natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that regard, it should be noted that the notion of general interest underlying Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 is, manifestly, indissociable from the essential function of a trade mark, which is to guarantee the identity of the origin of the marked product or service to the consumer or end-user by enabling him, without any possibility of confusion, to distinguish the product or service from others which have another origin (SAT.1 v OHIM, paragraphs 23 to 27, and BioID v OHIM, paragraph 60).
Selles osas tuleb märkida, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b aluseks olev üldise huvi mõiste on endastmõistetavalt vastavuses kaubamärgi peaülesandega, milleks on tagada lõpptarbijale või -kasutajale kaubamärgiga tähistatud kaupade või teenuste teatud päritolu, mis lubaks ilma võimaliku segiajamiseta eristada kaupu või teenuseid nendest, millel on teine päritolu (eespool viidatud kohtuotsused SAT.1 vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punktid 23 ja 27, ning BioID vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 60).
In the present case, the reasoning followed by the Court of First Instance is based on an incorrect interpretation of the principles mentioned in paragraphs 54 to 56 of this judgment.
Käesoleval juhul lähtub Esimese Astme Kohus põhjenduses käesoleva kohtuotsuse punktides 54–56 märgitud põhimõtete väärast tõlgendusest.
It is apparent from paragraphs 45, 54, 55 and 57 of the judgment under appeal that the Court of First Instance assessed the distinctive character of the mark EUROHYPO by carrying out solely an analysis of its descriptive character within the meaning of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94.
Tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 45, 54, 55 ja 57 ilmneb, et Esimese Astme Kohus hindas kaubamärgi „EUROHYPO” eristusvõimet, uurides selle kirjeldavust üksnes asjaomase määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c tähenduses.
Consequently, the judgment under ap - peal contains no separate examination of the ground for refusal laid down in Article 7(1)(b) of that regulation on the basis of which, however, the Court of First Instance rejected the second plea, raised at first instance, against the contested decision.
Seetõttu ei ole selles kohtuotsuses viidud läbi eraldi kontrolli kõnealuse määruse artikli 7 lõike 1 punktis b ette nähtud keeldumispõhjuse suhtes, mille alusel Esimese Astme Kohus lükkas vaidlusaluse otsuse peale esitatud hagi teise väite siiski tagasi.
In so doing, the Court of First Instance assessed the mark EUROHYPO without, in particular, taking into account the public interest which Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 aims specifically to protect, that is, to guarantee the identity of the origin of the designated product or service.
Seeläbi hindas Esimese Astme Kohus kaubamärki EUROHYPO, arvestamata üldist huvi, mida määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktiga b soovitakse eriliselt kaitsta, s.o kaitsta kaubamärgiga tähistatud kauba või teenuse päritolu identiteeti.
Moreover, in the context of such an assessment, the Court of First Instance used an incorrect criterion to determine whether the mark in question could be registered.
Peale selle kasutas Esimese Astme Kohus selle hindamise raames asjaomase kaubamärgi registreeritavuse väära kriteeriumit.
According to that criterion, a mark composed of descriptive elements could meet the conditions for registration where the word has become a part of everyday language and has acquired a meaning of its own.
Nimetatud kriteeriumi kohaselt võib kirjeldavatest osadest koosnev mitmeosaline kaubamärk vastata registreerimise tingimustele, kui seda sõna on hakatud kasutama igapäevases kõnes ja kui see on omandanud iseseisva tähenduse.
But, while that criterion is relevant in the context of Article 7(1)(c) of Regulation No 40/94, it cannot form a basis for the interpretation of Article 7(1)(b).
Kuigi see kriteerium on asjakohane määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti c raames, ei tule sama sätte punkti b tõlgendada sama kriteeriumit aluseks võttes.
Although that criterion permits excluding the use of a trade mark to describe a product or a service, nevertheless, it does not allow it to be determined whether a mark is capable of guaranteeing the identity of the origin of the designated product or service to the consumer or end user.
Kuigi kõnealune kriteerium võimaldab välistada kaubamärgi kasutamise teatava kauba või teenuse kirjeldusena, ei võimalda see siiski kindlaks teha, kas kaubamärk saab tarbija või lõppkasutaja jaoks tagada tähistatava kauba või teenuse päritolu identiteeti.
In those circumstances, the appellant is right to claim that the judgment under appeal is vitiated by an error in law in the interpretation of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Neil asjaoludel on põhjendatud see hageja väide, et vaidlustatud kohtuotsuses on määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b tõlgendamisel rikutud õigusnormi.
It follows from the foregoing, without it being necessary to examine the third part of the second plea of the appeal, that the judgment under appeal must be set aside inasmuch as the Court of First Instance held that the Fourth Board of Appeal of OHIM did not infringe Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94 by refusing, in the contested decision, to register the term EUROHYPO as a Community trade mark for the services, ‘financial affairs, monetary affairs, real estate affairs, provision of financial services, financing …’, in Class 36 of the Nice Agreement.
Eeltoodu põhjal ning ilma et oleks vaja kontrollida teise väite kolmandat osa tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada, kuna Esimese Astme Kohus sedastas, et ühtlustamisameti neljas apellatsioonikoda ei olnud rikkunud määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b, kui viimane keeldus vaidlusaluse otsusega registreerimast ühenduse kaubamärgina fraasi „EUROHYPO” teenustele, mis kuuluvad Nizza kokkuleppe klassi 36 „finantstehingud; rahalised tehingud; kinnisvaratehingud; finantsteenused; finantseerimine […]”.
The action before the Court of First Instance
Esimese Astme Kohtule esitatud hagi
Pursuant to the second sentence of the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, the Court of Justice, where it has quashed the decision of the Court of First Instance, may itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so admits.
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu teise lause kohaselt võib viimane Esimese Astme Kohtu otsuse tühistamise korral ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab.
Such is the case in the present proceedings.
Käesoleval juhul on see tingimus täidetud.
As a preliminary point, it should be borne in mind, as is apparent from paragraph 56 of this judgment, that for a trade mark to possess a distinctive character within the meaning of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94, it must serve to identify the product in respect of which registration is applied for as originating from a particular undertaking, and thus to distinguish that product from those of other undertakings (Henkel v OHIM, paragraph 34 and the caselaw cited).
Kõigepealt tuleb märkida, et nagu tuleneb käesoleva otsuse punktist 56, tähendab kaubamärgi eristusvõime määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b mõttes seda, et see kaubamärk võimaldab määratleda kauba, mille suhtes kaubamärgi registreerimist taotletakse, konkreetselt ettevõtjalt pärinevana ja seega eristada seda kaupa teiste ettevõtjate kaupadest (eespool viidatud kohtuotsus Henkel vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, punkt 34 ja viidatud kohtupraktika).
In that regard, it is apparent from settled caselaw that that distinctive character must be assessed, first, by reference to the products or services in respect of which registration has been applied for and, second, by reference to the perception of the relevant public (Joined Cases C-473/01 P and C-474/01 P Procter & Gamble v OHIM [2004] ECR I-5173, paragraph 33, and Case C-25/05 P Storck v OHIM [2006] ECR I-5719, paragraph 25). 68
Selles osas tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et eristusvõimet tuleb hinnata ühest küljest seoses kaupade ja teenustega, mille jaoks registreerimist taotletakse, ja teisest küljest lähtuvalt sellest, kuidas asjaomane avalikkus neid tajub (29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-473/01 P ja C-474/01 P: Procter & Gamble vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2004, lk I-5173, punkt 33, ning 22. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-25/05 P: Storck vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2006, lk I-5719, punkt 25). 68
In the present case, it should be noted that, as the Board of Appeal stated in the contested decision, without it being disputed by the appellant, the relevant services are aimed at all consumers.
Käesoleval juhul tuleb nentida, et nagu apellatsioonikoda vaidlusaluses otsuses märkis — ning mida hageja ei ole vaidlustanud —, on asjaomased teenused suunatud kõigile tarbijatele.
Moreover, it is common ground that the absolute ground for refusal was invoked only in relation to one of the languages spoken in the European Union, namely German.
Selge on ka see, et absoluutne keeldumispõhjus on esitatud ainult seoses ühe Euroopa Liidus kõneldava keelega, nimelt saksa keelega.
Consequently, the relevant public against which the distinctive character of the trade mark must be measured is the average Germanspeaking consumer, reasonably well informed and reasonably observant and circumspect.
Seetõttu on asjaomane avalikkus, kellega seoses tuleb hinnata seda, kas tähisel on kirjeldav iseloom, keskmine saksa keelt kõnelev tarbija, kes on piisavalt informeeritud, mõistlikult tähelepanelik ja arukas.
As OHIM correctly stated in the contested decision, the relevant public, in the field covered by the trade mark application, understand the word sign EUROHYPO as referring, as a whole and in general, to financial services requiring real securities and, in particular, to mortgage loans paid in the currency of the European Economic and Monetary Union.
Nagu ühtlustamisamet vaidlusaluses otsuses õigesti märkis, mõistab asjaomane avalikkus, et kaubamärgitaotlusega hõlmatud valdkonnas osundab sõnaline tähis „EUROHYPO” tervikuna ning üldiselt finantsteenustele, mille kasutamiseks on vaja kinnisvaratagatisi ning eelkõige hüpoteeklaene Euroopa Liidu vääringutes ja Euroopa ühisrahas.
Furthermore, there is no additional element which would allow the view to be reached that the combination, created by the current and usual components EURO and HYPO, is unusual or might have its own meaning which, in the perception of the relevant public, distinguishes the services offered by the appellant from those of a different commercial origin.
Peale selle ei võimalda ükski täiendav asjaolu järeldada, et levinud ning tavalistest elementidest „euro” ja „hypo” koosnev kombinatsioon oleks ebatavaline või omandanud iseseisva tähenduse, mis selle kohaselt, kuidas asjaomane avalikkus seda tajub, eristab hageja teenuseid muu kaubandusliku päritoluga teenustest.
Therefore, the relevant public perceives the trade mark in question as providing details of the type of services which it designates and not as indicating the origin of those services.
Seetõttu tajub asjaomane avalikkus kõnealust kaubamärki kui teavet tähistatavate teenuste olemuse kohta, mitte kui asjaomaste teenuste päritolu tähist.
It follows that the trade mark for which registration is sought does not have a distinctive character for the purposes of Article 7(1)(b) of Regulation No 40/94.
Sellest järeldub, et kaubamärgil, mille registreerimist taotletakse, puudub eristusvõime määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti b tähenduses.
In those circumstances, the appellant’s action against the contested decision must be dismissed.
Neil tingimustel tuleb hageja kaebus vaidlusaluse otsuse peale jätta rahuldamata.
Under Article 122 of the Rules of Procedure of the Court of Justice, where the appeal is well founded and the Court itself gives final judgment in the case, the Court shall make a decision as to costs.
Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 122 sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab kohus kohtukulude jaotuse.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure of the Court of Justice, applicable in the procedure on appeal pursuant to Article 118 of those rules, the unsuccessful party shall be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Vastavalt nimetatud kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
As OHIM has applied for costs against the appellant and the latter has been unsuccessful, the appellant should be ordered to pay the costs of the proceedings at both instances.
Kuna ühtlustamisamet on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb mõlema astme kohtukulud mõista välja hagejalt.
On those grounds, the Court (First Chamber) hereby:
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
Sets aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 3 May 2006 in Case T-439/04 Eurohypo v OHIM
Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 3. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas T-439/04: Eurohypo vs. Siseturu Ühtlustamise Amet
(EUROHYPO), inasmuch as the Court of First Instance of the European Communities held that the Fourth Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) did not infringe Article 7(1)(b) of Council Regulation (EC) No 40/94 of 20 December 1993 on the Community trade mark, as amended by Council Regulation (EC) No 3288/94 of 22 December 1994, by refusing, in its decision of 6 August 2004 (Case R 829/2002-4), to register the term EUROHYPO as a Community trade mark for services in Class 36 of the Nice Agreement of 15 June 1957 concerning the International Classification of Goods and Services for the Purposes of the Registration of Marks, as revised and amended, corresponding to the following description: ‘financial affairs; monetary affairs; real estate affairs; provision of financial services; financing …’;
(EUROHYPO) osas, milles Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohus sedastas, et Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljas apellatsioonikoda ei rikkunud nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (muudetud nõukogu 22. detsembri 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 3288/94) artikli 7 lõike 1 punkti b, kui ta 6. augusti 2004. aasta otsusega (asi R 829/2002-4) keeldus fraasi „EUROHYPO” registreerimisest ühenduse kaubamärgina teenustele, mis kuuluvad 15. juuni 1957. aasta märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassi 36 ning vastavad järgmisele kirjeldusele: „finantstehingud; rahalised tehingud; kinnisvaratehingud; finantsteenused; finantseerimine […]”.
Dismisses the action against the decision of the Fourth Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) of 6 August 2004 (Case R 829/2002-4);
Jätta Siseturu Ühtlustamise Ameti (kaubamärgid ja tööstusdisainilahendused) neljanda apellatsioonikoda 6. augusti 2004. aasta otsuse (asi R 829/2002-4) peale esitatud kaebus rahuldamata.
Orders Eurohypo AG to pay the costs of the proceedings at both instances.
Mõista mõlema astme kohtukulud välja Eurohypo AG-lt.
Case C-491/06
Kohtuasi C-491/06
(Reference for a preliminary ruling from the Vestre Landsret)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Vestre Landsret)
(Directive 91/628/EEC — Protection of animals during transport — Implementation — Margin of discretion — Domestic animals of the porcine species — Journeys exceeding eight hours — Minimum height of each deck of the vehicle — Loading density)
Direktiiv 91/628/EMÜ — Loomade kaitse vedamise ajal — Ülevõtmine — Kaalutlusruum — Koduloomadena peetavad sead — Üle kaheksa tunni kestvad veod — Sõiduki iga taseme minimaalne kõrgus — Laadimistihedus
Judgment of the Court (Third Chamber), 8 May 2008 . . . . . . . . . . . .
Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 8. mai 2008 . . . . . . . . . . . . . .
Agriculture — Approximation of laws — Protection of animals during transport (Art. 249 EC; Council Directive 91/628, as amended by Directive 95/29)
Põllumajandus — Õigusaktide ühtlustamine — Loomade kaitse vedamise ajal (EÜ artikkel 249; nõukogu direktiiv 91/628, muudetud direktiiviga 95/29)
SUMMARY — CASE C-491/06
KOKKUVÕTE — KOHTUASI C-491/06
Section D of point 47 in Chapter VI of the Annex to Directive 91/628 on the protection of animals during transport, as amended by Directive 95/29, must be interpreted as meaning that a Member State is entitled to introduce national rules under which, in the case of transport operations of over eight hours’ duration, the available space per animal must be at least 0.50 m2per 100 kg of pig.
Direktiivi 91/628, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal (muudetud direktiiviga 95/29), lisa VI peatüki punkti 47 D osa tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigil on lubatud kehtestada siseriiklik kord, mille kohaselt peab üle 8 tunni kestva veo korral olema 100 kg sigade kohta vähemalt 0,50 m2 põrandapinda.
National rules comprising figures for the animal compartment height in order that transporters may refer to more precise standards than those set out in Directive 91/628 on the protection of animals during transport, as amended by Directive 95/29, may fall within the margin of discretion conferred on the Member States by Article 249 EC, on condition that those rules, which comply with the objective pursued by that directive of protecting animals during transport, do not, contrary to the principle of proportionality, prevent attainment of the objectives, also pursued by that directive, of eliminating technical barriers to trade in live animals and allowing market organisations to operate smoothly.
Siseriiklikud õigusnormid, mis sisaldavad loomade veoruumide kõrguse kohta arvandmeid, et vedajad võiksid lähtuda täpsematest normidest kui on sätestatud direktiivis 91/628, mis käsitleb loomade kaitset vedamise ajal (muudetud direktiiviga 95/29), võivad jääda liikmesriikidele EÜ artiklis 249 antud kaalutlusruumi piiresse, kui nad arvestavad selle direktiivi eesmärgiga tagada loomade kaitse vedamise ajal ega takista proportsionaal -suse põhimõtet rikkudes saavutamast samuti selle direktiiviga taotletavaid eesmärke kõrvaldada tehnilised tõkked elusloomadega kauplemisel ja võimaldada vastavate turuorganisatsioonide häireteta tegutsemine.
It is for the national court to establish whether those rules comply with those principles.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustus on kindlaks teha, kas nimetatud õigusnormid arvestavad nende põhimõtetega.
It is apparent from the wording of that provision that the Community legislature expressly laid down minimum standards for loading density for pigs of around 100 kg and, in particular, allowed the Member States to increase those standards by up to 20% depending on meteorological conditions and journey time.
Nimetatud sätte sõnastusest tuleneb, et ühenduse seadusandja on sõnaselgelt kehtestanud laadimistiheduse miinimumnormid umbes 100 kg sigade jaoks ja lubanud liikmesriikidel neid norme 20% ulatuses tõsta sõltuvalt ilmastikutingimustest ja veo kestusest.
(see para. 46, operative part 1)
(vt punkt 46, resolutiivosa punkt 1)
(see paras 49, 51, operative part 2)
(vt punktid 49, 51, resolutiivosa punkt 2)
JUDGMENT OF THE COURT (Third Chamber)8 May 2008 *
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Vestre Landsret (Denmark), made by decision of 23 November 2006, received at the Court on 28 November 2006, in the proceedings
Kohtuasjas C-491/06, mille ese on EÜ artikli 234 alusel Vestre Landsreti (Taani) 23. novembri 2006. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 28. novembril 2006, menetluses
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, U. Lõhmus, J. Klučka (Rapporteur), A. Ó Caoimh and P. Lindh, Judges,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda), koosseisus: koja esimees A. Rosas, kohtunikud U. Lõhmus, J. Klučka (ettekandja), A. Ó Caoimh ja P. Lindh,
Advocate General: Y. Bot, Registrar: C. Strömholm, Administrator, having regard to the written procedure and further to the hearing on 28 November 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
KOHTUOTSUS 8.5.2008 — KOHTUASI C-491/06 kohtujurist: Y. Bot, kohtusekretär: ametnik C. Strömholm, arvestades kirjalikus menetluses ja 28. novembri 2007. aasta kohtuistungil esitatut, arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
— the Danish Government, by B. Weis Fogh, acting as Agent, assisted by P. Biering, advokat,
— Taani valitsus, esindaja: B. Weis Fogh, keda abistas advokaat P. Biering,
— the Belgian Government, by A. Hubert, acting as Agent,
— Belgia valitsus, esindaja: A. Hubert,
— the Greek Government, by I. Chalkias and S. Papaioannou, acting as Agents,
— Kreeka valitsus, esindajad: I. Chalkias ja S. Papaioannou,
— the Commission of the European Communities, by F. Erlbacher and H. Støvlbæk, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion,
— Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: F. Erlbacher ja H. Støvlbæk, arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
DANSKE SVINEPRODUCENTER gives the following
DANSKE SVINEPRODUCENTER on teinud järgmise otsuse
The reference has been made in the course of proceedings between the professional body Danske Svineproducenter and the Justitsministeriet (Ministry of Justice) concerning the implementation of Directive 91/628 in Danish law.
Nimetatud eelotsusetaotlus esitati kutseliidu Danske Svineproducenter ja Justitsministerieti (justiitsministeerium) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab direktiivi 91/628 ülevõtmist Taani õigusesse.
The third and fourth recitals in the preamble to Directive 95/29 read as follows:
Direktiivi 95/29 põhjendused 3 ja 4 on sõnastatud järgmiselt:
‘… some Member States have rules on journey times, feeding and watering intervals, resting periods and space allowances; … these rules are, in some cases, extremely
„mõnedes liikmesriikides kehtivad eeskirjad veo kestuse, söötmise ja jootmise ajavahemike, puhkeaegade ja ruuminõuete kohta; nimetatud eeskirjad on mõnel juhul
By virtue of Article 1(1)(a) thereof, Directive 91/628 applies to domestic animals of the porcine species.
Direktiivi 91/628 artikli 1 lõike 1 punkti a kohaselt kohaldatakse seda direktiivi koduloomadena peetavatele sigadele.
Article 3(1)(aa) of Directive 91/628 provides that Member States are to ensure that ‘space allowances (loading densities) for animals at least comply with the figures laid down in Chapter VI of the Annex, in respect of the animals and the means of transport referred to in that Chapter’ and that ‘travelling times and rest periods and feeding and watering intervals for certain types of animals comply with those laid down in Chapter VII of the Annex, in respect of the animals referred to in that Chapter, without prejudice to the provisions of Regulation (EEC) No 3820/85’.
Kõnesoleva direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti aa kohaselt tagavad liikmesriigid, et „loomade ruuminõuded (laadimistihedus) vastavad vähemalt lisa VI peatükis sätestatud arvudele selles peatükis osutatud loomade ja transpordivahendite osas” ja et „veo kestus ja puhkeajad ning söötmise ja jootmise ajavahemikud teatavat liiki loomade puhul vastavad lisa VII peatükis sätestatule nimetatud peatükis osutatud loomade osas, ilma et see piiraks [nõukogu 20. detsembri 1985. aasta] määruse (EMÜ) nr 3820/85 […] sätete kohaldamist”.
Pursuant to Article 5(A)(1)(c) of Directive 91/628, Member States are to ensure that any transporter uses, for the transport of animals referred to in that directive, means
Direktiivi 91/628 artikli 5 A jaotise punkti 1 alapunkti c kohaselt tagavad liikmesriigid, et iga vedaja kasutab selles direktiivis osutatud loomade vedamiseks