natgillin/translations-raw huggingface dataset:
One of the issues before the Court of First Instance was when the fiveyear time period applicable to proceedings against the Community in matters arising from noncontractual liability 3started to run.
Üks Esimese Astme Kohtus käsitletud küsimustest oli see, millal hakkab kulgema viieaastane aegumistähtaeg, mida kohaldatakse ühenduse vastu algatatud menetluste suhtes lepinguvälise vastutusega seotud asjades.
The present appeal is concerned solely with that issue.
3 Käesolev apellatsioonkaebus puudutab üksnes seda küsimust.
5 — Voluntary distillation intended to withdraw forecasted wine surplus with a view to improving prices.
5 – Veini vabatahtliku destilleerimise eesmärk oli loobuda prognoositud veini ülejäägist hindade parendamist silmas pidades.
1 — Original language: English.2 — [2004] ECR II-3991.3 — See footnote 15 and point 52 below.
1 – Algkeel: inglise.2 – EKL 2004, lk II-3991.3 – Vt allpool 15. joonealune märkus ja punkt 52.
6 — Cited in footnote 4.
6 – Viidatud 4. joonealuses märkuses.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P down provisions concerning preventive distillation for the 1982/83 wine year.
KOHTUJURIST SHARPSTONI ETTEPANEK – KOHTUASI C-51/05 P sätete kehtestamise kohta 7[siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteamet- ühtlasi ette näha abi ja ettemaksude tasumise reeglid, mis on kohandatud eri liikmesriikide halduskordadega.
Article 1(1) of Regulation No 2499/82 provides that producers wishing to have their wines distilled under Article 11 of Regulation No 337/79 must conclude supply contracts with an approved distiller and submit them to the national intervention agency.
Määruse nr 2499/82 artikli 1 lõikes 1 on sätestatud, et tootjad, kes soovivad destilleerida oma veine määruse nr 337/79 artikli 11 alusel, peavad sõlmima tarnelepingu tunnustatud destilleerijatega ja esitama need siseriiklikule sekkumisametile.
Article 8 of Regulation No 2499/82 provides that for the payment of the minimum buyingin price for wines and for the payment of aid by the intervention agency, one or other of the procedures referred to in Articles 9 and 10 is to be applied, at the choice of the Member States.
Määruse nr 2499/82 artikkel 8 näeb ette, et liikmesriigid võivad veini minimaalse ostuhinna maksmiseks ja sekkumisameti poolse abi tasumiseks kohaldada omal valikul ühte kahest menetlusest, mis on sätestatud sama määruse artiklites 9 ja 10.
Italy decided to apply in its territory the procedure referred to in Article 9.
Itaalia Vabariik otsustas oma territooriumil kohaldada artiklis 9 ette nähtud menetlust.
Article 9 provides:
Artikkel 9 sätestab:
Article 5(1) of Regulation No 2499/82 sets the minimum buyingin price for wines for distillation.
Määruse nr 2499/82 artikli 5 lõige 1 kehtestab destilleerimiseks tarnitud veini minimaalse ostuhinna.
That price normally renders it impossible to market the products of distillation at market prices.
Tavaliselt ei võimalda see hind destilleerimisel saadud toodete turuhindadega turustamist.
8Article 6 therefore lays down a compensation procedure whereby the intervention agency is to pay aid of a prescribed amount for wine distilled.
8Seetõttu näeb artikkel 6 ette hüvitusmehhanismi, mille alusel tasub sekkumisamet ettenähtud summa ulatuses abi seoses destilleeritud veiniga.
The minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) shall be paid by the distiller to the producer not later than 90 days after the entry into the distillery [of the total quantity of wine or, where appropriate, of each consignment of wine].
Destilleerija maksab artikli 5 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud minimaalse ostuhinna tootjale hiljemalt 90 päeva pärast seda, kui [kogu veinikogus või olenevalt olukorrast iga veinipartii] on piiritusetehasesse saabunud.
The 11th recital in the preamble to Regulation No 2499/82 states that provision should be made for the minimum price guaranteed to producers to be paid to them, as a general rule, within a period which would enable them to obtain a profit comparable to that which they would obtain from a commercial sale.
Määruse nr 2499/82 põhjenduse 11 kohaselt tuleb ette näha, et tootjatele tagatud miinimumhind tasutakse neile üldreeglina sellise tähtaja jooksul, mis võimaldab neil saada tulu, mis oleks samaväärne kaubanduslikust müügist saadud tuluga.
In those circumstances, it is essential to pay the aid due for the distillation in question at the earliest opportunity, while guaranteeing that operations are correctly carried out by means of an appropriate system of securities.
Neis tingimustes oli hädavajalik tuua kõnealuse destilleerimise eest tasutava abi maksmine varasemale kuupäevale, kindlustades sobiva tagatiskorraga tehingute korrakohase toimumise.
In order to allow the measure fully to achieve its purpose in
Et nimetatud menetluse eesmärk liikmesriikides täielikult saavutada, tuleb
The intervention agency shall pay to the distiller the aid provided for in Article 6 … within 90 days of submission of proof that the total quantity of wine specified in the contract has been distilled.
Sekkumisamet tasub artikli[s] 6 […] märgitud abi destilleerijale hiljemalt 90 päeva pärast tõendi esitamist selle kohta, et kogu lepingus märgitud veinikogus on destilleeritud.
8 — See the eighth recital in the preamble.
8 – Vt preambuli põhjendus 8.
The distiller in the case referred to in Article 9 or the producer in the case referred to in Article 10 may ask for an amount equal to the aid referred to in the first paragraph of Article 6 to be paid to him by way of advance on condition that he has provided a security equal to 110% of the said amount in the name of the intervention agency.
Artiklis 9 märgitud juhul võib destilleerija või artiklis 10 märgitud juhul tootja taotleda, et talle tasutaks ettemakse korras artikli 6 esimeses lõigus märgitud abiga võrdne summa, tingimusel et sekkumisameti nimele seatakse garantii, mis vastab 110% sellest summast.
The distiller shall be required to supply the intervention agency with proof that he has paid the minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) within the period specified in paragraph 1 … If such proof is not submitted within 120 days of the date of submission of the proof referred to in the first paragraph, the amounts paid shall be recovered by the intervention agency. …’ 9
Destilleerija peab sekkumisametile esitama tõendi selle kohta, et ta on tasunud artikli 5 lõike 1 esimeses lõigus märgitud minimaalse ostuhinna […] lõikes 1 märgitud tähtajal. Kui seda tõendit ei esitata 120 päeva jooksul pärast esimeses lõigus märgitud tõendi esitamist, nõuab sekkumisamet tasutud summad tagasi […]”. 9
Article 10 of Regulation No 2499/82 provides:
Määruse nr 2499/82 artikkel 10 näeb ette:
The advance shall be paid not later than 90 days after proof is furnished that the security has been provided and in any case after the date of approval of the contract or declaration.
Ettemakse tasutakse hiljemalt 90 päeva jooksul pärast tõendi esitamist selle kohta, et garantii on seatud, ja igal juhul pärast kuupäeva, mil lepingut või deklaratsiooni tunnustati.
Not later than 30 days after the entry into the distillery [of the total quantity of wine or, where appropriate, each consignment of wine], the distiller shall pay the producer at least the difference between the minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1) and the aid referred to in Article 6(1).
Hiljemalt 30 päeva jooksul pärast seda, kui [kogu veinikogus või olenevalt olukorrast iga veinipartii] on destilleerimiseks saabunud, tasub destilleerija tootjale vähemalt artikli 5 lõike 1 esimeses lõigus märgitud minimaalse ostuhinna ja artikli 6 esimeses lõigus märgitud abi summade vahelise erinevuse.
Subject to Article 13, the security referred to in paragraph 1 shall be released only if, not later than 29 February 1984, proof is furnished:
Ilma et see mõjutaks artikli 13 kohaldamist, vabastatakse lõikes 1 märgitud garantii üksnes siis, kui hiljemalt 29. veebruariks 1984 esitatakse tõend selle kohta,
Not later than 30 days after submission of the proof that the total quantity of wine covered by the contract has been distilled, the intervention agency shall pay the producer the aid referred to in Article 6 …’
Sekkumisamet tasub artikli[s] 6 […] märgitud abi hiljemalt 30 päeva jooksul pärast tõendi esitamist selle kohta, et kogu lepingus märgitud veinikogus on destilleeritud […]”.
— that the total quantity of wine covered by the contract has been distilled,
– et kogu lepingus märgitud veinikogus on destilleeritud,
Article 11 of that regulation provides:
Nimetatud määruse artikkel 11 sätestab:
9 — The third subparagraph of Article 9(2) has been declared invalid by the Court of Justice ‘in so far as it penalises with total loss of aid any failure to meet the timelimit within which the distiller must pay the minimum buyingin price to the producer’: see Case C-118/89 Lingenfelser [1990] ECR I-2637.
9 – Euroopa Kohus tunnistas kehtetuks artikli 9 lõike 2 kolmanda lõigu, „kuna sellest tulenevalt karistatakse sellisest tähtajast kinnipidamata jätmist, mille jooksul on destilleerija kohustatud tasuma tootjatele minimaalse ostuhinna, abi täieliku minetamisega”; vt 27. juuli 1990. aasta otsus kohtuasjas C-118/89: Lingenfelser (EKL 1990, lk I-2637).
— and, if the advance has been paid to the distiller, that the latter has paid the producer the minimum buyingin price referred to in the first subparagraph of Article 5(1).
ja kui destilleerijale tasuti ettemaks, et ta on maksnud tootjale artikli 5 lõike 1 esimeses lõigus märgitud minimaalse ostuhinna.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P
KOHTUJURIST SHARPSTONI ETTEPANEK – KOHTUASI C-51/05 P
However, if the proofs referred to in the first subparagraph are furnished after the date specified therein but before 1 June 1984, the amount to be released shall be 80% of the security, the difference being forfeit.
Juhul kui esimeses lõigus märgitud tõendid esitatakse pärast nimetatud lõigus märgitud kuupäeva, kuid enne 1. juunit 1984, vabastatakse 80% garantiist ning ülejäänud osa minetatakse.
Those contracts were approved by AIMA in accordance with Article 1 of Regulation No 2499/82.
AIMA tunnustas neid lepinguid kooskõlas määruse nr 2499/82 artikliga 1.
If such proofs are not furnished before 1 June 1984, the security shall be forfeit in its entirety.’
Kui tõendeid ei esitata enne 1. juunit 1984, minetatakse terve garantii.”
Article 2(1) of Regulation No 352/78 10provides that any security which is forfeited is to be used in its entirety by the paying authorities or bodies in the Member States to reduce the expenditure of the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (‘EAGGF’).
Määruse (EMÜ) nr 352/78 10artikli 2 lõike 1 kohaselt kasutavad liikmesriikide makseasutused minetatud garantiisid tervikuna Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (edaspidi „EPATF”) kulutuste vähendamiseks.
Invoices produced by the applicants, expressly mentioning the ‘AIMA premium’ (‘premio AIMA’ or ‘premio comunitario, a carico della AIMA’) included in the minimum buyingin price laid down by Regulation No 2499/82 to be paid by DAI for wine delivered for preventive distillation in respect of the 1982/83 marketing year, show that the amount of Community aid was ITL 866 860 142 in total (equivalent to EUR 447 696) 11for a minimum buyingin price of ITL 1 275 523 803 (EUR 658 753), including VAT, for wine delivered by all the applicants.
Hagejate esitatud arvetest, milles on märgitud otseselt „AIMA lisatasu” („premio AIMA” või „premio comunitario, a carico de l’AIMA”), mis sisaldub määruses nr 2499/82 kehtestatud minimaalses ostuhinnas ja mida DAI peab maksma turundusaasta 1982/1983 alusel eeldestilleerimiseks tarnitud veini eest, ilmneb, et kõikide hagejate tarnitud veini puhul oli ühenduse abi kogusumma 1 275 523 803 Itaalia liiri (658 753 eurot) suuruse minimaalse ostuhinna (koos käibemaksuga) korral 866 860 142 Itaalia liiri (447 696 eurot) 11.
The Community aid thus represented some 68% percent of the total minimum buyingin price. 12
Seega moodustas ühenduse abi umbes 68% minimaalse ostuhinna kogusummast. 12
The facts
Vaidluse aluseks olevad asjaolud
According to information supplied by the applicants and not challenged by the Commission, the wine was delivered
Esimese Astme Kohtu otsuses on ära toodud alljärgnevad asjaolud.
The facts as set out in the judgment of the Court of First Instance are as follows.
Hagejate esitatud andmete põhjal, mida komisjon ei vaidlustanud, tarniti vein 1983. aasta jaanuari ja märtsi vahel.
11 — Self-evidently, the events with which this appeal is concerned took place well before the advent of the euro.
11 – Käesoleva apellatsiooniga seotud sündmused leidsid ilmselgelt aset enne euro kasutusele võtmist.
Since the reader is likely now to be more familiar with euros than with ITL as a measure of value, I have given the euro equivalents of these sums to show the magnitude of the amounts at stake.
Kuna on tõenäoline, et lugejale on euro märksa tuttavam kui Itaalia liir, siis olen esitanud summad ka eurodes, näitamaks kaalul olevate summade suurusjärku.
The applicants, who are wine cooperatives, are producers of wine in Sardinia
Hagejad, veinitootjate ühistud, on Sardiinia (Itaalia) veinitootjad. Turundus-
12 — The Court of First Instance correctly analyses the pattern of payments as comprising two stages, namely payment by the distiller to the producer of the minimum buyingin price and payment by the intervention agency to the distiller of the ‘Community aid’ properly so called.
12 – Esimese Astme Kohus analüüsib õigesti maksete skeemi, mis koosneb kahest etapist: minimaalse ostuhinna maksmisest destilleerija poolt tootjale ning õige nimetusega „ühenduse abi” tasumisest sekkumisameti poolt destilleerijale.
Later in its judgment, however, the Court of First Instance frequently uses the term ‘Community aid’ or ‘aid’ to mean either both those payments taken together or, more specifically, payment of the minimum buyingin price.
Hiljem kasutab Esimese Astme Kohus sageli oma otsuses mõistet „ühenduse abi” või „abi” viitamaks kas mõlemale maksele koos või veel täpsemalt minimaalse ostuhinna tasumisele.
I have followed that usage, on the basis that it is clear from the context what is meant.
Sellist mõistekasutust järgin ka mina, kuna kontekstist tulenevalt on selge, mida on silmas peetud.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS between the months of January and March 1983.
KOMISJON VS. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA JT
Distillation took place within the timelimit laid down in Article 4 of Regulation No 2499/82.
Destilleerimine toimus määruse nr 2499/82 artiklis 4 märgitud tähtajal.
The timelimit laid down in Article 9(1) of that regulation for DAI to pay the producers therefore expired in June 1983.
Seega lõppes selle määruse artikli 9 lõikes 1 märgitud tähtaeg, mille jooksul DAI pidi tootjatele tasuma, 1983. aasta juunis.
The court to which the matter was subsequently referred, the Tribunale (District Court) d’Oristano, granted that application.
mis on ette nähtud Itaalia pankrotialastes õigusnormides. Tribunale d’Oristano (ringkonnakohus), kellele asi läbivaatamiseks esitati, rahuldas taotluse.
DAI therefore suspended all its payments, including those owed to the producers who had delivered wine to it.
Seejärel peatas DAI kõik maksed, sh talle veini tarninud tootjatele seni välja maksmata summade osas.
On 22 June 1983 DAI asked AIMA to make an advance payment of Community aid, under Article 11 of Regulation No 2499/82, in respect of the wine which had been delivered, by the applicants in particu- lar, and distilled.
DAI taotles 22. juunil 1983, et AIMA tasuks määruse nr 2499/82 artikli 11 alusel ettemakse korras ühenduse abi eeskätt hagejate tarnitud veini eest, mis oli destilleeritud.
To that end, DAI provided the required security equal to 110% of the amount of the aid, in the form of a bond issued by Assicuratrice Edile SpA (‘Assedile’) for the benefit of AIMA.
DAI seadis selleks otstarbeks nõutud garantii, mis vastas 110% abi summast; kõnealuse garantii esitas Assicuratrice Edile SpA (edaspidi „Assedile”) AIMA nimele väljastatud garantiipoliisi vormis.
That security was ITL 1 169 040 262 (EUR 603 759).
Garantii summa oli 1 169 040 262 Itaalia liiri (603 759 eurot).
Although it had been informed that that procedure had been initiated, AIMA requested DAI to reimburse the advance of Community aid that it had received, less any sums already duly paid to the abovementioned producers, on the ground that DAI had not supplied it within the timelimit laid down in Article 9(2) of Regulation No 2499/82 with proof that it had paid the minimum buyingin price for wine within the time-limit, laid down in Article 9(1) of that regulation, of 90 days after the entry of the wine into the distillery.
Olles selle menetluse algatamisest teadlik, taotles AIMA, et DAI maksaks tagasi ettemakse korras tasutud ühenduse abi, millest on maha arvatud eespool märgitud tootjatele nõuetekohaselt tasutud summad, ja seda põhjusel, et DAI ei olnud talle esitanud määruse nr 2499/82 artikli 9 lõikes 2 märgitud tähtajaks tõendit selle kohta, et ta on teistele tootjatele tasunud minimaalse ostuhinna 90 päeva jooksul pärast selle määruse artikli 9 lõikes 1 märgitud veini saabumist piiritusetehasesse.
DAI did not reimburse the advance.
DAI ei maksnud seda ettemakset tagasi.
AIMA therefore applied to Assedile for payment of the security.
Seejärel palus AIMA Assedilel tasuda talle garantii summa.
On 10 August 1983 AIMA paid ITL 1 062 763 876 (EUR 548 872) to DAI, under Article 11 of Regulation No 2499/82, by way of an advance on the Community aid.
AIMA tasus 10. augustil 1983 määruse nr 2499/82 artikli 11 alusel DAI-le ettemakse korras ühenduse abi 1 062 763 876 Itaalia liiri (548 872 euro) suuruses summas.
At DAI’s request, on 26 July 1984 the Pretore (Magistrates’ Court) di Terralba made an interim order prohibiting Assedile from paying the security to AIMA.
DAI taotlusel andis Pretore de Terralba (rahukohtunik) 26. juulil 1984 ajutiste meetmete kohaldamise määruse, milles keelati Assedilel tasuda AIMA-le garantiid.
It gave DAI 60 days to bring an action on the merits of the case.
DAI-le anti 60 päeva põhiküsimuses hagi esitamiseks.
Owing to financial difficulties, DAI failed to pay, either in full or in part, the producers, including the applicants, who had delivered wine for distillation.
Rahaliste raskuste tõttu jättis DAI olenevalt olukorrast kas tervenisti või osaliselt tasumata tootjatele, sh hagejatele, kes olid tarninud veini destilleerimiseks.
On 17 October 1983 DAI applied for administration under Italian insolvency law.
DAI esitas 17. oktoobril 1983 taotluse erilise saneerimismenetluse kohaldamiseks,
In September 1984 DAI brought such an action before the Tribunale civile di Roma (Civil District Court, Rome).
DAI esitas 1984. aasta septembris vastava hagi Rooma Tribunale civile’sse (tsiviilasjade ringkonnakohus).
It claimed inter alia that that court should declare that the producers were the intended ultimate recipients of the security, to the extent of the sums remaining to be paid to them, and, in the alternative, that AIMA’s rights could at most be exercised in respect of the residual amount
DAI taotles eeskätt seda, et nimetatud kohus tuvastaks, et tootjad olid garantii lõplikeks saajateks nende summade osas, mis neile tuli tasuda, ja teise võimalusena, et AIMA õigused võisid kõige enam olla suunatud summale, mida DAI ei olnud veel tootjatele tasunud. Sellega seoses väitis
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P approved in accordance with the provisions of Article 1 of Regulation No 2499/82, DAI supplied proof, under the terms set out in the Community regulations, of payment of the minimum buyingin price to only three producers, for a total of ITL 111 602 075 (EUR 57 638).
KOHTUJURIST SHARPSTONI ETTEPANEK – KOHTUASI C-51/05 P tunnustatud veini ostulepingu osas ühenduse õigusnormides sätestatud tingimustel tõendeid vaid kolmele ostjale minimaalse ostuhinna tasumise kohta kogusummas 111 602 075 Itaalia liiri (57 638 eurot).
AIMA pleaded that, with the exception of those three producers, DAI had not paid the minimum buyingin price to the producers, that it had not in any event proved that the payment had been made within the timelimit laid down in Article 9(1) of Regulation No 2499/82 and, lastly, that it had not supplied that proof within the timelimit laid down in Article 9(2) of that regulation.
AIMA järeldas, et peale nende kolme tootja ei olnud DAI minimaalset ostuhinda tootjatele maksnud; et ta ei olnud igal juhul tõendanud, et see maksmine toimus määruse nr 2499/82 artikli 9 lõikes 1 ettenähtud tähtajal ja et ta ei esitanud seda tõendit nimetatud määruse artikli 9 lõikes 2 märgitud tähtajal.
AIMA stated that, in that context, ‘the security was forfeit in its entirety, under Article 11 of the abovementioned regulation, and therefore the unpaid producers could only assert their rights as against the distillery …’.
AIMA rõhutas, et selles kontekstis „minetati garantii vastavalt eespool viidatud määruse artiklile 11 tervikuna ja et seega said tootjad, kellele ei olnud makstud, oma nõuded esitada üksnes piiritusetehase vastu […]”.
It therefore submitted a counterclaim seeking an order that Assedile should pay it ITL 1 047 084 185 (EUR 540 774) from the security, plus interest.
Seetõttu esitas AIMA vastuhagi, milles ta taotles, et Assedilet kohustataks talle tasuma garantii summas 1 047 084 185 Itaalia liiri (540 774 eurot), millele lisanduvad intressid.
of the price which DAI had not yet paid to the producers. It argued that in that instance it had paid the producers approximately half of the advance which had been paid to it by AIMA, without however claiming before the court — as the latter observes in its judgment of 27 January 1989 — that it had made those payments within the timelimit laid down in Regulation No 2499/82 (see point 29 below).
DAI, et ta oli tootjatele tasunud umbes poole AIMA ettemaksu korras saadud abist, ilma et ta oleks selles kohtus siiski kinnitanud – nagu ilmneb nimetatud kohtu 27. jaanuari 1989. aasta otsusest –, et ta sooritas need maksed määruses nr 2499/82 märgitud tähtaja jooksul (vt allpool punkt 29).
It proposed that questions concerning the interpretation of the Community regulations should be referred to the Court of Justice for a preliminary ruling.
DAI soovitas nimetatud kohtul pöörduda Euroopa Kohtu poole eelotsuse küsimustega kohaldatavate ühenduse määruste tõlgendamise kohta.
It could not be accused of non-compliance, because it was not in a position to make all the payments.
Ta märkis, et talle ei saa süüks arvata maksete tegemata jätmist, kuna tal ei olnud võimalik kõiki makseid sooritada.
It maintained that the security was intended to guarantee payment of the minimum buyingin price to producers, in proportion to the amount of production delivered, in the event of the distiller failing to comply with its obligations.
Ta väitis, et garantii pidi tagama tootjatele minimaalse ostuhinna tasumise proportsioonis tarnitud toodanguga, kui destilleerija oma kohustusi ei täida.
It pointed out that, under the relevant Community provisions, if aid was repaid to AIMA it would have to be refunded to the relevant Community body.
Ta märkis, et kehtivate ühenduse sätete alusel tuleb abi – kui see makstakse AIMA-le tagasi – tagastada pädevale ühenduse asutusele.
It argued that the chances of producers who had an individual entitlement to aid would thus be undermined by the action of a third party (that is to say a person other than DAI).
Ta tõi esile, et nii kahjustataks kolmanda isiku (st isiku, kes ei ole DAI) tegude tõttu tootjaid, kellel on subjektiivne õigus abi saada.
The interveners in the proceedings before the Tribunale civile di Roma 13
Rooma Tribunale civiles toimunud menetlusse astujad 13toetasid DAI väidet
Assedile and AIMA were the defendants.
Assedile ja AIMA olid kostjad.
The producers concerned — namely the applicants, another wine cooperative and a consortium of wine cooperatives — were interveners in those proceedings.
Asjaomased tootjad – st hagejad, teine veinitootjate ühistu ning veinitootjate ühistute konsortsium – astusid sellesse menetlusse.
supported DAI’s case (see point 25 above).
(vt eespool punkt 24).