natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Is Article 10 of … Regulation … No 574/72 … to be interpreted restrictively, so as not to [preclude] entitlement to child benefit of a mother bringing up children on her own in the State of residence (Federal Republic of Germany), who does not receive child benefit in the State of employment (Kingdom of the Netherlands) because of the age of the children?
Kas määruse […] nr 574/72 […] artiklit 10 tuleb tõlgendada kitsalt nii, et see säte ei keela saada elukohariigis (Saksamaa Liitvabariik) lapsetoetust üksinda last kasvataval emal, kes ei saa oma töökohariigis (Madalmaade Kuningriik) lapse vanuse tõttu lapsetoetust?
Does a mother in employment, who brings up children on her own, have a right to the application of the more favourable rules of her State of residence in relation to the granting of child benefit arising directly from the EC Treaty and/or from general legal principles?
Kas töötava ja üksinda last kasvatava ema õigus nõuda lapsetoetuse maksmisel tema elukohariigi soodsamate eeskirjade kohaldamist tuleneb otse EÜ asutamislepingust või õiguse üldpõhimõtetest?
By its first question, the national court is asking whether Article 13(2)(a) of Regulation No 1408/71 lends itself to an interpretation which permits an employed person in Mrs Bosmann’s situation, who comes within the scope of Regulation No 1408/71
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma esimese küsimusega teada, kas määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et B. Bosmanniga sarnases
BOSMANN and is subject to the social security scheme of the Member State of her employment, in this case the Kingdom of the Netherlands, to receive child benefit in the Member State where she resides, in this case the Federal Republic of Germany, if it is established that she cannot, because of the ages of her children, be granted such a benefit in the competent Member State.
BOSMANN olukorras oleval töötajal, kes kuulub määruse nr 1408/71 kohaldamisalasse ja kellele kohaldatakse töökohaliikmesriigi, käesoleval juhul Madalmaade Kuningriigi sotsiaalkindlustusskeemi, on võimalik saada perehüvitist liikmesriigis, kus ta elab, käesoleval juhul Saksamaa Liitvabariigis, kui on tuvastatud, et laste vanuse tõttu ei saa talle pädevas liikmesriigis sellist hüvitist maksta.
Before replying to that question, it is appropriate to note the general rules to which, under Regulation No 1408/71, the determination of the legislation applicable to workers moving within the Community is subject.
Enne sellele küsimusele vastamist tuleb meenutada üldreegleid, mille alusel määratakse määruse nr 1408/71 kohaselt kindlaks ühenduse piires liikuvatele töötajatele kohaldatavad õigusaktid.
The aim of the provisions of Title II of Regulation No 1408/71, which determine the legislation applicable to workers moving within the Community, is to ensure that the persons concerned shall be subject to the social security scheme of only one Member State in order to prevent more than one system of national legislation from being applicable and to avoid the complications which may result from that situation.
Määruse nr 1408/71 II jaotise sätted määravad kindlaks ühenduse piires liikuvatele töötajatele kohaldatavad õigusaktid ja nende eesmärk on tagada, et asjaomased isikud kuuluksid üksnes ühe liikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemi alla, et vältida eri riikide õigusaktide üheaegset kohaldatavust ning sellest tulenevat kattumist.
That principle is expressed in Article 13(1) of Regulation No 1408/71 which provides that a worker to whom that legislation applies shall be subject to the legislation of a single Member State only (see Case 302/84 Ten Holder [1986] ECR 1821, paragraphs 19 and 20).
Antud põhimõte on toodud määruse nr 1408/71 artikli 13 lõikes 1, mis sätestab, et töötaja, kelle suhtes kõnealust määrust kohaldatakse, allub üksnes ühe liikmesriigi õigusaktidele (vt 12. juuni 1986. aasta otsus kohtuasjas 302/84: Ten Holder, EKL 1986, lk 1821, punktid 19 ja 20).
Under Article 13(2)(a) of Regulation No 1408/71, a person employed in the territory of one Member State is to be subject to the legislation of that State even if he resides in the territory of another Member State.
Määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punkt a sätestab, et liikmesriigi territooriumil töötava isiku suhtes kehtivad selle riigi õigusaktid, seda ka juhul, kui ta elab teise liikmesriigi territooriumil.
The effect of determining that a given Member State’s legislation is the legislation applicable to a worker pursuant to that provision is that only the legislation of that Member State is applicable to him (see Ten Holder, paragraph 23).
Selle sätte alusel ühe liikmesriigi õigusaktide kui töötajale kohaldatavate õigusaktide kindlaksmääramine tähendab seda, et töötajale kehtivad vaid selle liikmesriigi õigusaktid (vt eespool viidatud kohtuotsus Ten Holder, punkt 23).
As regards the specific context of family benefits, under Article 73 of Regulation No 1408/71 a person subject to the legislation of a Member State is to be entitled, in respect of the members of his family who are residing in another Member State, to the family benefits provided for by the legislation of the former State, as if they were residing in that State.
Perehüvitiste konkreetset konteksti puudutavas osas tuleneb määruse nr 1408/71 artiklist 73, et töötajal, kelle suhtes kehtivad ühe liikmesriigi õigusaktid, on õigus saada teise liikmesriigi territooriumil elavate pereliikmete eest esimese riigi õigusaktides ettenähtud perehüvitisi, nii nagu elaksid pereliikmed selles riigis.
Consequently, as the national court has correctly held, the legislation applicable to Mrs Bosmann’s situation is, in principle, the legislation of the Member State of her employment, that is the Netherlands legislation.
Järelikult, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on õigesti märkinud, on B. Bosmanni olukorras põhimõtteliselt kohaldatavad töökohaliikmesriigi ehk Madalmaade õigusaktid.
Since the law applicable to the situation of an employed person in one of the situations covered by the provisions of Title II of Regulation No 1408/71 is to be determined in accordance with those provisions, the application of provisions from another system of legislation is not thereby always precluded (see Case C-302/02 Laurin Effing [2005] ECR I-553, paragraph 39).
Ehkki õigus, mida kohaldatakse töötajale, kes on mõnes määruse nr 1408/71 II jaotise sätetega hõlmatud olukorras, tuleb kindlaks määrata nende sätete alusel, ei ole sellegipoolest mõne teise õiguskorra sätete kohaldamine alati välistatud (vt 20. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-302/02: Laurin Effing, EKL 2005, lk I-553, punkt 39).
In the submission of Commission of the European Communities, in a situation such as Mrs Bosmann’s, it is on the basis of Article 10(1)(a) of Regulation No 574/72 that the application of provisions of the system of legislation of the Member State of employment, designated, under Article 13(2)(a) of Regulation No 1408/71, as the competent State, may be disregarded to allow for the application of the legislation of the relevant person’s Member State of residence.
Euroopa Ühenduste Komisjon leiab, et sellises olukorras, milles on B. Bosmann, võib määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punkti a kohaselt pädevaks riigiks oleva töökohaliikmesriigi õiguskorra sätted määruse nr 574/72 artikli 10 lõike 1 punkti a alusel kohaldamata jätta ja kohaldada selle asemel asjaomase isiku elukohaliikmesriigi õigusakte.
Thus, the existence of a link of attachment to two Member States, namely that of residence and that of employment, permits, in particular, the overlapping of rights to benefits.
Seega seose olemasolu nii elukoha- kui ka töökohaliikmesriigiga lubab muu hulgas hüvitiste saamise õiguste kattumist.
Therefore, under Article 10(1)(a) of Regulation No 574/72, in view of the lack of comparable entitlement to family benefits in the Member State of employment, they should be granted without limitation by the Member State of residence, in this case the Federal Republic of Germany.
Järelikult, kui võtta arvesse, et töökohaliikmesriigis vastav õigus peretoetusele puudub, peab sellise toetuse ilma piiranguteta maksma määruse nr 574/72 artikli 10 lõike 1 punkti a alusel elukohaliikmesriik, milleks käesoleval juhul on Saksamaa Liitvabariik.
From the same point of view, the national court refers to Case C-543/03 Dodl and Oberhollenzer [2005] ECR I-5049.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus osutab samal eesmärgil 7. juuni 2005. aasta otsusele kohtuasjas C-543/03: Dodl ja Oberhollenzer (EKL 2005, lk I-5049).
It must be emphasised, in that regard, that the cases which gave rise to the two above-cited judgments were decided on the basis of Article 10(1)(b)(i) of Regulation No 574/72, which covers situations in which a professional or trade activity is also carried out in the Member State of residence.
Siinkohal tuleb märkida, et kahe eespool viidatud otsuse aluseks olnud kohtuasjad lahendati määruse nr 574/72 artikli 10 lõike 1 punkti b alapunkti i alusel, mis hõlmab olukorda, kus kutse- või äritegevus leiab samuti aset elukohaliikmesriigis.
As the Advocate General pointed out in points 51 and 52 of his Opinion, in McMenamin and Dodl and Oberhollenzer the reversal of priorities in favour of the competence of the Member State of residence was triggered by the fact that a professional or trade activity was exercised or pursued in the Member State of residence by the spouse of the person entitled to the benefits in pursuance of Article 73 of Regulation No 1408/71.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 51 ja 52 sedastas, oli nii eespool viidatud kohtuotsuses McMenamin kui ka kohtuotsuses Dodl ja Oberhollenzer prioriteetide ümberpööramine elukohaliikmesriigi pädevuse kasuks põhjustatud asjaolust, et määruse nr 1408/71 artikli 73 kohaselt toetuse saamiseks õigustatud isiku abikaasa kutsetegevus leidis aset elukohaliikmesriigis.
However, it is clear from the decision making the reference that Mrs Bosmann is not in such a situation.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et B. Bosmann ei ole sellises olukorras.
As regards Article 10(1)(a) of Regulation No 574/72, it is clear from its wording that it is intended to resolve cases of overlapping of rights to family benefits where they are due, simultaneously, irrespective of conditions of insurance or employment, in the relevant child’s Member State of residence and, in application of Article 73 of Regulation No 1408/71, in the Member State of employment.
Määruse nr 574/72 artikli 10 lõike 1 punkti a sõnastustest ilmneb, et sellega püütakse lahendada olukorda, kus perehüvitise saamise õigused kattuvad, kui nimetatud hüvitist makstakse kindlustus- või töötamistingimustest sõltumata üheaegselt nii asjaomase lapse elukohaliikmesriigis kui ka määruse nr 1408/71 artikli 73 alusel töökohaliikmesriigis.
However, as the German Government and the national court observe, the facts of the case in the main proceedings do not establish that type of ‘overlapping’ of family benefits, since the right to child benefit in the Member State of employment is, in this case, excluded, pursuant to that State’s legislation, in view of the ages of the children of the applicant in the main proceedings.
Nagu Saksamaa valitsus ja eelotsusetaotluse esitanud kohus märgivad, ei ole põhikohtuasja tehioludest tulenevalt tegemist perehüvitiste sellisel viisil „kattumisega”, kuna käesoleval juhul on töökohaliikmesriigi õigusaktide kohaselt õigus selles liikmesriigis lastetoetust saada põhikohtuasja hageja laste vanuse tõttu välistatud.
Since the reversal of priorities in favour of applying the legislation of the Member State of residence cannot be based on the specific rules of attachment stated in Regulation No 574/72, it must be noted that Mrs Bosmann’s situation is subject to the general rule for determining the legislation applicable set out in Article 13(2)(a) of Regulation No 1408/71.
Kuna prioriteetide ümberpööramine elukohaliikmesriigi õigusaktide kohaldamise kasuks ei tugine seega määruses nr 574/72 ette nähtud erireeglitele kohaldatava õiguse kindlaksmääramiseks, tuleb märkida, et B. Bosmanni olukorda reguleerib kohaldatavate õigusaktide kindlaksmääramise üldreegel, mis on sätestatud määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punktis a.
It follows that Community law does not require the competent German authorities to grant Mrs Bosmann the family benefit in question.
Sellest järeldub, et ühenduse õigus ei kohusta Saksamaa pädevaid asutusi maksma B. Bosmannile kõnealust perehüvitist.
However, neither can the possibility of such a grant be excluded, because, as is clear from the contents of the file submitted to the Court, it is apparent that, under the German legislation, Mrs Bosmann may be entitled to child benefit solely because of her residence in Germany, which is for the national court to determine.
Sellise hüvitise maksmise võimalust ei saa siiski ka välistada, seda enam, et Euroopa Kohtule esitatud toimikust tulenevalt on B. Bosmannil Saksa õigusaktide kohaselt õigus lapsetoetusele üksnes seetõttu, et tema elukoht on Saksamaal, selle asjaolu peab tuvastama eelotsusetaotluse esitanud kohus.
In that context, it is appropriate to note that the provisions of Regulation No 1408/71 must be interpreted in the light of Article 42 EC which aims to facilitate freedom of movement for workers and entails, in particular, that migrant workers must not lose their right to social security benefits or have the amount of those benefits reduced because they have exercised the right to freedom of movement conferred on them by the Treaty (see Case C-205/05 Nemec [2006] ECR I-10745, paragraphs 37 and 38).
Neid asjaolusid arvestades tuleb meenutada, et määruse nr 1408/71 sätteid peab tõlgendama lähtudes EÜ artiklist 42, mille eesmärk on hõlbustada töötajate vaba liikumist ja mis seisneb eelkõige selles, et võõrtöötajad ei kaotaks õigust saada sotsiaalkindlustushüvitisi ega saaks neid vähendatud määras seetõttu, et nad on kasutanud neile asutamislepinguga antud õigust vabalt liikuda (vt 9. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-205/05: Nemec, EKL 2006, lk I-10745, punktid 37 ja 38).
Likewise, the first recital in the preamble to Regulation No 1408/71 states that the provisions which that regulation contains for coordination of national social security legislations fall within the framework of freedom of movement for workers who are nationals of Member States and should contribute towards the improvement of their standard of living and conditions of employment.
Samamoodi on määruse nr 1408/71 põhjenduses 1 öeldud, et määruses sisalduvad siseriiklike sotsiaalkindlustusaktide kooskõlastamissätted kuuluvad isikute vaba liikumise valdkonda ning peaksid kaasa aitama nende isikute elatustaseme ja töötingimuste parandamisele.
In the light of those factors, it must be held that, in circumstances such as those of the main proceedings, the Member State of residence cannot be deprived of the right to grant child benefit to those resident within its territory.
Eelnevaid asjaolusid arvesse võttes tuleb märkida, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ei saa elukohaliikmesriigilt võtta õigust maksta tema territooriumil elavatele isikutele peretoetusi.
While, under Article 13(2)(a) of Regulation No 1408/71, a person employed in the territory of one Member State is to be subject to the legislation of that State even if he resides in the territory of another Member State, the fact remains that the purpose of that regulation is not to prevent the Member State of residence from granting, pursuant to its legislation, child benefit to that person.
Kuigi määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punkti a kohaselt kehtivad liikmesriigi territooriumil töötava isiku suhtes selle riigi õigusaktid, isegi kui ta elab teise liikmesriigi territooriumil, ei ole kõnealuse määruse eesmärk siiski takistada elukohariigil maksta siseriiklikke õigusakte kohaldades asjaomasele isikule peretoetusi.
Ten Holder, to which the German Government referred in its written observations, and Case 60/85 Luijten [1986] ECR 2365, referred to by the national court, cannot put in question the foregoing interpretation of Regulation No 1408/71.
Eespool viidatud kohtuotsus Ten Holder, millele Saksamaa valitsus on oma kirjalikes märkustes viidanud, ning 10. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 60/85: Luijten (EKL 1986, lk 2365), millele on viidanud eelotsusetaotluse esitanud kohus, määruse nr 1408/71 eelmainitud tõlgendust ei muuda.
Ten Holder covered a case of refusal by the competent Member State’s authorities to grant a benefit and, in that context, the Court held that the effect of determining, pursuant to Regulation No 1408/71, that a given Member State’s legislation is the legislation applicable to a worker is that only that legislation is applicable to him (Ten Holder, paragraph 23).
Eespool viidatud kohtuotsuses Ten Holder keeldusid pädeva liikmesriigi asutused hüvitise maksmisest ning Euroopa Kohus leidis antud asjaoludele tuginedes, et määruse nr 1408/71 alusel ühe liikmesriigi õigusaktide kui töötajale kohaldatavate õigusaktide kindlaksmääramine tähendab seda, et töötajale kehtivad vaid need õigusaktid (eespool viidatud kohtuotsus Ten Holder, punkt 23).
That principle was reiterated by the Court in Luijten, having regard to the likelihood of the simultaneous application of the legislation of the State of employment and of that of the State of residence permitting those covered to receive child benefit.
Euroopa Kohus kordas sama põhimõtet eespool viidatud kohtuotsuses Luijten seoses tõenäosusega kohaldada üheaegselt töökohariigi ja elukohariigi õigusakte, mis sätestavad kindlustatud isiku õiguse saada perehüvitist.
Consequently, read in their specific contexts, which differ from that of the main proceedings, those judgments cannot serve as a basis for precluding a Member State, which is not the competent State but which does not subject the right to child benefit to conditions of employment or insurance, from being able to grant such a benefit to one of its residents, since the possibility of such a grant arises, in actual fact, from its legislation.
Järelikult ei saa kõnealuste kohtuotsuste alusel nende erilist konteksti arvestades, mis on käesolevast põhikohtuasjast erinev, välistada, et liikmesriik, kes ei ole pädev riik ja kes ei sea perehüvitise saamise õigust töötamis- ja kindlustustingimustest sõltuvusse, saab maksta sellist hüvitist tema territooriumil elavale isikule, kui sellise hüvitise maksmise võimalus on selle riigi õigusaktidega tegelikult ette nähtud.
Having regard to the foregoing considerations, the answer to the first question must be that Article 13(2)(a) of Regulation No 1408/71 does not preclude a migrant worker, who is subject to the social security scheme of the Member State of employment, from receiving, pursuant to the national legislation of the Member State of residence, child benefit in the latter State.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punktiga a ei ole vastuolus see, kui võõrtöötaja, kes kuulub töökohaliikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemi alla, saab elukohaliikmesriigi siseriiklike õigusaktide alusel viimati nimetatud riigis perehüvitisi.
The second and third questions
Teine ja kolmas küsimus
Having regard to the answer given to the first question, there is no need to reply to the second and third questions.
Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei ole teisele ja kolmandale küsimusele vaja vastata.
The fourth question
Neljas küsimus
The national court is also asking whether the fact, if it be so, that Mrs Bosmann returns to the family residence in Germany at the end of each working day affects the answer to the first to third questions.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib veel teada, kas esimesele, teisele ja kolmandale küsimusele antavat vastust mõjutab asjaolu, kas B. Bosmann pöördub iga tööpäeva lõpus tagasi oma pere elukohta Saksamaal.
As is clear, in essence, from the answer to the first question, Article 13(2)(a) of Regulation No 1408/71 does not preclude a migrant worker in Mrs Bosmann’s situation from receiving child benefit in the Member State of residence, provided that he or she satisfies the requirements for the grant of such benefit pursuant to the legislation of that State.
Nagu esimesele küsimusele antud vastustest sisuliselt ilmneb, ei ole määruse nr 1408/71 artikli 13 lõike 2 punktiga a vastuolus see, kui B. Bosmanni olukorras olev võõrtöötaja saab elukohaliikmesriigis perehüvitisi, eeldusel et ta täidab kõnealuse riigi õigusaktide kohaselt sellise hüvitise maksmiseks vajalikud tingimused.
Since, as is clear from the decision making the reference, Mrs Bosmann’s entitlement to child benefit in Germany is subject to the requirement that the relevant person resides in that Member State, a requirement which she seems, actually, to satisfy, it is for the referring court to determine whether Mrs Bosmann’s return to the family residence in Germany at the end of each working day is relevant for the purposes of deciding whether she ‘resides’, within the meaning of the German legislation, in that State.
Kuivõrd eelotsusetaotlusest tulenevalt on B. Bosmanni õigus saada Saksamaal lapsetoetust seatud sõltuvusse tingimusest, et asjaomane isik elab selle liikmesriigi territooriumil — tingimuse, mille ta ilmselt tegelikult täidab — peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kindlaks tegema, kas B. Bosmanni pöördumine iga tööpäeva lõpus tagasi oma pere elukohta Saksamaal on asjassepuutuv otsustamaks, kas tema „elukoht” on Saksa õigusaktide tähenduses kõnealuses riigis.
Accordingly, the reply to the fourth question must be that it is for the referring court to determine whether the fact that a worker, in the situation of the applicant in the main proceedings, returns at the end of each working day to the family residence in the Member State concerned is relevant for the purposes of deciding whether such a worker satisfies the requirements for the grant of the child benefit in question in that State pursuant to its legislation.
Järelikult tuleb neljandale küsimusele vastata, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kindlaks tegema, kas põhikohtuasja hageja olukorras olev töötaja pöördumine iga tööpäeva lõpus tagasi oma pere elukohta asjaomases liikmesriigis on asjassepuutuv otsustamaks, kas see töötaja täidab asjaomase riigi õigusaktide kohaselt vastava perehüvitise saamise tingimused nimetatud riigis.
Article 13(2)(a) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, in the version amended and updated by Council Regulation (EC) No 118/97 of 2 December 1996, as amended by Regulation (EC)
Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes (muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. aprilli 2005. aasta määrusega
No 647/2005 of the European Parliament and of the Council of 13 April 2005, does not preclude a migrant worker, who is subject to the social security scheme of the Member State of employment, from receiving, pursuant to the national legislation of the Member State of residence, child benefit in the latter State.
(EÜ) nr 647/2005) artikli 13 lõike 2 punktiga a ei ole vastuolus see, kui võõrtöötaja, kes kuulub töökohaliikmesriigi sotsiaalkindlustusskeemi alla, saab elukohaliikmesriigi siseriiklike õigusaktide alusel viimati nimetatud riigis perehüvitisi.
It is for the referring court to determine whether the fact that a worker, in the situation of the applicant in the main proceedings, returns at the end of each working day to the family residence in the Member State concerned is relevant for the purposes of deciding whether such a worker satisfies the requirements for the grant of the child benefit in question in that State pursuant to its legislation.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kindlaks tegema, kas põhikohtuasja hageja olukorras oleva töötaja pöördumine iga tööpäeva lõpus tagasi oma pere elukohta asjaomases liikmesriigis on asjassepuutuv otsustamaks, kas see töötaja täidab asjaomase riigi õigusaktide kohaselt vastava perehüvitise saamise tingimused nimetatud riigis.