamist, mis riivab liidu kodaniku vabadust asuda teise liikmesriiki, ja sellist kahjustamist, mis riivab tema vabadust teises liikmesriigis vabalt elada.
23 — See Case 249/86 Commission v Germany [1989] ECR 1263, paragraph 10, and Baumbast and R, paragraph 72.
23 – Vt 18. mai 1989. aasta otsus kohtuasjas 249/86: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1989, lk 1263, punkt 10), ja eespool viidatud kohtuotsus Baumbast ja R, punkt 72.
22 — See Akrich, paragraphs 51 to 54.
Need on sõnaselgelt ette nähtud.
VIEW OF MR POIARES MADURO — CASE C-127/08
KOHTUJURIST POIARES MADURO SEISUKOHT – KOHTUASI C-127/08 reguleerivatest õigusnormidest kõrvale hiilida.
Akrich case of seeking to evade national immigration legislation illicitly.
sinna saabumist.
24 because Article 3(1) of the directive reserves the benefit of the directive to Union citizens and ‘to their family members … who accompany or join them’.
Küsimus tõusetub sellest, et direktiivi artikli 3 lõike 1 kohaselt kuuluvad selles sätestatud õigused liidu kodanikele ja „pereliikmete[le], kes on nendega kaasas või ühinevad nendega”.
Should this wording not be considered to require the national of a nonmember country to have obtained the status of family member before coming to the host Member State?
Kas sellest tuleks järeldada, et selline sõnastus eeldab, et kolmanda riigi kodanik peab olema omandanud pereliikme staatuse enne vastuvõtvasse liikmesriiki saabumist?
Ireland believes that it should.
Selline on Iiri valitsuse seisukoht.
Otherwise, how could the national of a nonmember country be regarded as accompanying or joining the Union citizen as a family member?
Kuidas muidu saaks kolmanda riigi kodanik ühenduse kodanikuga pereliikmena kaasas olla või temaga ühineda?
Therefore, the answer to the first question should be that Directive 2004/38 does not authorise a Member State to make the benefit of the right of residence which it grants to nationals of nonmember countries who are the family members of a Union citizen subject to the condition that those nationals must have previously been lawfully resident in another Member State.
Seega tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata, et direktiiv 2004/38 ei luba liikmesriikidel seada selles liidu kodanike kolmanda riigi kodanikest pereliikmetele tagatud elamisõiguse kasutamiseks tingimust, et nimetatud kodanikud on teises liikmesriigis eelnevalt seaduslikult elanud.
B — Effect of the date of the marriage on the benefit of the right of residence conferred by Directive 2004/38
B. Abiellumise aja asjakohasus direktiiviga 2004/38 antud elamisõiguse kasutamisel
The second and third questions essentially ask the Court to rule on whether a national of a nonmember country can rely on the provisions of Directive 2004/38 to obtain the right to reside in the host Member State with the Union citizen who is his spouse even if he entered the host Member State before marrying or even before the Union citizen came there. The question arises
Teises ja kolmandas eelotsuse küsimuses palutakse Euroopa Kohtul teha otsus selle kohta, kas kolmanda riigi kodanik võib tugineda direktiivi 2004/38 sätetele, et saada õigus elada vastuvõtvas liikmesriigis abikaasana koos liidu kodanikuga isegi juhul, kui ta saabus vastuvõtvasse liikmesriiki enne abiellumist või isegi enne liidu kodaniku
However, the wording of Article 3(1) of Directive 2004/38 does not really support the argument of the respondent in the main proceedings.
Direktiivi 2004/38 artikli 3 lõike 1 sõnastus põhikohtuasja kostjaks oleva liikmesriigi sellist seisukohta siiski ei toeta.
The word ‘accompany’, in particular, can indicate a movement and be understood as meaning to go with but can also have a static connotation and mean to be with.
Prantsuskeelne sõna „accompagner” võib muu hulgas tähistada ka liikumist ehk seda võib mõista kui kaasa minemist, kuid sellel võib olla ka staatiline tähendus ehk kaasas olemine.
This double meaning is to be found in the equivalent of the English term ‘accompany’ used in the other language versions, whether it be the French word ‘accompagner’, the Spanish word ‘acompañar’, the Italian word ‘accompagnare’, or the Portuguese word ‘acompanhar’.
Selline prantsuskeelse termini kahekordne tähendus leidub ka teistes keeleversioonides, olgu selleks siis ingliskeelne sõna „accompany”, hispaaniakeelne sõna „acompañar”, itaaliakeelne sõna „accompagnare” või portugalikeelne sõna „acompanhar”.
In order to remove the ambiguity in the wording it is therefore again necessary to develop a functional interpretation.
Selle kahemõttelisuse hajutamiseks tuleb asuda taas funktsionaalse tõlgendamise juurde.
In this regard, if the emphasis were placed solely on the mobility of EU nationals, that is to say on their freedom to move to another Member State, it could be claimed, quite aptly, that Community law does not guarantee a family member a right of residence in the host Member State of a migrant Union citizen where the family relationships
Kui rõhutada selles osas üksnes ühenduse kodanike liikumist, nende vabadust minna teise liikmesriiki, siis võiks teatud määral väita, et ühenduse õigus ei taga liikumisvabadust kasutanud ühenduse kodaniku vastuvõtvas liikmesriigis tema pereliikmele elamisõigust juhul, kui perekondlikud
24 — See Carpenter.
24 – Vt eespool viidatud kohtuotsus Carpenter.
METOCK AND OTHERS are not established until after the freedom of movement was exercised.
METOCK JT sidemed on sõlmitud alles pärast liikumisvabaduse kasutamist.
In that case the fact that family reunification was prevented could have had no deterrent effect on the EU national’s freedom of movement.
Sellisel juhul ei saanud perekonna taasühinemise takistamisel olla ühenduse kodaniku liikumisvabadusele mingit pärssivat mõju.
In the context of the right of residence attached to the fundamental freedom of movement for workers, the Court has ruled that a Member State is unable, without infringing the right of residence conferred on Community workers and, thus, the members of their families by Directives 68/360/EEC 25and 73/148, to refuse to issue a residence permit to a national of a nonmember country who has married a Community worker in the host country after entering it unlawfully.
Töötajate vaba liikumise põhivabadusega seotud elamisõiguse kontekstis on Euroopa Kohus juba otsustanud, et liikmesriik ei või keelduda elamisloa andmisest kolmanda riigi kodanikule, kes abiellus ühenduse töötajaga vastuvõtvas liikmesriigis pärast seda, kui ta oli sinna sisenenud ebaseaduslikult, ilma et see riik eiraks ühenduse töötajatele ja selle kaudu nende pereliikmetele direktiividega 68/360/EMÜ 25 ja 73/148 tagatud elamisõigust 26.
26What was true under the legislation prior to Directive 2004/38 is all the more true now.
See kehtis direktiivile 2004/38 eelnenud aktide ajal ja kehtib veelgi enam praegu.
Again, that directive seeks to ‘strengthen’ the right of residence of all Union citizens.
Kordan veelkord – nimetatud direktiivi eesmärk on „tugevdada” kõikide liidu kodanike elamisõigust.
It must therefore be concluded that nationals of nonmember countries can claim the benefit of the rights conferred by Directive 2004/38 on family members who ‘accompany’ the Union citizen within the meaning of Article 3 of that dir -ective, irrespective of the date on which they became members of that citizen’s family.
Seega tuleb kokkuvõttes asuda seisukohale, et kolmanda riigi kodanikud võivad endale taotleda direktiiviga 2004/38 neile pereliikmetele, kes on direktiivi artikli 3 tähenduses liidu kodanikuga kaasas, tagatud õigusi olenemata sellest, millal neist said nimetatud kodaniku pereliikmed.