natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, it has not been submitted that the Community acted as the successor to the Member States in connection with Marpol 73/78 or that such action was agreed to by the other parties, as in the case of GATT.
Lisaks sellele ei väidetud ka, et ühendus esineb seoses konventsiooniga MARPOL 73/78 liikmesriikide õigusjärglasena või et sellise esinemisega nõustusid teised osalisriigid, nagu see oli GATT-i puhul.
The Community has merely observer status at the IMO, within the competence of which Marpol 73/78 falls.
Ühendusel on Rahvusvahelises Mereorganisatsioonis, kelle pädevusse MARPOL 73/78 kuulub, üksnes vaatleja staatus.
Therefore, it cannot be validly argued that the Community is bound by Marpol 73/78 on the ground that it has assumed powers of the Member States.
Seega ei muuda liikmesriikide pädevuste ülevõtmine konventsiooni MARPOL 73/78 ühendusele siduvaks.
26 — See the Opinion delivered by Advocate General Mazák on 28 June 2007 in Case C-440/05 Commission v Council [2007] ECR I-9097, point 65.
Kaubanduspoliitiliste pädevuste ülevõtmine, millega oli tegemist GATT-i puhul, oli lepingus siiski sõnaselgelt sätestatud. Nii räägitakse otsuses kohtuasjas
29 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraph 52.
28 – Viidatud eespool 20. joonealuses märkuses.
27 — See Case 22/70 Commission v Council (‘AETR’) [1971] ECR 263, paragraphs 17 and 18, and Opinion 1/03 (Lugano Convention) [2006] ECR I-1145, paragraph 114 et seq.
26 – Vt kohtujurist Mazáki 28. juuni 2007. aasta ettepanek kohtuasjas C-440/05: komisjon vs. nõukogu (EKL 2007, lk I-9097, punkt 65).
30 — Directive 98/44/EC of the European Parliament and of the Council of 6 July 1998 on the legal protection of biotechnological inventions (OJ 1998 L 213, p. 13).
30 – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. juuli 1998. aasta direktiiv 98/44/EÜ biotehnoloogialeiutiste õiguskaitse kohta (EÜT L 213, lk 13; ELT eriväljaanne 13/020, lk 395).
31 — See recital (9) in the preamble to Directive 98/44.
31 – Vt direktiivi 98/44 põhjendus 9.
(b) Reference by the Convention on the Law of the Sea to Marpol 73/78 precludes such application.
INTERTANKO JT b) Konventsioonile MARPOL 73/78 viitamine mereõiguse konventsioonis lepingu laad ega ülesehitus.
In any event, where individuals seek to rely thereon, the provisions in question must, as regards their content, be unconditional and sufficiently precise. 34
Kui üksikisikud tahavad nendele tugineda, peavad kõnealused sätted olema igal juhul sisu poolest tingimusteta ja piisavalt täpsed. 34
As most of the parties submitted in the written procedure, Marpol 73/78 may have been incorporated as a test standard into Community law by the Convention on the Law of the Sea.
Nagu enamik menetlusosalisi kirjalikus menetluses väitis, võiks MARPOL 73/78 kui kontrolli kriteerium olla mereõiguse konventsiooni kaudu inkorporeeritud ühenduse õigusesse.
In the view of the French Government and the Council, which the Italian, Spanish and Swedish Governments and the Parliament supported at the hearing, both conditions preclude individuals from relying on the Convention on the Law of the Sea.
Prantsuse valitsuse ja nõukogu käsitluse kohaselt, millega ühinesid kohtuistungil Itaalia, Hispaania ja Rootsi valitsus ning parlament, on mõlemad tingimused vastuolus üksikisikute tuginemisega mereõiguse konventsioonile.
Under Article 300(7) EC, agreements concluded under the conditions set out in that article are to be binding on the institutions of the Community and on Member States.
EÜ artikli 300 lõike 7 kohaselt on nimetatud artiklis kehtestatud tingimustel sõlmitud lepingud ühenduse institutsioonidele ja liikmesriikidele siduvad.
The Convention on the Law of the Sea was signed by the Community and subsequently approved by Decision 98/392.
Ühendus kirjutas mereõiguse konventsioonile alla ja kiitis selle hiljem heaks otsusega nr 98/392.
It follows, according to settled caselaw, that the provisions of that convention now form an integral part of the Community legal order. 32
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt järeldub sellest, et antud konventsiooni sätted on alates sellest hetkest ühenduse õiguskorra lahutamatu osa. 32
International agreements concluded by the Community prevail over provisions of secondary Community legislation.
Ühenduse sõlmitud rahvusvahelised lepingud on ühenduse teisese õiguse suhtes ülimuslikud. 33Seega kontrollib Euroopa
33There-fore, the Court reviews the legality of acts of the Community institutions in the light of the provisions of such agreements, subject to the reservation that neither the nature nor the broad logic of the agreement in question
Kohus ühenduse institutsioonide õigusaktide kehtivust seda liiki lepingute sätetest lähtudes. Siiski seab ta kontrollimiseks tingimuse, et seda ei välista nimetatud
34 — Case 12/86 Demirel [1987] ECR 3719, paragraph 14; Racke, cited in footnote 23, paragraph 31; and IATA and ELFAA, cited in footnote 13, paragraph 39.
36Põhimõt-teliselt tunnustas Euroopa Kohus sellega, et üksikisikud võivad tugineda mereõiguse
32 — Commission v Ireland, cited in footnote 17, paragraph 82; see also IATA and ELFAA, cited in footnote 13, paragraph 36, and Merck, cited in footnote 18, paragraph 31.
32 – Eespool 17. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas komisjon vs. Iirimaa, punkt 82; vt ka eespool 13. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas IATA ja ELFAA, punkt 36, ja eespool 18. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Merck, punkt 31.
35 — Poulsen and Diva Navigation, cited in footnote 22, paragraphs 13 and 15.
34 – 30. septembri 1987. aasta otsus kohtuasjas 12/86: Demirel (EKL 1987, lk 3719, punkt 14), eespool 23. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Racke, punkt 31, ja eespool 13. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas IATA ja ELFAA, punkt 39.
33 — Case C-61/94 Commission v Germany [1996] ECR I-3989, paragraph 52; Case C-286/02 Bellio F.lli [2004] ECR I-3465, paragraph 33; and IATA and ELFAA, cited in footnote 13, paragraph 35.
35 – Eespool 22. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Poulsen ja Diva Navigation, punktid 13 ja 15.
36 — Poulsen and Diva Navigation, cited in footnote 22, paragraph 25.
36 – Eespool 22. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Poulsen ja Diva Navigation, punkt 25.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 hearing the claimants correctly pointed out that it would be completely incomprehensible if they were to be deprived of this opportunity after the Convention on the Law of the Sea had entered into force.
KOHTUJURIST KOKOTT’I ETTEPANEK – KOHTUASI C-308/06 konventsioonis sätestatud normidele. Hagejad rõhutasid kohtuistungil õigusega, et oleks täiesti arusaamatu, kui see võimalus võetaks neilt pärast mereõiguse konventsiooni jõustumist.
An important motivating factor for the Council appears to lie in the fact that nonmember countries do not, to its knowledge, apply the Convention on the Law of the Sea in their national law.
Tähtis argument näib nõukogu jaoks olevat see, et nõukogu andmetel ei kohalda kolmandad riigid mereõiguse konventsiooni siseriiklikus õiguses.
It submits, in particular, that clarification by the courts of matters relating to interpretation of the Convention on the Law of the Sea is generally avoided.
Eelkõige välditakse mereõiguse konventsiooni tõlgendamise küsimuste selgitamist kohtu kaudu.
Even if this submission were correct, it would not automatically preclude application in Community law.
Isegi kui see väide peaks paika, ei oleks see tingimata vastuolus konventsiooni kohaldamisega ühenduse õiguses.
40Instead, the Convention on the Law of the Sea must be examined.
40 Pigem tuleb mereõiguse konventsiooni uurida.
Nor does the caselaw since the entry into force of the Convention on the Law of the Sea contain any indications to that effect.
Ka mereõiguse konventsiooni jõustumise järgses kohtupraktikas ei ole selle kohta viiteid.
Thus, for example, the Court has derived the liability of flag States under international law from Article 94 of the Convention on the Law of the Sea 37 and recently defined the territorial scope of the Sixth VAT Directive 38on the basis of the rules on States’ sovereign rights in the different sea areas.
Nii tuletas Euroopa Kohus lipuriikide vastutuse mereõiguse konventsiooni artiklist 94 37ja piiritles kuuenda käibemaksudirektiivi 38territoriaalse kohaldamisala sätete abil, mis kehtivad riikide suveräänsuse kohta erinevates merepiirkondades.
39 These rules are also once more of interest in the present case.
39 Need sätted pakuvad taas huvi ka käesolevas asjas.
With regard to the nature and broad logic of the Convention on the Law of the Sea, the Council, in particular, emphasises its focus on global matters to be regulated at international level and in accordance with the principle of reciprocity.
Mereõiguse konventsiooni laadi ja ülesehituse osas rõhutab nõukogu selle suunatust globaalsetele küsimustele, mida tuleb reguleerida riikidevahelisel tasandil ja vastastikkuse põhimõttel.
It contends that territorial questions and the functions assigned to States per se are also involved.
See käsitleb ka territoriaalseid küsimusi ja riikide funktsioone.
Finally, the Convention on the Law of the Sea provides for a variety of dispute resolution procedures which confer on the contracting States a degree of flexibility.
Lõpuks näeb mereõiguse konventsioon ette mitmesugused vaidluste lahendamise menetlused, mis annavad osalisriikidele teatud paindlikkuse.
In those cases, however, the Court did not examine either the nature or the broad logic of the Convention on the Law of the Sea or establish whether the provisions here in question are, as regards their content, unconditional and sufficiently precise.
Euroopa Kohus ei uurinud neil juhtudel siiski mereõiguse konventsiooni laadi ega ülesehitust ega teinud kindlaks, kas kõne all olevad sätted on sisu poolest tingimusteta ja piisavalt täpsed.
It is therefore necessary to examine the objections to the application of the provisions of the Convention on the Law of the Sea in this case.
Seepärast tuleb mereõiguse konventsiooni sätete kohaldamise suhtes esitatud vastuväiteid käesolevas asjas kontrollida.
37 — Case C-410/03 Commission v Italy [2005] ECR I-3507, paragraphs 53 and 54.
37 – 28. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-410/03: komisjon vs. Itaalia (EKL 2005, lk I-3507, punkt 53 jj).
In brief, the submission seeks to apply the caselaw on the particular nature of the GATT and WTO Agreements to the Convention on the Law of the Sea.
Lühidalt öeldes on argumendi eesmärk kanda GATT-i ja WTO kohta käiv kohtupraktika üle mereõiguse konventsioonile.
However, the argument concerning reciprocity in particular is at odds with the nature of the Conven-
Siiski on eriti vastastikkuse argument vastuolus kohtuistungil korduvalt esile toodud mereõiguse konventsiooni kui „merede põhiseaduse” olemusega.
40 — Case 104/81 Kupferberg [1982] ECR 3641, paragraph 18.
40 – 26. oktoobri 1982. aasta otsus kohtuasjas 104/81: Kupferberg (EKL 1982, lk 3641, punkt 18).
INTERTANKO AND OTHERS to Article 280 of the Convention on the Law of the Sea rules out any exclusive powers.
INTERTANKO JT osalisriikide vabadus lahendada vaidlus nende valitud viisil, mis tuleneb mereõiguse konventsiooni artiklist 280, välistab ainupädevuse.
41 tion on the Law of the Sea as a ‘constitution of the sea’, which was repeatedly put forward at the hearing. According to the fourth recital in its preamble, the Convention seeks to establish an objective ‘legal order for the seas and oceans which will facilitate international communication, and will promote the peaceful uses of the seas and oceans, the equitable and efficient utilisation of their resources …’.
41 põhjenduse kohaselt luua objektiivne „kõigile meredele ja ookeanidele kohaldatav õiguskord […], mis hõlbustab rahvusvahelist transporti ning edendab merede ja ookeanide ning nende loodusvarade rahuotstarbelist õiglast ja säästlikku kasutamist […]”.
Contrary to what is argued by some, the ‘flexibility’, or rather the possibility, of choosing the dispute-settlement procedure is by no means an indication of the flexibility of the other provisions of the Convention on the Law of the Sea.
Erinevalt mõnest väitest ei ole „paindlikkus” ehk täpsemalt öeldes võimalus valida vaidluse lahendamise viis tõend mereõiguse konventsiooni ülejäänud sätete paindlikkuse kohta.
Neither the rules on dispute settlement nor any other provision of the Convention on the Law of the Sea provide the contracting States, in general terms, with flexibility or opportunities to derogate from the rules of the Convention.
Ei vaidluse lahendamist puudutav säte ega mõni muu mereõiguse konventsiooni säte ei anna osalisriikidele üldises vormis paindlikkust või konventsiooni normidest kõrvalekaldumise võimalust.
The reference to peaceful use is directed precisely also at individuals involved in maritime transport.
Rahuotstarbelisele kasutamisele viitamine puudutab ka meretranspordis osalevaid üksikisikuid.
This is emphasised by the rules on non-military shipping.
Seda rõhutavad rahuotstarbelise meresõidu suhtes kehtivad sätted.
Traditionally such shipping is operated for the most part by private individuals who have a vital interest in States complying with the rules on maritime transport laid down in the Convention on the Law of the Sea.
Meresõiduga tegelevad traditsiooniliselt eraisikud, kellel on elav huvi selle vastu, et riigid respekteeriksid mereõiguse konventsioonis meretranspordi suhtes sätestatud norme.
This is true, for example, of the rules on innocent passage, which will be addressed below, but also more generally of the rules on competence relating to shipsource pollution.
See kehtib näiteks rahumeelset läbisõitu puudutavate sätete kohta, mille juurde tulen tagasi hiljem, aga ka üldisemalt sätete kohta, mis puudutavad pädevusi laevadelt lähtuva reostuse suhtes.
The Convention on the Law of the Sea therefore constitutes the criterion for the legality of the actions of Community institutions.
Niisiis on mereõiguse konventsioon ühenduse institutsioonide tegevuse õiguspärasuse kriteerium.
The degree to which individuals can rely on it can consequently be determined solely on the basis of each respective relevant provision.
See, millisel määral võivad sellele tugineda üksikisikud, saab seetõttu tuleneda ainult konkreetsel juhul kohaldatavast sättest.
Such provisions must, as regards their content, be unconditional and sufficiently precise.
Säte peab olema sisu poolest tingimusteta ja piisavalt täpne.
This case does not relate to the powers of Member States to adopt rules on ships flying their respective flags.
Käesolev menetlus ei puuduta liikmesriikide pädevust kehtestada norme nende lipu all sõitvatele laevadele.
Rather, the first question concerns the rules which Article 4 and Article 5(2) of Directive 2005/35 lay
Esimene küsimus puudutab pigem norme, mis on sätestatud direktiivi 2005/35 artiklis 4 ja artikli 5 lõikes 2 laevadelt lähtuva reostuse kohta
41 — See Kupferberg, cited in footnote 40, paragraph 20, on special institutional frameworks for the implementation of an agreement.
41 – Vt konventsiooni rakendamise konkreetsete institutsionaalsete raamide kohta eespool 40. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Kupferberg, punkt 20.
The dispute-settlement schemes provided for by the Convention on the Law of the Sea do not prevent the Court from referring to the provisions of the Convention to examine the legality of secondary Community law.
Mereõiguse konventsiooni kohased vaidluste lahendamise võimalused ei takista Euroopa Kohtul tuginemast konventsiooni sätetele, et kontrollida ühenduse teisese õiguse õiguspärasust.
These rules do not establish exclusive competence on the part of other institutions to interpret the Convention on the Law of the Sea.
Need sätted ei too nimelt kaasa teiste institutsioonide ainupädevust mereõiguse konventsiooni tõlgendamiseks.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 tled to impose penalties for such discharges on the high seas.
KOHTUJURIST KOKOTT’I ETTEPANEK – KOHTUASI C-308/06 eelduseks on, et asjaomane riik võib selliste avamerel toimunud merreheitmiste eest kohaldada sanktsioone.
down concerning all shipsource pollution in straits, in the exclusive economic zone or on the high seas, regardless of whether or not the ships involved are flagged to a Member State.
väinades, majandusvööndites ja avamerel, olenemata sellest, kas need sõidavad ühenduse lipu all või mitte.
The Court has already held that the power to make rules in these areas, that is to say, outside the sovereign territory of the Member States, must be determined in accordance with the Convention on the Law of the Sea.
Euroopa Kohus on juba tunnustanud, et õigusaktide andmise pädevust nendes piirkondades, st väljaspool liikmesriikide territooriumi, tuleb määrata mereõiguse konventsiooni alusel.
42 The rules relevant to the first question are laid down in Articles 87, 89, 218(1), 55, 58, 211(5) and 42(1)(b) of the Convention on the Law of the Sea.
42Esimest küsimust puudutavad normid on sätestatud mereõiguse konventsiooni artiklis 87, artiklis 89 ja artikli 218 lõikes 1, artiklis 55, artiklis 58 ja artikli 211 lõikes 5 ning artikli 42 lõike 1 punktis b.
Under Article 58(1) of the Convention on the Law of the Sea, the freedom of navigation applies also in the exclusive economic zone.
Vastavalt mereõiguse konventsiooni artikli 58 lõikele 1 kehtib meresõiduvabadus ka majandusvööndis.
The sovereignty of the coastal State over this zone is functional and under Article 55 of the Convention on the Law of the Sea is limited to the competence conferred on it by that convention.
Rannikuriigi jurisdiktsioon selle piirkonna osas on funktsionaalne ja mereõiguse konventsiooni artikli 55 kohaselt piiratud sellest konventsioonist tuleneva pädevusega.
44 Under Article 211(5), coastal States, for the purpose of enforcement as provided for in Section 6 of the Convention on the Law of the Sea, may in respect of their exclusive economic zones adopt laws and regulations for the prevention, reduction and control of pollution from vessels which conform and give effect to generally accepted international rules and standards established through the competent international organisation or general diplomatic conference.
44Artikli 211 lõike 5 kohaselt võivad rannikuriigid mereõiguse konventsiooni 6. jao järgimiseks võtta oma majandusvööndis vastu õigusakte, et vältida, vähendada ja kontrollida laevadelt pärinevat reostust. Need õigusaktid peavad vastama üldtunnustatud rahvusvahelistele eeskirjadele ja normidele, mis on kehtestatud pädeva rahvusvahelise organisatsiooni poolt või üldise diplomaatilise konverentsi raames, ja omistama viimastele õigusjõu.
Article 87(1)(a) guarantees freedom of navigation on the high seas.
Avamerel tagab meresõidu vabaduse artikli 87 lõike 1 punkt a.
Article 89 prohibits States in principle from subjecting any part of the high seas to their sovereignty.
Artikkel 89 keelab riikidel kehtestada mingis avamere osas oma suveräänsust.
However, under Article 218(1), when a vessel is voluntarily within a port or at an off-shore terminal of a State, that State may undertake investigations.
Kui laev viibib siiski vabatahtlikult riigi sadamas või avamereterminalis, võib see riik artikli 218 lõike 1 kohaselt alustada uurimist.
Where the evidence so warrants, the harbour State may institute proceedings in respect of any discharge from that vessel outside the internal waters, territorial sea or exclusive economic zone of that State, on condition that the discharge violates applicable international rules and standards established through the competent international organisation or general diplomatic conference.
Kui see on tõenditega põhjendatud, võib sadamariik alustada menetlust seoses iga sellelt laevalt toimepandud merreheitmisega väljaspool selle riigi sisemerd, territoriaalmerd või majandusvööndit.
43Such proceedings presuppose that the State concerned is enti-
Tingimuseks on, et merreheitmine rikub kohaldatavaid rahvusvahelisi eeskirju ja norme, mis on kehtestatud pädeva rahvusvahelise organisatsiooni või üldise diplomaatilise konverentsi raames. 43Menetluse
42 — Aktiebolaget NN, cited in footnote 39, paragraph 59.
42 – Eespool 39. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Aktiebolaget NN, punkt 59.
By reason of this function, straits used for international navigation are subject to special provisions set out in Part III of the Convention on the Law of the Sea.
Rahvusvaheliseks meresõiduks kasutatavate väinade suhtes kehtivad selle funktsiooni alusel mereõiguse konventsiooni III osa erisätted.
Under Article 42(1)(b), States bordering straits may adopt laws and regulations relating to transit passage through straits in respect of, inter alia, the prevention, reduction and control of pollution, by giving effect to applicable international regulations regarding the discharge of oil, oily wastes and other noxious substances in the strait.
Artikli 42 lõike 1 punkti b kohaselt võivad väinaga piirnevad riigid võtta vastu väinadest läbisõitu reguleerivaid õigusakte muu hulgas reostuse vältimiseks, vähendamiseks ja kontrollimiseks, omistades õigusjõu väinades kohaldatavatele rahvusvahelistele eeskirjadele, mis puudutavad nafta- ja naftasisaldusega jäätmete ning muude kahjulike ainete merreheitmist.
43 — However, this competence appears not yet or rarely to be utilised fully in practice between States and whether it is recognised as international customary law would appear to be a matter of dispute.
43 – Seda pädevust ei kasutata riikide praktikas ilmselt siiski veel lõpuni või tehakse seda harva ning ka see, kas seda tunnustatakse rahvusvahelise tavaõigusena, näib olevat vaieldav.
INTERTANKO AND OTHERS necessary to examine whether the Community is entitled under the Convention on the Law of the Sea to adopt the contested provisions of Directive 2005/35.
Täpselt nii on asi käesoleval juhul: tuleb kontrollida, kas ühendus omab mereõiguse konventsiooni kohaselt õigust võtta vastu direktiivi 2005/35 vaidlusalused sätted.
Consequently, it is clear from these provisions that the Community, in the exercise of the powers assumed by Member States, may lay down penalties for discharges into the sea areas here in issue where they infringe generally recognised international rules.
Seega tuleneb nendest sätetest selgelt, et ühendus võib liikmesriikide võetud pädevusi teostades näha ette sanktsioone merreheitmiste eest käesolevas asjas tähtsust omavates merepiirkondades, kui need rikuvad üldtunnustatud rahvusvahelisi norme.
These provisions are not unconditional in so far as they require the adoption of corresponding international standards.
Kõnealused sätted ei ole tingimusteta osas, milles need eeldavad asjaomaste rahvusvaheliste standardite kehtestamist.
However, the Commission correctly points out that this condition is satisfied by Marpol 73/78.
Komisjon rõhutab siiski õigusega, et see tingimus on täidetud konventsiooniga MARPOL 73/78.
As is clear in particular from recital (2) in the preamble to Directive 2005/35 and from Article 1(1) thereof, the generally recognised international rules are the requirements laid down in Marpol 73/78.
Nagu tuleneb eelkõige direktiivi 2005/35 teisest põhjendusest ja artikli 1 lõikest 1, on üldtunnustatud rahvusvaheliste normide puhul tegemist konventsioonis MARPOL 73/78 ettenähtud sätetega.
None of the parties contends that these requirements are not sufficiently clear and unconditional.
Seda, et need sätted ei ole piisavalt selged ja tingimusteta, ei väida ükski menetlusosaline.
However, even if the Court were to regard the rights of individuals as an essential prerequisite for the application of the abovementioned provisions as a test of legality, the situation would be no different.
Teisiti ei oleks asi ka juhul, kui Euroopa Kohus peaks eespool nimetatud sätete kohaldamise imperatiivseks eelduseks üksikisikute õigusi kui õiguspärasuse kriteeriumi.
In Poulsen and Diva Navigation 46 it referred to the freedom of navigation under Article 87(1)(a) and Article 58(1) of the Convention on the Law of the Sea.
Juba kohtuasjas Poulsen ja Diva Navigation 46tehtud otsuses lähtus kohus mereõiguse konventsiooni artikli 87 lõike 1 punktis a ja artikli 58 lõikes 1 sätestatud meresõiduvabadusest.