natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The fact that an institution amends the decision-making process thus causes it to undermine the principle of institutional balance, a principle upheld by the Court 39which ‘means that each of the institutions must exercise its powers with due regard for the powers of the other institutions’ 40 and that it is not open to an institution to ‘deprive the other institutions of a prerogative granted to them by the Treaties themselves’. 41
Seega kahjustab olukord, kus üks institutsioon püüab muuta otsustusprotsessi, ka Euroopa Kohtu poolt tunnustatud institutsionaalse tasakaalu põhimõtet 39, mis „eeldab, et iga institut- sioon kasutab oma volitusi teiste omadega arvestades” 40 ning mis keelab institutsioonil
Likewise, a challenge to the recourse had to secondary legal bases does not have only a purely formal significance, since the purpose of establishing secondary legal bases is to make it possible to adopt acts of a legislative nature by way of a simplified procedure, as opposed to that provided for under the appropriate legal basis in the Treaty.
Samuti ei ole tuletatud õiguslike aluste kasutamise vaidlustamisel üksnes puhtalt formaalne tähendus, kuna tuletatud õiguslike aluste kehtestamise eesmärk on võimaldada õigusaktide vastuvõtmist lihtsustatud korras võrreldes menetlusega, mis on ette nähtud aluslepingus sätestatud kohases õiguslikus aluses.
In the present case, as I have already stated, the procedures for the taking of decisions provided for under the contested secondary
Nagu ma olen juba rõhutanud, erinevad käesoleval juhul vaidlustatud tuletatud õiguslikes alustes ettenähtud
Moreover, it is because it affects the institutional balance that the Court attaches so much importance to the choice of legal basis.
Euroopa Kohus omistab õigusliku aluse valikule suurt tähtsust ka seepärast, et see
39 — As from 1958: see Case 9/56 Meroni v ECSC High Authority [1957-1958] ECR 133, 152; Köster, paragraph 9; and Case 138/79 Roquette v Council [1980] ECR 3333, paragraph 33.
39 — Alates 1958. aastast: vt 13. juuni 1958. aasta otsus kohtuasjas 9/56: Meroni vs. ülemamet (EKL 1958, lk 9, punkt 44); vt samuti eespool viidatud otsus kohtuasjas Köster, punkt 9; 29. oktoobri 1980. aasta otsus kohtuasjas 138/79: Roquette Frères vs. nõukogu (EKL 1980, lk 3333, punkt 33).
40 — Case 70/88 Parliament v Council, paragraph 22.41 — Case 149/85 Wybot [1986] ECR 2391, paragraph 23.
41 — 10. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 149/85: Wybot (EKL 1986, lk 2391, punkt 23).
Treaty more cumbersome. 44The Court’s reminder that it is imperative that the deci-sion-making procedures provided for by the Treaty be complied with is clear and general in application.
NÕUKOGU üksnes seda, et lubamatuks on tunnistatud vaid sellised tuletatud õiguslikud alused, mille tulemusena muutub asutamislepingus sätestatud menetlus keerulisemaks.
legal bases (qualified majority within the Council and consultation of the Parliament) differ from the procedures laid down by Article 67(5) EC, the legal basis for which the Parliament and the Commission argue (unanimity within the Council and consultation of the Parliament if the designation of safe countries still formed part of the necessary legislation; qualified majority within the Council and co-decision if the contested directive should be regarded as the final stage of the necessary legislation).
otsuse tegemise võimalused (nõukogu kvalifitseeritud häälteenamus ja parlamendiga konsulteerimine) menetlustest, mis on sätestatud EÜ artikli 67 lõikes 5, mida parlament ja komisjon peavad õigeks õiguslikuks aluseks (nõukogu ühehäälsus ja konsulteerimine parlamendiga juhul, kui turvaliste riikide nimekirja vastuvõtmine või muutmine kuulub vajalike õigusnormide hulka; nõukogu kvalifitseeritud häälteenamus ja kaasotsustamine juhul, kui vaidlusalust direktiivi tuleb käsitleda vajalike õigusnormide lõpp-punktina).
Similarly, with regard to the Council’s argument in favour of the legality of secondary legal bases, which is drawn from the existence of a practice, I would point out that the Court of Justice, in consistently rejecting customs contrary to the law as part of the Community legal order, 45 has already refused to accept that precedents may be relied on to substantiate the Council’s preference for a basis other than the appropriate legal basis, on the ground that ‘a mere practice on the part of the Council cannot derogate from the rules laid down in the Treaty and therefore cannot create a precedent binding on the Community institutions with regard to the correct legal basis’. 46
Nõukogu argumendi kohta praktika olemasolust lähtuvate tuletatud õiguslike aluste õiguspärasuse toetuseks tuleb märkida, et Euroopa Kohus, keeldudes tunnustamast contra legem tavasid ühenduse õiguskorras, 45on eitanud võimalust, et nõukogu võiks eelistada kohasele õiguslikule alusele muud alust ja tugineda enda õigustuseks pretsedentidele, kuna „pelk nõukogu praktika ei või viia asutamislepingu normidest kõrvalekaldumiseni ega saa järelikult luua pretsedenti, mis oleks ühenduse institutsioonidele õige õigusliku aluse valiku seisukohast siduv”. 46
In the light of all of these considerations, I propose that the Court should hold that the Council was not entitled to adopt, in the
Neist kaalutlustest lähtudes soovitan Euroopa Kohtul otsustada, et nõukogul puudus igasugune õigus kehtestada
The use of secondary legal bases cannot therefore be allowed, because it undermines the principle that the institutions must act within the limits of their powers and the principle of institutional balance.
Kuna tuletatud õiguslike aluste kasutamine kahjustab volituste andmise ja institutsionaalse tasakaalu põhimõtteid, ei saa seda lubatavaks pidada.
Furthermore, the Court’s reply to the applicant who complained that Council Directive 85/649/EEC of 31 December 1985 prohibiting the use in livestock farming of certain substances having a hormonal action had been adopted on the basis of Article 43 EC, and not in accordance with the procedure laid down by the secondary legal basis provided for that purpose, was that ‘the rules regarding the manner in which the Community institutions arrive at their decisions are laid down in the Treaty and are not at the disposal of the Member States or of the institutions themselves’.
Hagejale, kes väitis, et nõukogu 31 detsembri 1985. aasta direktiiv 85/649/EMÜ teatavate hormonaalse toimega ainete kasutamise keelamise kohta loomakasvatuses võeti vastu EÜ artikli 43 alusel, järgimata selleks ettenähtud tuletatud õiguslikke aluseid, vastas Euroopa Kohus, et „ühenduse institutsioonide tahte kujundamisega seotud normid on sätestatud asutamislepingutes ning need ei ole liikmesriikide ega institutsioonide endi käsutuses”.
43 The lesson to be drawn from that approach cannot be limited, as the Council claims, merely to censuring only secondary legal bases which have the effect of making the procedure provided for by the
43 Erinevalt nõukogust ei tohiks sellest lahendusest järeldada
45 — See point 29 of this Opinion above.
45 — Vt eespool käesoleva ettepaneku punkt 29.
46 — See Case C-271/94 Parliament v Council [1996] ECR I-1689, paragraph 24; Case C-84/94 United Kingdom v Council [1996] ECR I-5755, paragraph 19; and Case 68/86 United Kingdom v Council, paragraph 24.
46 — Vt 26. märtsi 1996. aasta otsus kohtuasjas C-271/94: parlament vs. nõukogu (EKL 1996, lk I-1689, punkt 24); 12. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-84/94: Ühendkuningriik vs. nõukogu (EKL 1996, lk I-5755, punkt 19); vt ka eespool viidatud 23. veebruari 1988. aasta kohtuotsus Ühendkuningriik vs. nõukogu, punkt 24.
43 — Case C-68/86 United Kingdom v Council, paragraph 38.
43 — Eespool viidatud 23. veebruari 1988. aasta kohtuotsus Ühendkuningriik vs. nõukogu, punkt 38.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK — KOHTUASI C-133/06 ja
B — The pleas alleging an insufficient statement of reasons and a breach of the principle of cooperation in good faith contested directive, the contested secondary legal bases with a view to the adoption of legislative measures under a simplified procedure as compared with that provided for by Article 67(5) EC.
B. Väited ebapiisava põhjendamise lojaalse koostöö põhimõtte rikkumise kohta vaidlusaluses direktiivis vaidlusaluseid tuletatud õiguslikke aluseid eesmärgiga võtta seadusandlikke meetmeid lihtsustatud menetluse korras võrreldes EÜ artikli 67 lõikes 5 sätestatuga.
Consequently, the pleas of lack of competence and infringement of the Treaty raised by the Parliament should be upheld and the contested provisions should be annulled.
Samuti tuleb nõustuda parlamendi esitatud väidetega pädevuse puudumise ja asutamislepingu rikkumise kohta ning vaidlustatud sätted tühistada.
As the pleas of lack of competence and infringement of the Treaty are well-founded and entail the annulment of the contested provisions, there is no need to rule on the other two pleas submitted by the Parliament alleging an insufficient statement of reasons and a breach of the principle of cooperation in good faith.
Kuna väited pädevuse puudumise ja asutamislepingu rikkumise kohta on põhjendatud ning toovad kaasa vaidlustatud sätete tühistamise, ei ole vaja teha otsust parlamendi väidete osas, mis käsitlevad ebapiisavat põhjendatust ja lojaalse koostöö põhimõtte rikkumist.
On the grounds set out above, I propose that the Court should:
Eespool esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
‘Annul Article 29(1) and (2) and Article 36(3) of Council Directive 2005/85/EC of 1 December 2005 on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status.’
Tühistada nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta artikli 29 lõiked 1 ja 2 ning artikli 36 lõige 3.
APPLICATION for annulment under the first paragraph of Article 230 EC, brought on 8 March 2006,
Kohtuasjas C-133/06, mille ese on EÜ artikli 230 esimese lõigu alusel 8. märtsil 2006 esitatud tühistamishagi,
European Parliament, represented by H. Duintjer Tebbens, A. Caiola, A. Auersperger Matić and K. Bradley, acting as Agents, applicant, supported by:
Euroopa Parlament, esindajad: H. Duintjer Tebbens, A. Caiola, A. Auersperger Matić ja K. Bradley, hageja, keda toetab:
Commission of the European Communities, represented by C. O’Reilly, P. Van Nuffel and J.-F. Pasquier, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, intervener,
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: C. O’Reilly, P. Van Nuffel ja J.-F. Pasquier, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis, menetlusse astuja,
Council of the European Union, represented by M. Simm, M. Balta and G. Maganza, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, defendant, supported by:
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: M. Simm, M. Balta ja G. Maganza, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis, kostja, keda toetab:
French Republic, represented by G. de Bergues and J.-C. Niollet, acting as Agents, intervener,
Prantsuse Vabariik, esindajad: G. de Bergues ja J.-C. Niollet, menetlusse astuja,
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano and L. Bay Larsen (Rapporteur), Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz and A. Arabadjiev, Judges,
EUROOPA KOHUS (suurkoda), koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano ja L. Bay Larsen (ettekandja), kohtunikud J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz ja A. Arabadjiev, kohtujurist: M. Poiares Maduro, kohtusekretär: ametnik B. Fülöp,
By its application, the European Parliament seeks, primarily, the annulment of Articles 29(1) and (2) and 36(3) of Council Directive 2005/85/EC of 1 December 2005 on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status (OJ 2005 L 326, p. 13; ‘the contested provisions’) and, alternatively, the annulment of that directive in its entirety.
Euroopa Parlament palub oma hagis esimese võimalusena tühistada nõu -kogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta (ELT L 326, lk 13) artikli 29 lõiked 1 ja 2 ning artikli 36 lõike 3 (edaspidi „vaidlustatud sätted”) ning teise võimalusena direktiivi tervikuna.
By order of the President of the Court of Justice of 25 July 2006, the Commission of the European Communities and the French Republic were granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Parliament and the Council of the European Union respectively.
Euroopa Kohtu presidendi 25. juuli 2006. aasta määrusega anti Euroopa Ühenduste Komisjonile ja Prantsuse Vabariigile luba astuda menetlusse vastavalt parlamendi ja Euroopa Liidu Nõukogu nõuete toetuseks.
Relevant provisions of the EC Treaty
EÜ asutamislepingu asjassepuutuvad sätted
The first paragraph of Article 63 EC in Title IV of the Treaty, headed ‘Visas, asylum, immigration and other policies related to free movement of persons’, provides:
EÜ artikli 63 — mis paikneb asutamislepingu IV jaotises pealkirjaga „Viisa-, varju-paiga-, sisserände- ja muu isikute vaba liikumisega seotud poliitika” — esimene lõik näeb ette:
‘The Council, acting in accordance with the procedure referred to in Article 67 [EC], shall, within a period of five years after the entry into force of the Treaty of Amsterdam, adopt:
„Vastavalt [EÜ] artiklis 67 osutatud menetlusele võtab nõukogu viie aasta jooksul pärast Amsterdami lepingu jõustumist:
(1) measures on asylum …, within the following areas:
1) […] varjupaika käsitlevad meetmed järgmistes valdkondades:
(d) minimum standards on procedures in Member States for granting or withdrawing refugee status;
[…] d) pagulasseisundi andmise või äravõtmise menetluste miinimumnõuded liikmesriikides;
(a) minimum standards for giving temporary protection to displaced persons from third countries who cannot return to their country of origin and for persons who otherwise need international protection;
2) pagulasi ja ümberasustatud isikuid käsitlevad meetmed järgmistes valdkondades: a) miinimumnõuded ajutise kaitse andmiseks kolmandatest riikidest pärit ümberasustatud isikutele, kes ei saa naasta oma päritolumaale, ja isikutele, kes muul põhjusel vajavad rahvusvahelist kaitset;
Article 67 EC, as amended by the Treaty of Nice, provides:
EÜ artikkel 67 Nice’i lepinguga muudetud kujul sätestab:
— the Council shall act on proposals from the Commission; the Commission shall examine any request made by a Member State that it submit a proposal to the Council;
— teeb nõukogu otsused komisjoni ettepanekute põhjal; komisjon vaatab läbi kõik liikmesriikide taotlused, mis puudutavad nõukogule ettepaneku tegemist;
— the Council, acting unanimously after consulting the European Parliament, shall take a decision with a view to providing for all or parts of the areas covered by this title to be governed by the procedure referred to in Article 251 [EC] and adapting the provisions relating to the powers of the Court of Justice.
— teeb nõukogu pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga ühehäälselt otsuse [EÜ] artiklis 251 osutatud menetluse kohaldamise kohta kõigi või mõne käesoleva jaotisega hõlmatud valdkonna suhtes, kohandades Euroopa Kohtu volitustega seotud sätteid.
By derogation from paragraph 1, the Council shall adopt, in accordance with the procedure referred to in Article 251 [EC]:
Erandina lõikest 1 võtab nõukogu vastavalt [EÜ] artiklis 251 ettenähtud menetlusele vastu:
— the measures provided for in Article 63(1) and (2)(a) [EC] provided that the Council has previously adopted, in accordance with paragraph 1 of this Article, Community legislation defining the common rules and basic principles governing these issues,
— [EÜ] artikli 63 lõikes 1 ja lõike 2 punktis a ettenähtud meetmed, tingimusel et nõukogu on enne seda käesoleva artikli lõike 1 kohaselt vastu võtnud ühenduse õigusaktid, milles määratakse kindlaks neid küsimusi reguleerivad ühiseeskirjad ja peamised põhimõtted;
Secondary legislation prior to Directive 2005/85
Direktiivist 2005/85 varasemad teisesed õigusaktid
Council Directive 2004/83/EC of 29 April 2004 on minimum standards for the qualification and status of third country nationals or stateless persons as refugees or as
29. aprillil 2004 võttis nõukogu EÜ artikli 63 esimese lõigu punkti 1 alapunkti c, punkti 2 alapunkti a ja punkti 3 alapunkti a alusel vastu direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud
Council Decision 2004/927/EC of 22 December 2004 providing for certain areas covered by Title IV of Part Three of the Treaty establishing the European Community to be governed by the procedure laid down in Article 251 of that Treaty (OJ 2004 L 396, p. 45) was adopted on the basis of the second indent of Article 67(2) EC.
22. detsembril 2004 võttis nõukogu EÜ artikli 67 lõike 2 teise taande alusel vastu otsuse 2004/927/EÜ, mis näeb ette Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklis 251 osutatud menetluse kohaldamist kõnealuse asutamislepingu kolmanda osa IV jaotisega hõlmatud teatud valdkondade suhtes (ELT L 396, lk 45).
Article 1(2) of that decision provides:
Viidatud otsuse artikli 1 lõige 2 sätestab:
‘As from 1 January 2005 the Council shall act in accordance with the procedure laid down in Article 251 [EC] when adopting measures referred to in Article 63(2)(b) and (3)(b) [EC].’
„Alates 1. jaanuarist 2005 toimib nõukogu [EÜ] asutamislepingu artikli 63 [punkti] 2 [alapunktis] b ja [punkti] 3 [alapunktis] b osutatud meetmete vastuvõtmisel [EÜ] asutamislepingu artiklis 251 sätestatud korras.”
Recital 4 in the preamble to the decision points out that the decision does not affect the provisions of Article 67(5) EC.
Sama otsuse põhjenduses 4 on rõhutatud, et see otsus EÜ artikli 67 lõike 5 sätteid ei mõjuta.
Directive 2005/85
Direktiiv 2005/85
Directive 2005/85 was adopted on the basis, in particular, of point 1(d) of the first paragraph of Article 63 EC.
Direktiiv 2005/85 võeti vastu EÜ artikli 63 esimese lõigu punkti 1 alapunkti d alusel.
According to Article 1, the purpose of the directive is to establish minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status.
Nimetatud direktiivi artikli 1 kohaselt on selle eesmärk kehtestada pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuded liikmesriikides.
Recitals 17 and 18 in the preamble to the directive state:
Direktiivi põhjendused 17 ja 18 täpsustavad:
Given the level of harmonisation achieved on the qualification of third country nationals and stateless persons as refugees, common criteria for designating third countries as safe countries of origin should be established.’
Arvestades kolmandate riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute pagulaseks tunnistamise ühtlustamise taset, tuleks kehtestada ühised tingimused kolmandate riikide tunnistamiseks turvalisteks päritoluriikideks.”
With regard to safe countries of origin, recital 19 in the preamble to Directive 2005/85 states:
Direktiivi 2005/85 põhjenduses 19 on seonduvalt turvaliste päritoluriikidega öeldud:
‘Where the Council has satisfied itself that those criteria are met in relation to a particular country of origin, and has consequently included it in the minimum common list of safe countries of origin to be adopted pursuant to this Directive, Member States should be obliged to consider applications of persons with the nation-
„Kui nõukogu on veendunud, et päritoluriik on need tingimused täitnud, ning on seetõttu lisanud selle riigi käesoleva direktiivi kohaselt vastuvõetavale turvaliste päritoluriikide ühisesse miinimumnimekirja, peaksid liikmesriigid olema kohustatud läbi vaatama avaldused selle riigi kodakondsusega isikutelt […], tuginedes sellele,
In the light of the political importance of the designation of safe countries of origin, in particular in view of the implications of an assessment of the human rights situation in a country of origin and its implications for the policies of the European Union in the field of external relations, the Council should take any decisions on the establishment or amendment of the list, after consultation of the European Parliament.’
Pidades silmas turvaliste päritoluriikide määratlemise poliitilist tähtsust, arvestades eelkõige päritoluriigi inimõiguste olukorra hinnangu mõjusid ja selle mõjusid Euroopa Liidu välispoliitikale, peaks nõukogu mis tahes otsused nimekirja koostamise või muutmise kohta tegema pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga.”
With respect to certain European third countries which observe particularly high human rights and refugee protection standards, recital 24 in the preamble to the directive is worded as follows:
Seoses teatavate kolmandate Euroopa riikidega, kus järgitakse eriti kõrgeid inimõiguste ja pagulaste kaitse nõudeid, on direktiivi põhjendus 24 sõnastatud järgmiselt:
‘… Member States should be allowed to not carry out, or not to carry out full examination of asylum applications regarding applicants who enter their territory from such European third countries.
„[…] liikmesriikidel [tuleks] lubada varjupaigataotlusi mitte läbi vaadata või mitte vaadata läbi täielikult selliste taotlejate puhul, kes sisenevad nende territooriumile sellistest Euroopa kolmandatest riikidest.
The Council should take decisions in this matter after consultation of the European Parliament.’
Nõukogu peaks tegema otsused selles küsimuses pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga.”
Article 29(1) and (2) of the directive, headed ‘Minimum common list of third countries regarded as safe countries of origin’, provides:
Nimetatud direktiivi artikli 29 pealkirjaga „Turvalise päritoluriigina käsitatavate kolmandate riikide ühine miinimumnimekiri” lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
The Commission shall examine any request made by the Council or by a Member State to submit a proposal to amend the minimum common list.’
Komisjon vaatab läbi kõik nõukogu või liikmesriigi poolt talle suunatud taotlused ühise miinimumnimekirja muutmisettepaneku esitamiseks.”
Annex II to Directive 2005/85, headed ‘Designation of safe countries of origin for the purposes of Articles 29 and 30(1)’, defines the criteria by which a country may be designated as a safe country of origin as follows:
Direktiivi 2005/85 II lisas pealkirjaga „Turvaliste päritoluriikide määratlemine artikli 29 ja artikli 30 lõike 1 kohaldamiseks” on kriteeriumid, mis võimaldavad määratleda riiki turvalise päritoluriigina, sõnastatud järgmiselt:
‘A country is considered as a safe country of origin where, on the basis of the legal situation, the application of the law within a democratic system and the general political circumstances, it can be shown that there is generally and consistently no persecution as defined in Article 9 of Directive 2004/83/EC, no torture or inhuman or degrading treatment or punishment and no threat by reason of indiscriminate violence in situations of international or internal armed conflict.
„Riiki loetakse turvaliseks päritoluriigiks, kui õigusliku olukorra, õigusaktide demokraatlikus süsteemis kohaldamise ja üldiste poliitiliste olude põhjal on võimalik tõestada, et riigis ei toimu üldist ja järjekindlat tagakiusamist direktiivi 2004/83/EÜ artikli 9 tähenduses ega piinamist või muud inimväärikust alandavat kohtlemist või karistamist ning et seal ei ole rahvusvahelise või riigisisese relvastatud konfliktiga kaasnevast valimatust vägivallast tingitud ohtu.
(a) the relevant laws and regulations of the country and the manner in which they are applied;
Nimetatud hinnangu andmisel tuleb võtta arvesse muuhulgas ka seda, millises ulatuses antakse asjaomases riigis kaitset tagakiusamise ja väärkohtlemise eest: a) riigi asjaomaste õigusaktidega või nende kohaldamise viisiga;