natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Four mammals occur only here within the EU: the flying squirrel Pteromys volans, the wild forest reindeer Rangifer tarandus fennicus, the freshwater Saimaa ringed seal Phoca hispida saimensis and the Baltic ringed seal Phoca hispida bottnica.
See on ainus piirkond ELis, kus elavad järgmised neli imetajaliiki: lendorav (Pteromys volans), mets-põhjapõder (Rangifer tarandus fennicus), mageveeline saima viiger (Phoca hispida saimensis) ja läänemere viiger (Phoca hispida bottnica).
Lynx, beaver and brown bear are also typical.
Ilves, kobras ja pruunkaru on samuti iseloomulikud.
The islands, skerries and islets in the Baltic Sea also have important colonies of seabirds.
Läänemere saartel, skääridel ja laidudel leidub samuti olulisi merelindude kolooniaid.
It is estimated that some nine million seabirds overwinter in the Baltic every year.
Hinnanguliselt talvitub Läänemerel igal aastal ligi üheksa miljonit merelindu.
Its importance as a wintering ground is underlined by the fact that, during mild winters, over 90% of Western Palearctic long-tailed ducks Clangula hyemalis and velvet scoters Melanitta fusca and half of the divers, mergansers and mute swans are to be found here.
Läänemere tähtsust talvituspaigana rõhutab asjaolu, et pehmetel talvedel jääb siia üle 90% Lääne-Palearktise aulidest (Clangula hyemalis) ja tõmmuvaerastest (Melanitta fusca) ning pool kauridest, kosklatest ja kühmnokkluikedest.
Characteristic invertebrate species include the hermit beetle Osmoderma eremita, a priority species associated with ancient deciduous trees and wooded pastures, and the freshwater pearl mussel Margaritifera margaritifera, once common in unregulated stretches of the Fennoscandian rivers.
Selgrootute liikidest on tunnuslikud eremiitpõrnikas (Osmoderma eremita), põliste lehtpuude ja puiskarjamaadega seotud esmatähtis liik, ning harilik ebapärlikarp (Margaritifera margaritifera), kunagi tavaline liik Fennoskandia jõgede reguleerimata lõikudel.
Other characteristic bird species of the Boreal Region are associated more with the forests.
Kuigi piirkond on soontaimede poolest suhteliselt vaene, leidub siin mõningaid tähelepanuväärseid endeeme, nagu konnarohi Alisma wahlenbergii, väike veetaim, mida kasvab peamiselt maakerkerannikuil.
These include owls and woodpeckers, as well as large game birds such as the capercaillie Tetrao urogallus and willow grouse Lagopus lagopus.
Suurematel Läänemere saartel, nagu Ölandil ja Gotlandil Rootsis ning Hiiumaal ja Saaremaal Eestis, leidub tänu lubjarikastele muldadele samuti hulgaliselt haruldasi endeeme, näiteks pujuliik Artemisia oelandica.
Black stork Ciconia nigra and rare raptors such as the lesser spotted eagle Aquila pomarina have important populations in
Teised piirkonnale omased liigid on haldjaking (Calypso bulbosa), kõrreline Arctophila fulva ja tulikaliik Ranunculus lapponicus.
Although relatively poor in vascular plants there are some notable endemics, such as Alisma wahlenbergii, a small water plant found primarily on emerging land upheaval coasts.
Teised boreaalsele piirkonnale iseloomulikud liigid on rohkem seotud metsadega. Nende hulgas on kakud ja rähnid, samuti suured jahilinnud, nagu metsis (Tetrao urogallus) ja rabapüü (Lagopus lagopus).
The larger Baltic islands of Öland and Gotland in Sweden and Hiiumaa and Saaremaa in Estonia are also particularly rich in rare endemics such as the Öland wormwood Artemisia oelandica thanks to their calcareous soils.
Kolmes Balti riigis on must-toonekure (Ciconia nigra) ja haruldaste röövlindude, näiteks väike-konnakotka (Aquila pomarina) olulised asurkonnad.
Other typical species of the region include the calypso orchid Calypso bulbosa, pendant grass Arctophila fulva and Lapland buttercup Ranunculus lapponicus.
Kaugemal põhjas ilmuvad Siberi liigid, nagu laanenäär (Perisoreus infaustus) ja taigatihane (Parus cinctus).
Over half of the European bird species breed in the Boreal Region, including many of those listed in Annex I of the Birds Directive.
Boreaalses piirkonnas pesitseb rohkem kui pool Euroopa linnuliikidest, sealhulgas palju linnudirektiivi I lisas loetletud liike.
More easterly species from Russia and beyond are found here and nowhere else in the EU.
Üksnes selles ELi osas leidub idapoolsema levikuga, Venemaalt ja kaugemaltki pärit liike.
The ringed seal is the smallest and commonest of the northern seal species.
Viiger on põhjapoolsetest hülgeliikidest kõige väiksem ja tavalisem.
During the last Ice Age, populations around the Baltic Sea and in the lake systems of Finland and Russia were cut o from the sea and had to adapt to new aquatic conditions.
Viimasel jääajal olid Läänemere alade ning Soome ja Venemaa järvesüsteemide populatsioonid merest ära lõigatud ja pidid kohanema uute veetingimustega.
They eventually evolved into three distinct subspecies: the Saimaa ringed seal P. h. saimensis, the Baltic ringed seal P. h. botnica and the Ladoga ringed seal P. h. ladogensis.
Lõpuks kujunes välja kolm alamliiki: saima viiger (P. h. saimensis), läänemere viiger (P. h. botnica) ja laadoga viiger (P. h. ladogensis).
All three are unfortunately now threatened through a combination of habitat loss, increased recreational pressure and fluctuating water levels in the lakes, combined with entanglement in fishing nets and the accumulation of pollutants in their bodies.
Kahjuks on kõik kolm nüüdseks ohustatud elupaikade hävimise, puhkemajanduse kasvava surve ja järvede veetaseme kõikumise koosmõjul, millele lisandub takerdumine kalavõrkudesse ja saasteainete akumuleerumine organismis.
A major conservation programme was launched to conserve the Saimaa ringed seal in the lake systems of the Saimaa Region in Southern Finland.
Saima viigri kaitsmiseks Lõuna-Soomes Saimaa järvistus on käivitatud suur kaitseprogramm.
Since the start of the work, seal numbers have increased to 200 but remain highly threatened due to the low population size.
Töö alustamisest alates on hüljeste arvukus tõusnud 200-ni, kuid populatsiooni väiksuse tõttu on nad endiselt väga ohustatud.
Hunted to extinction in Finland over a hundred years ago, the wild forest reindeer has begun to return naturally to central eastern Finland from Russian Karelia.
Mets-põhjapõder, kes Soomes küttimise tagajärjel üle saja aasta tagasi välja suri, on hakanud Vene Karjalast looduslikult Ida-Soome tagasi tulema.
Its population in Finland is currently estimated to be about 2,500 animals (including reintroduced populations in the Suomenseikä area).
Soomes hinnatakse tema asurkonna suuruseks umbes 2500 looma (sealhulgas Suomenselkä piirkonda taasasustatud loomad).
This species is well adapted to forests.
Liik on hästi kohastunud eluks metsades.
It has a slimmer build and longer legs than the semi-domesticated reindeer which are descended from the mountain reindeer Rangifer tarandus tarandus.
Ta on saledama kehaehituse ja pikemate jalgadega kui poolkodustatud põhjapõder, kes pärineb tundra-põhjapõdrast (Rangifer tarandus tarandus).
Its antlers are also narrower enabling it to move fast through the forest.
Ka sarved on tal kitsamad, nii et loom saab metsas kiiresti edasi liikuda.
To prevent cross breeding, the Finnish government has built an 85 km-long fence along the southern border of the reindeer herding area.
Kahe liigi ristumise vältimiseks on Soome valitsus lasknud ehitada põhjapõdrakarjamaade lõunapiirile 85 km pikkuse tara.
Significant tracts of forests are also now protected for the species under Natura 2000.
Olulisi metsaalasid on liigi jaoks kaitse alla võetud ka Natura 2000 raames.
The common eider is a typical species of the Baltic.
Hahk on tüüpiline Läänemere liik.
It is most commonly found around the 95,000 islands and skerries that make up the archipelagos o the coast of Finland and Sweden.
Kõige tavalisem on ta Soome ja Rootsi 95 000 saare ja skääriga rannikusaarestikus.
Although it is not a narrow food specialist, blue mussels constitute an important part of the diet, which is in abundance in these shallow waters.
Kuigi hahk ei ole toidu suhtes kitsalt spetsialiseerunud, on söödaval rannakarbil tähtis koht tema toidulaual, mida neis madalates vetes on külluslikult.
It is estimated there are as many as 300,000 breeding pairs in the Baltic today, representing a substantial part of the world population.
Hinnanguliselt on Läänemerel tänapäeval koguni 300 000 pesitsevat hahapaari, kes moodustavad kaaluka osa ülemaailmsest asurkonnast.
In recent years numbers have been on the increase but this has not always been the case.
Viimastel aastatel on arvukus tõusnud, kuid nii ei ole see olnud alati.
Eider ducks were once hunted extensively.
Hahkasid kütiti kunagi intensiivselt.
Their down feathers were also collected from the nests to make warm garments and duvets, hence, the origin of the word ‘eiderdown’ to signify a type of warm duvet.
Lisaks koguti pesadest udusulgi, et valmistada sooje rõivaid ja tekke, millest on näiteks inglise keelde tulnud sõna„eiderdown”, mis märgib teatavat tüüpi sooja tekki.
The capercaillie is the largest species of grouse in the world and is a characteristic bird of the coniferous forests of the Boreal Region.
Metsis on metsislaste sugukonna suurim liik ning boreaalse piirkonna okasmetsadele iseloomulik lind.
It has declined across most parts of Europe.
Tema arvukus on langenud enamikus Euroopas.
But in Finland and Sweden it remains a game bird, although populations are starting to decline here too.
Soomes ja Rootsis on ta siiski jäänud jahilinnuks, kuid ka sealsed asurkonnad on hakanud kahanema.
The species is closely associated with the overall health and structure of the forest: it needs open glades for its ritual mating displays and extensive ground cover with Vaccinium berries for feeding its young.
Liik on tihedalt seotud metsa üldise seisundi ja struktuuriga: ta vajab lagendikke pulmamängudeks ning ulatuslikku alustaimestikku, kus leiduks metsamarju poegade toitmiseks.
This is often best achieved through a dynamic and selective forest management approach which ensures that at all times there are enough of the above features in the forest to maintain a viable capercaillie population.
Sellele aitavad sageli kõige paremini kaasa dünaamilised ja valikulised metsamajandamismeetodid, millega tagatakse, et nimetatud omadused on metsas elujõulise asurkonna säilimiseks alati piisavalt esindatud.
Management issues in the Boreal Region
Looduskaitse probleemid boreaalses piirkonnas
The actual area covered by forest has grown thanks to active planting, and the natural reforestation of abandoned fields.
Metsamaa pindala on tänu aktiivsele istutamisele ja mahajäetud põldude looduslikule metsastumisele tegelikult kasvanud.
However, very few of the truly natural old-growth forests remain.
Päris vanu loodusmetsi on aga säilinud väga vähe.
Forestry practice based on clear-felling and replanting, often with associated draining and use of non-native species and fertilisers, has reduced the areas of natural woodland to small islands within the wider forest landscape.
Lageraietel ja istutamisel põhinev metsamajandustegevus, sageli koos kuivendamise ning võõrliikide ja väetiste kasutamisega on kahandanud loodusliku metsaga alad väikesteks saarteks üldises metsamaastikus.
To prevent further loss, several countries in the region have introduced national programmes to buy up the remaining natural forests so that they can be taken out of production.
Nende edasise kadumise ärahoidmiseks on mitu piirkonna riiki kehtestanud programmid säilinud looduslike metsade kokkuostmiseks, et need tootmistegevusest kõrvale jätta.
In terms of impact, commercial forestry (based mainly on spruce, pine, birch and oak) has had the greatest influence.
Paljusid boreaalse piirkonna jõgesid on hüdroenergia kasutamiseks ja laevatamise võimaldamiseks samuti muudetud.
Forestry is a major industry in Sweden, Finland and in the Baltic States (in Latvia it accounts for 20% of export earnings, Sweden 15–20%, Finland 35–40%).
Näiteks Rootsis kasutatakse hüdroenergia tootmiseks 72% selleks sobivatest jõgedest.
In Finland, two-thirds of the mires are utilised for commercial purposes, mainly forestry.
Kalapüük on samuti väga levinud ja kohati üha intensiivsem.
Many of the rivers in the Boreal Region have also been modified to provide hydro-electric power and navigation.
Kuigi boreaalses piirkonnas on säilinud enamik algseid liike, sealhulgas suurkiskjad, on looduslike elupaikadega alad tunduvalt kahanenud ja üha suurema surve all.
In Sweden, for example, 72% of the rivers capable of providing power have been exploited.
Metsamajandus on suurim tööstusharu Rootsis, Soomes ja Balti riikides (Läti teenib sellega 20% eksporditulust, Rootsi 15–20%, Soome 35–40%).
Fishing is also very popular and increasingly intensive in some areas.
Soomes on kaks kolmandikku soodest kasutusel ärieesmärgil, peamiselt metsamajanduses.
The Baltic coastline is, for the most part, very at and shelves gently into the shallow brackish waters of the Baltic Sea.
Läänemere rannik on enamjaolt väga tasane ja laskub laugelt Läänemere madalasse riimvette.
There are no tides to speak of and much of the land is relatively ‘new’ having risen out of the water through the land upheaval process.
Märkimisväärseid loodeid siin ei esine ja palju on suhteliselt „uut” maad, mis on veest tõusnud maakerkeprotsessi tagajärjel.
These provide ideal conditions for the development of the boreal Baltic coastal habitats which are unique to this part of the world.
See on loonud sobivad tingimused siinsele maailmaosale ainuomaste boreaalsete Läänemere rannikuelupaikade kujunemiseks.
Plants tolerant of varying levels of salinity co-habit side by side, further influenced by centuries of grazing and mowing which helped to create a diverse and highly species-rich mosaic landscape.
Kõrvuti kasvavad erineva soolsusetaluvusega taimed, mis sajandeid kestnud karjatamise ja niitmise tõttu on loonud mitmekesise ning äärmiselt liigirikka mosaiikmaastiku.
However, over the last 50 years, these valuable coastal meadows have started disappearing at an alarming rate through the combined effects of lack of management and large scale cooperative farming.
Viimase 50 aastaga on need väärtuslikud rannaniidud aga hakanud vähese hooldamise ja suurte ühismajandite tegevuse koosmõjul murettekitava kiirusega kaduma.
In Estonia, now only around 8,000 ha of the 29,000 ha remains.
Eestis on rannaniite säilinud kunagise 29 000 hektari asemel ainult umbes 8000.
In the mid-1990s governments and conservation NGOs began a recovery programme for these habitats.
1990. aastate keskel alustasid valitsus ja valitsusvälised looduskaitseorganisatsioonid programmi nende elupaikade taastamiseks.
Having removed the invading scrub, management agreements were made with farmers to reintroduce grazing and mowing on their land in exchange for regular payments.
Pärast pealetungiva võsa maharaiumist sõlmiti talunikega hoolduslepingud, et nad alustaksid regulaarse toetuse eest oma maal uuesti karjatamist ja niitmist.
These payments have since been integrated into a dedicated agri-environment schemes under Estonia’s Rural Development Programme.
Need toetused on hiljem ühendatud Eesti maaelu arengukava spetsiaalsete põllumajanduse keskkonnameetmetega.
Photo © From best practice guide – coastal meadow management LIFE-Nature project
Foto © Rannaniitusid hooldatakse LIFE-Nature projekti raames
The Boreal Region may expect an overall increase in average annual temperature of at least 2°C over the next 50 years. Most of this increase is likely to occur in winter, resulting in increased precipitation and a shorter period of ice cover on the lakes and in the Baltic Sea.
Boreaalses piirkonnas võib aasta keskmine temperatuur järgmise 50 aasta jooksul tõusta vähemalt 2 °C. Kõige rohkem tõuseb tõenäoliselt talvine temperatuur, tuues kaasa sademetehulga suurenemise ning Läänemere ja järvede jääkatte kestuse lühenemise.
The consequences for ecosystems are difficult to predict.
Tagajärgi ökosüsteemidele on raske ette näha.
Vegetation growth is likely to increase but so may the rate of decomposition within the many mire complexes.
Taimekasv tõenäoliselt kiireneb, kuid samuti võib kiireneda orgaanilise aine lagunemine ohtrates soomassiivides.
There is also a global concern that higher temperatures may lead to the release of greenhouse gases from boreal forests and peat deposits.
Üldist muret tekitab võimalus, et kõrgem temperatuur põhjustab kasvuhoonegaaside vabanemist boreaalsetest metsadest ja turbalasundeist.
Native, cold-tolerant species may retreat northwards as species with broader habitat requirements move in from the south.
Kohalikud külma taluvad liigid võivad taanduda põhja poole, kui lõunast tungivad peale laiema kasvukohanõudlusega liigid.
Rare species such as the Saimaa ringed seal, arctic fox and forest reindeer may all be particularly badly affected in due course.
Eriti tugevalt võivad teatava aja jooksul kannatada saada sellised haruldased liigid nagu saima viiger, polaarrebane ja mets-põhjapõder.
The harvesting of wild berries and mushrooms is also an important economic and recreational activity in the north.
Looduslikult kasvavate marjade ja seente korjamine on põhjas samuti oluline majandus- ja puhketegevus.
This is usually only for local consumption and therefore compatible with the requirements of Natura 2000, provided that the species and habitats present are not significantly affected by these activities.
Tavaliselt tehakse seda ainult kohalikuks tarbimiseks ning seetõttu on see kooskõlas Natura 2000 tingimustega, kui tegevus ei kahjusta oluliselt liike ja elupaiku.
Agriculture is concentrated mainly in the south of the region where, as elsewhere in Europe, there has been much intensification in recent decades.
Põllumajandus on koondunud piirkonna lõunaossa ning sarnaselt ülejäänud Euroopa piirkondadega muutunud seal viimastel aastakümnetel üha intensiivsemaks.
By contrast, many of the natural and semi-natural hay meadows and pastures located in remote rural areas are now under increasing threat of abandonment with only a fraction still under active management.
Seevastu kaugemate maapiirkondade looduslikest ja poollooduslikest heina- ja karjamaadest on aktiivses kasutuses veel ainult tühine osa ning paljusid neist ähvardab mittekasutamine.
Hunting is also a popular recreational activity in the Boreal Region and one that can continue to be practiced within Natura 2000 sites, provided that due care is taken to ensure that it is sustainable and does not negatively impact on the species protected under the Habitats and Birds Directives.
Jahipidamine on boreaalses piirkonnas populaarne puhketegevus ja seda on lubatud Natura 2000 aladel jätkata tingimusel, et seda tehakse säästlikult ning sellega ei kahjustata loodusdirektiivi ja linnudirektiivi alusel kaitstavaid liike.
Particular attention has been paid recently to devising targeted agri-environment schemes that help support and maintain such forms of traditional management.
Viimasel ajal on suurt tähelepanu pööratud spetsiaalsete põllumajanduse keskkonnameetmete kavandamisele, et toetada ja säilitada traditsioonilisi majandamisviise.
This will be equally important for the floodplain meadows and coastal habitats in the new Member States as pressure to intensify agricultural production mounts.
See on samavõrd oluline lamminiitude ja rannikuelupaikade puhul uutes liikmesriikides, kui surve põllumajandustootmise intensiivistamiseks suureneb.
Attitudes towards the large predators, however, remains an issue of concern as emotions still run deep despite dwindling populations and very few encounters with man.
Piirkonna põhjaosas on põllumajanduse asemel oluline majandusharu põhjapõdrakasvatus.
The wolf population in Finland for instance is down to around 200 animals yet they remain feared and hated.
Ka see avaldab oma ulatuse tõttu otsest ja kaudset mõju looduskeskkonnale.
In the far North of the region, agriculture is replaced by reindeer herding which is a significant economic activity.
Suhtumine suurkiskjatesse on aga endiselt mureküsimus ning seostub tugevate emotsioonidega, vaatamata asurkondade kahanemisele ja väga harvadele kohtumistele inimesega.
The scale is such that it also has direct and indirect impacts on the natural environment.
Näiteks Soomes on hundi asurkonna suurus vaid 200 isendit, kuid ikkagi neid loomi kardetakse ja vihatakse.
This elusive predator is the largest member of the Mustelidae family.
See raskesti tabatav kiskja on kärplaste sugukonna suurim liige.
It lives in the remote tundra and boreal forests of Europe, Siberia and North America.
Ta elab Euroopa, Siberi ja Põhja-Ameerika kaugetes tundrates ja boreaalsetes metsades.
Sweden and Finland are the only countries in the EU to host this highly endangered species (estimated population: ca 500 individuals).
Rootsi ja Soome on ainsad ELi riigid, kelle territooriumil seda äärmiselt ohustatud liiki leidub (hinnanguline asurkonna suurus umbes 500 isendit).
Although protected in both countries since the 1960s, its numbers have not increased for at least 40 years.
Kuigi ahm on mõlemas riigis kaitse all alates 1960. aastatest, ei ole tema arvukus vähemalt 40 aasta jooksul suurenenud.
One possible cause may be that parts of its territory overlap with that of the reindeer herding districts of the Sami (Lapp) Communities.
Üks võimalik põhjus võib olla tema levila osaline kattumine saami kogukondade põhjapõdrakarjatamise piirkondadega.
Although the law allows problematic individuals to be shot, poaching remains the greatest mortality factor amongst adult individuals.
Kuigi seadus lubab lasta probleemseid isendeid, on salaküttimine täiskasvanud isendite olulisim suremustegur.
To address this issue, a new compensation system was introduced in Sweden in the 1990s.
Selle probleemi lahendamiseks kehtestati Rootsis 1990. aastatel uus hüvitiste süsteem.
The novelty of the system is that it is based on the number of carnivores present in the area and not on the number of reindeer killed.
Süsteem on uudne selle poolest, et lähtutakse piirkonnas leiduvate kiskjate arvust, mitte tapetud põhjapõtrade arvust.
The more wolverines present, the higher the payment rate, which in any case is higher than would otherwise be paid for individual wolverine kills.
Mida rohkem ahme, seda suurem on hüvitis, ning see on igal juhul suurem hüvitisest, mis makstaks ahmi tapetud põhjapõdra eest.
This innovative system is aimed at encouraging a greater tolerance of the species in reindeer herding districts.
Uudse süsteemi eesmärk on suurendada sallivust selle liigi suhtes põhjapõtrade karjatamise piirkondades.
Natura 2000 in the Continental Region
Natura 2000 alpiinses piirkonnas
Natura 2000 in the Atlantic Region
Natura 2000 boreaalses piirkonnas
Natura 2000 in the Boreal Region
Natura 2000 kontinentaalses piirkonnas
Natura 2000 in the Alpine Region
Natura 2000 Atlandi piirkonnas
Natura 2000 in the Pannonian Region
Natura 2000 stepipiirkonnas
Natura 2000 in the Black Sea Region
Natura 2000 Vahemere piirkonnas
Natura 2000 in the Steppic Region
Natura 2000 Pannoonia piirkonnas
The European Union has nine biogeographical regions, each with its own characteristic blend of vegetation, climate and geology.
Euroopa Liidus on üheksa biogeograafilist piirkonda, igaühes eriomane taimkate, kliima ja geoloogilised tingimused.
Sites of Community Importance are selected according to each region on the basis of national lists submitted by each Member State within that region.
Iga piirkonna jaoks valitakse sealsete liikmesriikide esitatud loetelude põhjal välja ühenduse tähtsusega alad.
Working at this level makes it easier to conserve species and habitat types under similar natural conditions across a suite of countries, irrespective of political and administrative boundaries.
Sellel tasandil on võimalik hõlpsamini kaitsta eri riikides ühesugustes looduslikes tingimustes leiduvaid liike ja elupaigatüüpe, olenemata poliitilistest ja halduslikest piiridest.
Together with the Special Protection Areas designated under the Birds Directive, the Sites of Community Importance selected for each biogeographical region make up the ecological Natura 2000 network which spans all 27 countries of the EU.
Koos linnudirektiivi alusel loodud linnualadega moodustavad iga biogeograafilise piirkonna jaoks valitud loodusalad Natura 2000 ökoloogilise võrgustiku, mis hõlmab Euroopa Liidu kõiki 27 riiki.
Blossom Lane
Väike Irise tänav