natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court of First Instance held that that argument amounted to claiming that the length of time Mrs Girardot would have remained in the service of the Commission if it had recruited her was so hypothetical that it should be considered that the Commission terminated her employment immediately after its commencement, which was not credible.
Esimese Astme Kohtu hinnangul tõdeb komisjon selle väitega sisuliselt, et M.-C. Girardot võimalik teenistusaeg komisjonis juhul, kui komisjon oleks ta tööle võtnud, on niivõrd oletuslik, et tuleks lähtuda sellest, et komisjon lõpetas vastava töölepingu kohe pärast selle jõustumist, mis ei ole usutav.
In those circumstances, in paragraph 78 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that, to take account of all the possibilities of termination of employment as laid down in Article 47(2) and Articles 48 to 50 of the Conditions of employment, the period to be considered might be set ex aequo et bono at five years, including the period of notice, running from the date of effective appointment of the candidates accepted by
Neil tingimustel nentis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 78, et teenistustingimuste artikli 47 lõikes 2 ja artiklites 48–50 sätestatud kõikide töösuhte lõpetamise võimaluste arvessevõtmiseks võib arvestatavaks ajavahemikuks määrata ex aequo et bono viis aastat, sh etteteatamistähtaeg, alates komisjoni valitud kandidaatide ametisse nimetamise kuupäevast vabade ametikohtade täitmise menetluse tulemusel, millest
2008 — CASE C-348/06 P the Commission on conclusion of the procedure for the filling of vacant posts from which Mrs Girardot was unlawfully excluded.
M.-C. Girardot õigusvastaselt kõrvale jäeti.
On the other hand, in paragraph 80 of the judgment under appeal, the Court of First Instance dismissed Mrs Girardot’s arguments relating to the probability of becoming a permanent official on the ground that that factor was not a matter of certainty.
Lisaks lükkas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 80 tagasi M.-C. Girardot’ väited ametnikuks saamise tõenäosuse kohta, põhjusel et see asjaolu oli ebakindel.
The Court of First Instance then determined, in paragraphs 83 to 95 of the judgment under appeal, the extent of the loss of earnings over that period.
Järgmisena määras Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 83–95 kindlaks selle ajavahemiku kohta saamata jäänud töötasu.
For that purpose, in paragraph 86 of that judgment, the Court of First Instance decided ex aequo et bono, in the absence of evidence produced by Mrs Girardot to enable the Court to determine the remuneration which would have been paid to her if her applications had been successful, and how that remuneration would have progressed, that Mrs Girardot would have received net monthly remuneration equivalent, on average, to the last remuneration paid to her by the Commission, which corresponded to a post in a grade A 5, step 4.
Esimese Astme Kohus sedastas selle kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 86 ex aequo et bono, et kuna M.-C. Girardot ei esitanud tõendeid, mis võimaldanuksid kindlaks määrata talle makstava töötasu summa tema kandidatuuri heakskiitmise korral ning selle võimaliku muutuse, arvestab kohus, et M.-C. Girardot’ oleks saanud netotöötasu, mis vastab keskmiselt talle komisjoni poolt viimati makstud töötasule, mis vastas palgaastme A 5 ametikoha neljandale järgule.
In paragraph 85 of that judgment, the Court of First Instance rejected Mrs Girardot’s argument that she would have been selected for a post in a grade A 4.
Sellega seoses lükkas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 85 tagasi M.-C. Girardot’ väite, et tema kandidatuur oleks heaks kiidetud palgaastme A 4 ametikoha jaoks.
As regards, secondly, the assessment of the opportunity lost, the Court of First Instance, after making the finding, in paragraphs 96 and 97 of the judgment under appeal, that the applications submitted by Mrs Girardot satisfied the requisite conditions to be considered, examined, in paragraphs 98 to 122 of that judgment, whether the chance of which she had been deprived could be regarded as a certainty, in the sense that Mrs Girardot would have had, if not every chance of obtaining one of the posts in question, at least a strong chance of obtaining one.
Teiseks, mis puudutab kaotatud võimalust, siis olles vaidlustatud kohtuotsuse punktides 96 ja 97 konstateerinud, et M.-C. Girardot’ esitatud kandidatuurid täitsid nende arvestamiseks nõutud tingimused, uuris Esimese Astme Kohus sama kohtuotsuse punktides 98–122, kas M.-C. Girardot’ kaotatud võimalust võis pidada kindlaks selles mõttes, et tal oleks olnud kui mitte kõik võimalused, siis vähemalt arvestatav võimalus saada üks kõnesolevatest ametikohtadest.
Having established, in paragraphs 102 to 107 of that judgment, that Mrs Girardot was the only candidate for each of the posts at that stage of the procedure, that she could claim significant prior experience within the Commission, that her services were held in esteem and that her qualifications and the specification of the posts were sufficiently matched, the Court of First Instance ruled as follows in paragraphs 115 to 117 of that judgment:
Tõdenud selle kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 102–107, et M.-C. Girardot oli selles menetlusetapis ainus kandidaat kõigile kõnesolevatele ametikohtadele, et tal oli märkimisväärne varasem töökogemus komisjonis, et tema teened olid hinnatud ning et tema kvalifikatsioon ja kõnealuste ametikohtade kirjeldused olid piisaval määral vastavuses, otsustas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 115–117 järgmist:
Having regard to the foregoing facts, it cannot be held that, on conclusion of the first stage of the procedure for the filling of vacant posts laid down
Eelnimetatud faktilisi asjaolusid silmas pidades ei ole võimalik leida, et personalieeskirjade artikli 29 lõikes 1 ette nähtud vabade töökohtade täitmise
COMMISSION v GIRARDOT by Article 29(1) of the Staff Regulations, the Commission, which might have preferred to have a wider choice …, would certainly have accepted one of Mrs Girardot’s applications and, consequently, that she had every chance of being awarded a temporary staff contract within the meaning of Article 2(d) of the Conditions of employment and of obtaining the financial advantages attaching to its performance.
KOMISJON VS. GIRARDOT menetluse esimese etapi tulemusel oleks komisjon, kes võis eelistada valikut enda jaoks laiendada […], kindlasti heaks kiitnud ühe M.-C. Girardot’ kandidatuuridest ja et viimasel oleks järelikult olnud kõik võimalused sõlmida ajutise töötaja leping teenistustingimuste artikli 2 punkti d tähenduses ja saada sellekohast rahalist kasu.
It may none the less be considered that Mrs Girardot had a strong chance in that regard, of which she was deprived because of the rejection of her applications by the Commission, which, on the evidence, did not examine them.
Siiski tuleb leida, et M.-C. Girardot’l oli vähemasti arvestatav võimalus, mille ta kandidatuuri kõrvalejätmise tõttu kaotas, ilma et selle läbivaatamine komisjoni poolt oleks tõendatud.
During the stage of the procedure for the filling of vacant posts laid down by Article 29(1)(b) of the Staff Regulations, another candidate, also a temporary staff member, expressed to the Commission his interest in each of the eight posts in which Mrs Girardot had also expressed her interest … .
Personalieeskirjade artikli 29 lõike 1 punktis b ette nähtud vabade ametikohtade täitmise menetluse etapis ilmutas teine kandidaat, kes oli samuti ajutine töötaja, komisjonile oma huvi kõigi kaheksa töökoha vastu, mille vastu oli oma huvi ilmutanud ka M.-C. Girardot […].
The Commission could accept one or other of those candidates.
Komisjonil oli võimalus kiita heaks üks kahest nimetatud kandidaadist.
However, the Commission was also at liberty not to accept any of the competing applications, after having examined them, and to proceed to the stage of the procedure laid down by Article 29(1)(c) of the Staff Regulations … .
Samuti oli tal lubatud pärast kandituuride läbivaatamist mitte kumbagi esitatud kanditatuuridest heaks kiita ning minna edasi personalieeskirjade artikli 29 lõike 1 punktis c sätestatud menetlusega […].
The Commission might finally, while respecting the principles stated in the case-law, not pursue that procedure … .
Viimaks võis komisjon kohtupraktikas sedastatud põhimõtetest kinni pidades kõnesoleva menetluse lõpetada […].
Those factors are such as to reduce the chance which Mrs Girardot had that her application to occupy one of the posts in question would be successful.
Nimetatud asjaolud vähendavad M.-C. Girardot võimalust tema kandidatuuri heakskiitmiseks mõne asjaomase ametikoha jaoks.
However, if Mrs Girardot had been entitled to take part in a fresh procedure for the filling of vacant posts, held after annulment of the decisions rejecting her applications …, she might profitably have expressed her interest in other posts of the same kind and, having regard to, inter alia, the factors stated in paragraphs 103 to 106 above, might have been successful in one of them, a point which the Commission does not dispute.
Siiski, kui M.-C. Girardot’l oleks olnud õigus pärast tema kandidatuuri kõrvalejätmise otsuste tühistamist osaleda uues vabade töökohtade täitmise menetluses […], oleks ta võinud arvessevõetavalt ilmutada huvi sarnaste ametikohtade vastu ja arvestades kohtuotsuse punktides 103–106 välja toodud asjaolusid, võimalikult ka valituks osutuda, mida komisjon ei vaidlusta.
That factor is such as to increase the chance which Mrs Girardot had that she would succeed in her application to obtain, as a temporary staff member within the meaning of Article 2(d) of the Conditions of employment, a permanent post paid from research and investment appropriations, corresponding to Category A, requiring scientific qualifications and vacant within the Joint Research Centre in the Commission’s “Research” DG or in its “Information Society” DG.’
See asjaolu suurendab võimalust, et oleks kiidetud heaks M.-C. Girardot kui teenistustingimuste artikli 2 punkti d tähenduses ajutise töötaja kandidatuur A-kategooria alalisele ametikohale, mida tasustatakse teadusuuringute ja investeeringute eelarvest, mis nõuab teadusalaseid pädevusi ning mis täidetakse kas Teadusuuringute Ühiskeskuses, komisjoni teadusuuringute peadirektoraadis või infoühiskonna peadirektoraadis.”
In those circumstances, the Court of First Instance concluded, in paragraphs 118 and 119 of the judgment under appeal, that Mrs Girardot had a strong chance that her application would be successful and, consequently, the Court applied ex aequo et bono a multiplying factor of 0.5 to the loss of earnings she suffered.
Neil kaalutlustel sedastas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 118 ja 119, et M.-C. Girardot’l oli kindlasti arvestatav võimalus osutuda valituks ühele ametikohtadest ning sellest tulenevalt kohaldas saamata jäänud töötasu summale ex aequo et bono kordajat 0,5.
In paragraph 120 of that judgment, the Court of First Instance declined to raise that factor to 0.996 in accordance with the method proposed by Mrs Girardot, since under that method the extent of the chance lost depended solely on the number of applications lodged by her while disregarding the other factors set out earlier in that judgment.
Sama kohtuotsuse punktis 120 keeldus Esimese Astme Kohus tõstmast seda kordajat 0,996-ni vastavalt M.-C. Girardot’ väljapakutud meetodile, kuna see meetod seadis kaotatud võimaluse ulatuse sõltuvusse ainult huvitatud isiku esitatud kanditatuuride arvust, jättes kõrvale samas otsuses eelnevalt välja toodud näitajad.
As regards, secondly, the other losses claimed by Mrs Girardot, the Court of First Instance rejected them as irrelevant in paragraphs 123 to 125 of the judgment under appeal, on the ground that the objective of the fair financial compensation, having regard to Mrs Girardot’s applications for annulment, was to give effect to the interim judgment and adequately protect her rights by providing ex aequo et bono compensation for the impossibility of restoring the position prior to the unlawful act and was not, in the absence of a prior claim for damages, to make reparation for any other harm which that unlawful act might additionally have caused her.
Mis puudutab teiseks M.-C. Girardot’le väidetavalt tekitatud muud kahju, jättis Esimese Astme Kohus vastavad nõuded vaidlustatud kohtuotsuse punktides 123–125 asjassepuutumatuse tõttu rahuldamata, kuna arvestades M.-C. Girardot’ esitatud tühistamisnõudeid, määrati õiglane rahaline hüvitis esialgse kohtuotsuse täitmiseks ja M.-C. Girardot’ õiguste nõuetekohaseks kaitsmiseks, korvates sellega ex aequo et bono võimatuse taastada õigusrikkumisele eelnev olukord, ning mitte selleks, et eelneva kahjuhüvitusnõude puudumisel hüvitada isikule selle õigusrikkumisega tekitatud mis tahes muu täiendav kahju.
In any event, the Court of First Instance considered, in paragraphs 125 to 138 of that judgment, that none of the other losses could be taken into consideration when setting the amount of the fair financial compensation.
Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 125–138, et igal juhul ei saa õiglase rahalise hüvitise summa kindlaksmääramisel arvesse võtta ühtegi muud väidetavat kahju.
In particular, as regards the nonmaterial harm resulting from the deterioration of Mrs Girardot’s mental health and her depression and the physical harm caused by the unlawful rejection of her applications, the Court of First Instance considered, in paragraphs 133 and 137 of that judgment, that Mrs Girardot had not produced any evidence of their existence, such as a medical certificate or appropriate expert report.
Mis puudutab M.-C. Girardot’ vaimse tervise muutuse ja depressiivse seisundiga kaasnevat mittevaralist kahju ning tema kandidatuuride õigusvastase tagasilükkamisega põhjustatud füüsilist kahju, siis tõdes Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 133 ja 137, et M.-C. Girardot ei esitanud sellise kahju kohta ühtegi tõendit, milleks oleks võinud olla sobiv arstitõend või eksperthinnang.
By its appeal, the Commission claims that the Court should:
Komisjon palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
— annul the judgment under appeal;
– tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
— order the Commission to pay Mrs Girardot a sum of EUR 23 917.40;
– mõista komisjonilt M.-C. Girardot kasuks välja 23 917,4 eurot;
— order that each of the parties should bear its own costs in relation to the present proceedings and to the proceedings before the Court of First Instance.
– otsustada, et nii käesoleva menetluse kui ka Esimese Astme Kohtu menetlusega seonduvad kohtukulud jäävad poolte endi kanda.
Mrs Girardot contends that the Court should:
M.-C. Girardot palub Euroopa Kohtul:
— declare the appeal brought by the Commission to be inadmissible and, in any event, unfounded;
– tunnistada komisjoni apellatsioonkaebus vastuvõetamatuks ja igal juhul põhjendamatuks;
— declare her cross-appeal to be admissible, to annul the judgment under appeal and to uphold her claims for annulment and damages submitted at first instance;
– tunnistada tema enda vastuapellatsioonkaebus vastuvõetavaks ja rahuldada esimeses astmes esitatud tühistamis- ja hüvitamisnõuded;
The main appeal
Apellatsioon
The Commission submits a single ground of appeal, alleging that the method used by the Court of First Instance to calculate the loss of opportunity is an infringement of Article 236 EC and of the conditions governing the liability of the Commission.
Komisjon esitab üheainsa väite, mille kohaselt meetod, mida Esimese Astme Kohus võimaluse kaotamise arvutamisel kasutas, rikub EÜ artiklit 236 ja komisjoni vastutuse tekkimise eeldusi.
The Commission explains, first, that, given the conflicting caselaw of the Court of First Instance on the matter, the objective of its appeal is to obtain, in the interests of legal certainty, a ruling from the Court of Justice on the manner of calculating the loss of an opportunity to be recruited by the Commission when it has made an unlawful decision depriving the person concerned of the expectation that his application will be examined.
Komisjon selgitab selle kohta esmalt, et arvestades Esimese Astme Kohtu praktika lahknevusi selles küsimuses, palub ta oma apellatsioonis õiguskindluse huvides Euroopa Kohtul määratleda meetod, mille abil arvutada välja komisjonis töölesaamise võimaluse kaotamine juhul, kui komisjon langetab õigusvastase otsuse, mille tõttu huvitatud isiku kandidatuur jääb läbi vaatamata.
The Commission adds that the objective of its appeal is thus that the Court of Justice identify a consistent legal argument and a method for the purpose of calculating such loss of opportunity which would be applicable in all situations.
Komisjon lisab, et selle apellatsiooni eesmärk on, et Euroopa Kohus kinnitaks sellise võimaluse kaotamise arvutamiseks ühtse õigusliku arutluskäigu ja ühtse arvutusmeetodi, mida saab kohaldada kõigil juhtudel.
According to the Commission, paragraph 58 of the judgment under appeal is on that point vitiated by errors of law.
Komisjoni väitel põhineb vaidlustatud kohtuotsuse punkt 58 selles osas õigusnormi rikkumisel.
The only damage suffered by Mrs Girardot which is actual and certain is that resulting from the failure to examine her application and not that resulting from a hypothetical loss of earnings for a period which is no less hypothetical.
M.-C. Girardot’le tekitatud ainus tegelik ja kindel kahju tuleneb sellest, et komisjon ei kaalunud tema kandidatuure, aga mitte sellest, et tal jäi oletatavalt saamata töötasu sama oletuslikult kindlaks määratud perioodi eest.
Although, in paragraphs 99 and 116 of that judgment, the Court of First Instance recognises, first, that the Commission was under no obligation to complete the recruitment procedure and, secondly, that it is not the function of the Court to carry out in the place of the Commission a consideration of the comparative merits of candidates, the Court did in fact undertake such a consideration in paragraphs 62 to 95 of that judgment.
Vaatamata sellele, et Esimese Astme Kohus tunnustab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 99 ja 116 esiteks, et komisjonil puudus kohustus töölevõtmise menetlus lõpuni viia ja teiseks, et Esimese Astme Kohtu pädevuses ei ole viia läbi kandidaatide teenete võrdlevat hindamist, teostab ta tegelikkuses siiski sellise hindamise sama kohtuotsuse punktides 62–95.
The Court of First Instance therefore did not assess the actual and certain damage linked to the loss of opportunity, but determined the hypothetical damage linked to loss of earnings, which presupposes an entitlement to be recruited.
Esimese Astme Kohus ei arvuta seega välja töölesaamise võimaluse kaotamisega seonduvat tegelikku ja kindlat kahju, vaid tuvastab saamata jäänud töötasuga seonduva oletusliku kahju, mille tekkimine eeldab õigust töölevõtmisele.
The Court of First Instance thereby misinterpreted the concept of loss of opportunity as loss of the certainty of obtaining a post, and in so doing failed to recognise the margin of discretion and freedom to choose which the Community institutions must have in the area of recruitment.
Komisjoni väitel moonutab Esimese Astme Kohus niimoodi töölesaamise võimaluse kaotamise mõistet, asendades selle töölesaamise tagatuse kaotamise mõistega ning eitades seeläbi ühenduse institutsioonidele töölevõtmise menetluses kuuluvat kaalutlusruumi ja valikuõigust.
The Commission stressed moreover, at the hearing, that there is no direct causal link between the wrongful act committed by the Commission, namely its failure
Selle kohta rõhutas komisjon kohtuistungil täiendavalt, et puudub otsene põhjuslik seos komisjoni eksimuse ehk M.-C. Girardot’ kandidatuuride arvesse võtmata jätmise
COMMISSION v GIRARDOT to take Mrs Girardot’s applications into consideration, and the damage ultimately determined by the Court of First Instance in the judgment under appeal.
KOMISJON VS. GIRARDOT ning Esimese Astme Kohtu poolt lõpuks vaidlustatud kohtuotsuses väljamõistetud kahju vahel.
However, according to the caselaw (Joined Cases 64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 and 45/79 Dumortier and Others [1979] ECR 3091, paragraph 21), the damage must be a direct consequence of the conduct alleged to be unlawful.
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale peab kahju tulenema otse etteheidetavast tegevusest (vt eelkõige 4. oktoobri 1979. aasta otsus liidetud kohtuasjades 64/76, 113/76, 167/78, 239/78, 27/79, 28/79 ja 45/79: Dumortier jt vs. nõukogu, EKL 1979, lk 3091, punkt 21).
The Commission considers that the error of law is further demonstrated by the fact that, to calculate the loss of earnings, the Court of First Instance took into consideration the earnings received in the interim by the person concerned.
Komisjon leiab, et sellist õigusnormi rikkumist kinnitab esiteks asjaolu, et Esimese Astme Kohus võtab saamata jäänud töötasu arvutamisel arvesse töötasu, mida huvitatud isik sai vahepealsel ajal.
In the event that the post she held during the period in question had been better paid than that which she could have held at the Commission, she would have suffered no loss of earnings while she would still have suffered a loss of opportunity.
Kui huvitatud isik oleks sel ajavahemikul töötanud tasuvamal kohal kui ametikoht, mille ta oleks võinud samal perioodil saada komisjonis, ei oleks ta hoolimata võimaluse kaotamisest kaotanud töötasus.
Since that method depends on circumstances which are a matter of chance, it is likely to lead to discrimination between candidates in the same recruitment exercise.
Arvestades Esimese Astme Kohtu arvutusmeetodi sõltuvust juhuslikest asjaoludest, võib see seega põhjustada diskrimineerimist ühes ja samas töölevõtmise menetluses osalenud kandidaatide vahel.
According to the Commission, the error in the reasoning of the Court of First Instance is magnified by the second point made in paragraph 58 of the judgment under appeal, namely that the difference in earnings may, ‘where appropriate’, be adjusted in amount by a percentage representing the chance which the person concerned had of being recruited.
Komisjoni väitel võimendab Esimese Astme Kohtu arutluskäigu ekslikkust vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58 esitatud teine seisukoht, mille kohaselt võib töötasu erinevust „vajaduse korral” hinnata huvitatud isiku töölesaamise võimaluse teostumise protsendina.
That point shows again that the objective of the Court of First Instance was to quantify the damage caused by a hypothetical loss of earnings and not that caused by loss of the chance of being recruited, since the calculation of that loss of earnings may be assessed only by reference to the hypothetical chance of obtaining the post in question.
Selline tõdemus tõendab komisjoni arvates uuesti, et Esimese Astme Kohus püüab määrata kindlaks oletatavast saamata jäänud töötasust tulenevat kahjusummat, mitte seda kahju, mis tekkis töölesaamise võimaluse kaotamise tõttu, kuna saamata jäänud töötasu hinnatakse vaid võimalusena oletusliku töölesaamise võimaluse suhtes.
Moreover, for this purpose the Court of First Instance indulged in indiscriminate speculation when quantifying the degree of probability that Mrs Girardot would be recruited, although she had no right to be recruited.
Lisaks tugines Esimese Astme Kohus komisjoni arvates M.-C. Girardot’ töölesaamise tõenäosuse kvantifitseerimisel juhusest sõltuvatele oletustele, kuna viimasel puudus õigus töölevõtmisele.
Consequently, the Commission considers that in the judgment under appeal takes the opposite approach to the calculation of the loss of an opportunity to be recruited to that which is correct in law, since there was first a calculation of the loss of earn-
Seetõttu leiab komisjon, et vaidlustatud kohtuotsuses on töölesaamise võimaluse kaotamine arvutatud vastupidi sellele, mis oleks antud juhul õiguspärane, kuna enne töölesaamise tõenäosusega seotud kordaja kohaldamist tegelikule töötasule arvutas
2008 — CASE C-348/06 P ings hypothetically suffered by Mrs Girardot, and then an adjustment to the amount obtained by means of a weighting linked to the probability of her being recruited.
Esimese Astme Kohus välja M.-C. Girardot’ oletuslikult saamata jäänud töötasu.