natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That will not be the case if a tax regime imposes the entire responsibility for the payment of VAT on suppliers, regardless of whether or not they were involved in the fraud committed by the purchaser (see, to that effect, Teleos and Others, paragraph 58).
Nii ei saa see olla juhul, kui maksusüsteem paneb tarnijale kogu vastutuse käibemaksu tasumise eest, sõltumata tema osalemisest ostja poolt toimepandud maksudest kõrvalehoidumises (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Teleos jt, punkt 58).
As the Advocate General has pointed out in point 45 of his Opinion, it would clearly be disproportionate to hold a taxable person liable for the shortfall in tax caused by fraudulent acts of third parties over which he has no influence whatsoever.
Nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 45, oleks ilmselgelt ebaproportsionaalne pidada maksukohustuslast vastutavaks maksutulude laekumata jäämise eest, mille on põhjustanud kolmandate isikute sooritatud pettused, millele tal ei olnud mingit mõju.
On the other hand, as the Court has already held, it is not contrary to Community law to require the supplier to take every step which could reasonably be required of him to satisfy himself that the transaction which he is effecting does not result in his participation in tax evasion (see Teleos and Others, paragraph 65, and the caselaw cited there).
Nagu Euroopa Kohus on leidnud, ei ole aga ühenduse õigusega vastuolus nõue, et tarnija võtaks kõik meetmed, mida temalt võib mõistlikult nõuda, tagamaks, et tema sooritatav tehing ei too kaasa tema osalemist maksudest kõrvalehoidumises (vt eespool viidatud kohtuotsus Teleos jt, punkt 65 ja viidatud kohtupraktika).
Accordingly, the fact that the supplier acted in good faith, that he took every reasonable measure in his power and that his participation in fraud is excluded are important points in deciding whether that supplier can be obliged to account for the VAT after the event (see Teleos and Others, paragraph 66).
Seega on tõsiasjad, et tarnija tegutses heas usus, et ta võttis kõik meetmed, mida temalt võis mõistlikult oodata, ning et tema osalemine maksudest kõrvalehoidumises on välistatud, olulised otsustamaks, kas tarnijat on võimalik kohustada maksma käibemaksu tagantjärele (vt eespool viidatud kohtuotsus Teleos jt, punkt 66).
Likewise, it would be contrary to the principle of legal certainty if a Member State which has laid down the conditions for the application of the exemption of supplies of goods for export to a destination outside the Community by prescribing, among other things, a list of the documents to be presented to the competent authorities, and which has accepted, initially, the documents presented by the supplier as evidence establishing entitlement to the exemption, could subsequently require that supplier to account for the VAT on that supply, where it transpires that, because of the purchaser’s fraud, of which the supplier had and could have had no knowledge, the conditions for the exemption were in fact not met (see, to that effect, Teleos and Others, paragraph 50).
Samuti oleks õiguskindluse põhimõttega vastuolus see, kui liikmesriik, kes on kehtestanud tingimused ühendusest väljuva eksporditarne maksust vabastamiseks, määrates eeskätt kindlaks pädevatele ametiasutustele esitatavate dokumentide loetelu, ja kes kiitis esmalt heaks tarnija esitatud dokumendid kui tõendid, mis annavad õiguse maksuvabastuseks, võiks hiljem kohustada seda tarnijat maksma nimetatud tarnega seotud käibemaksu, kui selgub, et kuna omandaja on toime pannud maksudest kõrvalehoidumise, millest tarnija midagi ei teadnud ega pidanudki teadma, siis ei ole maksuvabastuse tingimused tegelikult täidetud (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Teleos jt, punkt 50).
It follows that a supplier must be able to rely on the lawfulness of the transaction that he carries out without risking the loss of his right to exemption from VAT, if, as in the case in the main proceedings, he is in no position to recognise — even by exercising due commercial care — that the conditions for the exemption were in fact not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Sellest järeldub, et tarnijal peab olema võimalik uskuda, et sõlmitav tehing on seaduslik, riskimata kaotada oma õigust käibemaksust vabastamisele, kui nagu põhikohtuasjas ei ole tal ka korraliku ettevõtja hoolsust ilmutades võimalik teada saada, et maksuvabastuse tingimused ei ole tegelikult täidetud, kuna ostja esitatud eksporditõendid olid võltsitud.
Moreover, it must be added that, contrary to what has been submitted by the German Government, the caselaw of the Court in the field of customs law — according to which an operator who cannot provide evidence that the conditions necessary for the grant of remission from export or import duties are satisfied must bear the consequences arising from that inability, despite having acted in good faith — cannot be relied on in a situation such as that in the case in the main proceedings, in order to call in question the foregoing considerations.
Ühtlasi tuleb lisada, et vastupidi Saksamaa valitsuse väitele ei saa sellises olukorras nagu põhikohtuasjas eeltoodud kaalutlusi vaidlustada, tuginedes tolli käsitlevale Euroopa Kohtu praktikale, mille kohaselt ettevõtja, kes ei suuda tõendada, et impordi- või eksporditollimaksu vähendamise tingimused on täidetud, vastutab selle tagajärgede eest, kuigi ta on heauskne.
NETTO SUPERMARKT in point 53 of his Opinion, that caselaw cannot be transposed to the specific situation of a taxable person under the common system of VAT put in place by the Sixth Directive, because of the differences in structure, object and purpose between such a system and the Community regime on the levying of customs duties.
NETTO SUPERMARKT konkreetsele olukorrale seoses kuuenda direktiiviga kehtestatud ühise käibemaksusüsteemiga, kuna see süsteem ja ühenduse tollimaksu sissenõudmise kord erinevad oma struktuurilt, ülesannetelt ja eesmärkidelt.
Having regard to all of the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Article 15(2) of the Sixth Directive must be interpreted as not precluding a Member State from granting an exemption from VAT on the supply of goods for export to a destination outside the Community where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
Eelnevatest kaalutlustest lähtudes peab esitatud küsimusele vastama, et kuuenda direktiivi artikli 15 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui liikmesriik vabastab käibemaksust kauba eksporditarne ühendusest väljapoole, kui maksuvabastuse tingimused ei ole täidetud, kuid maksukohustuslasel ei olnud võimalik sellest teada saada ka korraliku ettevõtja hoolsust ilmutades, kuna ostja esitatud eksporditõend oli võltsitud.
Article 15(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes —
Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine
Common system of value added tax: uniform basis of assessment, as amended by Council Directive 95/7/EC of 10 April 1995, must be interpreted as not precluding a Member State from granting an exemption from value added tax on the supply of goods for export to a destination outside the European Community, where the conditions for such an exemption are not met, but the taxable person was not able to recognise — even by exercising due commercial care — that they were not met, because the export proofs provided by the purchaser had been forged.
KOHTUOTSUS 21.2.2008 – KOHTUASI C-271/06 käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas, mida on muudetud nõukogu 10. aprilli 1995. aasta direktiiviga 95/7/EÜ, artikli 15 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui liikmesriik vabastab käibemaksust kauba eksporditarne Euroopa Ühendusest väljapoole, kui maksuvabastuse tingimused ei ole täidetud, kuid maksukohustuslasel ei olnud võimalik sellest teada saada ka korraliku ettevõtja hoolsust ilmutades, kuna ostja esitatud eksporditõend oli võltsitud.
Case C-296/06
Kohtuasi C-296/06
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunale amministrativo regionale del Lazio)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale amministrativo regionale del Lazio)
(Telecommunications services — Directive 97/13/EC — Articles 6, 11, 22 and 25 — Fees and charges for general authorisations and individual licences — Obligation on former holders of exclusive rights — Temporary continuation)
Telekommunikatsiooniteenused – Direktiiv 97/13/EÜ – Artiklid 6, 11, 22 ja 25 – Üldlubadele ja üksiklitsentsidele kohaldatavad maksud ja tasud – Ainuõiguse endisele omanikule pandud kohustus – Ajutine säilitamine
Judgment of the Court (Third Chamber), 21 February 2008 . . . . . . .
Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 21. veebruar 2008 . . . . . . . . . . .
Approximation of laws — Telecommunications sector — Common framework for general authorisations and individual licences — Directive 97/13 — Fees and charges for general authorisations and individual licences
Õigusaktide ühtlustamine – Telekommunikatsioonisektor – Üldlubade ja üksiklitsentside ühine raamistik – Direktiiv 97/13 – Üksiklitsentside omanikest ettevõtjatele kohaldatavad maksud ja tasud
(European Parliament and Council Directive 97/13, Arts 6, 11, 22 and 25)
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/13, artiklid 6, 11, 22 ja 25)
SUMMARY — CASE C-296/06 for that exclusive right, for one year from the final date laid down for transposition of that directive into national law, namely 31 December 1998.
1998, sellise rahalise kohustuse tasumist nagu kõnesolev tasu, mis vastab eelnevalt nõutud ainuõiguse eest makstavale summale.
Articles 6, 11, 22 and 25 of Directive 97/13 on a common framework for general authorisations and individual licences in the field of telecommunications services preclude a Member State from requiring an operator, formerly the holder of an exclusive right to provide public telecommunications services and then the holder of a general authorisation, to pay a pecuniary charge corresponding to the amount previously demanded
Direktiivi 97/13 üldlubade ja üksiklitsentside ühise raamistiku kohta telekommunikatsiooniteenuste valdkonnas artiklitega 6, 11, 22 ja 25 on vastuolus see, kui liikmesriik nõuab operaatorilt, kes on üldkasutatavate telekommunikatsiooniteenuste osutamise ainuõiguse endine valdaja ja kes on saanud üldloa, ühe aasta jooksul alates selle direktiivi siseriiklikku õigusesse ülevõtmiseks ette nähtud viimasest kuupäevast, s.o kuni 31. detsembrini
(see para. 45, operative part)
(vt punkt 45 ja resolutiivosa)
OPINION OF ADVOCATE GENERALRUIZ-JARABO COLOMER delivered on 25 October 2007 1
KOHTUJURISTI ETTEPANEKDÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER esitatud 25. oktoobril 2007 1
The present reference for a preliminary ruling, submitted by the Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Regional Administrative Court of Latium, Italy) pursuant to Article 234 EC, concerns a subject with which the Court is already very familiar, although there are elements in this case which were not present in the other cases on which the Court has ruled. 2
See eelotsuse küsimus, mille Tribunale Amministrativo Regionale del Lazio (Itaalia) esitas EÜ artikli 234 alusel, käsitleb Euroopa Kohtus juba hästi tuntud teemat, ehkki nüanssidega, mis juba lahendatud kohtuasjades puuduvad. 2
The first occasion was in Albacom and Infostrada, 4 in which the Court was required
Ühenduse kohtupraktikas on viiel korral tuvastatud, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. aprilli 1997. aasta direktiiv 97/13/EÜ
15.4 — Joined Cases C-291/01 and C-293/01 [2003] ECR I-9499.
4 – Liidetud kohtuasjad C-292/01 ja C-293/01 (EKL 2003, lk I-9499).
2 — An advocate general, required over the years to interpret Community provisions as a result of references for preliminary rulings with very diverse origins and factual backgrounds, is like a painter who has already given shape to an image on the canvas but then portrays it again using different outlines and shades because the light has changed, the surroundings have altered or his mood has shifted.
2 – Kohtujurist, kellel tuleb aastate pikku tõlgendada ühenduse õigusnormi väga erinevate esitajate ja faktiliste asjaoludega eelotsusetaotluste alusel, sarnaneb maalikunstnikuga, kes pärast kujutise lõuendile kandmist lisab sellele uusi jooni ja nüansse, sest valgus on muutunud, ümbrus on teine või tema hingeseisund on erinev.
Francisco de Goya and his ‘majas’, one dressed and the other nude, provide a good example.
Heaks näiteks on siin Francisco de Goya ja tema kaunitarid ehk hisp k majad – alasti maja ja rõivastatud maja.
Leaving aside that more obvious difference, the brushstrokes in the Clothed Maja, which is smaller in size, are rich and thick, as though there had been an urgency to apply the paint to the canvas, which is far from the academic perfection of the Nude Maja, whose execution with painstaking care and the delicacy required by the particular time is visible in the strokes used for the couch, the pillow and the sheet, undoubtedly reflecting the artist’s passion for Cayetana de Silva y Álvarez de Toledo, 13th Duchess of Alba.
Kui kõige ilmsem erinevus kõrvale jätta, siis jämedad ja tihedad pintslitõmbed rõivastatud ja väiksemal kaunitaril – nagu oleks olnud lõuendi värvimisega kiire –, ei sarnane kaugeltki akadeemilise perfektsusega alasti kaunitaril, kes on kujutatud hoolika detailitäpsusega ja hetkele omase õrnatundelisusega, mis on hoomatav diivanit, patja ja lina kujutavatest joontest, mis peegeldavad kahtlemata meistri kirge Alba XIII hertsoginna Cayetana de Silva y Álvarez de Toledo vastu.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-296/06 numbers which is far higher than the expense incurred in allocating those numbers, where the company which succeeded the former monopoly and holds a dominant position obtained the telephone numbers free of charge.
KOHTUJURIST RUIZ-JARABO ETTEPANEK – KOHTUASI C-296/06 konkurentidelt telefoninumbrite kättesaadavaks tegemise eest tasu, mis on palju suurem numbrite esialgselt kättesaadavaks tegemise maksumusest, samas kui sellel turul valitsevas seisundis olev endise monopoli õigusjärglane äriühing sai numbrid tasuta.
Also against the background of the Italian legal system and again in response to the Consiglio di Stato, the Court held in Nuova Società di Telecomunicazioni 6 that Article 11 of Directive 97/13 precludes a provision which requires the holder of an individual licence for the provision of a public telecommunications network to pay an additional fee in respect of the private use of that network.
Samuti Itaalia õiguskorra taustal ja samale Consiglio di Statole vastates sedastati 18. juuli 2006. aasta kohtuotsuses Nuova Società di Telecomunicazioni, 6 et kõnesoleva artikliga 11 ei ole lubatud õigusnorm, millega kohustatakse üksiklitsentsi alusel üldkasutatava telekommunikatsioonivõrgu pakkujat maksma täiendavat tasu selle võrgu kasutamise eest isiklikuks otstarbeks.
This reference for a preliminary ruling, in which, as in four of the previous ones, I have been called upon to formulate an Opinion, has arisen in a rather different context.
Käesolev eelotsusetaotlus, milles mul tuleb teha ettepanek nagu neljas varasemaski, on mõneti erineva asetusega, sest nüüd tuleb kontrollida, kas liikmesriigid võivad direktiivi 97/13 artikli 22 alusel lükata endiste ainukontsessionääride kohustust maksta rahalist tasu, mille vastuolu direktiivi 97/13 artikliga 11 keegi ei vaidlusta, edasi kuni 1. jaanuarini 1999.
Subsequently, in the judgment in i-21 Germany and Arcor, 7the Court informed the Bundesverwaltungsgericht (Federal Administrative Court) of Germany that the scheme of Directive 97/13 precludes a fee calculated by taking into account the general administrative costs of the regulatory body over a period of 30 years.
Õiguslik raamistik samaa Bundesverwaltungsgericht’ile (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus), et direktiivi 97/13 süsteemile ei ole vastuvõetav tasu, mida arvutatakse reguleeriva asutuse 30 aasta eeldatavate üldiste halduskulude alusel.
II — The legal framework
A. Ühenduse õigus: direktiiv 97/13
Eleven months previously, in ISIS Multimedia and Firma 02, 8the Court replied to the Bundesverwaltungsgericht that Article 11 precludes a fee applicable to new competitors for the allocation of telephone
Üksteist kuud varem teatati 20. oktoobri 2005. aasta kohtuotsusega ISIS Multimedia ja Firma 02 8kõnesolevale Saksa kohtule, et nimetatud artikliga ei ole lubatud võtta uutelt
6 — Case C-339/04 [2006] ECR I-6917.7 — Joined Cases C-392/04 and C-422/04 [2006] ECR I-8559.8 — Joined Cases C-327/03 and C-328/03 [2005] ECR I-8877.
7 – Liidetud kohtuasjad C-392/04 ja C-422/04 (EKL 2006, lk I-8559).
TELECOM ITALIA the telecommunications market and of not imposing on undertakings more restrictions or charges than necessary, thereby complying with the principle of proportionality.
TELECOM ITALIA nikatsiooniturul ja nähakse ette, et ettevõtjatele ei kehtestata muid piiranguid ega tasusid peale hädavajalike, mis on seega kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.
11 They are headed, respectively, ‘Fees and charges for general authorisation procedures’ and ‘Fees and charges for individual licences’.
11Nende pealkirjad on vastavalt „Üldlubade andmise kord ja kohaldatavad tasud” ja „Üksiklitsentside andmise kord ja kohaldatavad tasud”.
1998, 9 and Directive 97/13 proved to be one of the most effective tools in that regard.
ning direktiiv 97/13 osutus selles üheks kõige tõhusamaks vahendiks.
That directive combined the essential requirement of state control of those resources, embodied in the authorisation procedure, with the unavoidable need to liberalise the sector in order to create the conditions in which freedom of establishment and freedom to provide services would promote the entrenchment of competition.
Selles õigusnormis ühitati nende ressursside hädavajalik riigipoolne kontroll, mis väljendub lubade andmise tehnikas, möödapääsmatu vajadusega muuta sektor paindlikumaks selleks, et luua tingimused, kus asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus edendavad konkurentsi süvenemist.
With that aim in mind, the directive laid down a uniform framework, founded on the principles of proportionality, transparency and nondiscrimination, in which the absence of restrictions constitutes the general rule for the supply of telecommunications and the operation of telecommunications networks.
Selleks kavandati ühtlane raamistik, mille alused on proportsionaalsuse, läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise põhimõtted, kus telekommunikatsiooniteenuste pakkumise ja telekommunikatsioonivõrkude käitamise ühiseks põhimõtteks on piirangute kaotamine.
The Community legislature intended them to be distributed and used without hindrance or, where appropriate, in accordance with ‘general authorisations’, reducing ‘individual licences’ to the status of exceptions or additions to the universal permits. 10
Ühenduse seadusandja soovis nende takistamatut jaotamist ja kasutamist ning vajadusel vastavalt „üldlubadele”, kusjuures „üksiklitsentsid” on mõeldud erandjuhtudeks või üldlubade täienduseks. 10
Article 11 of that directive prohibits Member States from charging the holders of individual licences fees other than those which seek to cover the administrative costs incurred in the issue, management, control and enforcement of such licences (paragraph 1), without prejudice to the right, where scarce resources are to be used, to require the holders to pay non-discrimina-tory charges to ensure the optimal use of these resources (paragraph 2).
Artikkel 11 keelab liikmesriikidel nõuda üksiklitsentse omavatelt ettevõtjatelt muid tasusid peale üksiklitsentside väljaandmise, haldamise, kontrollimise ja rakendamisega seotud halduskulude (lõige 1), ilma et see piiraks juhul, kui ressursid on napid, neil kehtestada mittediskrimineerivaid tasusid, mis kajastab vajadust tagada nende ressursside optimaalne kasutamine (lõige 2).
Articles 6 and 11 of Directive 97/13 follow the same route of promoting competition in
Direktiivi 97/13 artiklites 6 ja 11 soodustatakse samamoodi konkurentsi telekommu-
In accordance with Article 25, the Member States had to comply with the directive not later than 31 December 1997.
Vastavalt artiklile 25 oleks liikmesriigid pidanud direktiivi üle võtma hiljemalt 31. detsembriks 1997.
11 — Point 5 of the Opinion in Albacom and Infostrada; point 9 of the Opinion in ISIS Multimedia and Firma 02; point 11 of the Opinion in Nuova Società di Telecomunicazioni; and points 10 and 11 of the Opinion in i-21 Germany and Arcor.
11 – Ettepaneku Albacom e Infostrada punkt 5; ettepaneku ISIS Multimedia ja Firma 02 punkt 9; ettepaneku Nuova società di telecomunicación punkt 11, ning ettepaneku i-21 Germany ja Arcor punktid 10 ja 11.
10 — Opinions in Albacom and Infostrada, points 2 to 4; Nuova Società di Telecomunicazioni, points 7 to 10; ISIS Multimedia and Firma 02, points 7 to 8; and i-21 Germany and Arcor, points 6 to 9.
10 – 12. detsembri 2002 aasta ettepanekud kohtuasjades Albacom ja Infostrada, punktid 2–4; Nuova società di telecomunicazioni, punktid 7–10; ISIS Multimedia ja Firma 02, punktid 7–8, ja 16. märtsi 2006. aasta ettepanek kohtuasjas i-21 Germany ja Arcor, punktid 6–9.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-296/06
KOHTUJURIST RUIZ-JARABO ETTEPANEK – KOHTUASI C-296/06
Directive which have not been brought into line by 1 January 1999 with the provisions of this Directive shall be inoperative.
Sellegipoolest sätestab artikkel 22 pealkirjaga „Käesoleva direktiivi jõustumiskuupäeval kehtivad load”: 12 kuupäeval olemasolevatest ja 1. jaanuari 1999. aasta seisuga käesoleva direktiivi sätetele mittevastavatest lubadest tulenevad kohustused kehtetuks.
Member States shall make all necessary efforts to bring authorisations in force at the date of entry of this Directive into line with its provisions before 1 January 1999.
Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada käesoleva direktiivi jõustumise kuupäeval kehtivate lubade vastavus direktiivi sätetele enne 1. jaanuari 1999.
Where justified, Member States may, upon request, be granted a deferment of that date by the Commission.’
Põhjendatud juhtudel võib komisjon anda liikmesriikidele, kes seda taotlevad, selleks tähtajapikendust.” [siin ja edaspidi on osundatud direktiivi tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
B — Italian legislation: the fee applicable to individual licences
B. Itaalia õiguskord: üksiklitsentsidele kohaldatavad tasud
The Codice postale e delle telecomunicazioni (Postal and Telecommunications Code) of 1973 13established that telecommunications services were reserved to the State (Article 1), while allowing them to be indirectly managed by means of concessions (Article 4).
Kui käesoleva direktiivi sätete kohaldamine muudab olemasolevate lubade tingimusi, võivad liikmesriigid laiendada nende tingimuste kehtivust, mis erinevad eri- või ainuõigusi andvatest tingimustest, mis on ühenduse õigusnormi tõttu jäänud või peavad jääma kehtetuks tingimusel, et see ei kahjusta teiste ühenduse õigusnormide, sealhulgas käesoleva direktiivi alla kuuluvate ettevõtjate õigusi. Nendel juhtudel teatavad liikmesriigid komisjonile selleks võetud meetmetest ja põhjendavad neid.
In the latter case, a concession holder was required to pay an annual fee (Article 188) proportional to the gross receipts from the service, less the amounts paid to the operator of the public network. 14
nikatsiooniseadustik) kuulutas kaugsidevahendid riigiomandiks (§ 1), kuigi lubas nende kaudset haldamist kontsessiooni teel (§ 4), kohustades kontsessionääri tasuma aastatasu (§ 188), mis on proportsionaalne tema tegevuse brutotuludega, millest on maha arvestatud üldkasutatava võrgu haldajale makstud summad. 14
Without prejudice to the provisions of paragraph 2, obligations in authorisations existing at the date of entry into force of this
Ilma et see piiraks lõikes 2 sätestatut, muutuvad käesoleva direktiivi jõustumise