natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 18 EC and Article 27 of Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the right of citizens of the Union and their family members to move and reside freely within the territory of the Member States amending Regulation (EEC) No 1612/68 and repealing Directives 64/221/EEC, 68/360/EEC, 72/194/EEC, 73/148/EEC, 75/34/EEC, 75/35/EEC, 90/364/EEC, 90/365/EEC and 93/96/EEC do not preclude national legislation that allows the right of a national of a Member State to travel to another Member State to be restricted, in particular on the ground that he has previously been repatriated from the latter Member State on account of his ‘illegal residence’ there, provided that the personal conduct of that national
EÜ artikliga 18 ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ, artikliga 27 ei ole vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis lubavad piirata liikmesriigi kodaniku õigust reisida teise liikmesriigi territooriumile põhjusel, et ta oli sealt eelnevalt „ebaseaduslikus olukorras” viibimise tõttu tagasi saadetud tingimusel, et esiteks kujutab kõnealuse kodaniku isiklik käitumine endast tõelist, vahetut ja piisavalt tõsist ohtu, mis kahjustab mõnd ühiskonna põhihuvi, ja teiseks on selline piirang sellega
Case C-54/07
Kohtuasi C-54/07
(Reference for a preliminary ruling from the Arbeidshof te Brussel)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Arbeidshof te Brussel)
(Directive 2000/43/EC — Discriminatory criteria for selecting staff — Burden of proof — Penalties)
Direktiiv 2000/43/EÜ – Diskrimineerivad töötajate valikukriteeriumid – Tõendamiskoormis – Sanktsioonid
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 12 March 2008 . . .
Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 12. märtsil 2008 . . . . . .
Judgment of the Court (Second Chamber), 10 July 2008 . . . . . . . . . . .
Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 10. juuli 2008 . . . . . . . . . . . . . .
Community law — Principles — Equal treatment — Equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin — Directive 2000/43
Ühenduse õigus – Põhimõtted – Võrdne kohtlemine – Isikute võrdne kohtlemine sõltumata nende rassilisest või etnilisest päritolust – Direktiiv 2000/43
(Council Directive 2000/43, Art. 2(2)(a))
(Nõukogu direktiiv 2000/43, artikli 2 lõike 2 punkt a)
(Council Directive 2000/43, Art. 8(1))
(Nõukogu direktiiv 2000/43, artikli 8 lõige 1)
SUMMARY — CASE C-54/07
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-54/07
(Council Directive 2000/43, Art. 15)
(Nõukogu direktiiv 2000/43, artikkel 15)
there was no breach of the principle of equal treatment.
tööandja tõendama, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud.
It can do so by showing that the undertaking’s actual recruitment practice does not correspond to those statements.
Ta võib selleks tõendada, et ettevõtte tegelik töölevõtmise praktika nendele avaldustele ei vasta.
It is for the national court to verify that the facts alleged are established and to assess the sufficiency of the evidence submitted in support of the employer’s contentions that it has not breached the principle of equal treatment.
Niisuguse otsese diskrimineerimise esinemiseks ei ole vaja, et oleks tuvastatud kaebuse esitaja, kes väidab, et teda on sel viisil diskrimineeritud.
The fact that an employer declares publicly that it will not recruit employees of a certain ethnic or racial origin, something which is clearly likely to strongly dissuade certain candidates from submitting their candidature and, accordingly, to hinder their access to the labour market, constitutes direct discrimination in respect of recruitment within the meaning of Article 2(2)(a) of Dir ective 2000/43 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin. The existence of such direct discrimination is not dependent on the identification of a complainant who claims to have been the victim of that discrimination.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kontrollima, kas asjaomasele tööandjale süükspandud asjaolud on tuvastatud, ning hindama, kas tõendid, mis asjaomane tööandja on esitanud oma väidete kinnituseks selle kohta, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud, on piisavad.
(see para. 34, operative part 2)
(vt punkt 34, resolutsiooni punkt 2)
(see paras 25, 28, operative part 1)
(vt punktid 25, 28, resolutsiooni punkt 1)
Article 15 of Directive 2000/43 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin requires that rules on sanctions applicable to breaches of national provisions adopted in order to transpose that directive must be effective, proportionate and dissuasive, even where there is no identifiable victim.
Direktiivi 2000/43, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust, artikli 15 kohaselt on nõutav, et eeskirjad sanktsioonide kohta, mida rakendatakse nimetatud direktiivi ülevõtmiseks vastuvõetud siseriiklike õigusnormide rikkumise korral, oleksid tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ka juhul, kui kannatanud isikut ei ole tuvastatud.
Public statements by which an employer lets it be known that, under its recruitment policy, it will not recruit any employees of a certain ethnic or racial origin are sufficient for a presumption of the existence of a recruitment policy which is directly discriminatory within the meaning of Article 8(1) of Direct- ive 2000/43 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
Avaldused, milles tööandja teatab tema poolt rakendatava töölevõtmise protsessi kohta, et ta ei võta tööle teatava etnilise või rassilise päritoluga töötajaid, on piisavad selleks, et eeldada direktiivi 2000/43, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust, artikli 8 lõike 1 tähenduses otseselt diskrimineeriva töölevõtmise poliitika olemasolu.
It is then for that employer to prove that
Seega peab asjaomane
(see para. 40, operative part 3)
(vt punkt 40, resolutsiooni punkt 3)
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 12 March 2008 1 up-and-over doors at its customers’ houses.
KOHTUJURISTI ETTEPANEKM. POIARES MADURO esitatud 12. märtsil 2008 1
Mr Feryn was reported to have said that his firm would not recruit persons of Moroccan origin:
Antwerpeni vahelise maantee ääres asuvale temale kuuluvale maatükile suure sildi: „Otsitakse töötajaid”.
Contrary to conventional wisdom, words can hurt.
Vastupidi tavapärasele tõekspidamisele võivad sõnad haiget teha.
But can they amount to discrimin -ation?
Kuid kas need võivad olla diskrimineerivad?
That, in essence, is the main question in the present case.
See ongi käesoleva kohtuasja peamine küsimus.
The Arbeidshof te Brussel (Belgium) has asked the Court of Justice for a preliminary ruling concerning the interpretation of Council Directive 2000/43/EC of 29 June 2000 implementing the principle of equal treatment between persons irrespective of racial or ethnic origin.
Arbeidshof te Brussel (Belgia) on esitanud Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, mis käsitleb nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust, 2tõlgendamist. Ta palub juhiseid mitmes
2 It seeks guidance on a number of issues that have arisen in the context of proceedings between a body for the promotion of equal treatment and an employer who reportedly stated that he would not recruit persons of Moroccan origin.
Väidetavalt ütles P. Feryn, et tema ettevõte ei võta tööle Maroko päritolu isikuid: küsimuses, mis on tekkinud kohtumenetluses võrdset kohtlemist edendava organi ja tööandja vahel, kes väidetavalt teatas, et ta ei võta tööle Maroko päritolu isikuid.
I — Facts and reference for a preliminary ruling
I. Asjaolud ja eelotsusetaotlus
‘Apart from these Moroccans, no one else has responded to our notice in two weeks … but we aren’t looking for Moroccans.
„Kahe nädala jooksul on kuulutusele vastanud ainult marokolased … kuid me ei otsi marokolasi.
Our customers don’t want them.
Meie kliendid ei taha neid.
They have to install up-and-over doors in private homes, often villas, and those customers don’t want them coming into their homes.’
Nad soovivad paigaldada liug- ja tiibuksi oma era majadesse, sageli villadesse, ning nad ei taha, et marokolased tulevad nende koju.”
Similar articles appeared in the Het Nieuwsblad and Het Volk newspapers.
Samasugused artiklid ilmusid ajalehtedes Het Nieuwsblad ja Het Volk.
NV Firma Feryn (‘Feryn’) is a firm specialised in the sale and installation of up-and-over and sectional doors.
NV Firma Feryn (edaspidi „Feryn”) on liug- ja tiibuste müügile ning paigaldamisele spetsialiseerunud ettevõte.
In early 2005, Feryn was seeking to recruit fitters to install
Sel eesmärgil paigaldas Feryn Brüsseli ja
1 — Original language: English.2 — OJ 2000 L 180, p. 22.
1 – Algkeel: inglise.2 – EÜT L 180, lk 22; ELT eriväljaanne 20/01, lk 23.
Mr Feryn disputes the account given in the newspapers.
P. Feryn vaidlustab ajalehtedes avaldatu.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK – KOHTUASI C-54/07
On the evening of 28 April 2005, Mr Feryn participated in an interview on Belgian national television, in which he stated:
28. aprilli 2005. aasta õhtul andis P. Feryn Belgia riigitelevisioonis intervjuu, milles ta ütles:
On 31 March 2006, after a series of exchanges with Feryn, the CGKR brought proceedings against Feryn before the President of the Arbeidsrechtbank Brussels, claiming, inter alia, that the court should declare that Feryn had infringed the Law Against Discrimination and should order Feryn to end its discriminatory recruitment policy.
Pärast P. Feryniga arvamuste vahetamist esitas CGKR 31. märtsil 2006 tema vastu Arbeidsrechtbank’i (Brüssel) esimehele hagi, väites muu hulgas, et kohus peaks otsustama, et P. Feryn rikkus diskrimineerimisevastast seadust, ja kohustama P. Ferynit lõpetama diskrimineeriv töölevõtupoliitika.
However, the President of the Arbeidsrechtbank held that the public statements in question did not constitute acts of discrimination; rather, they were merely evidence of potential discrimination, in that they indicated that persons of a certain ethnic origin would not be recruited by Feryn in the event they should decide to apply.
Arbeidsrechtbank’i esimees leidis siiski, et kõnealused avaldused ei olnud diskrimineerimine; need olid pigem tõendiks võimalikust diskrimineerimisest, sest neis öeldi, et kui töökohale kandideeriksid teatud etnilise päritoluga isikud, siis P. Feryn neid tööle ei võtaks.
The CGKR had neither claimed nor demonstrated that Feryn had ever actually turned down a job application on grounds of the applicant’s ethnic origin.
CGKR ei olnud väitnud ega tõendanud, et P. Feryn on tegelikult jätnud mõne kandideerimisavalduse töölesoovija etnilise päritolu tõttu rahuldamata.
For those reasons, the forms of order sought by CGKR were denied by order of 26 June 2006.
Seetõttu jäeti CGKR-i hagi 26. juuni 2006. aasta kohtumäärusega rahuldamata.
The CGKR brought an appeal against that order before the Arbeidshof te Brussel, which has made the present reference to the Court of Justice for a preliminary ruling.
CGKR esitas kõnealuse kohtumääruse peale apellatsioonkaebuse Arbeidshof te Brussel’ile, kes esitas Euroopa Kohtule käesoleva eelotsusetaotluse.
‘[W]e have many of our representatives visiting customers … Everyone is installing alarm systems and these days everyone is obviously very scared.
„[P]aljud meie müügiesindajad käivad klientide kodudes … Kõik paigaldavad häiresüsteeme ja tänapäeval kardab ilmselt igaüks.
It is not just immigrants who break in.
Sissemurdjateks ei ole üksnes sisserändajad.
I won’t say that, I’m not a racist.
Ma ei väida seda, sest ma ei ole rassist.
Belgians break into people’s houses just as much.
Belglased murravad samamoodi inimeste kodudesse sisse.
But people are obviously scared.
Kuid on selge, et inimesed kardavad.
So people often say: “no immigrants”. … I must comply with my customers’ requirements.
Ning sageli ütlevad nad: „Ei mingeid sisserändajaid”. … Mina pean täitma oma klientide soove.
If you say “I want a particular product or I want it like this and like that”, and I say “I’m not doing it, I’ll send these people”, then you say “I don’t need that door.”
Kui teie ütlete mulle: „Ma soovin seda kindlat toodet või ma tahan seda või teist”, ning kui mina siis vastan: „Ma ei tee seda, ma saadan ikkagi need inimesed”, siis ütlete teie: „Mul ei ole teie ust vaja”.
Then I’m putting myself out of business.
Sellega nurjan ma omaenda äri.
We must meet the customers’ requirements.
Me peame oma klientide nõudmistele vastu tulema.
This isn’t my problem.
See ei ole minu probleem.
I didn’t create this problem in Belgium.
Mina ei tekitanud seda probleemi Belgias.
I want the firm to do well and I want us to achieve our turnover at the end of the year, and how do I do that?
Ma tahan, et mu ettevõttel läheks hästi ja et me saavutaksime aasta lõpuks käibe ning kuidas ma seda teen?
I must do it the way the customer wants it done!’
Ma pean seda tegema kliendi soove silmas pidades!”
The Arbeidshof te Brussel asks a number of very precise questions relating to the Directive and to the specific circumstances that are at issue in the main proceedings.
Arbeidshof te Brussel esitab mitu väga täpset küsimust, mis on seotud direktiiviga ja põhikohtuasja konkreetsete asjaoludega. 3
3These questions essentially concern the concept of direct discriminationb (first and second questions), the burden of proof (third, fourth and fifth questions) and the issue of appropriate remedies (sixth question).
Kõnealused küsimused käsitlevad peamiselt otsese diskrimineerimise mõistet (esimene ja teine küsimus), tõendamiskoormust (kolmas, neljas ja viies küsimus) ja asjakohaseid õiguskaitsevahendeid (kuues küsimus).
I shall address these questions bearing in mind that, under Article 234 EC, the Court has no power to apply rules of Community law
Nimetatud küsimusi käsitledes lähtun sellest, et vastavalt EÜ artiklile 234 ei ole Euroopa Kohus pädev kohaldama konkreetsele kohtuasjale ühenduse õigusnorme, vaid ta võib üksnes anda siseriiklikule kohtule teavet ühenduse õiguse
The CGKR was established by a Law of 15 February 1993.
CGKR asutati 15. veebruari 1993. aasta seadusega.
That law was amended by a Law of 25 February 2003 (‘the Law Against Discrimination’).
Seda seadust muudeti 25. veebruari 2003. aasta seadusega (edaspidi „diskrimineerimisevastane seadus”).
The Law Against Discrimination transposed Direct- ive 2000/43 into Belgian law.
Diskrimineerimisevastase seadusega võeti Belgia õigusesse üle direktiiv 2000/43.
FERYN to a particular case, but may only provide a national court with information on the interpretation of Community law which may be useful to it in assessing the effects of a provision of national law.
FERYN tõlgenduse kohta, mis võib talle siseriiklike normide mõju hindamisel vajalik olla.
discrimination based on racial or ethnic origin’.
võidakse kohelda teist isikut samalaadses olukorras”.
The first question that falls to be decided by this Court is essentially the following: does it constitute direct discrimination for the purposes of the Directive if an employer publicly states, in the context of a recruitment drive, that applications from persons of a certain ethnic origin will be turned down?
Esimene küsimus, millele Euroopa Kohus peab vastama, on sisuliselt järgmine: kas on tegemist otsese diskrimineerimisega direktiivi tähenduses juhul, kui tööandja töölevõtu kampaania kontekstis avalikult teatab, et teatud etnilist päritolu isikute avaldused jäetakse rahuldamata?
The notion of direct discrimination
Otsese diskrimineerimise mõiste
The national court that dealt with the case at first instance took the view that, so long as an employer has not acted upon his own discriminatory statements, the discrimination is only hypothetical and does not come within the ambit of the Direct- ive.
Esimeses astmes asja arutanud siseriiklik kohus asus seisukohale, et kuni tööandja ei ole tegutsenud oma diskrimineerivate avalduste kohaselt, on diskrimineerimine vaid hüpoteetiline ega kuulu direktiivi kohaldamisalasse.
The United Kingdom and Ireland have made submissions to the same effect.
Ühendkuningriik ja Iirimaa on esitanud samasisulised märkused.
They argue that, in the absence of an identifiable complainant who has become the victim of discrimination, the Directive does not apply.
Nad väidavad, et kui ei ole tuvastatud diskrimineerimise ohvriks langenud isikut, ei ole direktiiv kohaldatav.
As a result, bodies such as the CGKR cannot, in such circumstances, bring legal proceedings before the national courts alleging direct discrimination within the meaning of the Directive.
Järelikult ei saa CGKR-i sarnased organid sellises olukorras esitada siseriiklikusse kohtusse hagi, milles väidetakse, et on toimunud otsene diskrimineerimine direktiivi tähenduses.
According to Aricle 2(1) of the Directive ‘the principle of equal treatment shall mean that there shall be no direct or indirect
Artikli 2 lõike 2 punktis a on sätestatud, et „otseseks diskrimineerimiseks peetakse seda, kui ühte inimest koheldakse rassilise või etnilise päritolu tõttu halvemini, kui on koheldud, koheldakse või
4 — Article 1 of the Directive.5 — Article 3(1)(a) of the Directive.
4 – Direktiivi artikkel 1.5 – Direktiivi artikli 3 lõike 1 punkt a.
The CGKR takes the opposite view and argues that the prohibition on direct discrimination concerns the recruitment process as
CGKR on vastupidisel seisukohal ja väidab, et otsese diskrimineerimise keeld puudutab nii töölevõtmise protsessi kui ka
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-54/07 well as the eventual recruitment decision.
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK – KOHTUASI C-54/07 sellele järgnevat otsust töölevõtmise kohta.
According to the CGKR, the substantive scope of the Directive has to be determined independently from the question of who is entitled to bring legal action.
CGKR sõnul tuleb direktiivi sisuline kohaldamisala määratleda sõltumata sellest, kellel on õigus hagi esitada.
In other words, the issue of the locus standi of the CGKR has no bearing on the question whether direct discrimination has occurred.
Teisisõnu ei ole CGKR-i kaebeõigus oluline küsimuses, kas on toimunud otsene diskrimineerimine.
The Commission and the Belgian Government share the view of the CGKR.
Komisjon ja Belgia valitsus jagavad CGKR-i seisukohta.
enforcement or redress.
tamise võimalusi.
On the contrary, the Directive expressly provides that ‘Member States may introduce or maintain provisions which are more favourable to the protection of the principle of equal treatment than those laid down in this Directive’ 8and that ‘[t]he implementation of this Directive shall under no circumstances constitute grounds for a reduction in the level of protection against discrimination already afforded by Member States in the fields covered by this Directive’. 9 Thus, in principle, it is a matter of domestic law whether or not an equal treatment body such as the CGKR may bring legal action if it is not acting on behalf of a specific complainant.
Vastupidi, direktiiv sätestab sõnaselgelt, et „[l]iikmesriigid võivad säilitada või kehtestada käesoleva direktiivi sätetest soodsamad võrdse kohtlemise põhimõtte kaitset käsitlevad sätted” 8ja et „[k]äesoleva direktiivi rakendamine ei õigusta liikmesriikide poolt eelnevalt tagatud diskrimineerimisvastase kaitstuse taseme alandamist käesoleva direktiiviga reguleeritavas valdkonnas.” 9Seega sätestab põhimõtteliselt siseriiklik õigus, kas võrdset kohtlemist edendav organ, näiteks CGKR, võib esitada hagi, kui ta ei tegutse konkreetse kaebuse esitaja nimel.
The Directive allows Member States to choose different methods of enforcement, provided that appropriate judicial or administrative procedures are available to persons who claim to have been discriminated against, as well as to public interest bodies that represent victimcomplainants.
Direktiiv võimaldab liikmesriikidel valida erinevate täitmise meetodite vahel, tingimusel, et isikutele, kes väidavad, et neid on diskrimineeritud, ja ka ohvreid/kaebuse esitajaid esindavatele avaliku huvi organitele on tagatud võimalus kasutada asjakohaseid kohtu- ja haldusmenetlusi.
In this respect, I agree with the United Kingdom and Ireland that the Directive does not require Member States to ensure that public interest bodies are recognised as having locus standi to bring judicial proceedings in the absence of a complainant who claims to have been the victim of discrimination.
Selles suhtes nõustun Ühendkuningriigi ja Iirimaaga, et direktiiv ei nõua, et liikmesriigid tagaksid, et tunnustatakse avalikku huvi esindavate organite õigust algatada kohtumenetlus, kui puudub kaebuse esitaja, kes väidab, et ta on diskrimineerimise ohver.
There appears to be a degree of confusion as to the connection between the concept of direct discrimination and the question whether a public interest body is entitled to seek legal redress where the principle of equal treatment has been infringed.
Tundub, et ei ole selge, kuidas on omavahel seotud otsese diskrimineerimise mõiste ja küsimus, kas avalikku huvi esindaval organil on õigus pöörduda võrdse kohtlemise põhimõtete rikkumise korral kohtusse.
As the United Kingdom and Ireland have emphasised, the Directive was not intended to make it possible, under the laws of the Member States, for public interest bodies to bring an action in the nature of an actio popularis.
Nagu Ühendkuningriik ja Iirimaa rõhutasid, ei ole direktiivi eesmärk anda avalikku huvi esindavatele organitele võimalus esitada liikmesriigi õiguse kohaselt hagi üldiste huvide kaitseks (actio popularis).
They refer, in that regard, to Article 7 of the Directive.
Sellega seoses viitavad nad direktiivi artiklile 7.
That provision requires Member States to ensure that judicial procedures are available ‘to all persons who consider themselves wronged by failure to apply the principle of equal treatment to them’ 6and to public interest bodies acting ‘on behalf or in support of the complainant’. 7
Kõnealuse sätte kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et „kõikidel isikutel, kes leiavad, et neid on võrdse kohtlemise põhimõtte eiramise tõttu õigusvastaselt koheldud” 6, ning avalikku huvi esindavatel organitel, kes esinevad „kaebuse esitaja […] nimel või tema toetuseks” 7, oleks võimalik kasutada kohtumenetlust.
However, it does not follow from that provision that Member States are precluded from granting additional possibilities for legal
Nimetatud säte ei tähenda siiski, et liikmesriikidel on keelatud kehtestada täiendavaid õiguslikke sunnivahendeid või heas -
However, that does not mean that the scope of the Directive is limited to cases in which there are identifiable victimcomplainants.
Siiski ei tähenda see, et direktiivi kohaldamisala piirdub juhtumitega, mille puhul on tuvastatud ohver/kaebuse esitaja.
The forms of discrimination covered by the Directive must be inferred, above all, from its wording and its purpose, not from the remedies which the Member States are, as a minimum, required to ensure.
Diskrimineerimise vormid, mille suhtes direktiivi kohaldatakse, tulenevad selle sõnastusest ja eesmärgist, mitte õiguskaitsevahenditest, mille liikmesriigid peavad miinimumnõudena tagama. Direktiiviga keelatud
6 — Article 7(1) of the Directive (emphasis added).7 — Article 7(2) of the Directive (emphasis added).
6 – Direktiivi artikli 7 lõige 1 (kohtujuristi kursiiv).7 – Direktiivi artikli 7 lõige 2 (kohtujuristi kursiiv).
8 — Article 6(1) of the Directive.9 — Article 6(2) of the Directive.
8 – Direktiivi artikli 6 lõige 1.9 – Direktiivi artikli 6 lõige 2.