natgillin/translations-raw huggingface dataset:
25 — See, in particular, Case C-164/99 Portugaia Construções [2002] ECR I-787, paragraph 17, and Case C-165/98 Mazzoleni and ISA [2001] ECR I-2189, paragraph 23, in which the Court held that in particular a Member State may not make the provision of services in its territory subject to compliance with all the conditions required for establishment, thereby depriving of all practical effectiveness the provisions of the Treaty whose object is to guarantee the freedom to provide services.
25 – Vt eelkõige 24. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-164/99: Portugaia Construções (EKL 2002, lk I-787, punkt 17) ja 15. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-165/98: Mazzoleni (EKL 2001, lk I-2189, punkt 23), kus Euroopa Kohus selgitas, et liikmesriik ei või kehtestada oma territooriumil osutatavate teenuste suhtes neid asutamistingimusi, mille kohaldamisel asutamislepingu sätted, millega tagatakse teenuste osutamise vabadus, kaotaksid oma kasuliku mõju.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 of the Member States.
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-319/06 pääsmatud.
26 It must be examined in more detail whether the contested provisions meet that requirement.
26 Peab uurima, kas vaidlustatud eeskirjad täidavad eeltoodud nõuet.
document established pursuant to Directive 91/533 provided for in point (1) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, the Commission must be supported in its submission that, in principle, the host State is not responsible for monitoring compliance with the provisions of Directive 91/533.
2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punktis 1, siis tuleb nõustuda komisjoni argumendiga, et direktiivi 91/533 sätete järgimise kontrollimine ei ole põhimõtteliselt vastuvõtva liikmesriigi kohustus.
The provisions of points (1), (2), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002
20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punktide 1, 2, 8 ja 11 sätted
— Requirement of a written contract of employment or corresponding document established pursuant to Directive 91/533
– Kirjaliku töölepingu või sellega direktiivi 91/533 tähenduses samaväärse dokumendi nõue
As regards the requirement of a written contract of employment or corresponding
Mis puudutab kirjaliku töölepingu või sellega direktiivi 91/533 tähenduses samaväärse dokumendi nõuet 20. detsembri
Directive 91/533 serves to harmonise those provisions on the form of employment relationships which some Member States have adopted, having regard to the increase in the number of types of employment relationship, with a view to protecting employees against possible infringements of their rights and to create greater transparency in respect of employment relationships.
Direktiivi 91/533 ülesanne on ühtlustada töösuhete vormi puudutavad eeskirjad, mis on mõnes liikmesriigis vastu võetud seoses töösuhete mitmekesistumisega, et tagada töötajatele kaitse nende õiguste võimaliku rikkumise korral ning kujundada töösuhted selgelt ja arusaadavalt.
27 That includes the proof, referred to by the parties, of an employer’s compliance with its obligation arising through the combined effect of Article 2(1) and Article 3(1) of Directive 91/533 to inform an employee in writing of the essential aspects of the contract or employment relationship and of the conditions of his posting abroad in accordance with Article 4(1) of Directive 91/533.
27Nimetatud eeskirjade hulka kuulub ka poolte osutatud tööandja kohustuse täitmise tõendamine vastavalt direktiivi 91/533 artikli 2 lõikele 1 koosmõjus artikli 3 lõikega 1, mille kohaselt peab tööandja töötajat kirjalikult teavitama töölepingu või töösuhte olulistest aspektidest ja vastavalt direktiivi 91/533 artikli 4 lõikele 1 välislähetuse tingimustest.
An employer discharges its obligation of proof where it issues documents containing the
Tööandja täidab teavitamise kohustuse, kui ta väljastab asja-
None the less, the author takes the view that the concept of public policy in Article 3(10) of Directive 96/71 must be narrowly construed on the basis of the Court’s caselaw on Article 46(1) EC.
Autor on siiski seisukohal, et direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 10 avaliku korra mõistet tuleb tõlgendada kitsalt, tuginedes väljakujunenud kohtupraktikale EÜ artikli 46 lõike 1 osas.
Accordingly, the terms and conditions of employment of the host State may be extended only on condition that ’a real and sufficiently serious risk to fundamental social interests exists’. Däubler, W., ’Die Entsende-Richtlinie und ihre Umsetzung in das deutsche Recht’, cited in footnote 10, p.
Vastuvõtva liikmesriigi töötingimuste laiendamine on mõeldav vaid siis, kui „esineb reaalne ja piisavalt tõsine oht, mis ähvardab mõnda ühiskonna põhihuvi”.
Rather, in his view, the Directive is concerned with minimum wages and minimum holiday entitlements, such that, for example, the higher rates of pay for skilled workers, customary wage supplements, occupational pensions, etc. are irrelevant.
Pigem on tegemist palga alammääraga ja põhipuhkusega ning siinkohal ei oma tähtsust oskustööliste kõrgemad palgad, tavapärased lisatasud, ametipensionid jms.
From those observations it may be concluded that although Directive 96/71 establishes a core set of provisions concerning minimum standards of protection, at the same time, however, it seeks as far as possible to avoid public policy restrictions on the freedom to provide services.
Eeltoodust võib järeldada, et direktiiv 96/71 sätestab minimaalse kaitse tingimuste tuumiku, kuid püüab samas vältida teenuste osutamise vabaduse piiramist avaliku korraga seotud kaalutluste alusel.
27 — Directive 91/533 aims also to implement point 9 of the Community Charter of Fundamental Social Rights for Workers, according to which the conditions of employment of every worker of the European Community must be stipulated in laws, a collective agreement or a contract of employment, according to arrangements applying in each country.
27 – Ühtlasi võtab direktiiv 91/533 üle töötajate sotsiaalsete põhiõiguste harta punkti 9, mis sätestab, et Euroopa Ühenduse iga töötaja töötingimused peavad olema kindlaks määratud seadustes, kollektiivlepingus või töölepingus kooskõlas vastavas riigis kehtiva korraga.
COMMISSION v LUXEMBOURG necessary information and gives them to the employee before the latter departs.
KOMISJON VS. LUKSEMBURG kohast teavet sisaldavad dokumendid töötajale enne viimase ärasõitu.
28 effected has already made use of its monitoring powers, having regard to the harmonisation pursued by Directive 91/533, it follows that no scope exists for any host State competence in that regard.
28 tingimustest käes enne ärasõitu. Kui lähetav liikmesriik on oma kontrolliõigust juba kasutanud, siis lähtuvalt direktiivi 91/533 ühtlustamiseesmärkidest ei ole vastuvõttev liikmesriik pädev kontrolli teostama.
No such competence can be derived from Directive 91/533.
Asjaomane pädevus ei tulene ka direktiivist 96/71.
Neither, can it be justified by reason of the fact that Luxembourg categorises observance of the abovementioned obligations on the provision of information as rules protecting public policy objectives.
Samuti ei saa piisavaks põhjenduseks lugeda asjaolu, et Luksemburg on kuulutanud eespool nimetatud teavitamise kohustuse järgimise avaliku korra kaitsest tulenevaks nõudeks.
Such a requirement, as provided for by point (1) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002, cannot be included within the core Community terms and conditions of employment established by Article 3(1) of Directive 96/71.
20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punktis 1 sisalduvat nõuet ei saa liigitada direktiivi 96/71 artikli 3 lõikes 1 loetletud ühenduse töötingimuste põhisätete hulka.
The legislative decision not to include the obligations to supply information required by Directive 91/533 in the list established by Article 3(1) of Directive 96/71 must be respected. 29
Tuleb arvestada seadusandja otsust jätta direktiivis 91/533 toodud teavitamise kohustus direktiivi 96/71 loetellu üle võtmata. 29
According to the final recital in the preamble to the directive ’Member States are to adopt the laws, regulations and legislative provisions necessary to comply with this Directive or are to ensure that both sides of industry set up the necessary provisions by agreement, with Member States being obliged to take the necessary steps enabling them at all times to guarantee the results imposed by this Directive’.
Eespool viidatud direktiivi viimases põhjenduses on öeldud, et „liikmesriigid peavad vastu võtma käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid või tagama, et tööturu osapooled kehtestaksid vajalikud sätted vastastikusel kokkuleppel, kusjuures liikmesriigid on kohustatud astuma samme, mis võimaldaksid neil igal ajal tagada käesoleva direktiiviga nõutud tulemused”.
As follows from that wording itself, the obligation of transposition incumbent on the Member States exceeds mere legislative activity and encompasses the implementation of those provisions, including monitoring of compliance.
Põhjenduse sõnastusest ilmneb, et liikmesriikide ülevõtmiskohustus läheb kaugemale pelgalt seadusandlikust tegevusest, hõlmates ka asjaomaste sätete rakendamist ja nendest kinnipidamise kontrollimist.
The same obligation is incumbent on Member States in the event of workers being posted and, in that regard, in accordance with Article 4(1) of Directive 91/533, measures must be taken to ensure that employees receive additional information in advance of their posting concerning the conditions thereof. If the State from which the posting is
Nimetatud kohustust peab asjaomane liikmesriik täitma töötajate lähetamisel, kusjuures vastavalt direktiivi 91/533 artikli 4 lõikele 1 tuleb tagada, et töötajal oleks lisateave lähetuse
Finally, the observations of the Luxembourg Government concerning the legislative procedure leading to the adoption of Directive 2006/123 must be rejected as irrelevant as regards examination of this complaint.
Luksemburgi valitsuse argumendid direktiivi 2006/123 vastuvõtmiseni viinud seadusandliku menetluse suhtes ei oma käesoleva väite seisukohalt tähtsust ja need tuleb jätta tähelepanuta.
The Luxembourg Law of 20 December 2002 at issue is connected neither in terms of content nor time with Directive 2006/123.
Vaidlusalusel Luksemburgi 20. detsembri 2002. aasta seadusel ei ole nimelt sisulist ega ajalist seost direktiiviga 2006/123.
Rather, it is solely concerned with the transposition of Directive 96/71.
29 – Direktiivi 96/71 ja direktiivi 2006/123 õigusliku seose kohta vt selgitused eespool 9. joonealuses märkuses.
28 — Under Article 2(1) and Article 3(1) of Directive 91/533, an employer is obliged to inform an employee in writing of the essential aspects of the contract or employment relationship not later than two months after the commencement of employment.
28 – Vastavalt direktiivi 91/533 artikli 2 lõikele 1 koosmõjus artikli 3 lõikega 1 on tööandja kohustatud kirjalikult teavitama töötajat hiljemalt kahe kuu jooksul tema tööleasumisest töölepingu või töösuhte olulistest aspektidest.
Article 2(2) sets out the minimum requirements concerning the information to be supplied.
Teavitamise kohustuse osas on direktiivi 91/533 artikli 2 lõikes 2 sätestatud minimaalne asjakohane teave.
In addition, under Article 4(1) of Directive 91/533, in the case of employees who are required to work in a country or countries other than the Member State whose law and/or practice governs the contract or employment relationship, the written proof must include information on (i) the duration of the employment abroad, (ii) the currency to be used for the payment of remuneration, (iii) where appropriate, the benefits in cash or in kind attendant on the employment abroad and, where appropriate, the conditions governing the employee’s repatriation; in these cases, too, such information on the currency to be used for the payment of remuneration and the benefits attendant on the employment abroad may be given in the form of a reference to the laws, regulations and administrative or statutory provisions or collective agreements.
Lisaks sellele peab direktiivi 91/533 artikli 4 lõike 1 kohaselt dokument, mis antakse töötajale, kes töötab mõnes teises riigis või riikides, kui see liikmesriik, mille seaduse ja/või tava järgi on tööleping või töösuhe reguleeritud, sisaldama järgmist lisateavet: i) välislähetuse kestus; ii) palga maksmisel kasutatav vääring; iii) kui see on asjakohane, siis välismaal töötamise ajal rahas või loonustasuna saadavad soodustused ja kui see on asjakohane, siis tingimused, mis on seotud töötaja välislähetusest tagasipöördumisega, kusjuures ka sel juhul võib teabe palga maksmisel kasutatava vääringu ja välismaal viibimisega seotud eeliste kohta esitada viidetega kohaldatavatele õigus- ja haldusnormidele või põhikirjasätetele või kollektiivlepingutele.
Those documents must reach the employee’s possession before his departure.
Asjaomased dokumendid peavad jõudma töötaja kätte enne tema ärasõitu.
On this issue, see Fuchs, M. and Marhold, F., Europäisches Arbeitsrecht, cited in footnote 16, p. 79 et seq.
Vt selle kohta eespool 16. joonealuses märkuses viidatud Fuchs, M. ja Marhold, F., Europäisches Arbeitsrecht, lk 79 jj.
— Automatic adjustment of pay in accordance with developments in the cost of living
– Palga automaatne kohandamine lähtuvalt elukalliduse muutumisest likud kohtud.
30 However, the wording of point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is neither ambiguous nor does it allow for an interpretation which is contrary to Community law.
3020. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punkti 2 sõnastus ei ole mitmetähenduslik ega võimalda ühenduse õigusega vastuolus olevat tõlgendust.
Inasmuch as the Law of 20 December 2002 must be interpreted according to objective criteria, that is to say, as meaning that a general adjustment of pay is effected in line with developments in the cost of living which also operates to the benefit of the minimum wage, point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 fulfils the Community law requirements of Article 3(1)(c) of Directive 96/71.
Kuivõrd 20. detsembri 2002. aasta seadust tuleb tõlgendada objektiivsete kriteeriumide järgi nii, et palga üldine automaatne kohandamine toimub lähtuvalt elukalliduse muutumisest ja mõjutab soodsalt ka töötasu alammäärasid, siis täidab 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punkt 2 direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 1 punktis c sätestatud ühenduse õiguse ettekirjutused.
To that extent, the Commission’s argument must be rejected as unfounded.
Komisjoni väide tuleb seega põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
The Commission’s complaint, however, is not directed against the automatic nature of that mechanism but against the indisputable fact that Luxembourg law provides for a general adjustment of ’pay’ which includes both real wages and minimum rates of pay.
Komisjoni etteheide ei puuduta siiski kohandamise automaatsust, vaid vaidlustamatut asjaolu, et Luksemburgi õigus näeb ette „palga” automaatse kohandamise, mis hõlmab nii reaalpalku kui ka töötasu alammäärasid.
In its letter of 30 August 2004 the Luxembourg Government had already indicated that under Luxembourg law the minimum wage was also subject to the general adjustment mechanism.
Juba oma 30. augusti 2004. aasta kirjas märkis Luksemburgi valitsus, et Luksemburgi õiguse kohaselt kuulub ka miinimumpalk automaatsele kohandamisele.
In the Commission’s view, however, that does not conform to the requirements of Article 3(1)(c) of Directive 96/71 which refers simply to ’minimum rates of pay’.
Komisjoni arvates on see vastuolus direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 1 punktiga c, kus on nimetatud ainult „töötasu miinimummäärad”.
162, indicate that the scope of national laws, regulations or administrative provisions must be assessed in the light of the interpretation placed on them by national courts.
30 – Lenaerts, K., Arts, D. ja Maselis, I., Procedural Law of the European Union, 2. tr, London 2006, punkt 5-056, lk 162 märgivad, et siseriiklike seaduste, määruste ja haldusaktide ulatust tuleb hinnata siseriiklike kohtute tõlgendusi silmas pidades.
If a national provision is capable of different interpretations — one consistent with Community law and another not — it is incumbent on the Commission to prove that the national courts do not interpret the provision at issue in accordance with Community law.
Kui siseriiklik säte on mitmeti tõlgendatav – nii kooskõlas kui ka vastuolus ühenduse õigusega – siis peab komisjon tõendama, et siseriiklikud kohtud ei tõlgenda asjaomast sätet kooskõlas ühenduse õigusega.
However, in the present case the wording of point (2) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is unambiguous and does not allow for other interpretations pointing to an infringement of Article 3(1)(c) of Directive 91/533.
Käesolevas asjas on 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punkti 2 sõnastus siiski üheselt mõistetav ega võimalda direktiivi 91/533 artikli 3 lõike 1 punktiga c vastuolus olevat tõlgendust.
The Commission is correct in its assertion that the wording of the Luxembourg legislation transposing Directive 96/71 differs from that of the Directive.
Tuleb nõustuda komisjoni väitega selles osas, et Luksemburgi ülevõtmissätte sõnastus erineb direktiivist 96/71.
In determining whether a provision of national law conflicts
Uurides küsimust, kas siseriikliku õiguse säte on ühenduse õigusega vastuolus, tuleb arvestada, kuidas on vastavat sätet tõlgendanud siseriik-
COMMISSION v LUXEMBOURG home State, thus rendering the provision of services in Luxembourg less advantageous to foreign undertakings.
KOMISJON VS. LUKSEMBURG muudab teenuste osutamise Luksemburgis välismaiste ettevõtjate jaoks vähem soodsaks.
Law of 20 December 2002 cannot be assigned to any of the categories listed in Article 3(1) of Directive 96/71; rather it goes beyond the nucleus of terms and conditions of employment prescribed by Community law.
direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 1 ühegi jaotuse alla, see läheb ühenduse töötingimuste põhisätetest kaugemale.
Since the power established by Article 3(10) of Directive 96/71 constitutes the basis for that requirement, the latter must be examined in the light of the concept of public policy as provided for by Declaration No 10 which in content essentially reproduces the Court’s caselaw on Article 49 EC. 31
Kuna asjaomane nõue tugineb direktiivi 96/71 artikli 3 lõikest 10 tulenevale volitusele, tuleb seda uurida lähtudes avaliku korra mõistest deklaratsiooni 10 tähenduses, mis sisuliselt kajastab Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikat seoses EÜ artikliga 49. 31
Moreover, the Court has held that the freedom to provide services, as one of the fundamental principles of the Treaty, may be restricted only by rules justified by overriding requirements relating to the public interest and applicable to all persons and businesses operating in the territory of the State where the service is provided, in so far as that interest is not safeguarded by the rules to which the provider of such a service is subject in the Member State where he is established. 33
Euroopa Kohus sedastas, et teenuste osutamise vabadust kui asutamislepingu aluspõhimõtet võib piirata üksnes õigusnormidega, mille vastuvõtmist õigustab ülekaalukas avalik huvi ja mida kohaldatakse kõikide isikute või ettevõtjate suhtes, kes tegutsevad vastuvõtva liikmesriigi territooriumil, juhul kui seda huvi ei kaitse eeskirjad, mida kohaldatakse teenuse osutaja suhtes tema asukohaliikmesriigis. 33
It is settled caselaw that Article 49 EC requires not only the elimination of all discrimination on grounds of nationality against service providers who are established in another Member State, but also the abolition of any restriction, even if it applies without distinction to national providers of services and to those of other Member States, which is liable to prohibit, impede or render less advantageous the activities of a service provider established in another Member State, where he lawfully provides similar services.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei nõua EÜ artikkel 49 mitte ainult kogu riikkondsusel põhineva diskrimineerimise keelamist teise liikmesriigi teenuseosutaja suhtes, vaid ka kõigi piirangute kaotamist isegi juhul, kui need laienevad nii selle riigi kui ka teiste liikmesriikide teenuseosutajatele, kui need võivad keelata, takistada või muuta vähem soodsaks selle teenuseosutaja tegevuse, kelle asukoht on mõnes teises liikmesriigis, kus ta osutab seaduslikult sarnaseid teenuseid.
32 According to that definition, in order to constitute a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC it is sufficient that the Luxembourg rules on parttime and fixedterm work are stricter than those applying in the
32Öeldust piisab, et pidada teenuste osutamise vabaduse piiramiseks EÜ artikli 49 mõttes seda, et osalise tööajaga ja määratud tähtajaga töötamise tingimused on Luksemburgis sätestatud rangemalt kui lähetavas riigis, mis
According to the Luxembourg Government, point (8) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 aims to secure the equal treatment and remuneration of workers and accordingly pursues the objective — regarded as legitimate in Community law — of worker protection.
Luksemburgi valitsuse arvates on 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punkti 8 eesmärk töötajate võrdne kohtlemine ja tasustamine, mis teenib seega ühenduse õigusega taotletavat töötajate kaitse legitiimset eesmärki.
It contends that this rule aims to protect worker rights that are already guaranteed in the Community legal order by
Luksemburgi valitsus selgitab, et asjaomased sätted kaitsevad töötajate õigusi, mis ühenduse õiguskorras on juba tagatud direktiiviga 97/81/
32 — Case C-76/90 Säger [1991] ECR I-4221, paragraph 12; Case C-43/93 Vander Elst [1994] ECR I-3803, paragraph 14; Case C-272/94 Guiot [1996] ECR I-1905, paragraph 10; Case C-3/95 Reisebüro Broede [1996] ECR I-6511, paragraph 25; Case C-222/95 Parodi [1997] ECR I-3899, paragraph 18; Portugaia Construções, cited in footnote 25, paragraph 16; and Case C-244/04 Commission v Germany [2006] ECR I-885, paragraph 30.
33 – 25. oktoobri 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-49/98, C-50/98, C-52/98–C-54/98 ja C-68/98–C-71/98: Finalarte (EKL 2001, lk I-7831, punkt 31) ja 23. novembri 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-369/96 ja C-376/96: Arblade (EKL 1999, lk I-8453, punkt 34).
33 — Joined Cases C-49/98, C-50/98, C-52/98 to C-54/98 and C-68/98 to C-71/98 Finalarte and Others [2001] ECR I-7831, paragraph 31, and Joined Cases C-369/96 and C-376/96 Arblade and Others [1999] ECR I-8453, paragraph 34.
32 – 25. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas C-76/90: Säger (EKL 1991, lk I-4221, punkt 12); 9. augusti 1994. aasta otsus kohtuasjas C-43/93: Vander Elst (EKL 1994, lk I-3803, punkt 14); 28. märtsi 1996. aasta otsus kohtuasjas C-272/94: Guiot (EKL 1996, lk I-1905, punkt 10); 12. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-3/95: Reisebüro Broede (EKL 1996, lk I-6511, punkt 25); 9. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-222/95: Parodi (EKL 1997, lk I-3899, punkt 18); eespool 25. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Portugaia Construções, punkt 16, ja 19. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-244/04: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2006, lk I-885, punkt 30).
36 Accordingly, the interests embodied therein are already protected by legislation to which the service provider is subject in the Member State in which he is established.
36Järelikult kaitsevad asjaomast huvi juba eeskirjad, mida kohaldatakse teenuse osutaja suhtes tema asukohaliikmesriigis.
As a result, the Luxembourg Government cannot rely on overriding reasons in the public interest to declare the national rules at issue to be public policy provisions.
Niisiis ei saa Luksemburgi valitsus tugineda ülekaalukale avalikule huvile eesmärgiga kuulutada vaidlusalused siseriiklikud sätted avaliku korra säteteks.
— Compliance agreements
– Kollektiivlepingutest kinnipidamine
I cannot support that view.
Ma ei nõustu eeltoodud argumentidega.