natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, the Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see Case 244/80 Foglia [1981] ECR 3045, paragraph 21; Case C-379/98 PreussenElektra [2001] ECR I-2099, paragraph 39; C-390/99 Canal Satélite Digital [2002] ECR I-607, paragraph 19; and Schneider, paragraph 22).
Nii keeldub Euroopa Kohus vastamast liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele, kui on ilmselge, et ühenduse õiguse tõlgendamise taotlusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui tal puuduvad andmed esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks vajalike faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta (vt 16. detsembri 1981. aasta otsus kohtuasjas 244/80: Foglia, EKL 1981, lk 3045, punkt 21; 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-379/98: PreussenElektra, EKL 2001, lk I-2099, punkt 39; 22. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-390/99: Canal Satélite Digital, EKL 2002, lk I-607, punkt 19, ja eespool viidatud kohtuotsus Schneider, punkt 22).
While the spirit of cooperation which must prevail in the exercise of the functions assigned by Article 234 EC to the national courts, on the one hand, and the Community judicature, on the other, requires the Court of Justice to have regard to the particular responsibilities of the national court, it implies at the same time that the national court, in the use which it makes of the possibilities offered by that article, must have regard to the particular function entrusted to the Court of Justice in this field, which is to assist in the administration of justice in the Member States and not to deliver advisory opinions on general or hypothetical questions (see Case 244/80 Foglia, paragraphs 18 and 20, and Meilicke, paragraph 25).
Kui koostöö, mis EÜ artikliga 234 liikmesriigi kohtule ja ühenduste kohtule antud ülesannete täitmisel on esmatähtis, tähendab seda, et Euroopa Kohus arvestab liikmesriigi kohtu ülesannetega, siis tähendab see ühtlasi, et liikmesriigi kohus arvestab selle artikli alusel avatud võimalusi kasutades Euroopa Kohtu asjaomase ülesandega, mis seisneb selles, et aidata kaasa õigusemõistmisele liikmesriikides ja mitte koostada nõuandvaid arvamusi üldiste või hüpoteetiliste küsimuste kohta (vt eespool viidatud kohtuotsused Foglia, punktid 18 ja 20, ning Meilicke, punkt 25).
With regard to the main proceedings, the Court has already held that, in the case of an appeal, the purpose of the procedure before the Regeringsrätten is to review the legality of an opinion which, once it becomes definitive, binds the tax authorities and serves as the basis for the assessment to tax if and to the extent to which the person who applied for the opinion continues with the action envisaged in his application and that, in those circumstances, the Regeringsrätten must be held to be carrying out a judicial function (X and Y, paragraph 17).
Põhikohtuasjas käsitletava menetluse kohta on Euroopa Kohus juba sedastanud, et kaebuse esitamise korral on Regeringsrättenis toimuva menetluse eesmärk kontrollida arvamuse seaduslikkust, mis niipea, kui see muutub lõplikuks, on maksuhaldurile siduv ja võetakse maksustamisel aluseks, kui ja niivõrd, kuivõrd isik, kes arvamust taotles, tegutseb taotluses näidatud viisil, ja et neil asjaoludel tuleb Regeringsrättenit käsitada kohtu ülesande täitjana (eespool viidatud kohtuotsus X ja Y, punkt 17).
The fact that the Skatteverket confirmed the preliminary opinion of the Skatterättsnämnden does not affect the judicial nature of the main proceedings.
Asjaolu, et Skatteverket taotles Skatterättsnämndeni esialgse arvamuse kinnitamist, ei mõjuta põhikohtuasja menetluse kohtulikku olemust.
In addition, in the main proceedings, the referring court asks the Court of Justice a question concerning the interpretation of a provision of Community law, namely the first indent of Article 20 of Directive 92/83, and it considers that a preliminary ruling on that point is necessary in order to review the legality of the preliminary opinion of the Skatterättsnämnden.
Pealegi esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule ühenduse õiguse – täpsemalt direktiivi 92/83 artikli 20 esimese taande – tõlgendamise küsimuse ja tema hinnangul on eelotsus selles küsimuses vajalik Skatterättsnämndeni esialgse arvamuse seaduslikkuse kontrollimiseks.
The Court is therefore not being asked to deliver an advisory opinion on a hypothetical question.
Seega ei tule Euroopa Kohtul koostada nõuandvat arvamust hüpoteetilise küsimuse kohta.
According to the order for reference, the Regeringsrätten has unlimited jurisdiction in this connection, independently of the submissions of the parties.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et Regeringsrättenil on selles osas täielik kohtu pädevus, sõltumata poolte nõuetest.
Moreover, since there is no judicial remedy under national law against the decisions of the Regeringsrätten, that court is obliged, under the third paragraph of Article 234 EC, to bring the matter before the Court of Justice.
Peale selle ei saa Regeringsrätteni otsuste peale siseriikliku õiguse järgi edasi kaevata, mistõttu peab see kohus vastavalt EÜ artikli 234 kolmandale lõigule saatma asja Euroopa Kohtusse.
Consequently, as already stated in paragraph 23 of this judgment, in proceedings such as the main proceedings, it is only by referring a question to the Court for a preliminary ruling that the objective pursued by that provision can be attained, that is to ensure the proper application and uniform interpretation of Community law in all
Nagu on juba märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 23, saab sellises menetluses nagu põhikohtuasjas järelikult ainult eelotsusetaotlusega asja Euroopa Kohtusse saates saavutada nimetatud sättega taotletavat eesmärki ehk tagada ühenduse õiguse õige kohaldamine ja ühetaoline tõlgendamine kõigis liikmesriikides ning ära hoida
Taking into account all the foregoing considerations, the Court has jurisdiction to reply to the question posed by the Regeringsrätten.
Eelnevaid kaalutlusi arvestades on Euroopa Kohus pädev vastama Regeringsrätteni esitatud küsimusele.
By its question, the referring court asks whether the alcohol contained in cooking wine is to be classified as ethyl alcohol as referred to in the first indent of Article 20 of Directive 92/83.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas küsimuse, kas alkohol, mis sisaldub toiduvalmistamiseks mõeldud veinis, tuleb klassifitseerida direktiivi 92/83 artikli 20 esimeses taandes viidatud etanooli kategooriasse.
In that regard, although, as the national court states, cooking wine is, as such, an edible preparation falling within chapter 21 of the Combined Nomenclature annexed to Council Regulation (EEC) No 2658/87 of 23 July 1987 on the tariff and statistical nomenclature and on the Common Customs Tariff (OJ 1987 L 256, p. 1), the fact remains that that edible preparation contains ethyl alcohol falling within headings 2207 and 2208 of that nomenclature.
Selle kohta tuleb märkida, nagu osutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et toiduvalmistamiseks mõeldud vein kui selline on küll toiduvalmistis, mis kuulub nõukogu 23. juuli 1987. aasta määrusele (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (EÜT L 256, lk 1; ELT eriväljaanne 02/02, lk 382) lisatud kombineeritud nomenklatuuri kaubagruppi 21, kuid see toiduvalmistis sisaldab siiski etanooli, mis kuulub selle nomenklatuuri rubriikidesse 2207 ja 2208.
It follows that if the ethyl alcohol contained in cooking wine has an alcoholic strength exceeding 1.2 % volume, that alcohol falls within the scope of the first indent of Article 20 of Directive 92/83.
Sellest tuleneb, et kui toiduvalmistamiseks mõeldud veinis sisalduv etanool annab tegeliku alkoholisisalduse üle 1,2 mahuprotsendi, kuulub see alkohol direktiivi 92/83 artikli 20 esimese taande kohaldamisalasse.
The first indent of Article 20 of Directive 92/83 applies even when the products covered by that provision form part of a product which falls within another chapter of the combined nomenclature.
Direktiivi 92/83 artikli 20 esimene taane on kohaldatav ka siis, kui selle sätte kohaldamisalasse kuuluvad tooted moodustavad osa tootest, mis kuulub kombineeritud nomenklatuuri mõnesse muusse kaubagruppi.
Consequently, the alcohol contained in cooking wine, if it has an alcoholic strength exceeding 1.2% by volume, constitutes ethyl alcohol within the meaning of the first indent of Article 20 of Directive 92/83, which is, without prejudice to the exemption provided for in Article 27(1)(f) of that directive, subject to the harmonised excise duty.
Seega on alkohol, mis sisaldub toiduvalmistamiseks mõeldud veinis, juhul kui tegelik alkoholisisaldus on üle 1,2 mahuprotsendi, etanool direktiivi 92/83 artikli 20 esimese taande tähenduses, mille suhtes kohaldatakse ühtlustatud aktsiisimaksu, arvestades selle direktiivi artikli 27 lõike 1 punktis f sätestatud maksuvabastust.
Having regard to all the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that the alcohol contained in cooking wine is, if it has an alcoholic strength exceeding 1.2% by volume, to be classified as ethyl alcohol as referred to in the first indent of Article 20 of Directive 92/83.
Esitatud kaalutlustest lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et alkohol, mis sisaldub toiduvalmistamiseks mõeldud veinis, tuleb juhul, kui tegelik alkoholisisaldus on üle 1,2 mahuprotsendi, klassifitseerida direktiivi 92/83 artikli 20 esimeses taandes viidatud etanooli kategooriasse.
The alcohol contained in cooking wine is, if it has an alcoholic strength exceeding 1.2% by volume, to be classified as ethyl alcohol as referred to in the first
Alkohol, mis sisaldub toiduvalmistamiseks mõeldud veinis, tuleb juhul, kui tegelik alkoholisisaldus on üle 1,2 mahuprotsendi, klassifitseerida
Case C-533/06
Kohtuasi C-533/06
(Trade marks — Directive 89/104/EEC — Article 5(1) — Exclusive rights of the trade mark proprietor — Use of a sign identical with, or similar to, a mark in a comparative advertisement — Limitation of the effects of a trade mark — Comparative advertising — Directives 84/450/EEC and 97/55/EC — Article 3a(1) — Conditions under which comparative advertising is permitted — Use of a competitor’s trade mark or of a sign similar to that mark)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division)) Kaubamärgid – Direktiiv 89/104/EMÜ – Artikli 5 lõige 1 – Kaubamärgi omanikule kuuluv kasutamise ainuõigus – Kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamine võrdlevas reklaamis – Kaubamärgi mõju piirangud – Võrdlev reklaam – Direktiivid 84/450/EMÜ ja 97/55/EÜ – Artikli 3a lõige 1 – Võrdleva reklaami lubatavuse tingimused – Konkurendi kaubamärgi või selle kaubamärgiga sarnase tähise kasutamine
Opinion of Advocate General Mengozzi delivered on 31 January 2008 . . . .Judgment of the Court (First Chamber), 12 June 2008 . . . . . . . . . . .
Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 31. jaanuaril 2008 . . . . . . . . Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 12. juuni 2008 . . . . . . . . . . . . .
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Right, for the proprietor of a trade mark, to prevent the use by a third party of an identical or similar sign for identical or similar goods or services
Õigusaktide ühtlustamine – Kaubamärgid – Direktiiv 89/104 – Kaubamärgi omaniku õigus keelata kolmandal isikul kasutada identset või sarnast tähist identsete või sarnaste kaupade või teenuste puhul
(Council Directive 89/104, Art. 5(1) and (2))
(Nõukogu direktiiv 89/104, artikli 5 lõiked 1 ja 2)
SUMMARY — CASE C-533/06
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-533/06
(Council Directives 89/104, Art. 5(1) and (2), and 84/450, Art. 3a(1))
(Nõukogu direktiiv 89/104, artikli 5 lõiked 1 ja 2 ning nõukogu direktiiv 84/450, artikli 3a lõige 1)
Approximation of laws — Trade marks — Directive 89/104 — Registration of a new trade mark — Existence of an identical or similar earlier trade mark registered for identical or similar goods or services — Right, for the proprietor of a trade mark, to prevent the use by a third party of an identical or similar sign for identical or similar goods or services — Likelihood of confusion
Õigusaktide ühtlustamine – Kaubamärgid – Direktiiv 89/104 – Uue kaubamärgi registreerimine – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi olemasolu – Kaubamärgi omaniku õigus keelata kolmandal isikul kasutada identset või sarnast tähist identsete või sarnaste kaupade või teenuste puhul – Segiajamise tõenäosus
(Council Directive 89/104, Arts 4(1)(b), and 5(1)(b))
(Nõukogu direktiiv 89/104, artikli 4 lõike 1 punkt b ja artikli 5 lõike 1 punkt b)
(Council Directives 89/104, Art. 5(1)(b), and 84/450, Art. 3a)
(Nõukogu direktiiv 89/104, artikli 5 lõike 1 punkt b ja nõukogu direktiiv 84/450, artikkel 3a)
The use by an advertiser, in a comparative advertisement, of a sign identical with, or similar to, the mark of a competitor for the purposes of identifying the goods and services offered by the latter can be regarded as use for the advertiser’s own goods and services for the purposes of Article 5(1) and (2) of Directive 89/104 concerning trade marks.
Kui reklaami avalikustaja kasutab võrdlevas reklaamis konkurendi kaubamärgiga identset või sarnast tähist selleks, et identifitseerida viimase pakutavat kaupa või teenuseid, tuleb sellist kasutamist käsitada kasutamisena reklaami avalikustaja enda kauba või teenuste tarvis direktiivi 89/104 artikli 5 lõigete 1 ja 2 tähenduses.
promoting the goods and services of that advertiser.
reklaami avalikustaja kaupade ja teenuste propageerimine.
With such an advertisement, the advertiser seeks to distinguish his goods and services by comparing their characteristics with those of competing goods and services.
Sellise reklaami abil püüab reklaami avalikustaja eristada oma kaupu ja teenuseid, võrreldes nende omadusi konkureerivate kaupade ja teenuste omadustega.
That analysis is confirmed by recital 15 in the preamble to Directive 97/55, in which the Community legislature pointed out that the aim of comparative advertising is to distinguish between the goods and services of the advertiser and those of his competitor.
Sellist analüüsi toetab direktiivi 97/55 põhjendus 15, milles ühenduse seadusandja on rõhutanud, et võrdleva reklaami eesmärk on reklaami avalikustaja ja tema konkurendi kaupade ja teenuste vahel vahet teha.
First, Article 5(1) and (2) of Directive 89/104 must be interpreted as covering the use of a sign identical with, or similar to, the trade mark in respect of goods marketed or services supplied by the third party.
Nimelt tuleb direktiivi 89/104 artikli 5 lõikeid 1 ja 2 ühelt poolt tõlgendada nii, et nendega reguleeritakse kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamist kolmanda isiku poolt turustatavate kaupade või osutatavate teenuste puhul.
Second, an advertisement in which the advertiser compares the goods and services which he markets with those of a competitor is aimed, evidently, at
Teiselt poolt on sellise reklaami eesmärk, milles reklaami avaldaja võrdleb enda turustatavaid kaupu ja teenuseid konkurendi kaupade ja teenustega, ilmselgelt
Article 5(1) and (2) of First Directive 89/104 concerning trade marks and Article 3a(1) of Directive 84/450 concerning misleading and comparative advertising, as amended by Directive 97/55, must be interpreted to the effect that the proprietor of a registered
Esimese kaubamärgidirektiivi 89/104 artikli 5 lõikeid 1 ja 2 ning direktiivi 84/450 eksitava ja võrdleva reklaami kohta, muudetud direktiiviga 97/55, artikli 3a lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et registreeritud kaubamärgi omanikul ei ole õigust keelata kolmandal isikul
Directive 89/104 and Article 3a(1)(d) of Directive 84/450.
O2 HOLDINGS JA O2 (UK) lõike 1 punktis b kui ka direktiivi 84/450 artikli 3a lõike 1 punktis d kasutatud mõistet „segiajamine”.
trade mark is not entitled to prevent the use by a third party of a sign identical with, or similar to, his mark, in a comparative advertisement which satisfies all the conditions, laid down in Article 3a(1), under which comparative advertising is permitted.
kasutada võrdlevas reklaamis, mis vastab kõigile nimetatud artikli 3a lõikes 1 sätestatud lubatavuse tingimustele, oma kaubamärgiga identset või sarnast tähist.
(see paras 45-49, 51, operative part 1)
(vt punktid 45–49, 51, resolutiivosa punkt 1)
The notion of likelihood of confusion is the same in Articles 4(1)(b) and 5(1)(b) of Directive 89/104 concerning trade marks.
Esimese kaubamärgidirektiivi 89/104 artikli 4 lõike 1 punktis b ja artikli 5 lõike 1 punktis b käsitletud segiajamise tõenäosuse mõiste on sama.
However, where the conditions required in Article 5(1)(b) of Directive 89/104 to prevent the use of a sign identical with, or similar to, a registered trade mark are met, a comparative advertisement in which that sign is used cannot satisfy the condition, laid down in Article 3a(1)(d) of Directive 84/450, as amended by Directive 97/55, under which comparative advertising is permitted.
Kui siiski on täidetud registreeritud kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamise keelamiseks direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punktis b ette nähtud tingimused, siis on välistatud see, et võrdlev reklaam, milles nimetatud tähist kasutatakse, vastaks direktiivi 84/450 (muudetud direktiiviga 97/55) artikli 3a lõike 1 punktis d sätestatud lubatavuse tingimusele.
Article 4(1)(b) of Directive 89/104, however, concerns an application for registration of a mark.
Kuid direktiivi 89/104 artikli 4 lõike 1 punktis b käsitatakse kaubamärgi registreerimise taotlust.
Once a mark has been registered, its proprietor has the right to use it as he sees fit so that, for the purposes of assessing whether the application for registration falls within the ground for refusal laid down in that provision, it is necessary to ascertain whether there is a likelihood of confusion with the opponent’s earlier mark in all the circumstances in which the mark applied for might be used if it were to be registered.
Kui kaubamärk on registreeritud, siis on selle omanikul õigus kasutada seda oma soovi kohaselt nii, et selle hindamiseks, kas registreerimistaotlus tuleb jätta rahuldamata selles sättes ette nähtud keeldumispõhjuse alusel, tuleb kontrollida, kas vastulause esitaja varasema kaubamärgiga segiajamine on tõenäoline kõigis nendes olukordades, milles taotletavat kaubamärki – juhul kui see registreeritakse – võidakse kasutada.
First, in the case of similarity between the mark and the sign and between the goods or services, the likelihood of confusion constitutes the specific condition for protection.
Ühelt poolt kujutab segiajamise tõenäosus endast kaitse eritingimust juhul, kui kaubamärk ja tähis ning vastavad kaubad või teenused on sarnased.
Article 5(1)(b) of Directive 89/104 is thus designed to apply only if, by reason of the identity or similarity both of the marks and of the goods or services which they designate, there exists a likelihood of confusion on the part of the public.
Direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti b kohaldatakse seega vaid siis, kui kaubamärkide ja nendega tähistatud kauba või teenuste identsuse või sarnasuse tõttu on tõenäoline, et avalikkus võib need omavahel segi ajada.
Second, it is apparent from Article 3a(1)(d) of Directive 84/450 that comparative advertising is not permitted if there is a likelihood of confusion between the advertiser and a competitor or between the advertiser’s trade marks, goods or services and those of a competitor.
Teiselt poolt tuleneb direktiivi 84/450 artikli 3a lõike 1 punktist d, et võrdlev reklaam ei ole lubatud, kui reklaam põhjustab reklaami avalikustaja ja konkurendi või reklaami avalikustaja ja konkurendi kaubamärkide, kauba või teenuste segiajamise tõenäosuse.
In the light of recitals 13 to 15 of Directive 97/55, the same interpretation must be given to the term ‘confusion’ used in both Article 5(1)(b) of
Direktiivi 97/55 põhjendustega 13–15 arvestades tuleb sama moodi tõlgendada nii direktiivi 89/104 artikli 5
SUMMARY — CASE C-533/06 whether the proprietor of the registered mark is entitled to oppose that specific use, the assessment must be limited to the circumstances characterising that use, without there being any need to investigate whether another use of the same sign in different circumstances would also be likely to give rise to a likelihood of confusion.
Neil tingimustel tuleb selle hindamiseks, kas registreeritud kaubamärgi omanikul on õigus takistada niisugust konkreetset kasutamist, piirduda asjaoludega, mis sellist kasutamist iseloomustavad, ilma et oleks vaja uurida, kas sama tähise kasutamine erineval moel ja erinevatel asjaoludel võiks samuti tingida segiajamise tõenäosuse.
(see paras 65-67) of a registered trade mark is not entitled to prevent the use by a third party, in a comparative advertisement, of a sign similar to that mark in relation to goods or services identical with, or similar to, those for which that mark was registered where such use does not give rise to a likelihood of confusion on the part of the public, and that is so irrespective of whether or not the comparative advertisement satisfies all the conditions laid down in Article 3a of Directive 84/450 concerning misleading advertising and comparative advertising, as amended by Directive 97/55, under which comparative advertising is permitted.
omanikul ei ole õigust keelata kolmandal isikul kasutada võrdlevas reklaamis selle kaubamärgiga sarnast tähist kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased nendega, mille jaoks nimetatud kaubamärk on registreeritud, kui sellisest kasutamisest tulenevalt ei ole tõenäoline, et avalikkus võib need tähised omavahel segi ajada; ja seda olenemata sellest, kas nimetatud võrdlev reklaam vastab kõigile direktiivi 84/450 eksitava ja võrdleva reklaami kohta (muudetud direktiiviga 97/55) artiklis 3a sätestatud lubatavuse tingimustele või mitte.
(see para. 69, operative part 2)
(vt punkt 69, resolutiivosa punkt 2)
OPINION OF ADVOCATE GENERALMENGOZZI delivered on 31 January 2008 1
O2 HOLDINGS & O2 (UK) KOHTUJURISTI ETTEPANEKPAOLO MENGOZZI esitatud 31. jaanuaril 2008 1
Article 5 of Directive 89/104, under the heading ‘Rights conferred by a trade mark’, reads as follows:
Direktiivi 89/104 artikkel 5 pealkirjaga „Kaubamärgiga antavad õigused” sätestab järgmist:
Directive 97/55/EC of the European Parliament and of the Council of 6 October 1997. 4
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/55/EÜ 4 muudetud versioonis).
The proprietor shall be entitled to prevent all third parties not having his consent from using in the course of trade:
Omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid kasutamast kaubandustegevuse käigus ilma tema loata: a) kõiki kaubamärgiga identseid tähiseid kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud;
These questions were raised in the context of proceedings between companies operating in the mobile phone sector, O2 Holdings Limited and O2 (UK) Limited (together ‘O2’), of the one part, and Hutchison 3G Limited (‘H3G’), of the other, concerning a television advertising campaign run by the latter in the United Kingdom to promote its mobile telephone services.
Need küsimused tõusetusid mobiiltelefonide valdkonnas tegutsevate ettevõtjate O2 Holdings Limited ja O2 (UK) Limited (edaspidi koos „O2”) ning Hutchison 3G Limited (edaspidi „H3G”) vahelise kohtuvaidluse raames, mille esemeks on Ühendkuningriigis H3G poolt oma mobiiltelefoniteenuste edendamiseks televisioonis edastatav reklaamikampaania.