natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Committee on Fisheries, European Parliament, Brussels (Belgium)• 8-9 November 2010• 30 November-1 December 2010 > For more information:Website: www.europarl.europa.eu E-mail: ip-PECH@europarl.europa.eu Agriculture and Fisheries Council of the European Union• 29-30 November 2010, Brussels (Belgium)• 13-14 December 2010, Brussels (Belgium) > For more information:Website: www.consilium.europa.eu Note to readers We welcome your comments or suggestions at the following address: European Commission – Directorate-General for Maritime Affairs and Fisheries – Information, communication, inter-institutional relations, evaluation and programming Unit – Rue de la Loi/Wetstraat 200 – B-1049 Brussels or by fax to: (+ 32) 2 299 30 40 with reference to Fisheries and aquaculture in Europe. E-mail: fisheries-magazine@ec.europa.eu
Euroopa Parlamendi kalanduskomisjon, Brüssel (Belgia)• 8.–9. november 2010• 30. november – 1. detsember 2010 > Lisateave: Kodulehekülg: www.europarl.europa.eu E-post: ip-PECH@europarl.europa.eu Euroopa Liidu põllumajanduse ja kalanduse nõukogu• 29.–30. november 2010, Brüssel (Belgia)• 13.–14. detsember 2010, Brüssel (Belgia) > Lisateave: Kodulehekülg: www.consilium.europa.eu Meie lugejatele Saatke meile oma arvamused ja ettepanekud järgmisel aadressil:European Commission – Directorate-General for Maritime Affairs and Fisheries – Information, communication, inter-institutional relations, evaluation and programming Unit – Rue de la Loi/Wetstraat 200 – B-1049 Brussels, või faksi teel numbril +322 299 3040. Juurde kirjutage märgusõna Euroopa kalandus ja akvakultuur. E-post: fisheries-magazine@ec.europa.eu
• Website of Maria Damanaki, Commissioner for Maritime Affairs and Fisheries > http://ec.europa.eu/commission_2010-2014/damanaki/index_en.htm • Application: the European Maritime Atlas > http://ec.europa.eu/maritimeatlas• Fisheries site > http://ec.europa.eu/fisheries • Maritime Affairs site > http://ec.europa.eu/maritimeaffairs Fisheries and aquaculture in Europe is a magazine published by the Directorate-General for Maritime Affairs and Fisheries of the European Commission.
• Merendus- ja kalandusvoliniku Maria Damanaki veebileht > http://ec.europa.eu/commission_2010-2014/damanaki/index_en.htm • Rakendus: Euroopa mereatlas > http://ec.europa.eu/maritimeatlas• Kalanduse valdkonna veebileht > http://ec.europa.eu/fisheries • Merenduse veebilehe aadress > http://ec.europa.eu/maritimeaffairs Euroopa kalandus ja akvakultuur on ajakiri, mida annab välja Euroopa Komisjoni merendus- ja kalandusasjade peadirektoraat.
Scientists have been sounding the alarm for quite a long time: numerous fish stocks are endangered in European waters, especially due to overfishing.
Teadlased on juba tükk aega löönud häirekella – väga paljud Euroopa vete kalavarud on ohustatud ja selle põhjuseks on eeskätt ülepüük.
Yet piles of alarming figures and the reality of smaller catches have still not stopped the criticism and scepticism over European and national conservation measures to combat dwindling stocks.
Üha uutele murettekitavatele arvudele ja järjest vähenevale väljapüügile vaatamata on kalavarude vähenemise vastu suunatud Euroopa Liidu ametiasutuste ja liikmesriikide võetud kaitsemeetmete suhtes endiselt kuulda kriitilisi hääli ja skeptilisi märkusi.
This is all the more so because measures like annual fishing quotas, which are meant to adapt catch rates to the situation of stocks, have not always proved effective over the longer term. In general the overall state of stocks continues to deteriorate.
See on seotud ka asjaoluga, et selliste meetmete kohaldamisel nagu püügikvootide külmutamine väljapüügi vastavusse viimiseks kalavarude seisundiga ei ole täheldatud pikaajalist tõhusust, kalavarude üldine seisund jätkab meetmetele vaatamata halvenemist.
That is why in 2002 the Commission began a revision of its common fisheries policy in which it emphasized multiannual management of stocks.
Seetõttu on komisjon hakanud alates 2002. aastast oma ühist kalanduspoliitikat läbi vaatama, seades esiplaanile kalavarude haldamise mitmeaastaste kavade abil.
Multiannual plans set targets for sustainable stock management and spell out how to achieve them.
Mitmeaastastes kavades seatakse eesmärgid lähtuvalt kalavarude jätkusuutlikust haldamisest ning täpsustatakse nende eesmärkide saavutamise vahendid.
They make it possible to maintain exploitation of resources at a level that assures optimal long-term yield (maximum sustainable yield) and the recovery of overexploited stocks.
Need kavad võimaldavad hoida kalavarude kasutamist tasemel, mis tagab optimaalse jätkusuutlikkuse pikema aja jooksul (maksimaalse jätkusuutliku saagikuse), ning need kavad aitavad ülepüügi all kannatavatel kalavarudel taastuda.
Each multiannual plan sets catch limits and maximum fishing effort for the coming years, based on figures provided by scientists.
Igas mitmeaastases kavas on teaduslikult põhjendatud arvandmete alusel määratletud väljapüügi piirangud ja maksimaalne rakendatav püügimaht järgnevate aastate jaoks.
Thanks to this long-term approach, annual variations in total allowable catches normally will not exceed a given percentage, unless the stocks are particularly endangered.
Seoses sellise pika perspektiiviga eesmärgiga saavad aastase lubatud kogupüügi määrad aastast aastasse muutuda vaid teatava protsendimäära võrra, eeldusel et tegemist ei ole eriti ohustatud kalavarudega.
This measure is a guarantee of stability for the fisheries sector and enables operators to plan their activities.
Selline meede tagab kalandussektori stabiilsuse ja võimaldab ettevõtjatel oma tegevust kavandada.
Of course, the measures imposed by such plans are drastic.
Kas võib öelda, et mitmeaastased kavad on tõhusad?
However, it is interesting to see how a few years of effort can bring real results for certain stocks.
Jah, kui uskuda käesolevas ajakirjanumbris toodud põhjalikumalt käsitletud näiteid.
To take just one example, stocks of Baltic cod are rising again. If cautious management principles are maintained, it is now possible to foresee a sustainable and profitable future for the fisheries concerned.
Kui mitmeaastaste kavade meetodit ja maksimaalse jätkusuutliku saagikuse põhimõtet on rakendatud mitme aasta jooksul, võib täheldada kalavarude reaalset ja mõnikord isegi märkimisväärset taastumist.
Unfortunately though, these successes are not universal.
Tuleb tunnistada, et nendes kavades ettenähtud meetmed on drastilised ega piirdu püügikvootide kindlaksmääramisega, vaid hõlmavad mõnikord ka püügipäevade arvu piiramist ning põhjalikku seiret ja kontrollimist.
Lately the Commission has made no secret of its concern about application of the plans for cod and hake in Atlantic waters off the coasts of Spain and Portugal.
Ettevaatliku haldamise põhimõtteid rakendades on nende kalavarude puhul võimalik tulevikus näha ette jätkusuutlikku ja tulusat kasutust.
The EU-Norway management plans la g e ul
ELi–Norra halduskavad la g e ul
In European waters, fish stock problems really came to the fore during the 1990s.
Mereressurssidega seotud probleemid Euroopa vetes tõusid tõsiselt esiplaanile 1990. aastatel.
Catches of the main stocks started to drop at an alarming rate, the sign of a pronounced decline in available fish resources.
Olulisemate kalavarude väljapüügimahud hakkasid murettekitavalt langema, mis andis tunnistust kalade arvu olulisest vähenemisest.
The European Union responded to these signs of depletion by reducing total allowable catches (TACs) based on scientific advice coordinated and summed up by the International Council for Exploration of the Sea (ICES), at least for Atlantic shoreline stocks.
Euroopa Liit reageeris neile kalavarude ammendumise märkidele lubatud kogupüükide (TAC) vähendamisega Rahvusvahelise Mereuurimise Nõukogu (CIEM) kogutud ja sünteesitud teaduslike hinnangute alusel vähemalt Atlandi ookeanis paiknevate kalavarude puhul.
The cuts were decided from one year to the next in terms of the fluctuation in the number of mature fish (adult biomass) and the presence of young individuals in the stock (recruitment).
Lubatud kogupüükide vähendamine on toimunud aastas lähtuvalt täiskasvanud isendite arvu (täiskasvanud kalade biomassi) ja noorisendite kalavarule lisandumise (juurdekasvu) muutumisest.
They proved inadequate to turn the situation around, however.
Kuid need abinõud ei suutnud olukorda parandada.
More systematic measures had to be taken, decided on the basis of a long-term stock recovery objective.
Tekkis vajadus süstemaatilisemate meetmete järele, mille puhul oleks pikaajaliseks eesmärgiks seatud kalavaru taastamine.
The European Union therefore decided to set up‘management plans’ or ‘multi-annual plans’.
Seda silmas pidades otsustas Euroopa Liit võtta kasutusele nn halduskavad või mitmeaastased kavad.
There are stocks in European waters that are exploited optimally, provide mature specimens and are covered by sufficiently large quotas.
Euroopa vetes on kalavarusid, mida kasutatakse optimaalsel tasemel, mille väljapüütud isendid on normaalse suurusega ja mille puhul ka püügikvoodid on piisavalt suured.
The first stocks covered by the multiannual plans were those shared with Norway.
Esimesed selliste kavade alusel hallatavad kalavarud olid Norraga jagatavad kalavarud.
The European Union has had a fisheries agreement with this country since 1981 – i.e. from the earliest days of the common fisheries policy.
Alates 1981. aastast – seega alates ühise kalanduspoliitika algusetapist – on Euroopa Liidu ja Norra vahel sõlmitud kalandust hõlmav kokkulepe.
The agreement aims on the one hand to set up a quota swap so that Member State fishermen can exploit certain species in Norwegian waters and vice versa. On the other, it organises the allocation of quotas for North Sea shared stocks.
See kokkulepe hõlmab ühelt poolt püügikvootide vahetamist, mis võimaldab ELi liikmesriikide kaluritel kasutada teatavaid Norra vetes paiknevaid varusid ja vastupidi.
The two parties jointly manage seven of these shared stocks: cod, haddock, saithe, whiting, plaice, mackerel and herring.
Teiselt poolt on selle kokkuleppe alusel korraldatud Norra meres asuvate ühiste kalavarude püügikvootide jagunemine.
What most of these abundant stocks have in common is that they are under management measures that have helped to restore or maintain an optimal and sustainable level of exploitation.
Seitsme puhul neist ühiskasutuses olevatest kalavarudest rakendatakse ühishaldust: need on tursa-, kilttursa-, saida-,merlangi-, lesta-, makrelli- ja heeringavarud.
In 1996, to prevent a second collapse of the North Sea herring stock, the European Union decided to change its management method.
Kuigi kalavarude üldine olukord Euroopa Liidus on endiselt murettekitav, võib välja tuua ka mõne meeldiva erandi.
In 1999, cod and haddock were placed under a management plan, followed by saithe in 2004.
Osa kalavarude puhul võib täheldada korraliku suurusega isendite suures mahus väljapüüki.
In 2008, the States exploiting mackerel accepted the principle of a long-term management plan, but it was never implemented due to a lack of agreement on the division of quotas among Iceland, the Faeroe Islands, Norway and the European Union.
Ühine joon selliste rõõmustavate kalavarude korral on see, et nende puhul on rakendatavad haldusmeetmed võimaldanud saavutada optimaalse jätkusuutliku kasutamistaseme või on need varud püsinud sel tasemel.
Management plans are applied today to a number of the most important stocks exploited by fishermen in the European Union.
1996. aastal otsustas Euroopa Liit muuta Põhjamere heeringavaru haldusmeetodit, et vältida selle kalavaru teistkordset hääbumist.
Such measures are not always popular in the sector because they often rhyme with lower catches, closed periods and a reduction in fishing days.
Koostöös Norraga töötati välja kõnealuse varu halduskava, milles seati eesmärgiks viia see maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemele.
What has to be kept in mind, however, is that these plans have a long-term objective: to restore abundant resources and ensure sustainable fishing.
1999. aastal kehtestati halduskava tursa- ja kilttursavarude jaoks, seejärel 2004. aastal ka saida jaoks.
There are stocks in European waters that are exploited optimally, provide mature specimens and are covered by sufficiently large quotas.
Halduskavasid kohaldatakse praegu paljude Euroopa Liidu kalurite püütavate kalavarude suhtes.
They demonstrate that adapted fishing methods can guarantee economic and environmental sustainability.
Kuid seejuures ei tohi unustada, et nende kavadega on seatud pikaajalised eesmärgid: võimaldada mereressursil taastuda ja rakendada selle suhtes jätkusuutliku kalanduse põhimõtteid.
A closer look at these stocks shows that they have either always been exploited sustainably, for various reasons, or were covered by recovery plans at a relatively early date, which checked the consequences of overfishing.
Oluline on teada, et Euroopa vetes on kalavarusid, mida kasutatakse optimaalsel tasemel, mille väljapüütud isendid on normaalse suurusega ja mille puhul on ka püügikvoodid piisavalt suured.
It is no accident that three of the four success stories presented in the following pages result from these common management plans with Norway.
Ei saa olla tegemist juhusega, et kolme puhul järgnevalt toodud neljast rõõmustavast näitest on tegemist kalavarudega, mida hallatakse just kõnealuste Norraga ühiselt rakendatavate halduskavade abil.
The reason is that those were the earliest plans of this type.
Põhjuseks on eeskätt asjaolu, et tegemist on kõige vanemate sellelaadsete kavadega.
The first, for herring, dates back to 1996, long before the first intra-European multiannual plans – for cod and Northern hake – launched in 2004.
Neist esimene – heeringavaru halduskava – pärineb 1996. aastast, samas kui esimesed ühendusesisesed halduskavad – tursa ja Põhjamere merluusi kavad – pärinevad 2004. aastast.
These examples are proof that it takes time for a recovery plan to produce effects, but they also offer hope that an equally positive evolution will result for other stocks under a multiannual plan.
Neist näidetest ilmneb, et kalavaru taastamiskava vajab toimimiseks pikemat aega. Toodud positiivsed näited annavad lootust uskuda, et samaväärseid tulemusi on võimalik saavutada ka teiste mitmeaastaste kavade alusel hallatavate kalavarude puhul.
Species: Clupea harengus Stock: North Sea, Skagerrak and Channel
Liik: Clupea harengus Varud: Põhjameri, Skagerrak ja La Manche
A historic stock in several respects
Euroopa Liit ja Norra, kes kasutasid mainitud kalavarusid ühiselt, otsustasid rakendada mitmeaastast kava.
The plan entered into force in 1997, becoming the first to be applied in EU waters.
Heeringas on ammusest ajast olnud eurooplaste toidusedelis kõige üldisema levikuga kala.
It was re-appraised and renewed in 2004.
Heeringat on kasutatud mitmel eri viisil: küpsetatuna, värskelt, kuivatatult, suitsutatult, marineeritult, soolatuna, määrdepasteedina jne.
The effort focused on catch restrictions calculated in terms of the mortality rate due to fishing, which varies depending on the situation of the stock.
Heeringa populaarsuse on tinginud asjaolu, et tegemist on kalaga, mida on võimalik saada suurtes kogustes küllaltki madala hinnaga.
The precautionary level is situated at 1.5 million tonnes of adult biomass and the biologically safe level is 800000 tonnes.
Selle kala tarbimise traditsioon ulatub juba ammustesse aegadesse. Heeringas on esimene kala, mida hakati suurtes kogustes tarbima.
Total allowable catches (TACs) may not vary by more than 15% from one year to the next, to guarantee fishermen a certain degree of stability.
Juba ammu enne toidukonservide ja külmutatud toidu kasutuselevõttu, alates XV sajandist on tünni soolatud heeringa turustamine aidanud kaasa Põhjamere heeringapüügi arengule.
In just a few years, this plan brought the stock back up above the precautionary level and reintroduced the principles of sustainable exploitation.
Praegu on suuremad heeringatarbijad Poola ja teised Ida-Euroopa riigid, heeringa tarbimine Prantsusmaal ja Ühendkuningriigis on märkimisväärselt vähenenud.
Herring has long been the fish served most widely on European tables.
Kava hakati rakendama alates 1997. aastast ja tegemist oli esimese sellelaadse kavaga ühenduse vetes.
It is eaten in a variety of forms: cooked, raw, dried, smoked, marinated, pickled, as a spread and so on.
2004. aastal anti kava toimimisele hinnang ja selle rakendamisaega pikendati.
Its availability in large quantities and affordability made herring very popular early on.
Kava hõlmab väljapüügi piiramist, mille ulatus määratakse kindlaks isendite suremustaseme põhjal, mis muutub sõltuvalt kalavarude olukorrast.
It was the first stock to be exploited on a large scale.
Ohupiir on 1,5 miljonit tonni täiskasvanud kalade biomassi, ohutu bioloogiline piir on 800000 tonni.
From the 15th century, trade in barrels of herring fostered the development of North Sea herring fisheries, long before the discoveries of food canning and refrigeration.
Et tagada kalurite tegevuses teatav stabiilsus, võib lubatud kogupüük (TAC) aastast aastasse muutuda vaid kuni 15% võrra.
The largest consumers of herring today are in Poland and other Eastern European countries. Consumption of this fish has declined sharply in France and the United Kingdom.
Mõne aasta jooksul võimaldas kõnealune kava ületada ohupiirile vastavat biomassi kogust ja seostada see kalavarude jätkusuutliku kasutamise põhimõttega.
Herring is targeted expressly by pelagic trawlers and seining vessels; it is also a by-catch of industrial fishing.
Heeringapüük toimub pelaagiliste traaleritega ja seineritega, kuid seda liiki püütakse sageli ka tööstusliku kalapüügi kaaspüügi käigus.
These intensive fisheries were the cause of the first collapse of a stock in European waters, in the mid-1970s.
Selline intensiivne püügitegevus oli ka heeringavaru esimese taandumise põhjuseks Euroopa vetes. See toimus 1970. aastate lõpus.
Exploitation continued intensively despite a constantly shrinking biomass.
Väljapüük, mis 1965. aastal oli enam kui miljon tonni, jõudis 1976. aastaks… 175000 tonnini.
Landings dropped from more than a million tonnes in 1965 to just 175 000 tonnes in 1976.
Püük peatati täielikult 1977. aastal.
The fishery was closed in 1977.
Seejärel hakati seda järkjärgult uuesti lubama.
It was gradually reopened and by the mid-1980s, catches had stabilised at around 700000 tonnes.
Alates 1980. aastate keskpaigast stabiliseerus väljapüügi aastane maht 700000 tonni läheduses.
So all was well.
Kõik tundus minevat väga hästi.
The health of the stock is no longer endangered by overfishing, but is nevertheless still subject to nature’s whims.
Kuid 1996. aastal tekkis taas heeringavaru ammendumise oht.
Since 2001, the number of young herring entering the fishery – what is known as ‘recruitment’ – has been abnormally small.
Biomassi suurus langes aastast aastasse, kuid püügisurve säilis endisena. Esimeste ärevusttekitavate märkide
The causes of these successive poor recruitments are still unknown, but the result is that the stock has slipped below the precautionary level since 2006 and is moving dangerously close to the biologically safe level.
Kuid isegi siis, kui kalavarusid ei ohusta ülepüük, võivad nende suurust siiski mõjutada looduslikud tingimused.
Fishing opportunities are reduced every year so to ensure the appropriate mortality rate from fishing.
Nii täheldati alates 2001. aastast, et kalavarudele lisanduvate noorisendite arv ehk varude juurdekasv oli muutunud ebanormaalselt väikeseks.
In 1996, however, the stock was again on the verge of depletion.
Vähese juurdekasvu põhjused on siiani ebaselged.
Biomass had been decreasing for a number of years and fishing pressure continued.
Kuid nende tulemusena on heeringavarude suurus alates 2006. aastast jäänud allapoole ohupiiri ja läheneb murettekitavalt ohutule bioloogilisele piirile.
As soon as the first alerts had been issued, quotas were reduced by 50% in the course of the year.
Püügivõimalusi on igal aastal piiratud, et hoida heeringa püügist tingitud suremus normaalses ulatuses.
The European Union and Norway, which share the stock, then decided to draw up a multiannual management plan.
Probleemi lahendamiseks on Euroopa Liit ja Norra alustanud 2008. aastal halduskava läbivaatamist, säilitades vajaduse korral võimaluse muuta lubatud kogupüügi taset enam kui 15% aastas.
Species: Melanogrammus aeglefinus Stock: North Sea and Skagerrak
Liik: Melanogrammus aeglefinus Varud: Põhjameri ja Skagerrak
A demersal species that feeds on sandbanks, it is caught together with cod as part of mixed fisheries, generally with bottom trawls.
Tegemist on põhjalähedase liigiga, kes toitub liivastel merepõhjaaladel ja keda püütakse koos tursaga üldjuhul põhjatraalnootade abil.
It is also a major incidental catch of cod fishing. Commercially speaking, cod is more profitable and therefore more targeted by fishermen.
Kilttursk on ka oluline tursa kaaspüügina püütav liik, seejuures on tursk turunduslikult suuremat kasumit võimaldav liik ja huvi tema vastu on seetõttu suurem.
With its delicate white flesh, haddock is a time-tested choice commercially speaking.
Valge ja peeneteralise konsistentsiga lihaga kilttursal on kõik omadused, et tagada kindel kommertsedu.
In fact, it is the white fish that sets the standard in the United Kingdom, and especially in Scotland, where consumers prefer it to cod.
See liik ongi kujunenud Ühendkuningriigis, eeskätt Šotimaal tüüpiliseks heleda lihaga kalaks ja on hakanud toitumisharjumuste koha pealt turska välja tõrjuma.
Haddock is found at all fish & chips stands and fish shops. Until the end of the 1990s, the North Sea stock was the main source of supply for this important market. Page 6
Kiltturska võib leida kõikides fish & chips kiirtoidukohtades ja kalakauplustes. Kuni 1990. aastate lõpuni olid Põhjamere kilttursavarud peamised selle olulise turu varustusallikad. Page 6
The management plan was renewed in 2009 with the aim of keeping the mortality rate at 0.3, so as to ensure exploitation at maximum sustainable yield.
Halduskava käivitati uuesti 2009. aastal eesmärgiga hoida kilttursa püügist tingitud suremus 0,3 juures, mis võimaldab kalavaru kasutamist maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemel.
From the 1980s, the species started to experience a major decline in biomass in the North Sea.
Alates 1980. aastatest täheldati Põhjamere kilttursavarude biomassi olulist vähenemist.
Its mortality rate due to fishing rose well above the rate needed to maintain biomass above the biologically safe level.
Liigi püügist põhjustatud suremus oli oluliselt suurem tasemest, mis on nõutav varude biomassi hoidmiseks ohutust bioloogilisest piirist kõrgemal.
In 1999, the European Union and Norway adopted a long-term management plan to restore the stock.
1999. aastal võtsid Euroopa Liit ja Norra vastu pikaajalise halduskava kilttursavarude taastamiseks.
The plan was drawn up at the same time as the cod plan and contains similar technical measures, since the two are caught together in mixed fisheries.
See kava töötati välja samaaegselt tursavarude halduskavaga ja hõlmab samalaadseid tehnilisi meetmeid, kuivõrd kahte liiki püütakse korraga.
It imposed an increase in trawl net mesh size from 100 to 120 mm from 2002.
Alates 2002. aastast kehtestati püügiks kasutatavate traalnootade võrgusilma suuruseks senise 100 mm asemel 120 mm.
After a 2003 assessment of the plan, it was decided not to exceed a mortality rate of 0.3(1) and consequently to set TACs on the basis of that limit.
Pärast halduskava hindamist 2003. aastal otsustati mitte lasta püügist tingitud suremusel ületada 0,3 (1) ja maksimaalne lubatud väljapüük (TAC) kehtestati vastavalt sellele nõudele.
From 2004, the stock has benefited from the ‘secondary’ effects of the multiannual plan for cod, in particular fishing effort restrictions.
Alates 2004. aastast avaldavad kilttursavarudele nn sekundaarset mõju ka tursavarude suhtes kohaldatavad mitmeaastased kavad, eeskätt neis kavades sätestatud püügimahtude vähendamine.
The impact of these measures emerged quite quickly.
Meetmete mõju avaldus küllalt kiiresti.
From 2004, there was a spectacular decline in by-catches of haddock and total catches are still well below authorised
Alates 2004. aastast vähenes kilttursa kaaspüük märkimisväärselt ja kogupüük