natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is clear from a combined reading of those provisions that although those tasks are, as a rule, the responsibility of the technical departments of the contracting authorities, where a lack of staff has been established and certified by the person responsible for the procedure the authority may award the tasks to third parties featured on lists drawn up for that purpose by the Ministry of Public Works, without using the procedures relating to the opening of contracts up to competition.
Nende sätete koosmõjust tuleneb, et kuigi üldjuhul on nende ülesannete täitmine tellijate tehniliste teenistuste kohustus, võib ametiasutus hankemenetlust kasutamata anda need ülesanded vastava kvalifikatsiooniga isikute puudumisel kolmandatele isikutele, kes on kantud riiklike ehitustööde ministeeriumis sel eesmärgil koostatud nimekirjadesse.
In the Commission’s view, since Articles 27(2) and 28(4) of Law No 109/1994 allow the public service contracts concerned to be directly awarded without competition, they infringe, depending on the value of those contracts, either Directives 92/50 and 93/38 or Articles 43 EC and 49 EC.
Komisjon leiab, et kuna seaduse nr 109/1994 artikli 27 lõige 2 ja artikli 28 lõige 4 võimaldavad kõnealuseid teenuste hankelepinguid sõlmida hankemenetlust korraldamata, siis rikuvad nad kas direktiivi 92/50 ja direktiivi 93/38 või EÜ artikleid 43 ja 49.
The Italian Republic replies that it took formal notice of the criticisms made by the Commission and, as a result, it has amended its legislation by adopting Community Law 2004.
Itaalia Vabariik väidab omakorda, et ta võttis komisjoni kriitika teadmiseks ning muutis sellest tulenevalt oma õigusakte 2004. aasta ühenduse seaduse vastuvõtmisega.
It must be noted as a preliminary point that, in accordance with the caselaw set out in paragraph 42 of this judgment, only the national legislation in force on 15 December 2003 may be taken into account in assessing the complaints made by the Commission.
Kõigepealt tuleb rõhutada, et vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktis 42 osundatud kohtupraktikale tuleb komisjoni väidete hindamisel arvesse võtta üksnes neid õigusakte, mis kehtisid 15. detsembril 2003.
It must be observed, in the first place, that the only permitted exceptions to the application of Directives 92/50 and 93/38 are those which are exhaustively and expressly mentioned therein (see, by way of analogy, Case C-107/98 Teckal [1999] I-8121, paragraph 43, and Case C-340/04 Carbotermo and Consorzio Alisei [2006] ECR I-4137, paragraph 45).
Esiteks tuleb märkida, et ainsad direktiivi 92/50 ja direktiivi 93/38 kohaldamisel tehtavad erandid saavad olla need, mis on selles direktiivis otseselt ja ammendavalt nimetatud (vt analoogia alusel 18. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-107/98: Teckal, EKL 1999, lk I-8121, punkt 43, ja 11. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-340/04: Carbotermo ja Consorzio Alisei, EKL 2006, lk I-4137, punkt 45).
As the Advocate General has noted, in point 101 of his Opinion, supervision and the inspection of works are included in Category No 12 of both Annex I A to Directive 92/50 and Annex XVI A to Directive 93/38.
Nagu märgib ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 101, on ehitustööde juhtimine ja järelevalve hõlmatud nii direktiivi 92/50 I A lisa kategooriaga 12 kui ka direktiivi 93/38 XVI A lisaga.
It is clear, first, from Article 8 of Directive 92/50 that contracts which have as their object services listed in Annex I A are to be awarded in particular in accordance with
Esiteks tuleneb selle kohta direktiivi 92/50 artiklist 8, et lepingud, mille ese on I A lisas loetletud teenused, tuleb sõlmida eelkõige kooskõlas III jaotise sätetega,
Therefore, in so far as contracts for the supervision of works must be awarded in accordance with the rules laid down by Directives 92/50 and 93/38, the direct award to the project designer, as resulting from Article 27(2) of Law No 109/1994, infringes those directives as regards contracts which, having regard to their value, fall within the scope of the directives.
Kuna ehitustööde juhtimise lepingute sõlmimine peab toimuma vastavalt direktiivide 92/50 ja 93/38 normidele, siis lepingu sõlmimine projekteerijaga hankemenetlust korraldamata, nagu see tuleneb seaduse nr 109/1994 artikli 27 lõikest 2, rikub nimetatud direktiive seoses riigihangetega, mis oma maksumuse tõttu kuuluvad nende direktiivide kohaldamisalasse.
Likewise, in so far as contracts for inspection works must be awarded in accordance with the rules laid down by Directives 92/50 and 93/38, the award to third parties in the circumstances set out in Article 28(4) of Law No 109/1994 and Article 188 of DPR No 554/1999 infringes those directives as far as concerns the contracts included in their scope.
Kuna ka ehitustööde järelevalve lepingute sõlmimine peab toimuma vastavalt direktiivide 92/50 ja 93/38 normidele, siis lepingu sõlmimine kolmandate isikutega vastavalt seaduse nr 109/1994 artikli 28 lõikele 4, rikub nimetatud direktiive seoses nende kohaldamisalasse kuuluvate riigihangetega.
In the second place, in the case of contracts in respect of which the value of the services concerned is below the threshold for application of Directives 92/50 and 93/38, as stated in paragraphs 68 and 82 of this judgment the absence from the applicable national provisions of any express reference to the application of the obligations arising from the Treaty does not mean that there is no need to comply with the principle of equal treatment and the obligation of transparency when awarding those contracts in so far as the conditions laid down by the caselaw recalled in paragraph 66 of this judgment are satisfied.
Mis puudutab teiseks riigihankeid, mille maksumus on väiksem direktiivide 92/50 ja 93/38 kohaldamise piirmääradest, siis nagu on kirjas käesoleva kohtuotsuse punktides 68 ja 82, ei tähenda asjaolu, et siseriiklikes sätetes ei ole otseselt mainitud asutamislepingust tulenevate kohustuste kohaldatavust, et hankelepingute sõlmimisel puuduks kohustus järgida võrdse kohtlemise põhimõtet ja läbipaistvuse kohustust, kui on täidetud käesoleva kohtuotsuse punktis 66 osundatud kohtupraktikas kehtestatud tingimused.
Therefore, the fourth and fifth pleas must be dismissed in so far as they refer to the infringement of Articles 43 EC and 49 EC but are well founded as to the remainder.
Sellest nähtuvalt tuleb neljas ja viies väide EÜ artiklite 43 ja 49 rikkumise osas tagasi lükata, kuid lugeda põhjendatuks ülejäänud osas.
The sixth complaint
Kuues väide
The sixth complaint concerns Articles 37a to 37c of Law No 109/1994, pursuant to which the authorities may allow the execution by third parties of public works which can be exploited commercially, in accordance with a specific award procedure.
Kuues väide käsitleb seaduse nr 109/1994 artikleid 37 bis–37 quater, mille kohaselt võivad ametiasutused spetsiifilise hankemenetluse kaudu lubada kolmandatel isikutel teostada ehitustöid, mida on võimalik kasutada ärilisel eesmärgil.
During the first stage, third parties are invited to submit, as promoters, proposals for the award of concessions, in respect of which the costs are assumed wholly or in part by the promoters.
Esimeses staadiumis palutakse kolmandatel isikutel esitada arendajatena ettepanekuid kontsessiooni andmiseks, kusjuures sellega seonduvad kulud kannavad osaliselt või täielikult need arendajad.
Once the proposals submitted have been evaluated, those considered to be in the public interest are selected in a second stage, in the course of which, with respect to each proposal selected, a restricted tender procedure is opened with a view to selecting two further offers.
Kui ettepanekud on hinnatud, valitakse üldistes huvides olevad ettepanekud välja teises staadiumis, mille käigus korraldatakse väljavalitud ettepanekutele suunatud piiratud hankemenetlus eesmärgiga valida kaks pakkumust.
A negotiated procedure is then opened by the contracting authority with the promoter and the other third parties who have submitted the two best offers in the tender procedure, the promoter having the opportunity to adapt his proposal to the offer considered most suitable by the contracting authority.
Seejärel korraldab tellija läbirääkimistega menetluse arendaja ja muude kolmandate isikutega, kes esitasid selles hankemenetluses kaks parimat pakkumust, mille käigus on arendajal võimalik kohandada oma ettepanekut vastavalt sellele, mida tellija peab sobivaimaks.
The Commission submits that those rules are liable to constitute an infringement of the principle of equal treatment.
Komisjon väidab, et niisugune regulatsioon võib tähendada võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist.
It takes the view that the rules for opening the concession up to competition favour the promoter as compared with all the other potential tenderers for two reasons.
Tema hinnangul seab kontsessiooni andmise menetlus arendaja kahel põhjusel teistest võimalikest konkurentidest soodsamasse olukorda.
First, the promoter is automatically invited to take part in the negotiated procedure for the award of the concession, irrespective of any comparison between his proposal and the offers submitted by the participants in the previous tendering procedure.
Esiteks kutsutakse arendaja automaatselt osalema kontsessiooni andmiseks korraldatud läbirääkimistega menetluses ning seda sõltumata tema ettepaneku ja teiste osalejate poolt hankemenetluses esitatud pakkumuste võrdlemisest.
Second, the promoter has the opportunity to amend his proposal during the negotiated procedure in order to adapt it to the tender considered by the contracting authority to be the most suitable.
Teiseks on arendajal võimalik läbirääkimistega oma ettepanekut menetluse käigus muuta, et kohandada seda pakkumusega, mida tellija peab sobivaimaks.
In reality, that advantage amounts to the recognition of a right of priority for the promoter in the award of the concession.
Täpsemalt võrdub niisugune eelis sellele arendajale eelisõiguse andmisega kontsessioonilepingu sõlmimiseks.
The Italian Republic states that Community Law 2004, mentioned in paragraph 40 of this judgment, took account of the Commission’s objections.
Itaalia Vabariik täpsustab, et käesoleva kohtuotsuse punktis 40 nimetatud 2004. aasta ühenduse seaduses on komisjoni vastuväidetega arvestatud.
It is clear from Article 38(1)(c) of the Rules of Procedure of the Court of Justice and from the caselaw relating to that provision, that an application must state the subjectmatter of the proceedings and a summary of the pleas in law on which the application is based, and that that statement must be sufficiently clear and precise to enable the defendant to prepare his defence and the Court to rule on the application.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 38 lõike 1 punktist c ja sellega seonduvast kohtupraktikast nähtub, et hagiavalduses tuleb märkida hagi ese ja ülevaade fakti- ja õigusväidetest, ning et see peab olema piisavalt selge ja täpne, võimaldamaks kostjal enda kaitseks valmistuda ning Euroopa Kohtul oma kontrolli teostada. Sellest tuleneb, et põhilised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele hagiavaldus tugineb, peavad ühtselt
COMMISSION v ITALY
KOMISJON VS.
It is therefore necessary for the essential points of law and of fact on which a case is based to be indicated coherently and intelligibly in the application itself and for the heads of claim to be set out unambiguously so that the Court does not rule ultra petita or indeed fail to rule on an objection (Case C-195/04 Commission v Finland [2007] ECR I-3351, paragraph 22).
ITAALIA ja arusaadavalt ilmnema hagiavalduse tekstist endast ning nõuded peavad olema esitatud ühemõtteliselt, et Euroopa Kohus ei saaks otsustamisel tegutseda ultra petita, või jätta mõne väite kohta seisukohta võtmata (26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-195/04: komisjon vs. Soome, EKL 2007, lk I-3351, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
In this case, the Commission’s application does not satisfy those requirements so far as the present complaint is concerned.
Käesolevas asjas ei vasta komisjoni hagiavaldus kuuenda väite puhul nendele nõudmistele.
By its application, the Commission seeks a declaration that the Italian Republic has failed to fulfil obligations under Directives 92/50, 93/36, 93/37 and 93/38 and Articles 43 EC and 49 EC.
Komisjon palub oma hagiga tuvastada, et Itaalia Vabariik on rikkunud teatud kohustusi, mis tulenevad direktiividest 92/50, 93/36, 93/37 ja 93/38 ning EÜ artikleist 43 ja 49.
In the sixth complaint, it fails to state precisely which of those directives and/or provisions of the Treaty the Italian Republic is supposed to have infringed by allegedly infringing the principle of equal treatment.
Kuuenda väite puhul ei ole komisjon aga näidanud, milliseid täpselt neist direktiividest ja/või asutamislepingu sätteist on Itaalia Vabariik võrdse kohtlemise põhimõtte väidetava rikkumisega rikkunud.
Moreover, as far as concerns Articles 43 EC and 49 EC, those articles do not lay down a general obligation of equal treatment but contain, as is clear from the caselaw cited in paragraph 66 of this judgment, a prohibition on discrimination on the basis of nationality.
Veelgi enam, EÜ artiklid 43 ja 49 ei sätesta üldist võrdse kohtlemise kohustust, vaid sisaldavad käesoleva kohtuotsuse punktis 66 osundatud kohtupraktika kohaselt kodakondsuse alusel diskrimineerimise keeldu.
The Commission does not give any particulars regarding the existence of such discrimination in this complaint.
Komisjon ei ole aga käesoleva väite puhul esitanud mingit teavet niisuguse diskrimineerimise võimalikkuse kohta.
Therefore, the sixth complaint must be declared inadmissible.
Järelikult tuleb kuues väide tunnistada vastuvõetamatuks.
Having regard to all the foregoing considerations, it must be held that, by adopting:
Arvestades eespool esitatud kaalutlusi, tuleb sedastada, et kuna Itaalia Vabariik võttis vastu:
— Article 2(1) of Law No 109/1994, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Directives 92/50, 93/36 and 93/37;
– seaduse nr 109/1994 artikli 2 lõike 1, siis on ta rikkunud direktiividest 92/50, 93/36 ja 93/37 tulenevaid kohustusi;
— Article 2(5) of Law No 109/1994, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Directive 93/37; and
– kõnealuse seaduse artikli 2 lõike 5, siis on ta rikkunud direktiivist 93/37 tulenevaid kohustusi;
— Articles 27(2) and 28(4) of Law No 109/1994, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Directives 92/50 and 93/38.
– sama seaduse artikli 27 lõike 2 ja artikli 28 lõike 4, siis on ta rikkunud direktiividest 92/50 ja 93/38 tulenevaid kohustusi.
Under Article 69(3) of the Rules of Procedure, the Court may order that the costs be shared or decide that each party is to bear its own costs where each party succeeds on some and fails on other heads.
Kodukorra artikli 69 lõike 3 alusel võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks.
Since the Commission has been partly unsuccessful with respect to the second, fourth and fifth complaints, unsuccessful with respect to the third complaint and the sixth complaint has been declared inadmissible, and the Italian Republic has been unsuccessful on the first complaint and partly unsuccessful with respect to the second, fourth and fifth complaints, each party is to bear its own costs.
Kuna komisjon on kohtuvaidluse osaliselt kaotanud teise, neljanda ja viienda väitega seoses ja täielikult seoses kolmanda väitega ning lisaks on kuues väide tunnistatud vastuvõetamatuks, Itaalia Vabariik aga on kohtuvaidluse kaotanud seoses esimese väitega ja osaliselt seoses teise, neljanda ja viienda väitega, siis tuleb poolte kohtukulud jätta nende endi kanda.
Under Article 69(4) of the Rules of Procedure, the Member States which have intervened in the proceedings are to bear their own costs.
Menetlusse astunud liikmesriigid kannavad kodukorra artikli 69 lõike 4 alusel ise oma kohtukulud.
On those grounds, the Court (Second Chamber) hereby:
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Declares that, by adopting:
Kuna Itaalia Vabariik võttis vastu:
— Article 2(1) of Law No 109 of 11 February 1994 — Framework Law on public works (legge quadro in materia di lavori pubblici), as amended by Law No 166 of 1 August 2002, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Council Directive 92/50/EEC of 18 June 1992 relating to the coordination of procedures for the award of public service contracts, Council Directive 93/36/EEC of 14 June 1993 coordinating procedures for the award of public supply contracts, and Council Directive 93/37/EEC of 14 June 1993 concerning the coordination of procedures for the award of public works contracts as amended by European Parliament and Council Directive 97/52/EC of 13 October 1997;
– 11. veebruari 1994. aasta raamseaduse nr 109 ehitustööde kohta (legge quadro in materia di lavori pubblici), mida on muudetud 1. augusti 2002. aasta seadusega nr 166, artikli 2 lõike 1, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivist 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivist 93/36/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike tarnelepingute sõlmimise kord, ja nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivist 93/37/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike ehitustöölepingute sõlmimise kord, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 1997. aasta direktiiviga 97/52/EÜ;
— Article 2(5) of Law No 109/1994 as amended, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Directive 93/37 as amended; and
– sama seaduse, muudetud redaktsioonis, artikli 2 lõike 5, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivi 93/37 muudetud redaktsioonist;
— Articles 27(2) and 28(4) of Law No 109/1994 as amended, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Directive 92/50 and
– sama seaduse, muudetud redaktsioonis, artikli 27 lõike 2 ja artikli 28 lõike 4, siis on ta rikkunud kohustusi, mis tulenevad direktiivist 92/50 ja nõukogu 14. juuni 1993. aasta direktiivist 93/38/EMÜ, millega
Dismisses the action as to the remainder;
Jätta hagi ülejäänud osas rahuldamata.
Orders the Commission of the European Communities and the Italian Republic to bear their own costs;
Jätta Euroopa Ühenduste Komisjoni ja Itaalia Vabariigi kohtukulud nende endi kanda.
Orders the French Republic, the Kingdom of the Netherlands and the Republic of Finland to bear their own costs.
Jätta Prantsuse Vabariigi, Madalmaade Kuningriigi ja Soome Vabariigi kohtukulud nende endi kanda.
Case C-426/05
Kohtuasi C-426/05
(Reference for a preliminary ruling from the Verwaltungsgerichtshof (Austria))
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgerichtshof (Austria))
(Electronic communications — Networks and services — Common regulatory framework — Articles 4 and 16 of Directive 2002/21/EC (Framework Directive) — Appeals — Administrative market analysis procedure)
Elektrooniline side – Võrgud ja teenused – Ühine reguleeriv raamistik – Direktiivi 2002/21/EÜ (raamdirektiiv) artiklid 4 ja 16 – Kaebus – Turuanalüüsi haldusmenetlus
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 15 February 2007
Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 15. veebruaril 2007 . . . .
Approximation of laws — Electronic communications networks and services — Regulatory framework — Directive 2002/21
Õigusaktide ühtlustamine – Elektroonilised sidevõrgud ja -teenused – Reguleeriv raamistik – Direktiiv 2002/21
(European Parliament and Council Directive 2002/21, Arts 4(1) and 16(3))
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21, artikli 4 lõige 1 ja artikli 16 lõige 3)
SUMMARY — CASE C-426/05
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-426/05
(European Parliament and Council Directive 2002/21, Art. 4)
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21, artikkel 4)
A provision of national law which, in the context of non-adversarial market analysis proceedings, grants party status only to undertakings (formerly) having significant power on the relevant market and in respect of which specific regulatory obligations are imposed, amended or withdrawn is not, in principle, contrary to Article 4 of Directive 2002/21 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services.
Siseriiklik õigusnorm, mis annab kohtuvälises turuanalüüsi menetluses poole staatuse üksnes ettevõtjatele, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul ja kellele regulatiivsed erikohustused kehtestatakse, kelle kohustusi muudetakse või kelle kohustused tühistatakse, ei ole põhimõtteliselt vastuolus direktiivi 2002/21 elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta artikliga 4.
However, it is for the national court to ensure that national procedural law guarantees the safeguarding of the rights which users and undertakings in competition with an undertaking (formerly) having significant power on the relevant market derive from the Community legal order in a manner which is not less favourable than that in which comparable domestic rights are safeguarded and which does not prejudice the effectiveness of the legal protection of those users and undertakings guaranteed in Article 4 of that directive.
Siiski on eelotsusetaotluse esitanud kohtul ülesanne kontrollida, et siseriiklik menetlusõigus tagab nende õiguste kaitse, mis on ühenduse õiguskorraga antud kasutajatele ja ettevõtjatele, kes konkureerivad ettevõtjaga, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, viisil, mis ei ole ebasoodsam kui samalaadsete siseriiklike õiguste kaitse puhul ja mis ei kahjusta kõnealustele kasutajatele ja ettevõtjatele asjaomase direktiivi artikliga 4 tagatud õiguskaitse tõhusust.
The terms user ‘affected’ or undertaking ‘affected’ for the purposes of Article 4(1) of Directive 2002/21 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services, which grants any user or undertaking providing such networks and/or services a right to appeal against a decision taken by a national regulatory authority by which it is affected, and the term party ‘affected’ within the meaning of Article 16(3) of that directive, which grants to the latter, in the case of a decision to withdraw obligations placed on the undertaking (formerly) having significant power on the relevant market, the right to be given an appropriate period of notice of that withdrawal, must be interpreted as being applicable not only to an undertaking (formerly) having significant power on the relevant market which is subject to a decision of a national regulatory authority taken in the context of a market analysis procedure referred to in Article 16 of that directive and which is the addressee of that decision, but also to users and undertakings in competition with such an undertaking which are not themselves addressees of that decision, but the rights of which are adversely affected by it.
„Mõjuvälja jääva” kasutaja või ettevõtja mõistet direktiivi 2002/21 elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta artikli 4 lõike 1 tähenduses, mis annab kasutajatele ja selliseid võrke ja/või selliseid teenuseid pakkuvatele ettevõtjatele õiguse esitada kaebus riigi reguleeriva asutuse otsuse peale, mis teda mõjutab, ning „mõjutatud” isiku mõistet direktiivi artikli 16 lõike 3 tähenduses, mis annab viimasele juhul, kui otsusega tühistatakse kohustused, mis kehtivad ettevõtja suhtes, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, õiguse olla tühistamisest piisavalt vara informeeritud, tuleb tõlgendada nii, et need võivad tähendada mitte ainult ettevõtjat, kellel on (varem olnud) märkimisväärne turujõud asjaomasel turul, kelle suhtes riigi reguleeriv asutus on sama direktiivi artiklis 16 nimetatud turuanalüüsi menetluses teinud otsuse ja kes on otsuse adressaat, vaid ka kasutajaid ja märkimisväärse turujõuga ettevõtjaga konkureerivaid ettevõtjaid, kes ise ei ole selle otsuse adressaadid, kuid kelle õigusi otsus ebasoodsalt mõjutab.
(see paras 43, 48, operative part 1)
(vt punktid 43 ja 48, resolutiivosa punkt 1)
(see para. 57, operative part 2)
(vt punkt 57, resolutiivosa punkt 2)