natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In Technische Unie v Commission, the Court also referred to its consistent case-law, according to which it is sucient for the Commission to demonstrate that an undertaking concerned in meetings during which agreements of an anticompetitive nature were concluded, without having manifestly opposed them, in order to prove to the requisite legal standard that the undertaking participated in a cartel and that, where it is established that an undertaking took part in such meetings, that undertaking must put forward indicia of such a kind as to establish that its participation was without any anticompetitive intention by demonstrating that it had indicated to its competitors that it was participating in those meetings in a spirit that was dierent from theirs.
Lisaks meenutas Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuasjas Technische Unie v. komisjon oma väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt piisab ettevõtja kartellis osalemise tõendamiseks sellest, kui komisjon tõendab, et ettevõtja osales kohtumistel, mille käigus konkurentsivastased kokkulepped sõlmiti, neile oluliselt vastu vaidlemata, ning juhul, kui osalemine sellistel kohtumistel on tõendatud, peab see ettevõtja esitama tõendeid, et osales neil kohtumistel ilma mingisuguse konkurentsivastase tagamõtteta, näidates, et ta oli oma konkurentidele teada andnud, et ta osaleb neil kohtumistel teisel eesmärgil kui konkurendid.
Three other judgments also merit attention in that they supplement the Court’s caselaw on fines.
Tähelepanu väärivad ka kolm järgmist kohtuotsust, mis täiendavad Euroopa Kohtu praktikat trahvide kohta.
In two of them, the Court for the first time settled the question of the scope of the principle non bis in idem in relation to situations in which the authorities of a non-member State have intervened under their power to impose penalties in the sphere of competition law applicable on the territory of that State.
Neist kahes kohtuasjas vaagis Euroopa Kohus esimest korda non bis in idem põhimõtte kohaldamist olukordades, kus kolmanda riigi ametiasutused nimetatud riigi territooriumil kehtiva konkurentsiõiguse alast karistamispädevust teostades on sekkunud.
In Case C-289/04 P Showa Denko v Commission (judgment of 29 June 2006, not yet published in the ECR) and Case C-308/04 SGL Carbon v Commission (judgment of 29 June 2006, not yet published in the ECR), the Court held, after rearming that the principle non bis in idem, also enshrined in Article 4 of Protocol No 7 to the European Convention on Human Rights, constitutes a fundamental principle of Community law the observance of which is guaranteed by the judicature, that that principle does not apply to situations in which the legal systems and competition authorities of non-member States intervene within their own jurisdiction.
Kohtuasjas Showa Denko v. komisjon (29. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-289/04 P, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja kohtuasjas SGL Carbon v. komisjon (29. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-308/04 P, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), olles uuesti sedastanud, et non bis in idem põhimõte, mis on sätestatud ka Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 7 artiklis 4, kujutab endast ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mille järgimise tagab kohus, otsustas Euroopa Kohus, et see põhimõte ei ole kohaldatav olukordades, kus on tegemist ka kolmandate riikide õiguskordadega ja konkurentsivaldkonna ametiasutuste sekkumisega oma pädevuse raames.
The Court considers that when the Commission imposes sanctions on the unlawful conduct of an undertaking, even conduct originating in an international cartel, it seeks to safeguard the free competition
Kohus oli seisukohal, et kui komisjon karistab ettevõtjat ebaseadusliku käitumise eest, isegi kui selleks on ettevõtja osalemine rahvusvahelises kartellis, püüab komisjon tagada ühisturul konkurentsivabaduse, mis on EÜ artikli 3 lõike 1 punkti g kohaselt ühenduse põhieesmärk, ning et seega võivad ühenduse tasemel kaitstava õigushüve eripära tõttu komisjoni poolt tema asjakohase pädevuse raames antud hinnangud märgatavalt erineda kolmandate riikide antud hinnangutest.
Still in the context of its examination of those two cases, and of Case C-301/04 Commission v SGL Carbon AG (judgment of 29 June 2006, not yet published in the ECR), the Court also explained a number of principles of its caselaw on fines.
Eelnimetatud kahe kohtuasja ning kohtuasja komisjon v. SGL Carbon AG (29. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-301/04 P, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) läbivaatamisel selgitas Euroopa Kohus teiseks oma praktikast tulenevaid mõningaid trahvidega seonduvaid põhimõtteid.
In SGL Carbon v Commission, the Court first of all observed that the Commission, in applying the Guidelines on the method of setting fines imposed for infringement of the competition rules 22, may use a calculation method which adopts a flexible approach while complying with the turnover ceiling laid down in Article 15(2) of Regulation No 17 23.
Eespool viidatud kohtuasjas komisjon v. SGL Carbon märkis kohus alustuseks, et komisjon võib konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta antud suuniste22 kohaldamisel kasutada arvutamise meetodit, millega võetakse arvesse erinevaid paindlikkust võimaldavaid asjaolusid, kuid järgides määruse nr 1723artikli 15 lõikes 2 toodud käibe ülemmäära.
The Court proceeded to refer to the consistent caselaw according to which the fact of taking aggravating circumstances into account when setting the fine is consistent with the Commission’s task of ensuring that undertakings’ conduct complies with the competition rules.
Samuti tuletas kohus meelde väljakujunenud kohtupraktikat, mille järgi on raskendavate asjaolude arvessevõtmine trahvi kindlaksmääramisel kooskõlas komisjoni ülesandega tagada, et ettevõtjate käitumine vastaks konkurentsieeskirjadele.
Conversely, the Commission is not required, when determining the amount of the fine which it imposes on an undertaking, to take its poor financial situation into account, since recognition of such an obligation would be tantamount to giving unjustied competitive advantages to undertakings least well adapted to the market conditions.
Seevastu ei ole komisjonil kohustust ettevõtjale määratava trahvisumma kindlaksmääramisel arvestada ettevõtja puudulikku rahalist olukorda, kuna sellise kohustuse tunnustamine viiks turutingimustega halvemini kohandunud ettevõtjatele õigustamatu konkurentsieelise andmiseni.
The Court, moreover, rearmed in that case that it is only the final amount of the fine imposed for an infringement of the competition rules that must comply with the 10 % limit referred to in Article 15(2) of Regulation No 17 and that, consequently, that article does not prohibit the Commission from arriving, during the various stages of calculation, at an intermediate amount higher than that limit, provided that the final amount of the fine imposed does not exceed it.
Lisaks sedastas Euroopa Kohus antud kohtuasjas uuesti, et vaid trahvi lõppsumma, mis on konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud, peab jääma määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 ette nähtud 10-protsendilise ülemmäära piiresse ning et järelikult kõnealune artikkel ei keela komisjonil arvutamise erinevatel etappidel jõudmast seda määra ületava vahesummani, juhul kui määratud trahvi lõppsumma seda määra ei ületa.
Last, continuing its caselaw according to which the powers conferred on the Commission under Article 15(2) of Regulation No 17 include the power to determine the date on which the fines are payable and that on which default interest begins to accrue, and the power to set the rate of such interest and to determine the detailed arrangements for implementing its decision, the Court stated that the Commission is entitled to adopt a point of reference higher than the applicable market rate oered to the average borrower, to an extent necessary to discourage dilatory behaviour in relation to payment of the fine.
Jätkuks oma kohtupraktikale, mille kohaselt hõlmab komisjonile määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 alusel antud pädevus pädevust määrata kindlaks trahvi maksmise tähtaeg ja tähtaeg, millest alates hakatakse arvutama viivisintressi, pädevust määrata kindlaks intressimäär ja oma otsuse elluviimiseks vajalikud täpsemad meetmed, täpsustas Euroopa Kohus, et komisjonil on õigus nõuda kõrgemat viivisintressi määra kui keskmiselt laenusaajalt turul küsitav määr, kuivõrd see on vajalik trahvi maksmisega viivitamise ärahoidmiseks.
In Commission v SGL Carbon AG the Court applied its caselaw according to which a reduction under the Leniency Notice 24can be justied only where the information provided and, more generally, the conduct of the undertaking concerned might be considered to demonstrate a genuine spirit of cooperation on its part, holding that the conduct of an undertaking
Eespool viidatud kohtuasjas komisjon v. SGL Carbon AG kohaldas Euroopa Kohus oma praktikat, mille kohaselt saab koostööteatise24 alusel trahvisumma vähendamine olla õigustatud üksnes siis, kui esitatud informatsioon ja üldisemalt asjaomase ettevõtja käitumine näitavad tema tõelist koostöötahet, ning otsustas, et sellist koostöötahet ülesnäitavaks ei saa pidada sellise ettevõtja tegutsemisviisi, kes olenemata sellest, et ta ei olnud kohustatud komisjoni küsimusele vastama, andis komisjonile siiski ebatäieliku ja eksitava vastuse.
Commission Notice entitled‘Guidelines on the method of setting fines imposed pursuant to Article 15(2) of Regulation No 17 and Article 65(5) of the ECSC Treaty’(OJ C 9, 14.1.1998, p. 3).
Komisjoni teatis pealkirjaga „Suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta”(EÜT 1998, C 9, lk 3).
Council Regulation No 17 of 6 February 1962, First Regulation implementing Articles [81] and [82] of the Treaty (OJ, English Special Edition 1959–62, p. 87).
Nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määrus nr 17, esimene määrus asutamislepingu artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204).
Commission Notice on the non-imposition or reduction of fines in cartel cases (OJ C 207, 18.7.1996, p. 4).
Komisjoni teatis, mis puudutab trahvide määramata jätmist või nende summa vähendamist kartelliasjades (EÜT 1996, C 207, lk 4).
In Joined Cases C-295/04 to C-298/04 Manfredi and Others (judgment of 13 July 2006, not yet published in the ECR), the Court recalled that, as Article 81(1) EC produces direct eects in relations between individuals and creates rights for the individuals concerned which the national courts must safeguard, any individual is entitled to rely on the invalidity of an agreement or practice prohibited under Article 81 EC and, where there is a causal relationship between that agreement or practice and the harm suered, to claim damages for that harm.
C-298/04, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) meenutas Euroopa Kohus, et kuna EÜ artikli 81 lõikel 1 on vahetu õigusmõju üksikisikute vahelistele suhetele ja nendest sätetest tulenevad isikutele õigused, mida siseriiklikud kohtud peavad kaitsma, on igal isikul õigus eeldada EÜ artikliga 81 keelatud kokkuleppe või tegevuse tühisust ning nõuda tekkinud kahju hüvitamist, kui kahju ja keelatud kokkuleppe või tegevuse vahel on põhjuslik seos.
In that regard, the Court also recalled that, in the absence of Community rules governing the matter, it is for the domestic legal system of each Member State to determine the detailed rules governing the exercise of that right, including those on the application of the concept of ‘causal relationship’, provided that those rules are not less favourable than those governing similar domestic actions (principle of equivalence) and that they do not render practically impossible or excessively dicult the exercise of rights conferred by Community law (principle of eectiveness).
Kohus tuletas selles osas veel meelde, et asjakohase ühenduse regulatsiooni puudumisel tuleb iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kehtestada selle õiguse teostamiseks vajalikud normid, sealhulgas mõiste„põhjuslik seos”kohaldamise osas, kusjuures need normid ei tohi olla ebasoodsamad kui need, mis on kehtestatud siseriiklikul õigusel põhinevatele analoogilistele hagidele (samaväärsuse põhimõte), ning need ei tohi muuta ühenduse õiguskorrast tulenevate õiguste teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte).
As regards State aid, five cases are particularly noteworthy.
Riigiabi valdkonnas väärivad eriti esile toomist viis kohtuasja.
They allowed the Court to conrm its case-law, while providing certain information on matters as diverse as the concept of an ‘undertaking’ within the context of Article 87(1) EC, the denition of‘aid’, or, again, the application of the principle of protection of legitimate expectations and the role of the national courts in implementing the system of control of State aid.
Need kohtuasjad andsid Euroopa Kohtule võimaluse kinnitada oma praktikat, tehes samas mõningaid täpsustusi selliste mitmetahuliste küsimuste suhtes nagu ettevõtja mõiste EÜ artikli 87 lõike 1 kontekstis, riigiabi mõiste määratlus või õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte kohaldamine ning siseriiklike kohtute roll riigiabi kontrollisüsteemi rakendamisel.
In Case C-222/04 Cassa di Risparmio di Firenze and Others [2006] ECR I-289, a reference had been made to the Court by the Corte suprema di cassazione (Italy) for a preliminary ruling on a number of questions concerning the compatibility with Community law of the tax arrangements of entities which had arisen as a result of the privatisation of banks in the Italian public sector and, more specically, of that compatibility in relation to the tax arrangements applicable to the banking foundations that replaced the traditional savings banks on that occasion.
Kohtuasjas Cassa di Risparmio di Firenze jt (10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-222/04, EKL 2006, lk I-289) esitas Corte suprema di cassazione (Itaalia) Euroopa Kohtule rea küsimusi erastatud endiste Itaalia riiklike pankade, täpsemalt traditsiooniliste hoiukassade asemele loodud pangandussihtasutuste maksustamise korra kooskõla kohta ühenduse õigusega.
In answer to the first two questions, and on the basis of its consistent caselaw on the concept of ‘undertaking’ in the context of competition law and also of its caselaw relating to the concept of ‘economic activity’, the Court, first, held that an entity which, through owning controlling shareholdings in a company, actually exercises that control by involving itself directly or indirectly in the management thereof must be regarded as taking part in the economic activity carried on by the controlled undertaking and must therefore itself, on that basis, be regarded as an undertaking within the meaning of Article 87(1) EC.
Vastuseks kahele esimesele küsimusele otsustas Euroopa Kohus konkurentsiõiguses kasutatavat ettevõtja mõistet ja majandustegevuse mõistet käsitlevale väljakujunenud kohtupraktikale tuginedes esiteks, et äriühingus kontrollosalust omavat üksust, kes tegelikult ka seda äriühingut kontrollib, sekkudes otseselt või kaudselt selle juhtimisse, tuleb lugeda kontrollitava ettevõtja majandustegevuses osalevaks ning seetõttu tuleb teda sellel alusel lugeda EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses ettevõtjaks.
The Court concluded that a banking foundation which controls the capital of a banking company whose system includes rules which reect a purpose going beyond the simple placing of capital by an investor and make possible the exercise of functions relating to control, such as direction and financial support, thus illustrating the existence of organic and functional links between the banking foundations and the banking companies, must be treated as an ‘undertaking’ within the meaning of that provision. In view of the role
Kohus tegi järelduse, et nimetatud sätte tähenduses ettevõtjaks ja seega ühenduse riigiabieeskirjade kohaldamisalas olevaks tuleb lugeda pangandussihtasutus, kes kontrollib pangandusäriühingu kapitali korra raames, mis hõlmab norme, mis muudavad ülesande laiemaks lihtsast investori kapitalipaigutusest ja teevad võimalikuks nii kontrollülesande kui ka algatuste tegemise ja rahalise toetuse ülesannete täitmise, illustreerides niiviisi orgaaniliste ja funktsionaalsete sidemete olemasolu pangandussihtasutuste ja pangandusäriühingute vahel.
In answer to the third question, the Court, after observing that the concept of aid is more general than that of a subsidy and that a measure by which the public authorities grant certain undertakings a tax emption which, although not involving the transfer of State resources, places the recipients in a more favourable financial position than other taxpayers amounts to State aid within the meaning of Article 87(1) EC, further held that an exemption from retention on dividends which benets banking foundations holding shares in banking companies and which pursue exclusively aims of social welfare, education, teaching, and study and scientic research, may be categorised as State aid.
EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, otsustas Euroopa Kohus teiseks, et dividendide pealt maksu kinnipidamisest vabastamist, mida kohaldatakse pangandussihtasutustele, kes on pangandusäriühingutes osanikud ja kes järgivad ainult heategevuse, hariduse, kutseõppe, õpingute ning teadusuuringutega seonduvaid eesmärke, võib lugeda riigiabiks.
In Joined Cases C-182/03 and C-217/03 Belgique and Forum 187 v Commission (judgment of 22 June 2006, not yet published in the ECR), the Kingdom of Belgium and the limited company Forum 187, the representative body for the coordination centres in Belgium, sought annulment of Decision 2003/757/EC 25, particularly insofar as it did not authorise the Kingdom of Belgium to grant, even temporarily, renewal of coordination centre status to the centres which beneted from that scheme as at 31 December 2000.
Liidetud kohtuasjades Belgia ja Forum 187 v. komisjon (22. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-182/03 ja C-217/03, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) taotlesid Belgia Kuningriik ja Forum 187 ASBL – Belgia koordineerimiskeskuste esindusorgan – otsuse 2003/757/EÜ25 tühistamist osas, milles see keelab Belgia Kuningriigil isegi ajutiselt pikendada koordineerimiskeskuse volitust nende keskuste puhul, kellele see kord 31. detsembri 2000. aasta seisuga kehtis.
As the basis for its finding that one of the applicants’pleas, alleging breach of the principle of protection of legitimate expectations, was well founded, the Court recalled that, in the absence of an overriding public interest, the Commission had infringed a superior rule of law by failing to couple the repeal of a set of rules with transitional measures for the protection of the expectations which a trader might legitimately have derived from the Community rules.
Lugedes hagejate esitatud väidetest õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumist käsitleva väite põhjendatuks, tuletas Euroopa Kohus meelde, et ülekaaluka avaliku huvi puudumisel rikkus komisjon kõrgemalseisvat õigusnormi, kui ta teatavaid õigusnorme tühistades ei kehtestanud üleminekumeetmeid, kaitsmaks ettevõtja õiguspärast ootust ühenduse õigusnormide suhtes.
The Court further held that there is a breach of both the principle of protection of legitimate expectations and the principle of equality when a Commission decision which reverses previous findings to the contrary requires the abolition of a specic tax regime, on the ground that it constitutes State aid incompatible with the common market, without providing for transitional measures in favour of traders whose approval, reviewable without diculty and necessary to benet from that scheme, expires at the same time as or shortly after the date of notication of the decision, but does not prevent authorisations in force on that date from continuing to produce their eects for several years, since the abovementioned traders, who cannot adapt to the change in the scheme in question at short notice, could, in any event, expect that a Commission decision reversing its previous finding would allow them the necessary time to take that change in assessment into account and since no overriding public interest prevents that time from being granted to them.
Peale selle otsustas kohus, et nii õiguspärase ootuse kaitse kui ka seaduslikkuse põhimõtteid rikub selline komisjoni otsus, mis varasemaid vastupidiseid hinnanguid muutes näeb ette maksustamiskorra tühistamise põhjusel, et tegemist on ühisturuga kokkusobimatu riigiabiga, ilma et ta näeks ette üleminekumeetmed ettevõtjate suhtes, kelle volitus – mis on hõlpsasti uuendatav ja selle korra kohaldamiseks vajalik – lõppes vaidlustatud otsusest teatamisega samal ajal või vahetult pärast seda, kuid selline otsus ei ole vastuolus sellega, kui eelnimetatud ajal kehtivad volitused jäävad veel mitmeks aastaks kehtima, tingimusel et asjaomased ettevõtjad, kes ei ole kõnealuse korra muutumisega lühikese aja jooksul võimelised kohanduma, võivad igal juhul oodata, et otsus, millega komisjon oma varasemat hinnangut muudab, annab neile piisava aja võtta selle hinnangu muutusi tõhusalt arvesse; sellise piisava aja andmine neile ei ole ühegi ülekaaluka avaliku huviga vastuolus.
In Case C-88/03 Portugal v Commission (judgment of 6 September 2006, not yet published in the ECR) the Court heard an application by the Portuguese Republic for annulment of
Kohtuasjas Portugal v. komisjon (6. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-88/03, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) esitas Portugali Vabariik Euroopa Kohtule nõude otsuse 2003/442/EÜ26 tühistamiseks.
Commission Decision 2003/757/EC of 17 February 2003 on the aid scheme implemented by Belgium for coordination centres established in Belgium (OJ L 282, 30.10.2003, p. 25).
Komisjoni 17. veebruari 2003. aasta otsus 2003/757/EÜ abikava kohta, mida Belgia rakendas Belgias asutatud koordineerimiskeskuste suhtes (ELT L 282, lk 25).
Decision 2003/442/EC 26. The Court referred to its consistent caselaw according to which the concept of State aid does not refer to State measures which dierentiate between undertakings where that dierentiation arises from the nature or the overall structure of the system of charges of which they are part and held, first of all, that a measure which creates an exception to the application of the general tax system may be justied on that ground only if the Member State concerned can show that that measure results directly from the basic or guiding principles of its tax system and stated, in that connection, that a distinction must be made between, on the one hand, the objectives attributed to a particular tax scheme which are extrinsic to it and, on the other, the mechanisms inherent in the tax system itself which are necessary for the achievement of such objectives.
Areng ja tegevus kohaldatakse ainult tema jurisdiktsiooni alla kuuluval territooriumil asuvatele ettevõtjatele, võib maksumeetme valikulisuse hindamiseks asjakohane õiguslik raamistik piirduda vaid asjaomase geograafilise alaga juhul, kui piirkondlik omavalitsusüksus mängib eelkõige oma seisundi ja pädevuse tõttu põhimõttelise tähtsusega rolli poliitilise ja majandusliku keskkonna määratlemisel nende ettevõtjate jaoks, kes asuvad tema jurisdiktsiooni alla kuuluval territooriumil.
According to the Court, in order that a decision taken in such circumstances can be regarded as having been adopted in the exercise of suciently autonomous powers, that decision must, first of all, have been taken by a regional or local authority which has, from a constitutional point of view, a political and administrative status separate from that of the central government.
Kohtu hinnangul selleks, et sellistel asjaoludel võetud otsust saaks pidada otsuseks, mis on võetud piisava autonoomse pädevuse teostamise käigus, peab see otsus esiteks olema võetud piirkondliku või kohaliku ametiasutuse poolt, millel on põhiseaduslikul tasandil keskvalitsusest erinev poliitiline ja halduslik seisund.
Next, it must have been adopted without the central government being able to directly intervene as regards its content.
Teiseks peab see otsus olema vastu võetud nii, et keskvalitsus selle sisusse otseselt sekkuda ei saa.