natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It must be borne in mind that a new price cap system in Germany, approved by RegTP by decision of 21 December 2001, has been in force since 1 January 2002.
Tuleb meenutada, et alates 1. jaanuarist 2002 kehtib Saksamaal uus hinnalaesüsteem, mis võeti vastu RegTP 21. detsembri 2001. aasta otsusega. Selle otsuse
Under the terms of that decision, ‘end-user lines’ are in a separate basket.
KOMISJON kohaselt kuuluvad „telefoniliinid” eraldi portfelli.
Within that basket, the increase in retail prices for analogue and ISDN connections was capped at 4.1% per annum.
Selles portfellis on analoog- ja ISDN-liinidega seotud jaehindade tõusu maksimummääraks kehtestatud 4,1% aastas.
It is not disputed that, following an application to RegTP on 15 January 2002, the applicant was authorised to increase its monthly charges for analogue and ISDN lines by EUR 0.56, which represented an increase in the average level of charges for all the services in the basket concerned of 4.04% (recital 44 to the contested decision).
Vaidlust ei ole selle üle, et hagejale anti taotluse alusel, mille ta esitas 15. jaanuaril 2002 RegTP-le, luba suurendada analoog- ja ISDN-liinide igakuiseid abonemenditasusid 0,56 euro võrra, mis tähendas asjaomasesse portfelli kuuluvate teenuste tariifide keskmise taseme tõstmist 4,04% võrra (vaidlustatud otsus, põhjendus 44).
Nor is it disputed that the applicant’s application of 31 October 2002 for an increase in its retail prices — in relation to the monthly rental charge for a T-Net analogue telephone line and the one-off takeover charges for T-Net and T-ISDN lines — was largely rejected by RegTP, because the increase would no longer have been consistent with the current price cap index figures (recital 45 to the contested decision).
Samuti puudub vaidlus selle üle, et hageja 31. oktoobri 2002. aasta taotluse jaehindade tõstmiseks, mis puudutas analoog- ja T-Net-ühenduste igakuist abonemenditasu ja T-Net- ja T-ISDN-ühenduste ühekordseid tasusid, jättis RegTP suures osas rahuldamata, kuna hinnatõus ei olnud enam kooskõlas hinnalaesüsteemi raames ette nähtud väärtustega (vaidlustatud otsus, põhjendus 45).
Accordingly, the Commission finds in the contested decision (recital 206) that ‘since 1 January 2002, [the applicant’s] only legal means of reducing the margin squeeze has been limited to increases in the T-DSL charges’.
Nii leiab komisjon vaidlustatud otsuses (põhjendus 206), et „alates 1. jaanuarist 2002 on [hageja] õiguslik võimalus hinnakruvi efekti vähendada piiratud T-DSL-i hinna tõstmisega”.
According to the Commission, from that date, the applicant’s discretion covered only ADSL retail access charges (see also recitals 174 and 199 to the contested decision).
Komisjoni sõnul on hagejal alates sellest kuupäevast tegutsemisruum üksnes ADSL-i juurdepääsu jaehindade osas (vt ka vaidlustatud otsus, põhjendused 174 ja 199).
In the first place, it must be noted in that regard that the applicant does not deny that it could have increased its ADSL charges from 1 January 2002.
Esiteks tuleb märkida, et hageja ei vaidle vastu sellele, et ta oleks võinud ADSL-i tariife alates 1. jaanuarist 2002 tõsta.
It maintains, however, that it did not have unlimited leeway because its charges had to be set on the basis of the cost of efficient service provision and could be reviewed subsequently by RegTP.
Ta rõhutab siiski, et tema tegutsemisruum ei olnud piiramatu, kuna esiteks pidi ta oma tariifid kehtestama lähtuvalt teenuste tõhusa osutamise kuludest ja teiseks võis RegTP tema tariife tagantjärele kontrollida.
However, since the applicant fixes its ADSL charges at its own discretion, within the limits imposed under German law, its pricing practices in that area are capable of being caught by Article 82 EC (see paragraphs 87 and 88 above).
Kuna hageja on ADSL-i tariifide kehtestamisel Saksa õigusnormidega ette nähtud piires vaba, kuulub tema hinnapraktika selles valdkonnas EÜ artikli 82 kohaldamisalasse (vt eespool punktid 87 ja 88).
The fact that the Commission referred in the contested decision only to charges deriving from a decision of RegTP of 30 March 2001 in order to assess the extent of the applicant’s discretion from 1 January 2002 alters nothing in that respect.
Asjaolu, et komisjon viitas vaidlustatud otsuses üksnes RegTP 30. märtsi 2001. aasta otsusest nähtuvatele tariifidele, et hinnata hageja tegutsemisruumi alates 1. jaanuarist 2002, ei muuda selles küsimuses midagi.
The applicant does not deny that it had a limited discretion to increase its charges for ADSL access services from 1 January 2002.
Hageja ei vaidle mingil moel vastu sellele, et tal oli alates 1. jaanuarist 2002 piiratud tegutsemisruum ADSL-i juurdepääsuteenuste hindade tõstmiseks.
In the second place, it is necessary to consider whether, as the Commission contends in the contested decision (recital 199), the applicant could have ‘reduced the margin squeeze’ by increasing its charges for ADSL access services from 1 January 2002.
Teiseks on oluline kaaluda, kas – nagu komisjon vaidlustatud otsuses (põhjendus 199) leiab – hageja oleks saanud „hinnakruvi efekti vähendada”, tõstes alates 1. jaanuarist 2002 ADSL-i juurdepääsuteenuste tariife.
The applicant submits in that respect that, for end-users, the markets for narrowband and ADSL access services are separate markets.
Hageja rõhutab siinkohal, et kitsasribaühendusega juurdepääsuteenuste turg ja ADSL-i turg on abonentide jaoks eraldiseisvad.
In those circumstances, an increase by the applicant in ADSL retail charges would have had no effect on the alleged margin squeeze identified in the markets for analogue and ISDN access services.
Neil asjaoludel ei oleks hageja ADSL-i jaehindade tõstmine mõjutanud väidetavat hinnakruvi efekti, mille esinemine tuvastati analoog- ja ISDN-liinide juurdepääsuteenuste turgudel.
It must be noted in that regard that since wholesale access services can provide endusers with the whole range of analogue, ISDN and ADSL access services, the applicant’s scope to increase its ADSL charges is capable of reducing the margin squeeze between wholesale prices, on the one hand, and retail prices for the whole range of analogue, ISDN and ADSL access services, on the other.
Siinkohal on põhjust meenutada, et kuna juurdepääsuteenused võrguteenuste tasemel võimaldavad abonentide tasemel pakkuda kõiki analoog-, ISDN- ja ADSL-liinide juurdepääsuteenuseid, siis on hageja tegutsemisruum oma ADSL-i tariifide tõstmisel selline, mis võimaldab vähendada hinnakruvi efekti ühelt poolt võrguteenuste hindade ja teiselt poolt kõikide analoog-, ISDN- ja ADSL-liinide juurdepääsuteenuste jaehindade vahel.
A combined analysis, at enduser level, of analogue, ISDN and ADSL access services is required not only because they amount to a single supply of services at wholesale level, but also because, as the Commission explained in the contested decision (recital 26) without having been challenged by the applicant on that point, ADSL cannot be offered to endusers on its own because, for technical reasons, it always involves an upgrading of analogue or ISDN narrowband connections.
Analoog-, ISDN- ja ADSL-liinide juurdepääsuteenuseid abonentide tasemel tuleb analüüsida koos mitte ainult seetõttu, et need vastavad võrguteenuste tasemel ühele teenusele, vaid ka seetõttu, et nagu komisjon vaidlustatud otsuses (põhjendus 26) selgitas, ilma et hageja oleks talle selles küsimuses vastu vaielnud, ei saa ADSL-i abonentidele pakkuda eraldatult, kuna ADSL-iga kaasneb tehnilistel põhjustel alati kitsasribaühendusega analoog- või ISDN-liinide ümberkohandamine.
The applicant’s observations concerning the purported cross-price elasticity between ADSL and narrowband connections and between the different ADSL variants must be rejected.
Hageja märkused, mis puudutavad väidetavat hindade ristelastsust ADSL-i ja kitsasribaühenduste vahel ning ADSL-i erinevate variantide vahel, tuleb tagasi lükata.
First, those observations do not preclude the existence of scope for the applicant to increase its ADSL charges.
Esiteks ei eita need märkused, et hagejal oli tegutsemisruum ADSL-i tariifide tõstmiseks.
Second, a limited increase in ADSL charges would have led to a higher average retail price for narrowband and associated broadband access services, and would thus have reduced the margin squeeze identified.
Teiseks oleks ADSL-i tariifide piiratud tõstmine toonud kaasa kõrgema kitsas- ja lairibaühendusega juurdepääsuteenuste keskmise jaehinna koos vaadelduna ning oleks seega vähendanud tuvastatud hinnakruvi efekti.
In view, in particular, of the advantages of broadband as regards data transmission, endusers of broadband access services would not automatically choose to revert to a narrowband connection when ADSL retail access charges are increased.
Tuleb järeldada, et pidades silmas lairibaühenduse eeliseid andmeedastuse seisukohast, ei valiks lairibaühendusega juurdepääsuteenuste abonendid automaatselt tagasipöördumist kitsasribaühenduse juurde, kui ADSL-i juurdepääsu jaehinnad tõusevad.
The applicant’s argument that broadband connections can be marketed separately from narrowband connections on the basis of line sharing at the wholesale level cannot be accepted either.
Hageja argumendiga, mis puudutab asjaolu, et lairibaühendusi saab turustada kitsasribaühendustest eraldi võrguteenuste tasemel liinide jagamise alusel, ei saa samuti nõustuda.
If, by that argument, the applicant seeks to distinguish two separate wholesale markets relating to narrowband services and broadband services respectively, that argument must be declared inadmissible in accordance with Article 48(2) of the Rules of Procedure because, in its application, the applicant has not challenged the definition of the relevant markets that was applied in the contested decision, which identifies a single wholesale market, namely the market for fully unbundled access to the local network (recitals 64 to 67 to the contested decision).
Kui hageja soovib selle argumendiga eristada võrguteenuste tasemel kahte erinevat turgu, mis on seotud kitsasribaühendusega teenustega ja lairibaühendusega teenustega, siis tuleb kõnealune argument tunnistada vastavalt kodukorra artikli 48 lõikele 2 vastuvõetamatuks, kuna hagiavalduses ei vaidlustanud hageja asjaomaste turgude määratlust, mis vaidlustatud otsuses aluseks võeti ja mis identifitseerib võrguteenuste tasemel üheainsa turu, st täielikult eraldatud kliendiliinijuurdepääsu turu (vaidlustatud otsus, põhjendused 64–67).
If, by that argument, the applicant claims that the Commission should have taken account of the line sharing charges for the purpose of calculating charges for wholesale access, that argument cannot be accepted either.
Kui hageja väidab selle argumendiga, et komisjon oleks pidanud võrguteenuste hindade arvutamisel arvesse võtma liinide jagamise tasusid, ei saa sellega samuti nõustuda.
The applicant has failed to show that, if the Commission had taken the line sharing charges into account, that would have affected its findings as to the existence of a margin squeeze or of the applicant’s scope to reduce the margin squeeze by increasing its ADSL retail access charges.
Hageja ei ole mingil viisil tõendanud, et liinide jagamise tasude arvessevõtmine oleks mõjutanud komisjoni järeldusi, mis puudutavad hinnakruvi efekti või hageja tegutsemisruumi tuvastatud hinnakruvi efekti vähendamiseks ADSL-i juurdepääsu jaehindade tõstmise teel.
It follows from all the foregoing that the Commission was entitled to find in the contested decision that the applicant had sufficient scope from 1 January 2002 to reduce the margin squeeze identified in that decision by increasing its charges for ADSL access services.
Kõigest eelnevast nähtub, et komisjon võis vaidlustatud otsuses õiguspäraselt leida, et hagejal oli alates 1. jaanuarist 2002 piisav tegutsemisruum, et kõnealuses otsuses tuvastatud hinnakruvi efekt ADSL-i juurdepääsuteenuste tariifide tõstmise teel kõrvaldada või seda efekti vähendada.
Accordingly, the first part of the plea in law must be rejected.
Järelikult tuleb väite esimene osa tagasi lükata.
Second part: unlawfulness of the method used by the Commission to establish a margin squeeze
Teine osa, mis puudutab selle meetodi õigusvastasust, mida komisjon kasutas hinnakruvi efekti tuvastamiseks a) Poolte argumendid
The applicant submits that the abusive nature of a margin squeeze can arise only from the abusive nature of retail prices alone, since the Commission does not deny that the prices of wholesale access are mandatorily set by the official authorities.
Hageja väidab, et hinnakruvi efekti võimalik kuritarvitav iseloom ei saa tuleneda üksnes jaehindade kuritarvitavast iseloomust, kuna komisjon ei vaidlusta seda, et võrguteenuste hinnad kehtestab siduvalt avaliku võimu kandja.
However, the Commission has not demonstrated that the applicant’s retail prices would lead to price dumping and as such are abusive.
Komisjon aga ei ole tõendanud, et hageja jaehinnad toovad kaasa kahjumiga müügi ja on iseenesest kuritarvitavad.
The applicant refers in that regard to Lexecon’s expert opinion.
Hageja viitab selles küsimuses Lexeconi eksperdiarvamusele.
The contested decision is thus erroneous because the Commission applied a test which does not relate to the abusive nature of the retail prices as such, but to the relationship between those prices and the prices of wholesale access.
Vaidlustatud otsus on seega vale, kuna komisjon kasutas kriteeriumi, mis ei ole seotud jaehindade kui selliste kuritarvitava iseloomuga, vaid jaehindade ja võrguteenuste hindade suhtega.
The applicant also claims that the finding of a margin squeeze is based on a number of errors relating to the method used.
Hageja väidab lisaks, et hinnakruvi efekti tuvastamine põhineb mitmel kasutatud meetodiga seotud veal.
In the first place, the applicant observes that, as far as retail prices are concerned, the Commission took account only of revenue from the provision of telephone lines to end-users.
Esiteks märgib hageja, et jaehindade puhul võttis komisjon arvesse üksnes telefoniliinide abonentide kasutusse andmisest saadavat tulu.
In order to be able to find a margin squeeze and in view of the narrow definition of the market used in the contested decision, the Commission should have taken account of additional revenue from the applicant’s competitors for connection and higher-value services (see, to that effect, Case T-342/99 Airtours v Commission
Selleks et tuvastada hinnakruvi efekti olemasolu ja piiritleda kitsalt vaidlustatud otsuses aluseks võetud turg, oleks komisjon pidanud arvesse võtma hageja konkurentide täiendavaid tulusid, mis tulenevad ühendusteenustest ja lisaväärtusteenustest (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 6. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas T-342/99: Airtours vs. komisjon,
The revenue in question is generated by local or long-distance calls, call termination and call sending, as well as other higher-value services.
Tegemist on tuluga, mis saadakse kohalikelt kõnedelt ja kaugekõnedelt, kõnede lõpetamiselt ja edastamiselt ning muudelt lisaväärtusteenustelt.
Although the Commission found that ‘[t]he fixed-network connections are in reality a prerequisite for the provision of a variety of telecommunications services to end-users’, and that those services enable considerable additional revenue to be generated (recital 205 to the contested decision), it nevertheless contradicted itself in refusing to take the charges for those telecommunications services into account in its analysis of the margin squeeze.
Kuigi komisjon leidis, et „ühendused tavatelefonivõrguga on abonentidele mitmesuguste telekommunikatsiooniteenuste osutamise eeldus” ning et need teenused võimaldavad saada märkimisväärset täiendavat tulu (vaidlustatud otsus, põhjendus 205), keeldus ta vastuoluliselt siiski kõnealuste telekommunikatsiooniteenuste tariife hinnakruvi efekti analüüsimisel arvesse võtmast.
From an economic standpoint, however, it would be necessary to take those charges into account in order to assess the actual opportunities for a competitor of the applicant to enter the market.
Majanduslikust seisukohast tuleb neid aga arvesse võtta, selleks et hinnata hageja konkurentide tegelikke võimalusi turuletulekuks.
Thus, first, the applicant submits that its competitors are not obliged to offer their customers preselection and call-by-call services in respect of local, long-distance or international calls.
Hageja rõhutab esiteks, et nii kohalike kõnede kui ka kaug- ja rahvusvaheliste kõnede puhul ei ole tema konkurendid kohustatud oma klientidele pakkuma „eelvalikuga” teenuseid (operaatori valimine püsivalt) ja call-by-call-teenuseid (operaatori valimine iga kõne puhul eraldi).
Its competitors are therefore able to predict their revenue from telephone calls with far greater certainty than the applicant.
Konkurendid saavad seega oma tulude suurust telefonikõnede valdkonnas ette näha palju kindlamalt kui hageja.
As far as long-distance calls are concerned, the applicant maintains in its reply that it has been required to provide preselection and call-by-call (together: ‘(pre)selection’) services since 1998.
Repliigis rõhutab hageja asjaolu, et kaugekõnede osas oli ta juba alates 1998. aastast kohustatud võimaldama „eelvalikut” ja call-by-call’i (edaspidi ühiselt nimetatud „(eel)valik”).
In addition the applicant submits in its reply that carrier (pre)selection is not automatically excluded for its competitors’ customers.
Hageja rõhutab repliigis lisaks, et operaatori (eel)valik ei ole konkurentide klientide jaoks täielikult välistatud.
However, almost all of the applicant’s competitors avail themselves of the possibility (which is not open to the applicant) of excluding (pre)selection where it is to their advantage to do so.
Peaaegu kõik hageja konkurendid kasutavad siiski võimalust – mida hagejal ei ole – välistada (eel)valik, kuna selline välistamine on neile kasulik.
The applicant’s competitors are thus assured of receiving the revenue connected with telephone calls by virtue of the voluntary exclusion of carrier (pre)selection.
Hageja konkurendid tagavad endale seega telefonikõnedega seotud kindla tulu tänu operaatori (eel)valiku tahtlikule välistamisele.
None of the complainants in the administrative procedure took the view, moreover, that the exclusion of (pre)selection rendered its service provision less attractive or that a lower initial connection charge should have been offered by way of compensation.
Ükski kaebajatest haldusmenetluses ei leidnud aga, et tema pakkumine on (eel)valiku välistamise tõttu vähem atraktiivne või et ta peab kompensatsiooniks pakkuma madalamat ühendustariifi.
Furthermore, their call charges are almost all higher than the costs of establishing the call.
Pealegi on peaaegu kõik konkurentide kõnetariifid kõrgemad kui kõnevahendusega kaasnevad kulud.
Second, the applicant submits that its competitors could offer innovative products on the basis of unbundled access to the local network, which are not offered by the applicant itself.
Teiseks väidab hageja, et konkurendid võivad kliendiliinile eraldatud juurdepääsu alusel pakkuda uuenduslikke tooteid, mida hageja ise ei paku.
In calculating the margin squeeze, the Commission should therefore also have taken into account the additional revenue generated by such products.
Seega oleks komisjon pidanud hinnakruvi efekti arvutamisel arvesse võtma täiendavat tulu, mida sellistelt toodetelt saadakse.
Third, the applicant maintains that its charges for retail access services (one-off and monthly charges) cannot be isolated from call charges.
Kolmandaks märgib hageja, et abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste tariife (ühekordsed tasud ja igakuised abonemenditasud) ei saa kõnetariifidest eraldada.
Competition for telecommunications services is for bundles of services.
Konkurents telekommunikatsiooniteenuste valdkonnas toimubki teenusepakettide abil.
The applicant refers in that regard to a market study.
Hageja viitab siinkohal ühele turu-uuringule.
Accordingly, the telecommunications companies offer a choice of connection variants and call options which are marketed as a combined product: mixed price packages in which rising monthly charges are set against falling call charges.
Telekommunikatsiooniettevõtjad pakuvad ühendusvariantide ja kõnevõimaluste valikut, mida turustatakse terviktootena. Tegemist on kombineeritud hinnapakkumistega, mille puhul igakuiste abonemenditasude tõustes kõnetariifid langevad.
In considering in its decision of 29 April 2003 whether the applicant’s charges were leading to a margin squeeze that would distort competition, RegTP also regarded as decisive the fact that the applicant’s competitors are in a position to obtain additional revenue from call services.
Kui RegTP analüüsis oma 29. aprilli 2003. aasta otsuses küsimust, kas hageja tariifid toovad kaasa konkurentsi kahjustava hinnakruvi efekti, pidas ta samuti otsustavaks asjaolu, et hageja konkurentidel on võimalik kõneteenustelt täiendavat tulu saada.
The same or similar explanations are also given in the other decisions taken by RegTP between 1999 and 2003, cited in paragraph 78 above.
Identsed või sarnased selgitused sisalduvad ka muudes otsustes, mis RegTP on teinud 1999–2003 ja millele on viidatud eespool punktis 78.
The applicant refers moreover to the practice of the United States’ Federal Communications Commission (FCC) and the British Office of Telecommunications (Oftel), and to the opinion expressed by the German Government in its observations of 8 June 2000 in proceedings for failure to fulfil obligations, which confirm that other revenue available to competitors must be taken into account in the analysis of a margin squeeze.
Hageja viitab lisaks Ameerika Ühendriikide Federal Communications Commission’i (FCC) ja Inglise Office of Telecommunications’i (Oftel) praktikale ning seisukohale, mida Saksamaa valitsus väljendas oma 8. juuni 2000. aasta märkustes liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses ja milles ta kinnitab, et hinnakruvi efekti analüüsimisel tuleb arvesse võtta muid tulusid, mida konkurendid võivad saada.
In its reply, the applicant submits further that an analysis of the margin squeeze must be undertaken from the point of view of different levels of aggregation where wholesale access serves as the basis for a variety of services to end-users.
Hageja lisab repliigis, et hinnakruvi efekti tuleb analüüsida erinevate koondnäitajate tasandite alusel, kui võrguteenus on erinevate abonentidele osutatavate teenuste aluseks.
Thus, at each level, only those costs of wholesale access which are exclusively linked to the corresponding final product or group of final products concerned should be taken into account.
Nii tuleb igal tasandil arvesse võtta üksnes võrguteenuste kulusid, mis on seotud ainult vastava lõpptootega või asjaomase lõpptoodete rühmaga.
Consequently, if wholesale products WP1 and WP2 are required for
Järelikult, kui lõpptoote PF1 valmistamiseks on vaja vahetooteid PI1 ja PI2, kuid kui samal ajal on PI2 koos PI3-ga lõpptoote PF2 valmistamise aluseks, esineb hinnakruvi efekt juhul,
However, the price of WP2 should not be taken into account for the purpose of determining whether there is a margin squeeze at the first level of aggregation.
PI2 hinda ei tohi siiski arvesse võtta, kui kontrollitakse, kas esimesel koondnäitajate tasandil on olemas hinnakruvi efekt.
The analysis should be conducted at a higher level of aggregation where products FP1 and FP2 constitute a whole from the customer’s point of view, or where products FP1 and FP2 are bundled for technical or legal reasons (by wholesale product WP2), with the result that the dominant undertaking would necessarily lose the revenues from the two final products FP1 and FP2 when transferring wholesale product WP2.
Analüüs tuleb läbi viia kõrgemal koondnäitajate tasandil, kui tooted PF1 ja PF2 kujutavad endast kliendi jaoks tervikut või kui tooted PF1 ja PF2 on tehnilistel või õiguslikel põhjustel (vahetoote PI2 abil) ühendatud, mistõttu turgu valitsevat seisundit omav ettevõtja kaotab tingimata lõpptoodetelt PF1 ja PF2 saadava tulu vahetoote PI2 üleminekul.