natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under that provision, it will be recalled, the surrender of a person who is a national or resident of the executing Member State can be made subject to the condition that the person be returned to that State in order to serve there the sentence pronounced against him in the issuing Member State.
Meenutan, et selle sätte kohaselt võib sellise isiku üleandmise suhtes, kes on vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodanik või omab seal elukohta, kohaldada tingimust, et see isik tuuakse vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki tagasi, et ta saaks seal kanda karistust, mis on talle määratud vahistamismääruse teinud liikmesriigis.
However, contrary to the position of the German Government, I do not believe that, in every case, the social rehabilitation of a German national who opposes his surrender is necessarily better guaranteed if he serves his sentence in Germany.
Siiski, vastupidi Saksamaa valitsuse seisukohale ei arva ma, et enda üleandmise vastu oleva Saksa kodaniku ühiskonda tagasitoomine oleks igal juhul kindlasti paremini tagatud juhul, kui ta kannab oma karistust Saksamaal.
In other words, even if the status as a national of the executing Member State demonstrates the existence of a very strong connection with that State, I am not convinced that it can
Teisisõnu, isegi kui täitva liikmesriigi kodakondsus näitab väga tihedat sidet selle riigiga, ei ole ma veendunud, et see võib
15 — See, inter alia, Recommendation No R (87) 3 of the Committee of Ministers on the European Prison Rules, adopted on 12 February 1987 and replaced by Recommendation Rec(2006)2, adopted on 11 January 2006.
15 – Vt eelkõige Ministrite Komitee soovitus liikmesriikidele nr R (87) 3 Euroopa vanglareeglistiku kohta, mis on vastu võetud 12. veebruaril 1987 ja asendatud 11. jaanuaril 2006 vastu võetud soovitusega Rec(2006)2.
The only legitimate interest that I can see is that of facilitating the reintegration of the convicted person, in his own interests and in the interests of the community at large, in which that person is once more to live when his sentence has been served.
Ma ei näe muud õigustatud huvi peale süüdimõistetu taasintegreerimise soodustamise tema enda huvides või terve ühiskonna huvides, kus see isik peab pärast karistuse kandmist uuesti edasi elama.
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 establish an irrebuttable presumption that the execution of the sentence in that State best favours the social rehabilitation of the person concerned.
KOHTUJURIST BOT’ SEISUKOHT – KOHTUASI C-66/08 olla aluseks vaieldamatule eeldusele, et karistuse täitmine kõnealuses riigis on asjaomase isiku ühiskonda tagasitoomise soodustamiseks kõige sobivam.
light of the person’s factual situation and criteria which I shall go on to propose in this View, whether execution of the custodial sentence in the territory of that State is really required in order to facilitate his social rehabilitation.
ja käesolevas seisukohas järgnevalt esitatud kriteeriume arvestades, kas karistuse täitmine kõnealuse riigi territooriumil on tõesti vajalik tema ühiskonda tagasitoomise soodustamiseks.
The opposite interpretation, contended for by the German Government, leads in my opinion to the reintroduction, to a certain extent, of the principle of nonextradition of nationals — a principle which the Framework Decision seeks to renounce — and, in consequence, partly frustrates the effectiveness of that decision.
Vastupidine tõlgendus, mida toetab Saksamaa valitsus, toob minu arvates kaasa selle, et teatud määral kehtestataks uuesti liikmesriigi kodanike väljaandmata jätmise põhimõte, millest on raamotsuses loobutud, ning see võtab raamotsuselt seega ära osa selle kasulikust mõjust.
As proof of this one can point to the great variety of human situations with which the judicial authorities of a Member State are confronted on a daily basis.
Selle tõestuseks märgin, et inimeste puhul tuleb ette väga palju erinevaid olukordi, millega liikmesriigi õigusasutustel iga päev tegeleda tuleb.
Thus, one can imagine the case of a German national who has been living for many years in a Member State other than the Federal Republic of Germany, in which he has a family and a job, and which he has only left in order to flee from justice in that State.
Näiteks võib ette kujutada juhtumit, kus Saksa kodanik elab juba aastaid muus liikmesriigis kui Saksamaa Liitvabariigis, tal on seal perekond ja töökoht ning ta lahkus sealt üksnes selleks, et vältida tema suhtes selles riigis tehtud süüdimõistva otsuse täideviimist.
I do not believe that, in such a situation, there can be an irrebuttable presumption that the social rehabilitation of that person is necessarily better guaranteed in Germany.
Ma ei arva, et sellises olukorras saaks vaieldamatult eeldada, et asjaomase isiku ühiskonda tagasitoomine on kindlasti paremini tagatud Saksamaal.
The renunciation in the Framework Decision of the principle of the nonextradition of nationals, and the effectiveness of the Framework Decision
Liikmesriigi kodanike väljaandmata jätmise põhimõttest loobumine raamotsuses ning raamotsuse kasulik mõju
That is why I am of the opinion that the objective of social rehabilitation, pursued by Article 4(6) of the Framework Decision, is no justification for a Member State depriving its judicial authorities of any discretion where a European arrest warrant concerns one of its nationals who opposes his surrender.
Seetõttu olen seisukohal, et raamotsuse artikli 4 punkti 6 kaudu täidetav ühiskonda tagasitoomise eesmärk ei saa õigustada seda, et liikmesriik jätab enda õigusasutused ilma igasugusest kaalutlusõigusest juhul, kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud selle liikmesriigi kodaniku suhtes, kes on enda üleandmise vastu.
The nonextradition by a State of its nationals constitutes a traditional principle of the law of extradition.
See, et riik ei anna enda kodanikke välja, on väljaandmist käsitlevas õiguses traditsiooniline põhimõte.
It has the status of a constitutional principle in a number of Member States.
Mitmes liikmesriigis kuulub see põhiseaduslike põhimõtete hulka.
18It is acknowledged by the European Convention on Extradition, signed by the Member States of the Council of Europe on 13 December 1957, Article 6(1)(a) of which provides that a Contracting Party has the right to refuse extradition of its nationals.
18 Seda tunnustab väljaandmise Euroopa konventsioon, mille kirjutasid 13. detsembril 1957 alla Euroopa Nõukogu liikmesriigid ning mille artikli 6 lõike 1 punktis a on ette nähtud, et iga konventsiooniosaline võib keelduda enda kodanike väljaandmisest.
18 — For example, the Federal Republic of Germany, the Republic of Estonia, the Hellenic Republic, the Republic of Austria, the Republic of Poland and the Portuguese Republic.
18 – Eelkõige Saksamaa Liitvabariik, Eesti Vabariik, Kreeka Vabariik, Austria Vabariik, Poola Vabariik ja Portugali Vabariik.
If the arrest warrant was issued for the purposes of the execution of a sentence concerning a national of the executing Member State and if he opposes his surrender, the judicial authority of that State must, in my opinion, be able to assess, in the
Kui karistuse täitmiseks tehtud Euroopa vahistamismäärus puudutab seda määrust täitva liikmesriigi kodanikku ning viimane on enda üleandmise vastu, peab selle riigi õigusasutusel minu arvates olema võimalik kontrollida selle isiku konkreetset olukorda
KOZŁOWSKI context of which it is difficult for them to mount their defence. 19
KOZŁOWSKI nad ei tunne ning mille raames on neil raske end kaitsta. 19
The Framework Decision clearly marks the renunciation of that principle as between the Member States.
Raamotsus näitab selgelt, et kõnealusest põhimõttest on liikmesriikide vahel loobutud.
With a view to preventing that principle from resulting in total impunity for nationals of a State in respect of crimes committed by them abroad, the national courts have, as a rule, jurisdiction to try cases on the basis of those facts under their domestic criminal law.
Selleks et selle põhimõtte tulemuseks ei oleks riigi kodanike täielik karistamatus välismaal toime pandud rikkumiste eest, on siseriiklikel õigusasutustel üldiselt pädevus otsustada niisuguste tegude üle nende siseriikliku kriminaalõiguse kohaselt.
Article 6(2) of the European Convention on Extradition in fact makes that a binding corollary of the application of the principle of the nonextradition of nationals.
Väljaandmise Euroopa konventsiooni artikli 6 lõikes 2 on sellest tehtud lausa liikmesriigi kodanike väljaandmata jätmise põhimõtte kohaldamise kohustuslik tasakaalustav tingimus.
As we have seen, its purpose is to abolish, as between the Member States, the extradition procedure and to replace it with a system of surrender, under which the executing judicial authority may refuse surrender only by a decision specifically based on one of the grounds for nonexecution exhaustively listed in Articles 3 and 4 of the Framework Decision.
Nagu eespool märgitud, on selle raamotsuse eesmärk kaotada liikmesriikidevaheline väljaandmismenetlus ja asendada see üleandmissüsteemiga, mille raames vahistamismäärust täitev õigusasutus saab üleandmisest keelduda vaid otsusega, mis on konkreetselt põhjendatud mõnega raamotsuse artiklites 3 ja 4 ammendavalt loetletud täitmata jätmise alustest.
Traditionally, extradition therefore entails the surrender, to a foreign judicial authority, of a foreigner found by a State on its territory.
Traditsiooniliselt on väljaandmise eesmärk seega võimaldada ühe riigi territooriumil leitud välismaalase üleandmist välisriigi õigusasutusele.
As for the nationals of that State, they are excluded from the scope of that procedure and must answer to crimes committed by them abroad before their national courts, notwithstanding the difficulties encountered by the latter in trying such cases, particularly with regard to the obtaining of evidence.
Esimese riigi kodanikud aga jäävad selle menetluse kohaldamisalast välja ning peavad välismaal toime pandud õigusrikkumiste eest vastust andma nende endi riigi õigusasutustes, vaatamata raskustele, mis nendel õigusasutustel võib ette tulla niisuguste tegude üle otsustamisel, eriti tõendite saamise seisukohast.
Article 3 of the Framework Decision, concerning the mandatory grounds for nonexecution, does not provide for any exception — whether on grounds of principle or for reasons of systemic cohesion — for nationals of the executing Member State. 20
Raamotsuse artikkel 3, mis käsitleb täitmata jätmise kohustuslikke aluseid, ei näe ette ühtegi põhimõttelist ega süstemaatilist erandit vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodaniku kasuks. 20
In Article 4(6) of the Framework Decision, the status of national of the executing
Raamotsuse artikli 4 punktis 6 on vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodaniku
20 — The three cases listed in Article 3 of the Framework Decision are as follows: (i) where the offence on which the arrest warrant is based is covered by an amnesty in the executing Member State; (ii) where final judgment has already been passed in another Member State in respect of that offence and any sentence imposed thereunder has been served or may no longer be served; and (iii) the person concerned is not old enough to be criminally responsible in the executing Member State.
20 – Raamotsuse artiklis 3 on nimetatud järgmist kolme juhtumit. Esiteks: vahistamismääruse aluseks oleva süüteo puhul on vahistamismäärust täitvas liikmesriigis antud amnestia; teiseks: selle eest on teises liikmesriigis langetatud lõplik kohtuotsus, mis on täidetud või mida ei saa enam täita; ning kolmandaks: asjaomane isik ei ole vanuses, kus teda saaks võtta vahistamismäärust täitvas liikmesriigis kriminaalvastutusele.
At the root of the principle of the nonextradition of nationals is the sovereign authority of the State over its nationals, the reciprocal obligations linking them and a lack of trust in the legal systems of other States.
Liikmesriigi kodanike väljaandmata jätmise põhimõte tuleneb riikide suveräänsest pädevusest enda kodanike üle, neid siduvatest vastastikustest kohustustest ning usalduse puudumisest teiste riikide õigussüsteemide vastu.
Thus, among the grounds relied upon to justify that principle are the State’s duty to protect its nationals from the application of a foreign legal system, of whose procedures and language they are ignorant and in the
Nii kuulub seda põhimõtet õigustavate põhjuste hulka eelkõige riigi kohustus kaitsta enda kodanikke välismaa karistussüsteemi kohaldamise eest, mille menetlust ega keelt
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 mutual recognition, which the European Council meeting at Tampere on 15 and 16 October 1999 referred to as the ‘cornerstone’ of judicial cooperation.
KOHTUJURIST BOT’ SEISUKOHT – KOHTUASI C-66/08 tamise põhimõtet, mida 15. ja 16. oktoobril 1999 Tamperes toimunud Euroopa Ülemkogu nimetas õigusalase koostöö „nurgakiviks”.
Member State is referred to as a factor which may, possibly, justify a decision by the executing judicial authority to refuse surrender if that authority considers that the execution of the custodial sentence in its State is necessary to facilitate the reintegration in society of the person concerned.
staatust käsitletud asjaoluna, mis võib õigustada vahistamismäärust täitva õigusasutuse keeldumisotsust, kui see asutus leiab, et karistuse täitmine selles riigis on vajalik asjaomase isiku ühiskonda taasintegreerimise soodustamiseks.
In addition, in that provision, the European Union legislature provided that that ground for nonexecution must apply in exactly the same terms to persons residing in the executing Member State, which clearly confirms that it is not nationality as such which provides the justification for that ground for nonexecution.
Peale selle on Euroopa seadusandja selles sättes ette näinud, et seda täitmata jätmise alust tuleb kohaldada täpselt samamoodi vahistamismäärust täitvas liikmesriigis elavate isikute suhtes, mis kinnitab selgelt, et nimetatud täitmata jätmise alus ei põhine kodakondsusel kui sellisel.
Pursuant to that principle, as soon as a decision is taken by a judicial authority in compliance with the law of its home State, it takes full and direct effect throughout the European Union, meaning that the competent authorities of all the other Member States are under an obligation to assist its execution as if it originated from one of their own judicial authorities.
Selle põhimõtte kohaselt on niipea, kui õigusasutus on teinud otsuse kooskõlas selle riigi õigusega, mille alla ta kuulub, sellel otsusel täielik ja vahetu mõju kogu Euroopa Liidus, nii et mis tahes muu liikmesriigi pädevad asutused peavad selle täitmisele kaasa aitama, just nagu siis, kui selle oleks teinud nende endi riigi pädev asutus.
21The scope of a judicial decision is therefore no longer limited to the territory of the issuing Member State but extends to the whole Union.
21 Kohtuotsuse kohaldamisala ei piirdu seega enam selle teinud liikmesriigi territooriumiga, vaid hõlmab nüüd tervet Euroopa Liitu.
The renunciation of the principle of nonextradition of nationals in the Framework Decision is again confirmed — if further confirmation be needed — by the transitional provisions laid down in Article 33 of the Framework Decision for the benefit of the Republic of Austria, authorising that Member State to maintain the principle for as long as is required for the amendment of its constitution and, at the latest, until 31 December 2008.
Liikmesriigi kodanike väljaandmata jätmise põhimõttest loobumist raamotsuses kinnitavad vajaduse korral veel selle raamotsuse artiklis 33 Austria Vabariigi jaoks ette nähtud üleminekusätted, mis lubavad nimetatud liikmesriigil jätta see põhimõte alles põhiseaduse muutmiseks vajaliku aja vältel, hiljemalt 31. detsembrini 2008.
Such renunciation is perfectly logical in the light of the principle which underpins the Framework Decision.
See loobumine on raamotsuse aluseks olevat põhimõtet arvestades täiesti loogiline.
It follows that, if a judicial authority of a Member State requests the surrender of a person, whether pursuant to a final conviction or because he is being prosecuted for an offence, that decision must be recognised and automatically executed in all the Member States, with no possible ground for nonexecution except those laid down in the Framework Decision.
Sellest tuleneb, et kui ühe liikmesriigi õigusasutus taotleb isiku üleandmist, kas lõpliku süüdimõistmise alusel või selle tõttu, et selle isiku suhtes algatati kriminaalmenetlus, siis tuleb tema otsust automaatselt tunnustada ja täita kõikides liikmesriikides, ilma et oleks võimalik muu täitmata jätmise alus peale raamotsuses ette nähtud aluste.
In other words, by agreeing to set up the European judicial area and, in particular, the European arrest warrant scheme on the basis of the principle of mutual recognition, the Member States have given up the sovereign power to shield
Teisisõnu, nõustudes looma vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel Euroopa õigusruumi ning eelkõige Euroopa vahistamismääruse süsteemi, loobusid liikmesriigid oma suveräänsest õigusest jätta nende endi kodanikud
21 — See, in that regard, the Commission Communication to the European Parliament and the Council of 26 July 2000 on Mutual Recognition of Final Decisions in Criminal Matters (COM(2000) 495 final, in particular, p. 8).
21 – Vt selle kohta komisjoni 26. juuli 2000. aasta teatis nõukogule ja Euroopa Parlamendile kriminaalasjades vastu võetud lõplike otsuste vastastikuse tunnustamise kohta (KOM(2000) 495 (lõplik), eriti lk 8).
As is stated repeatedly in the recitals in its preamble and in its enacting terms, the Framework Decision is based on the principle of mutual recognition.
Nagu raamotsuse põhjendustes ja artiklites on mitu korda märgitud, põhineb see raamotsus vastastikuse tunnustamise põhimõttel.
The European arrest warrant, as stated in the 16th recital in the preamble to the Framework Decision, is the first concrete measure in the field of criminal law implementing the principle of
Nagu on märgitud selle põhjenduses 6, on Euroopa vahistamismäärus esimene kindel meede kriminaalõiguse valdkonnas, millega kohaldatakse vastastikuse tunnus-
KOZŁOWSKI their own nationals from the investigations and penalties of the judicial authorities of the other Member States.
KOZŁOWSKI kõrvale teiste liikmesriikide õigusasutuste teostatavatest uurimistest ja määratud karistustest.
penalty comes to be imposed, the Member States have mutual trust in their criminal justice systems and each of them recognises the criminal law in force in the other Member States even where the outcome would be different if its own national law were applied. 24
seda, et, olenemata karistuse määramise viisist, eksisteerib liikmesriikide vahel vastastikune usaldus üksteise kriminaalõiguse süsteemide suhtes ja et igaüks neist tunnustab teistes liikmesriikides kehtiva karistusõiguse kohaldamist, isegi kui nende siseriikliku õiguse alusel oleks lahendus erinev. 24
That surrender of sovereignty has been made possible because, as is stated in the 10th recital in the preamble to the Framework Decision, ‘[t]he mechanism of the European arrest warrant is based on a high level of confidence between Member States’.
See loobumine oli võimalik seetõttu, et nagu on märgitud raamotsuse põhjenduses 10, „[põhineb] Euroopa vahistamismääruse toimimine […] suurel liikmesriikidevahelisel usaldusel”.
That trust stems from various factors.
See usaldus tuleneb mitmest tegurist.
First, all Member States have shown, by establishing the European Communities or acceding to them, that they adhere to the rule of law and observe fundamental rights, such as those laid down in the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms, signed in Rome on 4 November 1950 and, since 7 December 2000, in the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Esiteks tõendasid kõik liikmesriigid Euroopa ühenduste asutamisel või nendega ühinemisel, et nad on õigusriigid, kes austavad põhiõigusi, nagu need on ette nähtud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga, mis on alla kirjutatud Roomas 4. novembril 1950, ning alates 7. detsembrist 2000 Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga.
In addition, apart from the ratification of that Convention and the proclamation of that Charter, all Member States are closely committed to the concept of the rule of law, as stated by the Commission in paragraph 1 of the explanatory memorandum accompanying the proposal for a Framework Decision. 25
Peale nimetatud konventsiooni ratifitseerimise ja harta väljakuulutamise jagavad kõik need riigid ranget arusaama õigusriigist, nagu komisjon tõdes raamotsuse ettepaneku seletuskirja punktis 1. 25
That confidence is expressed first by the waiver by the Member States of the exercise of their right to prosecute, contained in the ne bis in idem principle, which is enshrined in Article 54 of the Convention implementing the Schengen Agreement, 22under which a person whose trial has finally been disposed of in one Member State cannot be prosecuted again in another Member State for the same acts.
See usaldus väljendus kõigepealt selles, et ne bis in idem põhimõttega, mis on kehtestatud Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artiklis 54, 22 mille kohaselt isikut, kelle suhtes on ühes liikmesriigis tehtud lõplik kohtuotsus, ei saa sama teo eest teises liikmesriigis kriminaalvastutusele võtta, loobusid liikmesriigid kohtu alla andmise õiguse kasutamisest.
The objective of that principle is to ensure that no one is prosecuted for the same acts in several Member States on account of having exercised his right to freedom of movement.
Selle põhimõtte eesmärk on vältida seda, et oma liikumisvabadust kasutavat isikut, kelle suhtes on tehtud lõplik kohtuotsus, võidakse sama teo eest mitme liikmesriigi territooriumil vastutusele võtta.
As the Court stated in Gözütok and Brügge, 23according to that principle there is a necessary implication that, however the
Nagu Euroopa Kohus rõhutab 11. veebruari 2003. aasta otsuses kohtuasjas Gözütok ja Brügge, 23eeldab see põhimõte tingimata
Despite the absence, to date, of extensive harmonisation of substantive and procedural
Vaatamata sellele, et seni ei ole Euroopa Liidus kriminaalmateriaalõigust ja kriminaal-
22 — Convention of 14 June 1985 between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic on the gradual abolition of checks at their common borders (OJ 2000 L 239, p. 19), signed at Schengen on 19 June 1990.
22 – 14. juuni 1985. aasta konventsioon Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel nende ühispiiridel kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta (EÜT 2000, L 239, lk 19), mis kirjutati alla 19. juunil 1990 Schengenis.
24 — Paragraph 33.25 — See footnote 14.
23 – Liidetud kohtuasjad C-187/01 ja C-385/01 (EKL 2003, lk I-1345).
23 — Joined Cases C-187/01 and C-385/01 [2003] ECR I-1345.
24 – Punkt 33.25 – Vt 14. joonealune märkus.
VIEW OF MR BOT — CASE C-66/08 criminal law within the European Union, 26the Member States have therefore succeeded in convincing each other that the conditions in accordance with which their nationals are prosecuted and tried in other Member States are such as to ensure compliance with the rights of those nationals and to enable them to defend themselves adequately, notwithstanding language problems and a lack of familiarity with the procedures.
KOHTUJURIST BOT’ SEISUKOHT – KOHTUASI C-66/08 menetlusõigust ulatuslikult ühtlustatud, 26suutsid liikmesriigid seega üksteist veenda, et tingimustega, milles nende kodanikud teistes liikmesriikides vastutusele võetakse ning nende üle kohtuotsus langetatakse, austatakse nende kodanike õigusi ning need võimaldavad kõnealustel kodanikel end nõuetekohaselt kaitsta, vaatamata keelelistele raskustele ning menetluse puudulikule tundmisele.