natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It further states that it is apparent from the Communication from the Commission to the Council, the European Parliament, the European Economic and Social Committee and the Committee of the Regions of 6 February 2006 on Market Reviews under the EU Regulatory Framework — Consolidating the internal market for electronic communications (COM (2006) 28 final, pp. 5 and 10) that the Commission, which takes a position in relation to each notified measure, verifies whether the NRA’s assessment is in line with Community competition law and is sufficiently supported by evidence.
Ta märgib veel, et komisjoni 6. veebruari 2006. aasta teatisest nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele EL-i reguleerivas raamistikus ettenähtud turuanalüüside kohta – Elektroonilise side siseturu konsolideerimine [KOM(2006) 28 (lõplik), lk 5 ja 10] nähtub, et komisjon, kes võtab seisukoha iga teatatud meetme suhtes, kontrollib, kas reguleeriva asutuse teostatud hindamine on kooskõlas ühenduse konkurentsiõigusega ja tugineb piisavatele tõenditele.
The binding nature of the procedure under Article 7 of Directive 2002/21 and the Commission’s central role in assessing and verifying the conclusions of the notifying NRA are also evident from Recommendation 2003/561 and from Commission Memorandum 06/59 of 7 February 2006, entitled ‘Electronic Communications: the Article 7 procedure and the role of the Commission — Frequently Asked Questions’.
Direktiivi 2002/21 artikli 7 alusel läbiviidava menetluse kohustuslikkus ja komisjoni keskne roll teate esitanud reguleeriva asutuse järelduste hindamisel ja kontrollimisel tulenevad ka soovitusest 2003/561 ja komisjoni 7. veebruari 2006. aasta memorandumist 06/59 pealkirjaga „Elektroonilised sideteenused: menetlus artikli 7 alusel ja komisjoni roll – Korduma kippuvad küsimused”.
Vodafone, referring to Infront WM v Commission, cited in paragraph 53 above, states that the Commission’s own description of its role and procedure is persuasive evidence in determining whether an act produces binding legal effects and may be challenged under Article 230 EC (Infront WM v Commission, paragraph 53 above, paragraphs 106 and 107).
Tuginedes eespool punktis 53 viidatud kohtuotsusele Infront WM vs. komisjon, märgib Vodafone, et see, kuidas komisjon enda rolli ja kõnealust menetlust kirjeldab, on veenev tõend selle kohta, et aktil on siduvad õiguslikud tagajärjed ja et seda saab vaidlustada EÜ artikli 230 alusel (eespool punktis 53 viidatud kohtuotsus Infront WM vs. komisjon, punktid 106 ja 107).
Furthermore, like the decision adopted in the case which gave rise to Infront WM v Commission, it is necessary to attribute binding effects to the contested act in the present case in order to safeguard the accurate and uniform application of Community law pursued by Directive 2002/21. It is only if the
Lisaks tuleb selleks, et tagada ühenduse õiguse korrektne ja ühetaoline kohaldamine, mida taotleb direktiiv 2002/21, tõdeda, et käesolevas asjas vaidlustatud aktil on siduvad õiguslikud tagajärjed, nagu otsuse puhul, mis oli vastu võetud kohtuasjas, milles tehti eespool punktis 53
Commission is obliged to assess each draft measure notified to it and decide whether the measure in question needs to be ‘filtered out’ as being incompatible with Directive 2002/21 or with Community law that the Article 7 procedure can contribute effectively to the accurate and uniform application of Directive 2002/21.
Nimelt saab artikli 7 alusel läbiviidav menetlus direktiivi 2002/21 korrektsele ja ühetaolisele kohaldamisele tõhusalt kaasa aidata üksnes juhul, kui komisjon on kohustatud hindama iga talle teatatud meetme eelnõu ja otsustama, kas kõnealune meede tuleb „jätta kõrvale” vastuolu tõttu direktiiviga 2002/21 või ühenduse õigusega.
As regards the argument alleging that there is no ‘operative part’ in the letter of 30 January 2006, Vodafone states that it is the substance not the form of an act which determines whether the act produces legal effects (Infront WM v Commission, cited in paragraph 53 above, paragraph 110).
Mis puutub argumenti 30. jaanuari 2006. aasta kirjas resolutiivosa väidetava puudumise kohta, siis märgib Vodafone, et selle otsustamisel, kas aktil on õiguslikud tagajärjed, on oluline akti sisu ja mitte selle vorm (eespool punktis 53 viidatud kohtuotsus Infront WM vs. komisjon, punkt 110).
It points out in this respect that the Court has already held acts without formal operative parts to be reviewable acts (Case T-3/93 Air France v Commission [1994] ECR II-121, paragraph 44 et seq.).
Sellega seoses tuletab ta meelde, et Esimese Astme Kohus on juba sedastanud, et on võimalik vaidlustada akte, millel puudub formaalne resolutiivosa (Esimese Astme Kohtu 24. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas T-3/93: Air France vs. komisjon, EKL 1994, lk II-121, punktid 44 jj).
In any event, Vodafone submits that the part of the contested act in which the Commission reproduces the wording of Article 7(5) of Directive 2002/21 constitutes an operative part by which, in stating that the CMT may adopt the resulting draft measure and in deciding thus not to initiate the second phase of the procedure, the Commission lifted the only remaining baron the adoption by CMT of draft measure ES/2005/0330.
Igal juhul leiab Vodafone, et vaidlustatud akti see osa, milles komisjon tsiteerib direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 5 teksti, kujutab endast resolutiivosa, millega komisjon kinnitas, et sideamet võib lõpliku meetme eelnõu vastu võtta ja otsustas seega menetluse teist osa mitte algatada, ning eemaldas seega ainsa takistuse, mis oli jäänud sideameti poolt meetme nr ES/2005/0330 eelnõu vastuvõtmisele.
By reproducing the wording of Article 7(5) of Directive 2002/21 in the operative part of the contested act but omitting the phrase ‘except in cases covered by paragraph 4’, which is an integral part of that provision, the Commission clearly decided that the CMT’s draft measure did not fall within Article 7(4) of Directive 2002/21 as it had no serious doubts as to the compatibility of the measure with Community law and had decided not to initiate the second phase of the procedure.
Tsiteerides vaidlustatud akti resolutiivosas direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 5 teksti, ilma et ta mainiks siiski sõnu „välja arvatud lõikes 4 ette nähtud juhtudel”, mis on selle lahutamatud osad, otsustas komisjon Vodafone’i hinnangul ilmselgelt, et sideameti kavandatud meede ei kuulu direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 4 kohaldamisalasse, arvestades, et puudusid tõsised kahtlused selles suhtes, kas kõnealune meede on ühenduse õigusega kooskõlas ja et komisjon otsustas menetluse teist osa mitte algatada.
In its comments on the statement in intervention of the Kingdom of Spain, Vodafone states that the applicable regulatory framework grants the Commission a decisive role in ensuring the uniform application of Community law.
Hispaania Kuningriigi menetlusse astuja seisukohti puudutavates märkustes meenutab Vodafone, et kohaldatava õigusliku raamistiku alusel on komisjonil otsustav roll selleks, et tagada ühenduse õiguse ühetaoline kohaldamine.
Article 7 of Directive 2002/21 achieves that objective by providing that the Commission is to
Direktiivi 2002/21 artikkel 7 täidab seda eesmärki, nähes ette, et komisjonile saadetakse
The legally binding nature of a letter under Article 7(3) of Directive 2002/21 is further apparent from a press release of 20 October 2006 (IP/06/1439) and from a speech delivered by the Information Society Commissioner, on 16 November 2006.
Direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 3 alusel saadetud kirja õiguslik siduvus tuleneb tema väitel ka 20. oktoobri 2006. aasta pressiteatest (IP/06/1439) ja komisjoni infoühiskonna voliniku 16. novembril 2006 peetud kõnest.
The wording used by the Commission in those documents accords entirely with Vodafone’s description of the Commission’s duty to examine each notification and then to decide, where appropriate, to proceed to an in-depth investigation and ultimately to veto those measures that are not consistent with Community law.
Mõisted, mida komisjon oma dokumentides kasutab, sobivad täielikult Vodafone’i kirjeldusega komisjoni kohustusest vaadata iga teade läbi, otsustada seejärel vajadusel teostada süvendatud uuring ning lõpuks panna „veto” meetmetele, mis ei ole ühenduse õigusega kooskõlas.
The procedure of Article 7 of Directive 2002/21 does not constitute a mechanism for exchanging experiences or a dialogue between competent authorities, but a legally binding authorisation procedure.
Direktiivi 2002/21 artikli 7 menetlus ei ole pädevate ametiasutuste vaheline kogemuste vahetamise või dialoogi vahend, vaid õiguslikult siduv loamenetlus.
Vodafone recalls to that effect the wording of Article 7(5) of Directive 2002/21, according to which NRAs are to take the utmost account of the Commission’s comments, and Paragraph 17 of Recommendation 2003/561, pursuant to which an NRA must provide information to the Commission of the manner in which it took the utmost account of the Commission’s comments under Article 7(3) of Directive 2002/21.
Vodafone tuletab sellega seoses meelde direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 5 sõnastust, mille kohaselt võtavad reguleerivad asutused täiel määral arvesse komisjoni arvamusi, ning soovituse 2003/561 punkti 17, mille alusel peab reguleeriv asutus teatama komisjonile, kuidas ta komisjoni direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 3 alusel esitatud arvamust täiel määral arvesse võttis.
Second, Vodafone submits that by lifting the final obstacle to the adoption of draft measure ES/2005/0330 and by putting an end to the review of the draft measure at Community level, the contested act not only altered the CMT’s legal position, by enabling it to lawfully adopt its draft measure and by placing upon it a legal obligation to take the utmost account of the factors raised in the Commission’s comments, but also Vodafone’s own position, since it deprived Vodafone of the procedural rights which it would have enjoyed if the Commission had initiated the second phase of the procedure.
Teiseks väidab Vodafone, et kuna vaidlustatud akt kõrvaldas viimase takistuse meetme nr ES/2005/0330 eelnõu vastuvõtmiselt ja lõpetas selle meetme eelnõu uurimise ühenduse tasemel, siis ei muutnud see üksnes sideameti õiguslikku olukorda, võimaldades tal õiguspäraselt meetme eelnõu vastu võtta ja pannes talle õigusliku kohustuse võtta täiel määral arvesse komisjoni arvamuses toodud asjaolusid, vaid ka Vodafone’i õiguslikku olukorda, kuna selle tõttu jäi ta ilma menetlusõigustest, mis tal oleksid olnud, kui komisjon oleks algatanud menetluse teise osa.
Vodafone submits in this respect that the contested act is analogous either to an act which the Commission adopts on the basis of Article 6(1)(a) of Council Regulation (EC) No 139/2004 of 20 January 2004 on the control of concentrations between undertakings (OJ 2004 L 24, p. 1), where the Commission takes the view that it does not have competence to assess a concentration, or to an act adopted on the basis of Article 9 of that regulation, where it refers the case to the national authorities.
Sellega seoses leiab Vodafone, et vaidlustatud akt on analoogne kas komisjoni aktiga, mille ta võtab 20. jaanuari 2004. aasta nõukogu määruse (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (ELT L 24, lk 1; ELT eriväljaanne 08/03, lk 40) artikli 6 lõike 1 punkti a alusel, kui ta leiab, et tal ei ole pädevust hinnata koondumist, või nimetatud määruse artikli 9 alusel võetud aktiga, kui ta saadab asja siseriiklikele ametiasutustele.
By putting an end to the review under Community law, both those acts, adopted on the
Lõpetades ühenduse õiguse alusel
That situation is comparable to the present case, since the letter of 30 January 2006 put an end to the Community review of the proposed measure by bringing to an end the procedure under Article 7 of Directive 2002/21 and by enabling the national procedure for the adoption of the proposed measure to continue.
Kirjeldatud olukord on Vodafone’i väitel võrreldav käesoleva asjaga, kuna 30. jaanuari 2006. aasta kiri lõpetas esitatud meetme kontrolli ühenduse tasemel, lõpetades direktiivi 2002/21 artikli 7 menetluse ja tehes võimalikuks selle, et jätkub siseriiklik meetme vastuvõtmise menetlus.
Vodafone adds that it is the substantive effect of an act, assessed in the context of the legislative regime of which it forms part, and not the fact that the Commission has sole competence, which is crucial in determining whether an act is amenable to review under Article 230 EC.
Vodafone lisab, et EÜ artikli 230 mõttes vaidlustatava akti määratlemisel on otsustav akti materiaalne mõju, mida hinnatakse selle õigusvaldkonna raames, kuhu see kuulub, ja mitte komisjoni ainupädevus.
In any event, the Commission has sole competence under Directive 2002/21 to decide whether to impose a moratorium on the adoption of a measure notified by an NRA, by initiating the second phase of the procedure.
Igal juhul on komisjonil direktiivi 2002/21 raames ainupädevus selle üle otsustamisel, kas ta kehtestab reguleeriva asutuse teatatud meetme vastuvõtmisele moratooriumi, algatades menetluse teise osa.
The exercise of such competence is amenable to review by the Community Courts.
Selle pädevuse kasutamise üle peaks ühenduse kohtul olema võimalik teostada järelevalvet.
It is irrelevant whether the Commission has sole competence in respect of the whole process, which may lead to the adoption of ex ante regulatory measures, or whether the NRAs also enjoy competence in respect of certain parts of the process.
Vodafone’i väitel ei ole see asjakohane, et komisjonil on ainupädevus kogu menetluseks, mille tagajärjeks võib olla õigusnormide vastuvõtmine ex ante, või et reguleerivatel asutustel on menetluse teatavates osades samuti pädevus.
Vodafone also relies on caselaw concerning State aid, according to which a decision adopted by the Commission pursuant to Article 88(3) EC not to initiate the second phase of the procedure and to approve the grant of new aid notified by a Member State is such that it produces direct effects not only for the Member State, but also for the proposed recipient of the aid and for third party complainants.
Vodafone tugineb ka riigiabi käsitlevale kohtupraktikale, mille kohaselt on komisjoni EÜ artikli 88 lõike 3 alusel tehtud otsus jätta menetluse teine osa algatamata ja kiita liikmesriigi teatatud uue abi andmine heaks selline otsus, millel on otsesed tagajärjed mitte ainult liikmesriigi jaoks, vaid ka selle abi kavandatava saaja ja kolmandatest isikutest kaebuse esitajate jaoks.
Those third party complainants are deprived of the procedural rights which they would have enjoyed in participating in a full Commission investigation of the aid proposals (Case C-198/91 Cook v Commission [1993] ECR I-2487, paragraphs 23 to 26, Case
Nimelt jäetakse viimased ilma menetlusõigustest, mis neil oleksid olnud, osaledes riigiabiprojektide komisjonipoolses põhjalikus uurimuses (Euroopa Kohtu 19. mai 1993. aasta otsus kohtuasjas C-198/91: Cook vs. komisjon, EKL 1993, lk I-2487, punktid 23–26, ja 15. juuni 1993. aasta otsus
C-225/91 Matra v Commission [1993] ECR I-3203, paragraphs 17 to 20; Case T-395/04 Air One v Commission [2006] ECR II-1343, paragraphs 30 to 31).
KOMISJON kohtuasjas C-225/91: Matra vs. komisjon, EKL 1993, lk I-3203, punktid 17–20; Esimese Astme Kohtu 10. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas T-395/04: Air One vs. komisjon, EKL 2006, lk II-1343, punktid 30 ja 31).
Vodafone further states that its procedural rights derive directly from general principles of Community law.
Vodafone märgib muuhulgas, et tema menetlusõigused tulenevad otseselt ühenduse õiguse üldpõhimõtetest.
It is not necessary for a secondary instrument of Community law expressly to confer procedural rights in order for such rights to arise (Joined Cases C-48/90 and C-66/90 Netherlands and Others v Commission [1992] ECR I-565, paragraphs 44 to 51).
Nimelt ei ole nende õiguste omamiseks vajalik, et ühenduse teisese õiguse akt sätestaks sõnaselgelt nende õiguste andmise (Euroopa Kohtu 12. veebruari 1992. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-48/90 ja C-66/90, Madalmaad jt vs. komisjon, EKL 1992, lk I-565 punktid 44–51).
Thus, in the area of State aid, the Court defined the category of beneficiaries of the procedural rights conferred by Article 88(2) EC and the content of those rights before they were expressly set out in Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22March 1999 laying down detailed rules for the application of Article [88 EC] (OJ 1999 L 83, p. 1) (Case 323/82 Intermills v Commission [1984] ECR 3809, paragraphs 16 and 17).
Seega täpsustas Euroopa Kohus tema väitel riigiabi valdkonnas isikute ringi, kellel on menetlusõigused EÜ artikli 88 lõike 2 alusel ja nende õiguste sisu, enne kui need määrati sõnaselgelt kindlaks nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [EÜ artikli 88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339) (Euroopa Kohtu 14. novembri 1984. aasta otsus kohtuasjas 323/82: Intermills vs. komisjon, EKL 1984, lk 3809, punktid 16 ja 17).
In this respect, it is established caselaw that in two-phase proceedings in the area of State aid, parties, like Vodafone, are entitled to challenge a Commission decision closing the first phase of the procedure in order to secure the procedural rights which they would enjoy during the second phase of the procedure (Cook v Commission, cited in paragraph 64 above, paragraph 23; Matra v Commission, cited in paragraph 64 above, paragraph 17, Case C-78/03 P Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum [2005] ECR I-10737, paragraph 35; Air One v Commission, cited in paragraph 64 above, paragraph 31; Royal Philips Electronics v Commission, cited in paragraph 62 above, paragraph 284).
Kuid sellega seoses on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt riigiabi kaheosalistes menetlustes sellistel pooltel nagu Vodafone õigus vaidlustada komisjoni otsus, millega lõpetatakse menetluse esimene osa, et tagada menetlusõigused, mis neil oleksid menetluse teises osas (eespool punktis 64 viidatud Euroopa Kohtu otsused Cook vs. komisjon, punkt 23, ja Matra vs. komisjon, punkt 17, ning 13. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-78/03 P: komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, EKL 2005, lk I-10737, punkt 35; eespool punktis 64 viidatud kohtuotsus Air One vs. komisjon, punkt 31; eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Royal Philips Electronics vs. komisjon, punkt 284).
The protection of Vodafone’s procedural rights at national level does not therefore mean that it cannot rely on procedural rights at Community level.
Seega ei tähenda asjaolu, et Vodafone’i menetlusõigused on siseriiklikult kaitstud, seda, et ta ei või neile tugineda ühenduse tasandil.
The procedure before the CMT and that at Community level under Article 7 of Directive 2002/21 are two separate procedures.
Tema sõnul on menetlus sideametis ja direktiivi 2002/21 artikli 7 alusel ühenduse tasandil algatatud menetlus eraldiseisvad menetlused.
Vodafone’s rights under Community law may well apply to additional information which cannot be challenged under the national appeal as it did not form part of the procedure before the CMT .
Vodafone’i ühenduse õigusest tulenevaid õigusi võib kohaldada ka täiendava teabe suhtes, mida ei saa kasutada siseriikliku hagi raames, sest sideametis toimunud menetlus neid ei hõlma.
In this respect, Vodafone explains that it never had the opportunity to comment on the additional information provided by the CMT to the Commission in the letter from the
Sellega seoses selgitab Vodafone, et
President of the CMT of 24 January 2006 and in that of 25 January 2006 in response to the Commission’s request for information .
KOHTUMÄÄRUS 12.12.2007 – KOHTUASI T-109/06 tal ei ole olnud kordagi võimalust esitada oma arvamust täiendava teabe kohta, mida sideamet komisjonile sideameti presidendi 24. jaanuari 2006. aasta kirjas ja komisjoni teabenõudele 25. jaanuari 2006. aasta kirjas vastates esitas.
The Commission itself acknowledges the necessity of also granting procedural rights at Community level despite the existence of procedural rights at national level.
Tema väitel möönab komisjon ise vajadust anda menetlusõigusi ka ühenduse tasemel, sõltumata sellest, et need on tagatud siseriiklikult.
The fact that Article 4 of Directive 2002/21 provides for national rights of appeal is irrelevant for the assessment of the admissibility of this action.
See, et direktiivi 2002/21 artikkel 4 sätestab siseriiklikke hagi esitamise võimalusi, ei ole käesolevas asjas esitatud hagi vastuvõetavuse hindamise puhul asjakohane.
The decisive role of the Commission in the correct and uniform application of Directive 2002/21, which consists of assessing each and every measure notified to it and deciding on its compatibility with Community law, should be subject to judicial review by the Community Courts irrespective of national rights of appeal against the national measure.
Komisjoni otsustava rolli üle direktiivi 2002/21 korrektsel ja ühetaolisel kohaldamisel, mis seisneb selles, et ta hindab iga meedet, millest talle teatatakse ja otsustab, kas see on ühenduse õigusega kooskõlas, peaksid ühenduse kohtud teostama järelevalvet, sõltumata sellest, mis siseriiklikud hagid siseriikliku meetme vastu on esitatud.
To that effect, Vodafone states that it is entitled to appeal against the Commission’s decision not to open the second phase of the procedure, on the ground that the only course open to the Commission — faced with the evidence contained in the CMT’s notification — was to initiate the second phase of the procedure.
Vodafone täpsustab, et tal on õigus esitada hagi komisjoni otsuse peale jätta menetluse teine osa algatamata, sest sideameti teates sisalduvaid tõendeid arvestades oli komisjoni ainus võimalus algatada menetluse teine osa.
It is an entirely separate matter whether Vodafone also has grounds to appeal against the CMT’s adopted measure at national level, on the basis, for example, that the CMT made factual errors of assessment which are not apparent on the face of its notification to the Commission, and which the Commission could not have been expected to identify.
Vodafone’i väitel on hoopis teine küsimus, kas tal on samuti põhjust esitada siseriiklikul tasandil hagi sideameti poolt vastu võetud meetme peale näiteks põhjusel, et sideamet oleks eksinud faktiliste asjaolude hindamisel, mis ei oleks nähtav selle teatisest komisjonile ja mida komisjon ei oleks saanud tuvastada.
Vodafone further observes that, in this case, there are substantive issues at stake which cannot be addressed in a national appeal.
Vodafone märgib veel, et käesolevas asjas on sisulisi küsimusi, mida ei saaks lahendada siseriikliku kaebuse raames.
It states in this respect that the inconsistency of the letter of 30 January 2006 with decisions adopted by the Commission in relation to other Member States forms the basis for two particular pleas in this action.
Ta juhib sellega seoses tähelepanu asjaolule, et 30. jaanuari 2006. aasta kirja vastuolu teiste liikmesriikide suhtes tehtud otsustega on aluseks käesolevas asjas esitatud hagi kahele eri väitele.
Since the national and Community appeal mechanisms have different objectives there is no risk in the present case of ‘forum shopping’.
Kuna siseriiklikel ja ühenduse õiguskaitsevahenditel on erinevad eesmärgid, ei ole käesoleval juhul forum shopping’u (meelepärase kohtualluvuse valimine) ohtu.