natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On the basis of authorisation from the purchaser specifically for that purpose, the Bundesverband brought proceedings against Quelle. It claimed that Quelle should be directed, first, to refund the amount of EUR 67.86, 4together with interest, and, secondly, to desist in future from invoicing consumers for the use of defective goods on delivery of replacement goods.
Ostja volituse alusel esitas Bundesverband Quelle vastu hagi, milles nõudis esiteks, et Quellet kohustataks tagasi maksma tasutud hüvitis summas 67,86 eurot 4, millele on lisatud intress, ja teiseks, et Quellet keelataks edaspidi nõuda puudustega kauba asendamise korral hüvitist selle kauba kasutamise eest.
Paragraph 100 of the BGB provides that ‘benefits’ are ‘the fruits of a thing or of a right, including the benefits arising from use of the thing or exercise of the right’.
BGB § 100 sätestab, et kasu on „asja või õiguse viljad, samuti eelised, mida asja või õiguse kasutamine annab”.
The Landgericht (Regional Court) Nüremberg-Fürth granted the claim for reimbursement of the amount paid and dismissed the remainder of the action.
Landgericht Nürnberg-Fürth (NürnbergFürthi piirkondlik kohus) rahuldas tasutud summa hüvitamise nõude, kuid jättis hagi muus osas rahuldamata. Oberlandesgericht Nürnberg (Nürnbergi kõrgeim piirkondlik kohus) jättis esimese astme kohtu otsuse jõusse ja andis menetlusloa kassatsioonkaebusele.
In the grounds for its judgment, the Oberlandesgericht explained that Paragraph 439(4) of the BGB could not be cited as the legal basis for the claim for compensation for use and that the reasons stated by the legislature in relation to the right to compensation were not convincing.
Oma otsuse põhistuses selgitas Oberlandesgericht Nürnberg, et BGB § 439 lõige 4 ei saa olla asja kasutamise eest makstava hüvitise nõude õiguslik alus ja et seadusandja argumendid hüvitise saamise õiguse osas ei ole veenvad.
5The Oberlandesgericht pointed out that there was no justification for applying the provisions concerning termination of contract to cases in which goods are replaced, given that although the purchaser receives new
5 Oberlandesgericht rõhutas, et kauba asendamisele lepingu lõpetamist käsitlevate sätete kohaldamine ei ole õigustatud,
4 — Neither the order of the national court nor either of the judgments of the two courts below indicates why the Bundesverband sought a lower amount than that which the purchaser paid.
4 – Eelotsusetaotlusest ega kahe allpool nimetatud madalama astme kohtu otsustest ei nähtu, miks Bundesverband taotles ostja tasutust väiksema summa hüvitamist.
According to the published version of the judgment of the Nuremberg-Fürth Landgericht, the purchaser paid EUR 67.86, but according to the judgment of the Nuremberg Oberlandesgericht and the order of the national court the purchaser paid the (higher) amount of EUR 69.97.
Nürnberg-Fürthi avaldatud kohtuotsuses on märgitud, et ostja maksis 67,86 eurot, kuid Oberlandesgericht Nürnbergi otsusest ja eelotsusetaotlusest ilmneb, et ostja tasus (suurema) summa ehk 69,97 eurot.
Indeed, in its judgment the Nuremberg Oberlandesgericht even held that ‘[t]he difference from the actual EUR 69.97 is not explained’.
Oberlandesgericht Nürnberg isegi märkis oma otsuses, et „erinevust tegelikult makstud summast suuruses 69,97 eurot ei ole selgitatud”. Vt Oberlandesgericht Nürnbergi 23. augusti 2005. aasta otsus kohtuasjas 3 U 991/05 (Neue Juristische Wochenschrift, nr 41/2005, lk 3000).
In August 2002, in the context of a mailorder sale, Quelle supplied a stove-set to the purchaser for her private use at a price of EUR 524.90.
2000. aasta augustis tarnis äriühing Quelle sidevahendi abil sõlmitud lepingu täitmisel ostjale isiklikuks kasutamiseks pliidikomplekti hinnaga 524,90 eurot.
In January 2004, the purchaser noticed that the enamel layer had come away from the interior of the oven which was part of the ‘stove-set’.
2004. aasta jaanuaris märkas ostja, et pliidikomplekti kuuluva ahju sisemuse emailkiht on lahti tulnud.
Since it was not possible to repair the appliance, the purchaser requested — in the same month, hence within the guarantee period — a replacement.
Kuna seadet ei olnud võimalik parandada, siis taotles ostja samal kuul, seega garantiiaja jooksul, kauba asendamist uuega.
She returned the defective appliance to the seller (Quelle), who supplied her with a new stove-set and claimed payment by way of compensation for use, initially in the amount of EUR 119.97, but ultimately of EUR 69.97. The purchaser paid the latter sum.
Ta tagastas puudusega pliidikomplekti müüjale, st Quellele, kes tarnis ostjale uue pliidikomplekti, kuid nõudis talt algselt üleantud pliidikomplekti kasutamise eest hüvitise maksmist, esialgu suuruses 119,97 eurot, hiljem suuruses 69,97 eurot, mille ostja tasus.
QUELLE goods by virtue of the exchange, the seller retains the full purchase price together with any profit.
QUELLE sest asendamise korral saab ostja küll uue kauba, ent müüjale jääb kogu asendatud kauba eest makstud summa koos võimaliku kasumiga.
6 By contrast, where a contract is terminated the purchaser and the seller must each return what they have received. 7
6Samas, kui leping lõpetatakse, on nii ostja kui müüja kohustatud tagastama kõik saadu.
Directive 1999/44, under which replacement is to be made ‘free of charge’ and ‘without any significant inconvenience to the consumer’. Moreover, it does not share the view that the Directive governs only the ‘free of charge’ requirement attaching to delivery.
7 lõigetega 2–4, mille kohaselt tuleb kaup asendada „tasuta” ja „ilma märkimisväärsete ebamugavusteta tarbijale”, ega jaga seisukohta, et direktiiv reguleerib üksnes uue kauba tasuta üleandmist.
10 In that connection, the Bundesgerichtshof also points out that opinion in German legal literature is divided on the question whether the German legislation is compatible with Directive 1999/44. 11
10Bundes-gerichtshof märgib lisaks, et Saksa õigusteoorias on kaks erinevat seisukohta kõnealuste Saksa õigusnormide kooskõla kohta direktiiviga 1999/44. 11
In those circumstances, by order of 16 August 2006, the Bundesgerichtshof stayed proceedings and referred the following question to the Court of Justice for a prelim -inary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof 16. augusti 2006. aasta määrusega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
Both parties appealed to the Bundesgerichtshof on a point of law against the judgment of the Nüremberg Oberlandesgericht.
Mõlemad osapooled esitasid Bundesgerichtshofile (Saksa kõrgeim föderaalkohus) Oberlandesgericht Nürnbergi otsuse peale kassatsioonkaebuse.
The Bundesgerichtshof has doubts concerning the unilateral burden placed on the purchaser by the obligation to pay compensation for use, but does not see any way of correcting that imbalance by means of interpretation, since that is precluded both by the plain wording of the relevant provisions and the unambiguous intention of the legislature as disclosed by the explanatory memorandum accompanying the draft Schuldrechtsmodernisierungsgesetz (Law on the modernisation of the law of obligations).
Bundesgerichtshof väljendas kahtlusi vastutuse sellise ühepoolse asetamise kohta ostjale seoses hüvitise tasumisega kauba kasutamise eest, ent ei näinud võimalust vältida nimetatud ebaproportsionaalsust kõnealuste sätete tõlgenduse abil, sest see on selgelt välistatud tulenevalt nende sätete sõnastusest ja lähtudes seadusandja vaieldamatust tahtest, mis ilmneb võlaõigusseaduse ajakohastamise seaduse eelnõule lisatud ettevalmistavatest dokumentidest. 8.
In addition, the Bundesgerichtshof is uncertain whether the German legislation at issue is compatible with Article 3(2) to (4) of
Lisaks kahtleb Bundesgerichtshof käesolevas asjas arutlusel olevate Saksa õigusnormide kooskõlas direktiivi 1999/44 artikli 3
8 — Draft Law on the modernisation of the law of obligations, German Bundestag, paper number 14/6040, 14 May 2001, p. 232.
8 – Saksa võlaõiguse ajakohastamise seaduse eelnõu (Entwurf eines Gesetzes zur Modernisierung des Schuldrechts), Deutscher Bundestag, Drucksache 14/6040, 14. mai 2001, lk 232.
See also the order dated 16 August 2006 of the Bundesgerichtshof making the reference, p. 8.
Vt ka Bundesgerichtshofi 16. augusti 2006. aasta eelotsusetaotlus, lk 8.
The order for reference was received at the Court on 28 September 2006.
Eelotsusetaotlus esitati Euroopa Kohtule 28. septembril 2006.
At the hearing on 4 October 2007, Quelle, the Bundesverband, the German Government and the Commission presented oral argument and answered questions from the Court.
Eelotsuse küsimusele antava vastuse kohta väidab Quelle, et direktiiv 1999/44 ei reguleeri hüvitise maksmist kauba kasutamise eest ning järelikult ei ole Saksa seadusandjale seatud selle küsimuse reguleerimist puudutavaid piiranguid.
The German legislation is legitimate, because it enables a fine balance to be struck between the claim for repair and the claim for replacement.
4. oktoobril 2007 toimunud istungil esitasid märkused ja vastasid kohtu küsimustele Quelle, Bundesverband, Saksamaa valitsus ja komisjon.
At the hearing, the Bundesverband contended that the question referred for a preliminary ruling is admissible, because the issue in the present case is not how to interpret national law in accordance with Direct ive 1999/44, but how the Directive itself is to be interpreted.
Kohtuistungil väitis Bundesverband, et eelotsuse küsimus on vastuvõetav, kuna käesolevas asjas ei ole küsimus siseriikliku õiguse tõlgendamises kooskõlas direktiiviga 1999/44, vaid pigem just kõnealuse direktiivi enda tõlgendamises.
In its written observations, the Bundesverband explains that Directive 1999/44 was intended to ensure a high level of consumer protection and that goods have to be replaced ‘free of charge’
Oma kirjalikes märkustes rõhutab Bundesverband, et direktiivi 1999/44 eesmärk on tagada tarbijakaitse kõrge tase ning et kaup asendataks „tasuta” ja „ilma märkimisväärsete ebamugavusteta tarbijale”, mis hõlmab keeldu
12 — Case C-105/03 [2005] ECR I-5285, paragraph 47.13 — Case C-212/04 [2006] ECR I-6057, paragraph 110.
13 – 4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-212/04 (EKL 2006, lk I-6057, punkt 110).
At the oral hearing, Quelle submitted that the reference for a preliminary ruling was inadmissible, because in the present case the Bundesgerichtshof has no option but to interpret the relevant provisions of the BGB to the effect that it is permissible to claim compensation for use.
Kohtuistungil väitis Quelle, et eelotsusetaotlus ei ole vastuvõetav, kuna käesolevas asjas ei ole Bundesgerichtshofil muud võimalust, kui tõlgendada asjaomaseid BGB sätteid selliselt, et kauba kasutamise eest hüvitise nõudmine on lubatud.
If the Court were to decide that Directive 1999/44 precludes the German legislation, the Bundesgerichtshof would be unable to abide by its ruling,
Juhul kui Euroopa Kohus otsustab, et eespool viidatud Saksa õigusnormid on vastuolus direktiiviga 1999/44, ei saaks Bundesgerichtshof Euroopa Kohtu vastust arvestada, kuna see on keelatud Saksa põhiseaduse (Grundgesetz) artikliga 20, mille kohaselt kohus
QUELLE and ‘without significant inconvenience to the consumer’, which implies a prohibition on requiring the consumer to pay compensation for the use of defective consumer goods.
QUELLE tarbijalt puudusega toote kasutamise eest hüvitist nõuda.
In addition, the uncertainty surrounding the amount of compensation payable could deter consumers from asserting their rights under the Directive.
Bundesverband leiab samuti, et tasumisele kuuluva hüvitise summa suuruse ebamäärasus võib takistada tarbijaid oma direktiivist 1999/44 tulenevaid õigusi teostamast.
‘the goods brought into conformity free of charge’ and ‘to replace them … free of charge’ in Article 3(2) and (3) of Directive 1999/44 refer — according to the German Government — solely to the right to delivery free of charge (the act of delivering the replacement goods), and that is consistent with Article 3(4) of the Directive, which provides that the term ‘free of charge’ is to cover ‘particularly the cost of postage’.
vastavaks” ning „nõuda […] asendamist […] tasuta” üksnes kauba tasuta üleandmise nõudele ehk asendamisele kooskõlas direktiivi artikli 3 lõikega 4, mille kohaselt mõiste „tasuta” viitab „eelkõige […] postikuludele”.
The phrase ‘without any significant inconvenience to the consumer’, in the third subparagraph of Article 3(3) of the Directive, simply means that the seller is not permitted to put any practical obstacles in the way of the purchaser as regards the exercise of his right to delivery of replacement goods.
Direktiivi 1999/44 artikli 3 lõike 3 kolmandas lõigus sisalduv fraas „ilma märkimisväärsete ebamugavusteta tarbijale” tähendab üksnes, et müüja ei või luua praktilist laadi takistusi sellele, et ostja kasutab oma õigust kauba asendamisele.
C — The German Government
C. Saksamaa valitsus
The German Government regards the reference for a preliminary ruling as admissible, because it is necessary for the Court to interpret Directive 1999/44 in order to enable a decision to be reached in the main proceedings.
Saksamaa valitsus jagab seisukohta, et eelotsuse küsimus on vastuvõetav, kuna direktiivile 1999/44 Euroopa Kohtu poolt antav tõlgendus on vajalik põhikohtuasja lahendamiseks.
As to substance, the German Government maintains that the Directive does not preclude the German legislation at issue.
Põhiküsimuses leiab Saksamaa valitsus, et arutlusel olevad Saksa õigusnormid ei ole vastuolus direktiiviga 1999/44.
In its written observations in support of that view, the German Government referred to four means of interpretation: literal, contextual, historical and teleological.
Oma kirjalikes märkustes viitab Saksamaa valitsus selle seisukoha toetuseks neljale tõlgendusviisile: grammatiline, ajalooline, süstemaatiline ja teleoloogiline tõlgendamine.
Construing Directive 1999/44 by reference to its context, the German Government predicates its interpretation on the assumption that the first clause of the 15th recital in the preamble to the Directive does not refer exclusively to cases in which the contract has been terminated, but lays down a general legal principle.
Direktiivi 1999/44 süstemaatilisel tõlgendamisel lähtub Saksamaa valitsus eeldusest, et direktiivi põhjenduse 15 esimene lause ei viita üksnes lepingu lõpetamise juhule, vaid kehtestab üldise põhimõtte, ja seda kahel põhjusel.
The reasons for that assumption are twofold. First, the clear statement in the common position adopted by the Council on 24 September 1998 14that the Member States were free ‘to adopt rules on the reimbursement in the case of goods already used by the consumer as well as on the detailed arrangements of the rescission of the contract’ indicates that these two cases are to be considered separately.
Esiteks tuleneb nõukogu 24. septembri 1998. aasta ühisest seisukohast 14selgelt, et liikmesriigid võivad kehtestada „eeskirjad hüvitise maksmise kohta tarbija poolt juba kasutatud kauba eest ja lepingu tühistamise üksikasjaliku korra”, mistõttu tuleb kahte kõnealust olukorda käsitleda eraldi.
Second, in the 15th recital, rescission of the contract is first mentioned, separately, in the second clause,
Teiseks viidatakse lepingu tühistamisele eraldi alles direktiivi 15. põhjenduse teises lauses, samas kui tarbijale makstava hüvitise vähendamist
14 — Common Position (EC) No 51/98 adopted by the Council on 24 September 1998 with a view to adopting European Parliament and Council Directive 98/…/EC of … on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1998 C 333, p. 46).
14 – Nõukogu 24. septembri 1998. aasta ühine seisukoht (EÜ) nr 51/98, eesmärgiga võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/../EÜ tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta (EÜT C 333, lk 46).
As regards a literal interpretation, the German Government submits that Direct- ive 1999/44 is silent as to whether, in the case of replacement, the seller may require the purchaser to pay compensation for use of the defective goods.
Saksamaa valitsus väidab grammatilise tõlgendamise osas, et direktiiv 1999/44 ei reguleeri küsimust, kas kauba asendamisel võib müüja tarbijalt nõuda puudusega kauba kasutamise eest hüvitist.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-404/06 whereas the right to reduce the reimbursement to the consumer is mentioned in the first clause, which also suggests that reduction of the reimbursement is not restricted to cases in which the contract is rescinded.
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK — KOHTUASI C-404/06 käsitletakse sama põhjenduse esimeses lauses, mis omakorda viitab sellele, et õigus hüvitise vähendamisele ei hõlma ainult olukorda, kui leping tühistatakse.
the consumer, in the event of cancellation of a credit agreement, not only to repay the amounts received under the contract but also to pay interest.
tarbijakaitse tõhusust ei ohusta tarbija kohustus kinnisvaralaenu lepingust taganemise korral mitte ainult tagasi maksta lepingu alusel saadud summad, vaid ka tasuda intressi.
The German Government maintains that the principle of effect- ive consumer protection does not preclude the claim to compensation for use, because payment of such compensation is a lesser burden than repayment of the loan in Schulte.
Saksamaa valitsus väidab, et tarbijakaitse tõhususe põhimõte ei välista nõuet saada hüvitist asendatud kauba kasutamise eest, kuna sellise hüvitise maksmine on väiksema ulatusega kohustus kui kohtuasjas Schulte arutlusel olnud võla tasumine.
Lastly, the German Government argues that the consumer should not profit from the fact that the goods have been replaced.
Lõpuks väidab Saksamaa valitsus, et tarbija ei peaks kauba asendamisest kasu saama.
By way of historical interpretation, the German Government refers to the proposal 15and the amended proposal 16for Direct- ive 1999/44, which show how the wording of Article 3(2) of the Directive developed, and that the Directive required only repair of goods — and not their replacement — to be free of charge.
Saksamaa valitsus direktiivi 1999/44 puudutavale ettepanekule 15 ja muudetud ettepanekule 16, mis näitavad artikli 3 lõike 2 sõnastuse kujunemist ja millest ilmneb, et direktiivi kohaselt tuleb kaup üksnes tasuta parandada ja mitte tasuta asendada.
D — The Austrian Government, the Spanish Government and the Commission
D. Austria ja Hispaania valitsus ning komisjon
According to the German Government, a teleological interpretation of Article 3 of Directive 1999/44 indicates only that the consumer is not intended to bear any of the actual costs for bringing goods into conformity with the contract.
Saksamaa valitsuse arvates selgub direktiivi 1999/44 artikli 3 teleoloogilisel tõlgendamisel, et tarbija ei ole kohustatud kandma kauba lepingule vastavaks muutmisega seotud konkreetseid kulusid.
The German legislation is not at odds with the purpose of Directive 1999/44 — to complete the internal market and to protect consumers — because it is possible to exercise the right to delivery of replacement goods without bureaucratic problems or hindrance.
Saksa õigus ei ole vastuolus direktiivi 1999/44 eesmärgiga rajada siseturg ja kaitsta tarbijaid, kuna kauba asendamine on võimalik bürokraatlike probleemide ja takistusteta.
Moreover, the Court held in Schulte 17that the effectiveness of European consumer protection was not endangered by an obligation on
Saksamaa valitsus toob lisaks esile, et Euroopa Kohus tõdes kohtuotsuses Schulte 17, et Euroopa
15 — Proposal for a European Parliament and Council directive on the sale of consumer goods and associated guarantees (COM(95) 0520 final — COD 96/0161, OJ 1996 C 307, p. 8).
15 – Komisjoni ettepanek, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide kohta (KOM(95) 520 (lõplik) – COD 1996/0161, EÜT 1996, C 307, lk 8).
16 — Amended proposal for a European Parliament and Council directive on the sale of consumer goods and associated guarantees (COM(1998) 0217 final — COD 96/0161, OJ 1998 C 148, p. 12).
16 – Muudetud ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide kohta (KOM(1998) 217 (lõplik) – COD 1996/0161, EÜT 1998, C 148, lk 12).
The Austrian Government maintains that claims for compensation for use can be lawful only in cases where the contract has been terminated, but not in cases where the goods have been replaced.
Austria valitsus väidab, et kauba kasutamise eest saab hüvitise nõude esitada üksnes lepingu lõpetamise korral ja mitte kauba asendamise puhul.
If it were possible to require compensation for use, there would be an imbalance between the right to repair and the right to replacement, whereas those rights ought to be equally weighted, the consumer having a right to choose between them.
Võimalus kauba kasutamise eest hüvitist nõuda tekitaks parandamise ja asendamise õiguste vahelise disproportsiooni, ehkki need peaksid olema samaväärsed ja tarbijal peaks olema õigus nende vahel valida.
In economic terms, there is no real choice if repair is free of charge but replacement entails additional costs in the form of the obligation to pay compensation for use.
Majanduslikus mõttes puuduks tarbijal taoline valikuõigus, kui kaup parandataks tasuta, ent asendamine oleks seevastu seotud täiendavate kuludega ehk hüvitise tasumisega kauba kasutamise eest.
QUELLE the consumer fulfils his contractual obligations and that a claim for compensation for use would disrupt the balance between seller and consumer.
QUELLE rõhutab tarbijate kaitstuse kõrge taseme olulisust ühenduse õiguses ja leiab esiteks, et kauba hinna tasumisega on tarbija oma lepingulise kohustuse täitnud ning teiseks, et kasutushüvitise nõudmine viiks paigast müüja ja ostja kohustuste vahelise tasakaalu.
According to the Commission, the financial interests of the seller are sufficiently protected by the fact that he can rely on any lack of proportionality involved in replacing the goods.
Komisjoni arvates on müüja finantshuvid piisavalt kaitstud võimalusega tugineda kauba asendamise ebaproportsionaalsusele.
The Spanish Government argues that, as a matter of law, compensation for use is not one of the ‘costs’ referred to in Article 3(4) of Directive 1999/44, but it none the less entails economic consequences for the consumer and for that reason conflicts with the principle that replacement of defective goods is to be free of charge.
Hispaania valitsus väidab, et isegi kui kasutamise eest makstav hüvitis ei mahu õiguslikus mõttes direktiivi 1999/44 artikli 3 lõikes 4 viidatud „kulu” mõistesse, toob see siiski tarbija jaoks kaasa majanduslikke tagajärgi ning on seega vastuolus tasuta asendamise põhimõttega.
Article 3(4) of Directive 1999/44 should be interpreted as meaning that the consumer is not obliged to pay costs which are directly linked to replacement of the goods.
Kõnealuse direktiivi artikli 3 lõiget 4 tuleb tõlgendada selliselt, et tarbija ei ole kohustatud kandma mingeid kauba asendamisega vahetult seotud kulusid.
At the hearing, the Commission pointed out that the reference for a preliminary ruling is admissible, because, where there are doubts as to the compatibility of national law with a directive, the question whether the Member State has fulfilled its obligations under Community law is reviewed indirectly by means of the preliminary ruling proced- ure.
Kohtuistungil väitis komisjon, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav, kuna kahtluste korral siseriikliku õiguse kooskõla kohta direktiiviga, käsitletakse eelotsuse menetluses kaudselt küsimust, kas liikmesriik on rikkunud talle ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi.
According to the Commission, the admissibility of a reference for a preliminary ruling cannot be conditional upon whether national law can be interpreted so as to be consistent with Community law.
Komisjoni arvates ei saa eelotsusetaotluse vastuvõetavust seada sõltuvusse sellest, kas siseriiklikku õigust võib tõlgendada ühenduse õigusnormiga kooskõlas olevana.
In its written observations, the Commission argues that the expression ‘free of charge’ cannot apply exclusively to the delivery of the goods.
Oma kirjalikes märkustes rõhutab komisjon, et mõiste „tasuta” ei kehti üksnes kauba tasuta üleandmise kohta.