natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In order to ensure sufficient deterrence, the Commission, by reference to the applicants’ turnover in 2003 (EUR 3 000 million for UCB and EUR 33 400 million for BASF), multiplied BASF’s starting amount by a factor of 2 (recital 203 to the Decision).
Selleks, et tagada piisavat hoiatavat mõju, korrutas komisjon hagejate 2003. aasta käivet (3 miljardit eurot UCB-l ja 33,4 miljardit eurot BASF-il) silmas pidades BASF-i lähtesumma teguriga 2 (otsuse 203. põhjendus).
Next, the Commission increased each applicant’s starting amount, as determined after the application of the deterrence factors, by 10% for each full year of the infringement and 5% for each additional period of six months or more but less than one year.
Seejärel suurendas komisjon iga hageja lähtesummat, mis saadi pärast hoiatavate tegurite kohaldamist, 10% võrra rikkumise iga terve aasta eest ja 5% võrra iga täiendava perioodi eest, mis kestis kuus kuud või enam, kuid vähem kui aasta.
As the infringement had lasted for 5 years and 11 months (from 13 October 1992 until 30 September 1998), the Commission increased the starting amounts by 55%.
Kuna rikkumine kestis vähemalt viis aastat ja üksteist kuud (13. oktoobrist 1992 kuni 30. septembrini 1998), tõstis komisjon lähtesummat 55%.
Thus, the basic amounts of the fines were set at EUR 29.14 million for BASF and EUR 20 million for UCB (recitals 206 and 207 to the Decision).
Seega kujunes BASF-ile määratud trahvi põhisummaks 29,14 miljonit eurot ja UCB-le määratud trahvi põhisummaks 20 miljonit eurot (otsuse 206. ja 207. põhjendus).
An aggravating circumstance was found against BASF on the ground that it had committed a repeat infringement, since it had already twice been the addressee of prohibition decisions for the same type of anticompetitive conduct.
BASF-i osas võeti arvesse korduvusest tulenevat raskendavat asjaolu, kuna tema suhtes on juba kahel korral samaliigilise konkurentsivastase tegevuse eest keelav otsus tehtud.
These were Commission Decision 69/243/EC of 24 July 1969 relating to a proceeding under Article [81 EC] (IV/26.267 — Dyestuffs) and Commission Decision 94/559/EC of 27 July 1994 relating to a proceeding pursuant to Article [81 EC] (IV/31.865 — PVC) (OJ 1994 L 239, p. 14).
Tegemist on komisjoni 24. juuli 1969. aasta otsusega 69/243/EMÜ [EÜ] artikli 81 kohase menetluse kohta (IV/26.267 – Värvained) (EÜT L 195, lk 11) ja 27. juuli 1994. aasta otsusega 94/599/EÜ [EÜ] artikli 81 kohaldamise menetluses (IV/31.865 – PVC) (EÜT L 239, lk 14).
That circumstance gave rise to an increase of 50% in the basic amount of the fine imposed on BASF, bringing it to EUR 43.71 million (recitals 208 and 219 to the Decision).
Selle asjaolu tõttu suurendati BASF-ile määratud trahvi põhisummat 50%, nii et selleks kujunes 43,71 miljonit eurot (otsuse 208. ja 219. põhjendus).
The Commission rejected a series of arguments put forward by the applicants with respect to attenuating circumstances, alleging early termination of the infringement, non-implementation of the agreements, the length of the investigation, the crisis situation in the sector and disciplinary measures taken against employees involved in the infringement with a view to applying a compliance programme; it then reduced the fine imposed on UCB on the ground of effective cooperation outside the framework of the 1996 Leniency Notice.
Olles tagasi lükanud mitmed hagejate esitatud argumendid, mis põhinesid kergendavatel asjaoludel, mis seisnesid rikkumise varases lõpetamises, kokkulepete kohaldamata jätmises, uurimise pikas kestuses, sektoris valitsenud kriisiolukorras ja distsiplinaarmeetmetes, mis võeti rikkumisega seotud olnud töötajate suhtes selleks, et rakendada vastavusse viimise programmi, vähendas komisjon UCB-le määratud trahvi tõhusa koostöö tõttu, mis toimus väljaspool 1996. aasta koostööteatise raamistikku.
More specifically, it was UCB that had informed the Commission on 26 June 1999 of the existence of the infringement at European level and of nine meetings which had taken place between March 1994 and October 1998, when the Commission had information only about the global level of the cartel.
Täpsemalt oli see just UCB, kes teavitas 26. juulil 1999 komisjoni Euroopa tasandi rikkumisest, tuues välja üheksa koosolekut, mis leidsid aset 1994. aasta märtsi ja 1998. aasta oktoobri vahelisel perioodil, samas kui komisjonil oli teave üksnes ülemaailmse kartelli kohta.
The Commission therefore reduced the basic amount of the fine by 25.8%, bringing it to EUR 14.84 million (recitals 218 and 219 to the Decision).
Selle asjaolu alusel vähendati trahvi põhisummat 25,8%, nii et selleks jäi 14,84 miljonit eurot (otsuse 218. ja 219. põhjendus).
As regards the application of the 1996 Leniency Notice, the Commission states that the applicants all cooperated with it at various stages of the procedure.
1996. aasta koostööteatise kohaldamise osas täpsustab komisjon otsuse 220. põhjenduses, et kõik hagejad tegid temaga menetluse erinevates osades koostööd.
In response to a request for information of 26 May 1999, BASF (the first of the three European producers to submit evidence voluntarily) provided, on 15 June 1999, a report, section G of which referred to choline chloride.
26. mai 1999. aasta informatsiooninõudele vastates esitas BASF (esimene Euroopa kolmest tootjast, kes vabatahtlikult esitas tõendeid) 15. juunil 1999 aruande, mille peatükk G viitas koliinkloriidile.
However, as the questions put to BASF did not relate to that product, the Commission considered, at recital 221 to the Decision, that section G of the report must be characterised as a voluntary submission of evidence within the meaning of Section D of the 1996 Leniency Notice.
Kuid kuna esitatud küsimused seda toodet ei puudutanud, leidis komisjon otsuse 221. põhjenduses, et nimetatud aruande peatükki G tuleb käsitleda vabatahtliku tõendite esitamisena 1996. aasta koostööteatise D osa tähenduses.
The same applies to the documents provided by BASF on 23 June 1999, which contained documents relating to the Ludwigshafen meeting (recital 221 to the Decision).
Sama kehtib ka BASF-i poolt 23. juunil 1999 esitatud dokumentide osas, mis sisaldavad tõendeid Ludwigshafeni koosoleku kohta (otsuse 221. põhjendus).
As regards the appraisal of the value of those documents, the Commission makes clear that the evidence already supplied by Chinook and Bioproducts was in itself manifestly sufficient to constitute decisive evidence within the meaning of section B of the 1996 Leniency Notice.
Nende tõendite väärtuse hindamise osas rõhutab komisjon, et Chinooki ja Bioproductsi esitatud tõendid olid juba iseenesest ilmselgelt piisavad, et neid saaks käsitleda otsustava tõendina 1996. aasta koostööteatise B osa tähenduses.
It was the evidence provided by Bioproducts on 7 May 1999 that led the Commission to send a request for information on 22 June 1999 relating specifically to choline chloride.
Bioproductsi poolt 7. mail 1999 esitatud tõendid olidki need, mis tingisid selle, et komisjon saatis 22. juunil 1999 informatsiooninõude konkreetselt koliinkloriidi kohta.
However, section G of BASF’s report could, notwithstanding its limited value in light of the information already available, be considered evidence which materially contributed to establishing the existence of the infringement at global level for the purposes of section D of the 1996 Leniency Notice.
Samas võib BASF-i aruande peatükki G, sõltumata selle piiratud väärtusest juba olemasoleva teabe valguses, käsitleda ülemaailmset rikkumist kinnitava tõendina 1996. aasta koostööteatise D osa tähenduses.
So far as the European arrangements are concerned, the Commission emphasises that BASF merely stated that, in spite of the efforts of the European producers, no effective agreement had been reached or implemented.
Euroopa tasandi kokkulepete osas rõhutab komisjon, et BASF piirdus üksnes avaldusega, et vaatamata Euroopa tootjate pingutustele ei suudetud ühtegi tegelikku kokkulepet sõlmida või ellu viia.
A communication from BASF dated 16 July 1999 contained no evidence materially contributing to establishing the existence of the infringement and, in any event, was sent in response to the request for information of 22 June 1999.
BASF-i 16. juuli 1999. aasta teade ei sisaldanud andmeid, mis oleks rikkumist veelgi kinnitanud, ja igal juhul kujutas see endast vastust 22. juuni 1999. aasta informatsiooninõudele.
For the remainder, the Commission states that a communication from BASF dated 4 November 2002, in response to a request for information of 30 August 2002, had only limited value concerning two meetings.
Ülejäänud osas märgib komisjon, et BASF-i 4. novembri 2002. aasta teade, mis esitati vastusena 30. augusti 2002. aasta informatsiooninõudele, sisaldas väga vähese
BASF informed the Commission that it did not substantially contest the facts.
Lisaks, olles saanud vastuväiteteatise, teatas BASF komisjonile, et ta ei vaidlusta faktide sisulist õigust.
On the basis of those factors, the Commission granted BASF a reduction of 20% in the amount of the fine which would otherwise have been imposed (recitals 221 to 226 to the Decision).
Nende asjaolude alusel vähendas komisjon trahvisummat, mis BASF-ile muidu oleks määratud, 20% võrra (otsuse 221.–226. põhjendus).
As regards UCB, the Commission acknowledged that the information provided on 26 July 1999 (see paragraph 19 above) constituted a significant material contribution to the establishment of the infringement at European level, even if no document dating from the period 1995 to 1998 had been provided .
UCB osas möönis komisjon, et 26. juulil 1999 esitatud teave (vt eespool punkt 19) oli märkimisväärne sisuline panus, et tõendada Euroopa tasandi rikkumist ka ilma ühegi aastatest 1995–1998 pärineva dokumendita.
On the other hand, the Commission did not consider that a supplementary communication dated 21 September 1999 was of similar importance.
21. septembri 1999. aasta täiendavat teadet komisjon aga samavõrd oluliseks ei pidanud.
Furthermore, the denial of having participated in the cartel at global level led the Commission to refuse to grant a reduction for not substantially contesting the facts.
Peale selle keeldus komisjon ülemaailmses kartellis osalemise vaidlustamise tõttu trahvi vähendamisest faktide sisulise õigsuse mittevaidlustamise alusel.
On those grounds, the Commission granted UCB a reduction under section D of the 1996 Leniency Notice of 30% of the amount of the fine which would otherwise have been imposed on it (recitals 227 to 231 to the Decision).
Neil põhjendustel vähendas komisjon 1996. aasta koostööteatise D osa alusel trahvisummat, mis UCB-le muidu oleks määratud, 30% võrra (otsuse 227.–231. põhjendus).
Following that procedure, the fines imposed on the applicants were fixed as follows:
Menetluse lõppedes määrati hagejatele järgmised trahvid:
By applications lodged at the Registry of the Court of First Instance on 25 February (Case T-111/05 UCB v Commission) and 1March 2005 (Case T-101/05 BASF v Commission), the applicants brought the present actions.
Hagejad esitasid käesolevad hagiavaldused, mis saabusid Esimese Astme Kohtu kantseleisse 25. veebruaril 2005 (kohtuasi T-111/05: UCB vs. komisjon) ja 1. märtsil 2005 (kohtuasi T-101/05: BASF vs. komisjon).
By application lodged at the Registry on 2 March 2005 (and registered as Case T-112/05), Akzo Nobel, also an addressee of the Decision, brought an action against it .
Akzo Nobel, kes on samuti otsuse adressaat, esitas otsuse peale hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 2. märtsil 2005 (registreeritud numbri all T-112/05).
By letter of 25 July 2006 in response to a written question, BASF informed the Court that it was withdrawing the first and seventh pleas in law.
Vastates kirjalikule küsimusele, teatas BASF 25. juuli 2006. aasta kirjas Esimese Astme Kohtule, et ta loobub oma esimesest ja seitsmendast väitest.
By order of 7 September 2006, the President of the Second Chamber of the Court decided, after hearing the parties, to join Cases T-101/05 and T-111/05, and also Case T-112/05, for the purposes of the oral procedure and the judgment, in accordance with Article 50 of the Rules of Procedure of the Court of First Instance .
7. septembri 2006. aasta määrusega liitis Esimese Astme Kohtu teise koja esimees pärast poolte ärakuulamist kohtuasjad T-101/05, T-111/05 ning T-112/05 suulise menetluse ja lõpliku kohtuotsuse huvides vastavalt Esimese Astme Kohtu kodukorra artiklile 50.
Upon hearing the report of the Judge-Rapporteur, the Court decided to open the oral procedure and, in the context of the measures of organisation of procedure, put a question in writing to the parties.
Ettekandja-kohtuniku ettekande põhjal otsustas Esimese Astme Kohus avada suulise menetluse ja esitas menetlust korraldavate meetmete raames pooltele ühe kirjaliku küsimuse.
After hearing the parties’ views on the matter at the hearing, the Court decided to disjoin Case T-112/05 from Cases T-101/05 and T-111/05 for the purposes of the judgment, in accordance with Article 50 of the Rules of Procedure.
Pärast kohtuistungil poolte ärakuulamist antud küsimuses otsustas Esimese Astme Kohus kohtuasja T-112/05 kohtuasjadest T-101/05 ja T-111/05 lõpliku kohtuotsuse huvides vastavalt kodukorra artiklile 50 eraldada.
In Case T-101/05, BASF claims that the Court should:
Kohtuasjas T-101/05 palub BASF Esimese Astme Kohtul:
— annul or substantially reduce the fine imposed by the Decision;
– tühistada otsusega määratud trahv või vähendada selle summat oluliselt;
— order the Commission to pay the costs and other expenses incurred by the applicant in connection with the present case;
– mõista kohtukulud ja muud tema poolt käesoleva kohtuasjaga seonduvalt kantud kulud välja komisjonilt;
— adopt any measure which the Court might deem appropriate .
– võtta kõik meetmed, mida Esimese Astme Kohus vajalikuks peab.
In Case T-111/05, UCB claims that the Court should:
Kohtuasjas T-111/05 palub UCB Esimese Astme Kohtul:
— annul the Decision or in any event annul or substantially reduce the fine;
– tühistada otsus või vähemalt tühistada trahv või vähendada selle summat oluliselt;
— dismiss the actions;
– jätta hagid rahuldamata;
BASF puts forward five pleas challenging the Commission’s appraisal concerning, first, the deterrent effect of the fine, second, the increase in the amount of the fine for repeated infringement, third, its cooperation during the administrative procedure, fourth, the overall reduction which ought to be granted independently of the 1996 Leniency Notice and, fifth, the characterisation of the global and European arrangements as a single and continuous infringement.
BASF esitab viis väidet, vaidlustades komisjoni hinnangu, mis käsitleb esiteks määratud trahvi hoiatavat mõju, teiseks trahvisumma suurendamist korduvuse alusel, kolmandaks koostööd haldusmenetluses, neljandaks üldist vähendamist, mida oleks pidanud kohaldama sõltumata 1996. aasta koostööteatisest, ja viiendaks ülemaailmsete ja Euroopa tasandi kokkulepete käsitlemist ühe ja vältava rikkumisena.
UCB puts forward three pleas, alleging error in the characterisation of the global and European arrangements as a single and continuous infringement, misapplication of the 1996 Leniency Notice and, in the alternative, breach of that notice, even if the Court should find that the global and European arrangements constituted a single and continuous infringement.
UCB esitab omalt poolt kolm väidet, mis põhinevad ülemaailmsete ja Euroopa tasandi kokkulepete ekslikult ühe ja vältava rikkumisena käsitlemisel, 1996. aasta koostööteatise vääral kohaldamisel ja teise võimalusena selle teatise rikkumisel, ja seda isegi juhul, kui Esimese Astme Kohus leiab, et ülemaailmsed ja Euroopa tasandi kokkulepped moodustavad ühe ja vältava rikkumise.
The Court will first of all examine BASF’s first four pleas, then determine the merits of the arguments put forward in support of the joint plea concerning the single and continuous nature of the infringement and, last, examine the second and third pleas put forward by UCB .
Kõigepealt tuleb uurida BASF-i esimest nelja väidet, seejärel hinnata nende argumentide põhjendatust, mis on esitatud selle ühise väite toetuseks, mis käsitleb ühe ja vältava rikkumise küsimust, ning lõpuks analüüsida UCB teist ja kolmandat väidet.
First plea raised by BASF: infringement of Regulations No 17 and No 1/2003 and breach of the Guidelines owing to the increase in the amount of the fine by 100% for deterrence
BASF-i esimene väide, mis põhineb määruse nr 17, määruse nr 1/2003 ja suuniste rikkumisel selles, et trahvisummat suurendati hoiataval eesmärgil 100% võrra
In the application, BASF has raised three objections to the increase in the fine for deterrence.
BASF esitas hagiavalduses trahvisumma hoiataval eesmärgil suurendamisele kolm vastuväidet.
First, it claims that the increase is contrary to Council Regulation No 17 of 6 February 1962, First Regulation implementing Articles [81 EC] and [82 EC] (OJ English Special Edition 1959-62, p. 87) and Regulation No 1/2003 and to the legitimate expectations deriving from the Guidelines.
Esiteks on see suurendamine vastuolus nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määrusega nr 17, esimene määrus [EÜ] artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3), määrusega nr 1/2003 ning suunistest tulenevate õiguspäraste ootustega.
Second, it asserts that the Commission did not consider whether an increase for deterrence was necessary in light of BASF’s conduct.
Teiseks ei uurinud komisjon, kas trahvi sel alusel suurendamine oli BASF-i käitumist arvestades vajalik.
Third, it maintains that the increase is incompatible with the application of the 1996 Leniency Notice.
Kolmandaks on see suurendamine vastuolus 1996. aasta koostööteatise kohaldamisega.
At the hearing, BASF withdrew the first and third objections in the present plea.
Kohtuistungil loobus BASF käesoleva väite esimesest ja kolmandast etteheitest.
In connection with the second objection, it claims that before increasing a fine for deterrence the Commission is required to determine whether such an increase is necessary for the undertaking concerned by reference to the probability that it will commit a repeat infringement.
Teise etteheite raames väidab ta, et enne trahvi hoiataval eesmärgil suurendamist on komisjon kohustatud hindama, kas selline suurendamine on asjaomase ettevõtja suhtes vajalik, arvestades tõenäosust, et ta oma tegu kordab.
The size of a company is not a relevant factor in that assessment.
Nimetatud hinnangu andmisel ei oma äriühingu suurus mingit tähtsust.
On the other hand, other factors might indicate the future conduct of an undertaking.
Seevastu võivad ettevõtja edaspidisele käitumisele viidata muud asjaolud.
A large undertaking has less need to be deterred owing, for example, to the fact that it is exposed to class actions or on account of any consequences affecting its share value.
Suurettevõtjat on vaja vähem hoiatada seetõttu, et tema suhtes võidakse näiteks esitada ühishagisid, või seetõttu, et see võib vähendada tema börsiväärtust.
The need for deterrence cannot be assessed on the basis of the overall size of an undertaking, but must be based on its specific attitude.
Hoiatamise vajadust ei tule hinnata mitte ettevõtja kogusuuruse alusel, vaid tema konkreetse suhtumise alusel.
However, the only ground stated by the Commission for increasing the fine was BASF’s global turnover.
Ometi on komisjon nimetatud suurendamist põhjendanud vaid BASF-i ülemaailmsele käibele viidates.
Since it is the final amount of the fine that indicates whether the penalty is likely to deter the undertaking from committing future infringements, BASF contends that
Arvestades, et trahvi lõppsumma on see, mis võimaldab kindlaks teha, kas karistus pärsib ettevõtja tahet uusi rikkumisi toime panna, väidab BASF, et vajadust trahvi
Furthermore, such an increase in the amount of the fine must be explained (in the statement of objections and in the decision) by reference to the attitude of each company.
Trahvisumma sellist suurendamist tuleb selgitada (vastuväiteteatises ja otsuses) viitega iga äriühingu suhtumisele.
In addition, when the Commission adopts the decision it is required to take into account fines which the undertaking concerned has had to pay in third countries for a similar infringement of the law.
Lisaks peab komisjon arvesse võtma trahve, mida asjaomane ettevõtja on kohustatud tasuma otsuse tegemisel sarnase õigusrikkumise eest kolmandates riikides.
BASF further submits that the Commission was wrong to increase the amount of the fine on the basis of activities in other, wholly independent, markets.
BASF lisab, et komisjon eksis, kui suurendas trahvisummat tegevuse eest teistel täiesti iseseisvatel turgudel.
BASF emphasises that no additional increase for the purposes of deterrence was necessary in its case .
BASF rõhutab, et tema puhul ei ole vaja trahvisummat hoiataval eesmärgil mingil juhul täiendavalt suurendada.
In fact, following Commission Decision 2003/2/EC of 21 November 2001 relating to a proceeding pursuant to Article 81 [EC] and Article 53 of the EEA Agreement (Case COMP/ E-1/37.512 — Vitamins) (OJ 2003 L 6, p. 1), BASF took unprecedented steps to ensure that no unlawful conduct of that type would be repeated in the future, as it explained in its response to the statement of objections.
Pärast komisjoni 21. novembri 2001. aasta otsust 2003/2/EÜ EÜ artikli 81 ja EMP lepingu artikli 53 kohaldamise menetluses (juhtum COMP/E-1/37.512 – Vitamiinid) (EÜT 2003, L 6, lk 1) astus BASF seniolematuid samme, et seista hea selle eest, et samasugune ebaseaduslik tegevus edaspidi ei korduks, mida ta ka oma vastuses vastuväiteteatisele selgitas.
Its cooperation during the administrative procedure and the fines which it had to pay in nonmember countries following the Vitamins case demonstrate that there is no need for deterrence.
Tema koostöö haldusmenetluses ning trahvid, mida ta pärast Vitamiinide juhtumit pidi kolmandates riikides maksma, kinnitavad, et hoiatamiseks puudub igasugune vajadus.
However, there is nothing in the Decision to refute BASF’s arguments .
Otsus aga selliseid asjaolusid ei sisalda, mis BASF-i argumendid ümber lükkaks.
BASF submits that if the Commission maintains that deterrence constitutes a component of the gravity of the infringement, and not an element of the individual conduct of each undertaking, it does not explain why some undertakings rather than others have their fines increased for the purposes of deterrence.
BASF leiab, et kuigi komisjon väidab, et hoiatamise ühe komponendina arvestatakse rikkumise raskust ja mitte iga ettevõtja individuaalset käitumist, ei selgita ta siiski seda, miks teatavate ettevõtjate trahve suurendati hoiataval eesmärgil rohkem kui teistel.
Furthermore, given the history and the close relationship between this case and the Vitamins case, paragraph 39 above, Decision 2003/2 should not be considered relevant for the purpose of calculating BASF’s fine or evaluating the issue of deterrence, since the Commission has failed to explain why it did not deal with all the vitamin cartels in a single decision.
BASF lisab, et arvestades käesoleva asja ja eespool punktis 39 viidatud Vitamiinide juhtumi ajalugu ning omavahelist seost, ei oleks otsust 2003/2 tulnud BASF-i trahvi arvutamisel või hoiatava mõju hindamisel käsitleda asjakohasena, sest komisjon ei ole selgitanud, miks ta ei käsitlenud kõiki vitamiinikartelle ühe otsuse raames.
In response to the Commission’s argument that the presumption of innocence precludes an appraisal of future conduct, BASF submits that the relevant question is whether an undertaking which is aware of the unlawful nature of its conduct and
Vastates komisjoni argumendile, mille kohaselt takistas edaspidise rikkuva tegevuse hindamist süütuse presumptsioon, rõhutab BASF, et oluline on see, kas ettevõtja, kes oli oma tegevuse ebaseaduslikkusest teadlik ja kes võttis selle kordumise vältimiseks
It maintains that the examination of that issue bears no relation to the presumption of innocence.
Selle uurimine ei oma süütuse presumptsiooniga seost.
The Commission disputes the merits of the present plea.
Komisjon leiab, et käesolev väide ei ole põhjendatud.