natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It also observed that the RES took account of the average costs of the insurer generated by claims for reimbursement in such a way as to avoid an equalisation of the average cost per cell of insured persons and to allow the PMI insurers to keep the benefit of their own efficiencies.
Ta märkis samuti, et RES võttis arvesse kindlustusandjale hüvitisenõuetega tekkinud keskmisi kulusid, et vältida kindlustatute kategooriate keskmise kulu tasakaalustamist ja võimaldada ERK kindlustusandjatel säilitada neid tulusid, mida nad said tänu omaenda tõhususele.
Last, the Commission
Lõpuks leidis ta, et RES piiras
The Commission noted that, in consequence, the RES never equalised the entire market risk differential (recitals 27, 28 and 53 to 57 to the contested decision).
Ta märkis, et seega ei tasakaalusta RES kunagi kogu riskide erinevust turul (vaidlustatud otsuse punktid 27, 28 ja 53–57).
The Commission concluded that, even if the compensation for SGEI obligations must be regarded as State aid within the meaning of Article 87(1) EC, the aid element was compatible with the common market under Article 86(2) EC, without prejudice to its compatibility with other rules of Community law, in particular with the third non-life insurance directive, examination of which must take place in the appropriate procedures (recitals 60 and 61 to the contested decision).
Komisjon järeldas, et isegi kui ÜMPT kohustuste hüvitamist tuleb lugeda riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, on abi see osa kokkusobiv ühisturuga EÜ artikli 86 lõike 2 tähenduses, ilma et see mõjutaks võimalikku kooskõla teiste ühenduse õigusnormidega, eeskätt kolmanda kahjukindlustuse direktiiviga, mida tuleb uurida sobiva menetluse raames (vaidlustatud otsuse punktid 60 ja 61).
By letter of 2 June 2003, in response to the applicants’ letter of 7 May 2003, the Commission informed the applicants that it had concluded that the RES did not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) EC or could be declared compatible with the common market pursuant to Article 86(2) EC.
Vastusena hagejate 7. mai 2003. aasta kirjale teavitas komisjon 2. juuni 2003. aasta kirjas neid asjaolust, et ta leidis, et RES ei kujuta endast riigiabi EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses või et selle võib lugeda ühisturuga kokkusobivaks EÜ artikli 86 lõike 2 tähenduses.
By letter of 6 June 2003, the Commission, at the applicants’ request, sent the applicants a copy of the contested decision, which they received on 11 June 2003.
6. juuni 2003. aasta kirjas edastas komisjon hagejate taotlusel koopia vaidlustatud otsusest, mille nad said kätte 11. juunil 2003.
By letter of 23 July 2003, the Commission confirmed to the applicants that the contested decision involved rejection of their complaint and, in response to a further request, sent them a list of seven economic studies submitted in support of the notification by the Irish authorities, which, according to the Commission, were ‘publicly available’.
23. juuli 2003. aasta kirjas kinnitas komisjon hagejatele, et vaidlustatud otsus tähendab nende kaebuse rahuldamata jätmist, ning vastusena nende taotlustele edastas neile nimekirja seitsmest majandusuuringust, mille Iirimaa ametiasutused olid esitanud oma teatamise toetuseks, täpsustades, et need uuringud on „avalikud”.
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 20 August 2003, the applicants brought the present action.
Hagejad esitasid hagiavalduse, mis registreeriti Esimese Astme Kohtu kantseleis 20. augustil 2003.
Pursuant to Article 14(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, the Court decided to allocate the case to a chamber of extended composition.
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 14 lõike 1 alusel otsustas see kohus määrata kohtuasja arutamiseks laiendatud kojale.
By separate document lodged at the Court Registry on the same date, the applicants requested the Court, in accordance with Article 76a of the Rules of Procedure, to adjudicate under an expedited procedure.
Esimese Astme Kohtu kantseleis samal päeval registreeritud eraldi avaldusega palusid hagejad kodukorra artikli 76a alusel lahendada kohtuasi kiirendatud menetluses.
By letter of 5 September 2003, the defendant submitted its observations on that request.
5. septembril 2003 esitas kostja oma märkused selle taotluse kohta.
By letter of 23 September 2003, the Court informed the applicants that it had decided to reject the request for an expedited procedure.
Esimese Astme Kohus teavitas 23. septembri 2003. aasta kirjas hagejaid oma otsusest jätta rahuldamata nende taotlus kiirendatud menetluse kohta.
By documents lodged at the Court Registry on 27 November and 12 and 17 December 2003 respectively, Ireland, the Kingdom of the Netherlands and the VHI requested leave to intervene in the proceedings in support of the defendant.
Esimese Astme Kohtu kantseleisse vastavalt 27. novembril, 12. detsembril ja 17. detsembril 2003 esitatud eraldi dokumentidega palusid Iirimaa, Madalmaade Kuningriik ja VHI luba kostja nõuete toetuseks menetlusse astuda.
By orders of 3 February and 2 April 2004, the President of the Third Chamber (Extended Composition) of the Court granted, first, Ireland and the Kingdom of the Netherlands, and then the VHI, leave to intervene in support of the form of order sought by the defendant.
3. veebruari ja 2. aprilli 2004. aasta määrustega lubas Esimese Astme Kohtu kolmanda laiendatud koja esimees vastavalt esiteks Iirimaal ning Madalmaade Kuningriigil ja teiseks VHI-l kostja nõuete toetuseks menetlusse astuda.
By letter of 28 April 2004, Ireland objected to a request for confidential treatment submitted by the applicants and requested the Court to communicate to it a complete set of all the procedural documents.
Iirimaa esitas 28. aprilli 2004. aasta kirjas vastuväited seoses hagejate esitatud konfidentsiaalsena käsitlemise taotlusega ja palus Esimese Astme Kohtul esitada talle täielik komplekt menetlusdokumentidest.
By order of 4 March 2005, the President of the Third Chamber (Extended Composition) of the Court rejected the applicants’ request for confidential treatment vis-à-vis Ireland and ordered that a complete version of the procedural documents be sent to that Member State.
Esimese Astme Kohtu kolmanda laiendatud koja esimees jättis 4. märtsi 2005. aasta määrusega rahuldamata hagejate konfidentsiaalsena käsitlemise taotluse Iirimaa suhtes ja määras, et sellele liikmesriigile tuleb edastada menetlusdokumentide täielik versioon.
The interveners lodged their statements in intervention and the applicants lodged their observations on those statements within the prescribed periods.
Menetlusse astujad esitasid menetlusse astuja seisukohad ja hagejad esitasid oma märkused nende seisukohtade osas ettenähtud tähtajal.
By separate document registered at the Court Registry on 22 June 2005, the applicants submitted an application for interim measures pursuant to Articles 242 EC and 243 EC, which was registered as Case T-289/03 R, seeking suspension of the implementation of Article 1 of the contested decision.
Esimese Astme Kohtu kantseleisse 22. juunil 2005 esitatud eraldi avaldusega palusid hagejad EÜ artiklite 242 ja 243 alusel ajutiste meetmete kohaldamist; see taotlus registreeriti numbri all T-289/03 R ja selles taotleti vaidlustatud otsuse artikli 1 täitmise peatamist.
By letter of 1 July 2005, the applicants withdrew their request for interim measures.
1. juuli 2005. aasta kirjas loobusid hagejad ajutiste meetmete kohaldamise taotlusest.
By order of 12 September 2005, the President of the Court ordered that Case T-289/03 R be removed from the register and reserved the decision on costs.
Esimese Astme Kohtu president otsustas 12. septembri 2005. aasta määruses kustutada kohtuasja T-289/03 R registrist ja otsustada kohtukulude kandmise hiljem.
On 19 January 2006, the applicants lodged a request for priority treatment under Article 55(2) of the Rules of Procedure.
Hagejad esitasid 19. jaanuaril 2006 kodukorra artikli 55 lõike 2 alusel taotluse menetleda kohtuasja eelisjärjekorras.
The defendant, Ireland and the VHI submitted their observations on that request.
Kostja, Iirimaa ja VHI esitasid oma märkused selle taotluse kohta.
Upon hearing the report of the Judge Rapporteur, the Court (Third Chamber, Extended Composition) decided to open the oral procedure and to give the case priority treatment pursuant to Article 55(2) of the Rules of Procedure and, in the context of the measures of organisation of procedure provided for in Article 64 of the Rules of Procedure, invited the parties to answer a number of written questions before the hearing.
Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus (kolmas koda laiendatud koosseisus) avada suulise menetluse ning menetleda kohtuasja kodukorra artikli 55 lõike 2 alusel eelisjärjekorras, ja kutsus kodukorra artiklis 64 ette nähtud menetlust korraldavate meetmete raames pooli üles vastama kirjalikele küsimustele enne kohtuistungit.
The parties answered those questions within the periods prescribed.
Pooled vastasid neile küsimustele ettenähtud tähtajal.
The parties submitted oral argument and their answers to the oral questions put by the Court at the hearing on 7 March 2007.
Poolte kohtukõned ja vastused Esimese Astme Kohtu suulistele küsimustele kuulati ära 7. märtsi 2007. aasta kohtuistungil.
— order the defendant to pay the costs;
– mõista kohtukulud välja kostjalt;
— declare the arguments which Ireland and the VHI derive from Article 87(1) EC inadmissible;
– tunnistada vastuvõetamatuks Iirimaa ja VHI argumendid, mis käsitlevad EÜ artikli 87 lõiget 1;
— order the interveners to pay the costs.
– mõista kohtukulud välja menetlusse astujatelt.
The defendant and the supporting interveners contend that the Court should:
Kostja ja tema toetuseks menetlusse astujad paluvad Esimese Astme Kohtul:
In the rejoinder, the defendant challenges the admissibility of the action on the ground that the applicants are not individually or directly concerned by the contested decision for the purposes of the fourth paragraph of Article 230 EC.
Vasturepliigis vaidlustab kostja hagi vastuvõetavuse, kuna vaidlustatud otsus ei puuduta hagejaid isiklikult ega otseselt EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.
The defendant claims, first, that the RES applies to all PMI insurers active on the Irish market and therefore applies to objectively determined situations and produces legal effects only with respect to categories of persons envisaged in the abstract.
Sellega seoses väidab kostja esiteks, et RES-i kohaldatakse kõigile Iirimaa turul tegutsevatele ERK kindlustusandjatele ja et seega kohaldatakse seda objektiivselt määratletud olukordadele ning sellel on õiguslikud tagajärjed üksnes abstraktselt määratletud isikute kategooriatele.
As may be seen from the HIA’s report of 28 April 2004 to the Minister for Health, which was communicated to the Commission on 14 May 2004, and contrary to the assertion in the application that only the applicants and the VHI are subject to the RES, a third PMI insurer, the Electricity Supply Board’s Staff Medical Provident Fund (‘the SMPF’) is also subject to the RES.
Nagu ilmneb HIA 28. aprilli 2004. aasta aruandest tervishoiuministrile, mis edastati komisjonile 14. mail 2004, ja vastupidi hagis esitatud kinnitusele, mille kohaselt hagejad ja VHI on ainsad, kellele kohaldatakse RES-i, kohaldatakse seda ka kolmandale ERK kindlustusandjale, kelleks on Electricity Supply Board’i Staff Medical Provident Fund (edaspidi „SMPF”).
Accordingly, the applicants are not individually concerned by virtue of attributes peculiar to them or by reason of a factual situation which differentiates them from all other persons (Case C-50/00 P Unión de Pequeños Agricultores v Council [2002] ECR I-6677, paragraph 36), nor are they in a position comparable to that giving rise to the judgment of 16 May 1991 in Case C-358/89 Extramet Industrie v Council [1991] ECR I-2501.
Seetõttu ei ole hagejad isiklikud puudutatud mingi neile omase erilise tunnuse või erilise faktilise olukorra tõttu, mis neid kõikidest teistest isikutest eristab (Euroopa Kohtu 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-50/00: Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, EKL 2002, lk I-6677, punkt 36); ning samuti ei ole nad võrreldavas olukorras sellega, mis oli aluseks Euroopa Kohtu 16. mai 1991. aasta otsusele kohtuasjas C-358/89: Extramet Industrie vs. nõukogu (EKL 1991, lk I-2501).
The fact that it is possible to determine, at a given moment, the likely identity of the beneficiaries of the RES does not alter the general character of the scheme in question.
Võimalus määrata kindlaks teatud hetkel RES-ist kasu saavad võimalikud isikud ei vähenda sugugi asjaomase korra üldist ulatust.
The defendant further maintains that the adoption of the contested decision did not necessarily result in the application of the RES, which still required a recommendation from the HIA and ministerial approval of that recommendation (Case T-9/98 Mitteldeutsche Erdöl-Raffinerie v Commission [2001] ECR II-3367, paragraph 51).
Teiseks väidab kostja, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmise tagajärjel ei hakata tingimata RES-i kohaldama, kuna selleks on vaja ka HIA soovitust ja ministri heakskiitu (Esimese Astme Kohtu 22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas T-9/98: Mitteldeutsche Erdöl-Raffinerie vs. komisjon, EKL 2001, lk II-3367, punkt 51).
The defendant explained at the hearing that the applicants were not directly concerned by the contested decision since the application of the RES depended on intermediate measures to be taken by the Irish authorities and amenable to appeal before the national courts.
Sellega seoses täpsustas kostja kohtuistungil, et vaidlustatud otsus ei puudutanud hagejaid otseselt, kuna RES-i elluviimine sõltus vahemeetmetest, mida Iirimaa ametiasutused pidid võtma ja mida oli võimalik siseriiklikes kohtutes vaidlustada.
In its observations on the plea alleging failure to initiate the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) EC, the defendant further submits that the essential aim of the action is to challenge the substance of the contested decision.
EÜ artikli 88 lõike 2 järgse ametliku uurimismenetluse algatamata jätmist käsitleva väite kohta esitatud märkuste raames lisab kostja, et hagi peamine eesmärk on vaidlustatud otsusele sisuliselt vastu vaielda.
The action cannot therefore be declared admissible on the ground that the applicants are seeking to protect their procedural rights in accordance with Article 88(2) EC, as recognised in Case C-198/91 Cook v Commission [1993] ECR I-2487.
Seetõttu ei saa hagi vastuvõetavaks lugeda põhjusel, et selle eesmärk on kaitsta hagejate menetlusõigusi EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, nagu Euroopa Kohus neid tunnustas oma 19. mai 1993. aasta otsuses kohtuasjas C-198/91: Cook vs. komisjon (EKL 1993, lk I-2487).
The applicants maintain that the plea of inadmissibility raised by the defendant is contrary to Article 48(2) of the Rules of Procedure in that it was raised out of time in the rejoinder.
Hagejad väidavad, et kostja esitatud vastuvõetamatuse vastuväide on vastuolus kodukorra artikli 48 lõikega 2, kuna see esitati hilinemisega alles vasturepliigis.
Furthermore, the commencement of the RES had the inevitable consequence that payments were made by BUPA Ireland for the benefit of the VHI and the contested decision was adopted at the end of the preliminary examination procedure under Article 88(3) EC.
Nad meenutavad lisaks esiteks, et RES-i käivitamise vältimatu tagajärg on see, et BUPA Ireland teeb makseid VHI-le, ja teiseks, et vaidlustatud otsus võeti vastu EÜ artikli 88 lõike 3 alusel esialgse uurimismenetluse lõpus.
However, the applicants do not dispute the fact that the SMPF is also subject to the RES and that it may even benefit from a transfer of funds in the context of the application of the RES.
Siiski ei vaidle hagejad vastu sellele, et RES-i kohaldatakse ka SMPF-le ja et viimati nimetatule võidakse selle kohaldamise raames vahendeid üle kanda.
The applicants conclude that, in accordance with the caselaw, they are individually and directly concerned by the contested decision.
Hagejad järeldavad, et vaidlustatud otsus puudutab neid isiklikult ja otseselt vastavalt kohtupraktikale.
Furthermore, their action is also based on the plea alleging failure to initiate the formal investigation procedure under Article 88(2) EC and seeks to ensure respect for their procedural rights.
Nad lisavad, et nende hagi tugineb ka väitele, mis käsitleb EÜ artikli 88 lõike 2 järgse ametliku uurimismenetluse algatamata jätmist ja mille eesmärk on tagada nende menetlusõiguste kaitse.
2008 — CASE T-289/03 rely on the judgment in Case T-157/01 Danske Busvognmænd v Commission [2004] ECR II-917, paragraph 41), where the Court held that an applicant is entitled to plead any of the grounds of illegality set out in the second paragraph of Article 230 EC, provided that they concern the total or partial annulment of the contested decision.
Kohtu 16. märtsi 2004. aasta otsusele Danske Busvognmænd vs. komisjon (T-157/01, EKL 2004, lk II-917, punkt 41), milles Esimese Astme Kohus kinnitas seda, et hageja võib viidata ükskõik millisele EÜ artikli 230 teises lõigus mainitud õigusvastasuse põhjusele, kui ta taotleb vaidlustatud otsuse täielikku või osalist tühistamist.
B — Findings of the Court
B – Esimese Astme Kohtu hinnang
Admissibility of the plea of inadmissibility
Vastuvõetamatuse vastuväite vastuvõetavus
In response to the applicants’ argument that the plea of inadmissibility was raised out of time, by reference to Article 48(2) of the Rules of Procedure, the Court observes that in any event a plea of inadmissibility alleging that the applicant lacks locus standi is a plea of inadmissibility that is a matter of public policy, for the purposes of Article 113 of the Rules of Procedure, which the Court may examine of its own motion at any stage of the proceedings and independently of the pleas and arguments put forward by the parties (see, to that effect, Case T-141/03 Sniace v Commission [2005] ECR II-1197, paragraphs 20 to 22, and Case T-210/02 British Aggregates v Commission [2006] ECR II-2789, paragraph 57).
Vastusena hagejate argumendile, mille kohaselt vastuvõetamatuse vastuväide esitati hilinemisega vastavalt kodukorra artikli 48 lõikele 2, tuleb märkida, et igal juhul on õiguse puudumist olla kohtumenetluse pool käsitlev vastuvõetamatuse vastuväide kodukorra artikli 113 tähenduses asja läbivaatamist takistav asjaolu, mida Esimese Astme Kohus võib omal algatusel uurida menetluse igas etapis ja sõltumata poolte esitatud väidetest ja argumentidest (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas T-141/03: Sniace, EKL 2005, lk II-1197, punktid 20–22 ja 13. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T-210/02: British Aggregates vs. komisjon, EKL 2006, lk II-2789, punkt 57).
It is also claimed that the defendant raised in the rejoinder a new fact of which it was informed by Ireland only on 14 May 2004, namely that a third PMI insurer, the SMPF, was also subject to the RES payments obligation.
Lisaks märgitakse, et kostja tõi vasturepliigis välja uue fakti, millest Iirimaa teda teavitas alles 14. mail 2004 – st et RES maksete kohustus oli ka kolmandal ERK kindlustusandjal SMPF-il.
The Court must therefore examine the merits of the plea of inadmissibility raised by the defendant.
Seetõttu tuleb uurida kostja esitatud vastuvõetamatuse vastuväite põhjendatust.
(a) Whether the applicants were individually concerned
Vastuvõetamatuse vastuväite põhjendatus a) Hagejate isiklik puudutatus
The defendant does not accept, primarily, that the applicants were individually concerned, for the purposes of the fourth paragraph of Article 230 EC, by the contested decision.
Kostja vaidlustab esiteks selle, et vaidlustatud otsus puudutab hagejaid isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.
In that regard, according to a consistent body of caselaw, persons other than those to whom a decision is addressed may claim to be individually concerned only if that decision affects them by reason of certain attributes which are peculiar to them or by reason of circumstances in which they are differentiated from all other persons and by virtue of these factors distinguishes them individually just as in the case of the person addressed by such a decision (Case 25/62 Plaumann v Commission [1963] ECR 95, at 107; Cook v Commission, paragraph 66 above, paragraph 20; and Case C-298/00 P Italy v Commission [2004] ECR I-4087, paragraph 36).
Sellega seoses saavad väljakujunenud kohtupraktika kohaselt teised isikud, kes ei ole otsuse adressaadid, väita, et see puudutab neid isiklikult ainult siis, kui see mõjutab neid mingi neile omase tunnuse või neid iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis neid kõigist teistest isikutest eristab, ning seega individualiseerib neid sarnaselt otsuse adressaadiga (Euroopa Kohtu 15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann vs. komisjon, EKL 1963, lk 197, 223; eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Cook vs. komisjon, punkt 20; ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-298/00 P: Itaalia vs. komisjon, EKL 2004, lk I-4087, punkt 36).
With more specific regard to a Commission decision on State aid, it must be borne in mind that in the procedure for reviewing State aid provided for in Article 88 EC, a distinction must be drawn between the preliminary procedure for reviewing the aid established in Article 88(3) EC, which is intended merely to allow the Commission to form a prima facie opinion on the partial or complete conformity of the aid in question, and the investigation stage referred to in Article 88(2) EC.
Mis puudutab konkreetsemalt riigiabi käsitlevat komisjoni otsust, siis tuleb meenutada, et EÜ artiklis 88 sätestatud riigiabi kontrollimise korra kohaselt tuleb eristada ühelt poolt esialgset kontrolli selle artikli lõike 3 alusel, mille eesmärgiks on vaid võimaldada komisjonil esimese arvamuse kujundamist asjaomase abi ühisturuga osalise või täieliku kokkusobivuse küsimuses, ja teiselt poolt sama artikli lõikes 2 nimetatud kontrolli.
It is only in connection with the latter investigation, which is designed to enable the Commission to be fully informed of all the facts of the case, that the EC Treaty imposes an obligation on the Commission to give the parties concerned notice to submit their comments (Cook v Commission, paragraph 66 above, paragraph 22; Case C-225/91 Matra v Commission [1993] ECR I-3203, paragraph 16; Case C-367/95 P Commission v Sytraval and Brink’s France [1998] ECR I-1719, paragraph 38; and Case C-78/03 P Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum [2005] ECR I-10737, paragraphs 33 and 34).
Ainult selle kontrolli raames, mis peab komisjonil võimaldama hankida asjas täielikku teavet kõigi asjaolude kohta, näeb EÜ asutamisleping ette komisjoni kohustuse küsida asjassepuutuvatelt isikutelt selgitusi (eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Cook vs. komisjon, punkt 22, 15. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas C-225/91: Matra vs. komisjon, EKL 1993, lk I-3203, punkt 16; 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-367/95 P: komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I-1719, punkt 38; ja 13. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-78/03 P: komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, EKL 2005, lk I-10737, punktid 33 ja 34).