natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thisprogramme will gradually provide training courses to employees of the Ministry and of Employment Agencies in the districts.
Projekti eesmärk on edaspidi koolitada ministeeriumi ja piirkondlike tööhõiveametite töötajaid.
One of the goals is to prepare a methodology inorder to train tutors at the Employment Agencies in intercultural know-how.
Üks eesmärke on ette valmistada meetodid, mille abil koolitada tööhõiveametis tugiisikuid, kes omaksid teadmisi kultuurierinevuste kohta.
These tutorscan then independently train the officials on how to work in amulticultural environment.
Hiljem saavad need tugiisikud iseseisvalt õpetada ametnikke mitmekultuurilises keskkonnas tegutsema.
In Austria, the EQUAL-funded project ‘Interkulturlotsen’ (www.interkulturlotsen.at)offers training to key persons in organisations from the field of public administration aswell as private enterprises and NGOs.
Austrias pakub EQUAL-i rahastatud nn kultuurilootsi projekt ‘Interkulturlotsen’ (www.interkulturlotsen.at) koolitust nii avaliku halduse organisatsioonide võtmeisikutele kui ka eraettevõtetele ja valitsusvälistele organisatsioonidele.
These organisations either have a largely immigrantworkforce or many customers with a migrant background.
Neid organisatsioone ühendab kas suures osas sisserändajatest koosnev töötajaskond või suur hulk sisserändajataustaga kliente.
The curriculum offers a mix ofcultural awareness training, seminars on special issues like mobbing, gendermainstreaming, legal issues of anti-discrimination, and diversity management.
Õppekava sisaldab kultuurilise teadlikkuse alast koolitust, seminare eriteemadel, nagu tagakiusamine, sugupoolte vahelise võrdõiguslikkuse tagamine, mittediskrimineerimise õiguslikud aspektid ning juhtimine mitmekultuurilises keskkonnas.
In addition,it focuses on and offers training in communication skills and (intercultural) mediation.Participants become ‘intercultural pilots’ who act as mediators, contact persons for peoplewho have experienced discrimination, and experts on equal treatment in employment.
Lisaks käsitletakse suhtlemisoskusi ja tegutsemist kultuuride vahendajana. Osalejatest saavad nn kultuurilootsid, kes tegutsevad vahendajana, on kontaktisikuteks inimestele, kes on langenud diskrimineerimise ohvriks, ning eksperdid võrdse kohtlemise alal töökohas.
Recruitment and training are complementary strategies in building up staff withintercultural competence.
Uute töötajate värbamine ja koolitus on kultuurierinevuste alal pädeva personali komplekteerimisel teineteist täiendavad strateegiad.
Ideally developing intercultural competence amongemployees is an ongoing priority rather than a one-time effort.
Kultuurierinevuste selgitamine töötajatele peaks ideaaljuhul olema pidev protsess, mitte ühekordne ettevõtmine.
Even with targeted recruitment and training, mainstream service providers are unlikelyto cover the whole spectrum of linguistic, cultural and religious diversity through theirown personnel.
Üldhuviteenuste pakkujad ei suuda hoolimata sihipärasest värbamisest ja koolitusest tõenäoliselt hõlmata oma töötajate kaudu kogu keelelist, kultuurilist ja usulist mitmekesisust.
For this reason, it is important that employees have easy and immediateaccess to trained interpreters or to specialised advisors on, for example, cultural andreligious matters.
Seetõttu on oluline, et töötajad saaksid kergesti ja otse pöörduda koolitatud tõlkide või kultuurilistele ja usulistele küsimustele spetsialiseerunud nõuandjate poole.
Training can be given on the best use of interpretation and translationservices.
Töötajaid võib koolitada selles, kuidas nii suulisi kui ka kirjalikke tõlketeenuseid kõige paremini kasutada.
Where the competence or capacity of the mainstream institution is insufficient,close links with specialised organisations can be of great benefit.
Kui tavainstitutsiooni oma pädevusest või suutlikkusest ei piisa, on tihedad sidemed eriorganisatsioonidega suureks abiks.
particular communities. For organisations relying heavily on websites, specialised softwarecan be installed which enables electronic distribution of information in different languageswithout the layout, printing and readability problems which often affect non-Latin scripts.Information should be communicated actively, rather than waiting for immigrants toapproach the organisation.
Madridi autonoomses piirkonnas võib sisserändaja saata spetsiaalsesse nõustamiskeskusse, kui üldteenuste osutajad, kelle juurde pöördutakse esimesena, otsustavad, et see konkreetne sisserändaja vajaks põhjalikumat konsultatsiooni.
Information strategies should be based on knowledge of thecommunities, and collaboration with migrant networks is recommended.
Kahe aasta jooksul on valitsusväliste organisatsioonide poolt hallatavates sisserändajate tugikeskustes (CASI) juhtumite arv peaaegu kahekordistunud.
Best practices demonstrate that mainstream organisations which work closely with expertsor specialist organisations greatly improve the accessibility of their services to immigrants.
Teenustepakkujad võivad oma teadmisi kultuurierinevustest kasutada kõigis kliendisuhetes. Individuaalset suhtlust saab lihtsustada lahtiolekuaegu ja transpordivõimalusi kohandades.
Mainstream organisations are best equipped to service immigrants if they continuouslyimprove their level of intercultural competence.
Organisatsioonid, kelle tegevuses veebilehed on eriti tähtsal kohal, võivad installeerida spetsiaaltarkvara, mille abil on võimalik elektrooniliselt esitada teavet erinevates keeltes, ilma et tekiksid probleemid kujunduse, trükkimise ja loetavusega, mis mitteladina tähestike puhul sageli juhtub.
Structured feedback and complainthandling mechanisms can be used to gather responses.
Organisatsioonid peaksid teavet aktiivselt levitama, selle asemel, et oodata sisserändajatepoolset lähenemist.
At the same time, immigrantsare best able to use services if they are informed about the range of options and aboutthe rules involved in accessing services.
Teabestrateegiad peaksid põhinema kogukondade tundmisel ja koostöö sisserändajate võrgustikega on samuti soovitav.
The municipality and hospital administration of Alessandria (Northern Italy), under theauspices of the Territorial Immigration Council, work to address the difficulties of Maghrebi women to fully access the health service during their pregnancy and fordelivery.
Parimad tavad viitavad sellele, et tavaorganisatsioonid, mis teevad tihedat koostööd ekspertide või eriorganisatsioonidega, parandavad oluliselt oma teenuste kättesaadavust sisserändajate jaoks.
In the case of an Austrian project looking at immigrants in the health service, training forimmigrants sparked activities for the intercultural competence of mainstream staff.Starting in 1997, the organisation ZEBRA in Graz gave immigrants training to assistmembers of their communities in accessing the health system, to give advice and totranslate during visits to the doctor.
Tavaorganisatsioonidel on parimad eeldused sisserändajate teenindamiseks siis, kui nad pidevalt parandavad oma mitmekultuurilist pädevust.
They became volunteer ‘link-workers’.
Tagasiside saamiseks tuleks püüda tagasisidet struktureerida ja käsitleda kaebusi süsteemselt.
Subsequently,a training course for ‘health consultants’ was developed, building on the recognition thatthe health service itself would also benefit from intercultural knowledge and competence.The migrants now trained as health consultants not only assist members of theircommunity but also advise mainstream healthcare organisations.
Teisalt saavad sisserändajad teenuseid kõige paremini kasutada siis, kui nad on teadlikud valikuvõimalustest ja teenuste kasutamise reeglitest.
Intercultural competence can be introduced as a (European) quality managementstandard which is considered when governments determine their support toorganisations or in public tenders.
Põhja-Itaalia linna Alessandria linnavalitsus ja haigla juhtkond püüavad lahendada piirkondliku sisserändenõukogu abiga Põhja-Aafrika naiste probleemi, et nad saaksid raseduse ja sünnituse ajal kasutada täielikult tervishoiuteenuseid.
Because of the wide range of service providers in the public and private sphere, variousstrategies must be used to promote intercultural competence.
Kõigepealt teostati uuring, mis käsitles võõrriikidest pärit naiste individuaalset olukorda ja nende seas valitsevaid üldisi hoiakuid emaduse ja sünni kohta ning nende arvamusi asjaomaste tervishoiustruktuuride kohta.
Organisations should havethe choice between a number of techniques to adapt themselves to cultural and linguisticdiversity.
Seejärel koolitati provintsi tervishoiuteenuste osutajate (arstivastuvõtud, sünnitus- ja rasedusosakonnad) ja lastele mõeldud kohalike teenusteosutajate (lasteaiad) töötajaid multirahvuslikkuse küsimustes.
The German Land Nordrhein-Westfalen has responded to this need for differentoptions in its publication of the ‘Implementation Handbook on Integration’.
Viimane samm on suunatud vahetult Põhja-Aafrika elanikkonnale, nii meestele kui naistele, eesmärgiga suurendada teadlikkust tervishoiu- ja sotsiaalteenuste eesmärkidest ja meetoditest.
Thishandbook is aimed at municipalities and contains descriptions of successful ‘administrativesolutions’ for the implementation of integration policies.
Ühe Austria projekti puhul, kus uuriti sisserändajate suhet tervishoiuteenusega, saadi sisserändajate koolitusest inspiratsiooni tavatöötajate mitmekultuurilise pädevuse suurendamiseks.
Examples are offered for largeand for small municipalities and give information on the instruments used to introduce thepractice, costs and benefits, as well as success factors.
Grazis tegutsev organisatsioon ZEBRA on juba alates . aastast koolitanud sisserändajaid abistama oma kogukonna liikmeid tervishoiusüsteemi kasutamise osas, neid nõustama ja tõlkima arsti külastustel.
Municipalities can choose thoseexamples which best fit their situation and use the tools provided to facilitate theparticipation of immigrants in their structures and services.
Seejärel toimus koolituskursus„tervisekonsultantidele“, mille aluseks on põhimõte, et ka tervishoiuteenuse osutajatel võiks olla kasu teadmistest kultuurierinevuste kohta ja olla sel alal pädevad.
Also in Germany, the‘migratory services’ (Migrationsdienste), which are run by church-based and secularwelfare organisations, use different models of opening themselves up to immigrants.
Lisaks oma kogukonna liikmetele nõustavad tervisekonsultandikoolituse läbinud sisserändajad nüüd ka tervishoiuteenuseid osutavaid tavaorganisatsioone.
Active citizenship highlights immigrants’ skills and suggests ways of making the most ofthem both for the immigrants and for society as a whole.
Mitmekultuurilisest pädevusest võiks saada (Euroopa) kvaliteedijuhtimise standard, mida arvestatakse siis, kui valitsused määravad kindlaks organisatsioonidele antava toetuse, või seoses riigihangetega.
Access to services is an important aspect of participation in society, but it is one of many.Immigrants and non-immigrants engage with each other and with society in voluntaryassociations, in religious groups or in the political arena.
Kuna nii avalikus kui erasektoris leidub väga palju erinevaid teenuseosutajaid, tuleb mitmekultuurilise pädevuse edendamiseks kasutada erinevaid strateegiaid.
This is where active citizenshiptakes place and where participation in common endeavours contributes to integration.Whereas in service provision much attention should go to obstacles to inclusive serviceprovision and how to remove them, a focus on active citizenship highlights skills andsuggests ways of making the most of them for both immigrants and society as a whole.
Organisatsioonidel peab olema võimalik valida erinevaid tehnikaid, mille abil end kultuurilise ja keelelise mitmekesisusega kohandada.
While organisations across all sectors face the task of maximising the potential ofparticipation, there are ways of engaging citizens and immigrants that are specific tocertain areas of society.
Saksamaa Nordrhein-Westfaleni liidumaa on vajadust valikuvõimaluste järele silmas pidades välja andnud integratsiooni käsiraamatu.
Correspondingly, organisations active in these areas can takeparticular steps to create opportunities for immigrant participation.
See käsiraamat on suunatud omavalitsustele ja sisaldab edukate halduslahenduste kirjeldusi integratsioonipoliitika rakendamisel.
In the area of religiousparticipation, dialogue can be a way of engaging immigrants and non-immigrants acrossdifferent faiths and denominations.
Näiteid on nii suurte kui väikeste omavalitsuste kohta ja need annavad teavet meetodite kasutuselevõtu vahendite, kulude ja kasude kohta, samuti edu aluseks olevate asjaolude kohta.
Consultative bodies and electoral rights are steps onthe way to full citizenship that comes with naturalisation.
Omavalitsused võivad valida need meetodid, mis sobivad kõige paremini nende olukorraga, ja kasutada vahendeid, mis on mõeldud sisserändajate osalemise lihtsustamiseks struktuurides ja teenustes.
And facilitating immigrantvolunteering is a good way of promoting civic participation in the social sphere.
Ka Saksamaal tegutsevad sisserändeteenistused (Migrationsdienste), mis võivad olla kas kirikute või ilmalike heategevusorganisatsioonide juures, ja mis kasutavad sisserändajateni jõudmiseks erinevaid viise.
Religion often plays a positive role in the integration process, which can be enhanced byfacilitating a dialogue among immigrant faith communities and between them andmainstream society.
Aktiivne ühiskonnaelus osalemine toob esile sisserändajate oskused ja aitab leida viise, kuidas neid kõige paremini nende endi ja ühiskonna huvides tervikuna ära kasutada.
Religion can be beneficial to societal integration and provides many opportunities forpositive interaction.
Sisserändajad ja põliselanikud suhtlevad üksteise ja ühiskonnaga vabatahtlikes ühendustes, usurühmitustes või poliitilisel areenil.
Like culture more broadly, religion is an element of integration.
See on koht, kus ilmneb kodanikuaktiivsus ja ühistes püüdlustes osalemine soodustab integreerumist.
Itcan form an important framework for the development of citizenship and citizenshipcompetences.
Teenuste osutamisel tuleks suurt tähelepanu pöörata takistustele, mis ei võimalda teenuseid osutada kõigile, ning sellele, kuidas neid takistusi kaotada.
The major Christian denominations have a long tradition of setting up dialoguestructures between themselves, and these are often taken as a starting point forconversations with other denominations or religions.
Osalemise potentsiaali peaksid püüdma rakendada kõigis valdkondades tegutsevad organisatsioonid, kuid teatud valdkondades on kodanike ja sisserändajate kaasamise viisid erilised.
Host churches can open upecumenical dialogue structures to migrant churches.
Seega peaksid neis valdkondades tegevad organisatsioonid võtma erimeetmeid, et luua võimalusi sisserändajate osaluseks.
They can also participate in andencourage inter-religious dialogue. Inter-religious dialogue can take place betweenspecific communities (such as the Abrahamic Forum in Germany which includes Christians, Muslims and Jews – see www.interkultureller-rat.de), or it can be broadbased.
Näiteks võiks erinevate usurühmituste vaheline dialoog ergutada nii sisserändajaid kui ka põliselanikkonda seisukohti vahetama.
For instance, the UK Interfaith Network works to build good relations betweenthe communities of the Baha’i, Buddhist, Christian, Hindu, Jain, Jewish, Muslim, Sikh,and Zoroastrian faiths.
Osalemine nõuandvates organites ja valimisõigus on sammud teel täieõigusliku kodakondsuse suunas.
A survey carried out by the network suggests that there are nowover 130 local interfaith groups, councils and forums in the UK. (www.interfaith.co.uk)
Ka sisserändajate vabatahtliku töö lihtsustamine on hea meetod kodanikuaktiivsuse edendamiseks sotsiaalsfääris.
Governments should provide support for inter-religious dialogue by facilitating theestablishment of dialogue platforms and contributing resources where appropriate.
Usk võib sageli integreerumist soodustada ning seda saab toetada, kui lihtsustada dialoogi nii sisserändajate erinevate usukogukondade vahel kui ka nende ja vastuvõtva ühiskonna usukogukondade vahel.
Governments have specifically encouraged inter-religious dialogue as a way ofpreventing conflicts or tensions between communities and, especially since 11September 2001, as a way of counteracting fundamentalism.
Usk võib aidata kaasa ühiskondlikule integratsioonile ja pakub mitmeid võimalusi positiivseks suhtlemiseks.
Authorities at differentlevels can assist the dialogue between religions by providing platforms for discussion orby helping to resolve the legal status of migrant churches.
Nagu ka kultuur laiemalt, on usk integratsiooni seisukohalt oluline.
Despite the success of suchinitiatives in many cases, it is important to note that dialogue, including inter-religiousdialogue, is not a ‘quick-fix solution’ and cannot always resolve immediate conflicts.
See võib olla oluline raamistik kodakondsuse ja kodanikupädevuse arengu jaoks.
Beyond strengthening communication between different religious groups, governmentscan also seek to establish dialogue structures between government and religiousrepresentatives.
Vastuvõtva ühiskonna kirikud võivad algatada oikumeenilise dialoogi sisserändajate kirikutega. Samuti võivad nad osaleda religioonidevahelises dialoogis ja seda julgustada.
For instance, in 1992 in the UK the government set up the Inner Cities Religious Council (ICRC), a body whichis chaired by a Government Minister andcomposed of representatives of Christian, Hindu, Jewish, Muslim and Sikh communities.The ICRC focuses on urban renewal and social inclusion and provides input to Home Office community cohesion policies. (www.neighbourhood.gov.uk/faith_communities.asp?pageid=169) There is also a
Religioonidevaheline dialoog võib toimuda konkreetsete kogukondade vahel (näiteks tegutseb Saksamaal nn Aabrahami foorum, mis hõlmab kristlasi, moslemeid ja juute – vt www.interkultureller-rat.de) või olla laiapõhjaline. Näiteks tegutseb Ühendkuningriigis Interfaith Network selle nimel, et seada sisse head
‘community cohesion faith practitioners group’ addressing similar issues.
Kodanikuaktiivsus suhted bahaistide, budistide, kristlaste, hindude, džainistide, judaistide, moslemite, sikhistide ja zoroastrianistide vahel.
A challenge canbe posed by the fact that no single interlocutor exists for all religions or faith groups.Public authorities sometimes have to make difficult decisions as to which organisationsthey interact with.
Võrgustiku poolt läbi viidud uurimus näitab, et praegu on Ühendkuningriigis üle kohaliku religioonidevahelise rühma, nõukogu ja foorumi. (www.interfaith.co.uk)
Many of the consultations between government and religious groups concern theimplications of the state-church separation which is common to many, although not all European countries.
Valitsused peaksid toetama religioonidevahelist dialoogi, lihtsustades dialoogiplatvormide loomist ja eraldades vajadusel rahalisi vahendeid.
Different models exist across the spectrum from strict ‘laïcité’ to theexistence of a state church.
Valitsused on religioonidevahelist dialoogi ergutanud eelkõige sellepärast, et ära hoida konflikte või pingeid kogukondade vahel.
In several countries, the religious/secular distinction hasbecome a topic of discussion in relation to Muslim residents.
Lisaks püütakse sellega vastu astuda äärmuslusele, eriti pärast. aastast. septembrit.
In negotiating the role ofreligion in public life, it is essential that all participants in the debate are well informed.For instance, the French government will publish a ‘republican guide’ for distribution inschools, explaining the rules behind laïcité.
Eri tasandite ametiasutused võivad religioonidevahelist dialoogi toetada aruteluplatvormide võimaldamise kaudu või aidates määratleda sisserändajate kirikute õiguslikku staatust.
Conversely, knowledge about religion isessential for the government and for the public at large.
Kuigi sellised algatused on paljudel juhtudel olnud edukad, on oluline märkida, et dialoog, kaasa arvatud religioonidevaheline dialoog, ei anna kiireid lahendusi ega sobi alati vahetute konfliktide lahendamiseks.
All relevant stakeholders cancontribute by developing appropriate information materials and methods to strengthenthe knowledge of religions among government staff, journalists and the public, includingschool pupils.
Lisaks erinevate usurühmituste vahelise suhtluse toetamisele võivad valitsused püüda ka rajada dialoogistruktuure valitsuse ja erinevate usurühmituste esindajate vahel.
Such programmes have so far been more frequent in the area of culture,and successful models could be adapted for the religious domain.
Näiteks loodi Ühendkuningriigis . aastal ühendus Inner Cities Religious Council (ICRC), mis koosneb kristlaste, hindude, juutide, moslemite ja sikhide kogukondade esindajatest ja mille eesotsas on üks ministritest.
Participation in political processes is one of the most important elements of activecitizenship.
Tegutsemist võib piirata ühe kindla eestkõneleja puudumine, kes oleks vahendajaks kõigi religioonide või usurühmituste vahel.
Political participation of immigrants provides opportunities for integrationand should be supported in its different forms, including acquisition of nationality, localelectoral rights and consultative structures.
Mõnikord peavad ametiasutused tegema raskeid valikuid selles osas, missuguste organisatsioonidega nad suhtlevad.
Political participation has many facets: activities such as voting, affiliation to politicalparties, following political debates in the news, participating in electoral campaigns,contacting politicians, writing letters to government representatives, and becoming acandidate in an election, among others.
Suur osa valitsuse ja usurühmituste vahelisest arutelust käsitleb riigi ja kiriku lahususe põhimõtte mõjusid. See põhimõte kehtib paljudes, kuid mitte kõigis Euroopa riikides.
Immigrants will attain the fullest degree of political rights if they become citizens of thecountry they reside in.
Mõnedes riikides on kirik ja riik teineteisest rangelt eraldatud, teistes on olemas riigikirik.
With regard to non-citizens, some attention has focused on theconcept of civic citizenship.
Arutledes religiooni osa üle avalikus elus, on väga tähtis, et kõik osalejad oleksid hästi informeeritud.
In its November 2000 Communication on a Community Immigration Policy, the Commission defined civic citizenship as guaranteeing certain corerights and obligations to immigrants which they would acquire gradually over a period ofyears.
Näiteks annab Prantsuse valitsus koolides jaotamise tarbeks välja nn vabariiklusõpiku, mis selgitab ilmaliku riigikorralduse põhimõtteid. Samamoodi on teadmised religioonist äärmiselt vajalikud ka valitsusele ja laiemale üldsusele.
Civic citizenship would help immigrants to settle successfully into society and couldalso be a first step in the process of acquiring the nationality of the Member State concerned.The Commission further elaborated the concept in its June 2003 Communication on Immigration, Integration and Employment which recommended granting the right to voteand to stand as a candidate at least in local elections to all residents.
Kaasa aidata võivad kõik asjaosalised, töötades välja asjakohased teabematerjalid ja meetodid, mis aitaksid süvendada riigiteenistujate, ajakirjanike ja üldsuse, kaasa arvatud kooliõpilaste religiooniteadmisi. Seni on sellised programmid olnud rohkem levinud kultuurivallas, kust võib religioonivaldkonna jaoks eeskuju võtta.
The representativeness and democratic legitimation of policies is enhanced by extendingformal political rights to immigrants.
Poliitilistes protsessides osalemine on üks tähtsamaid kodanikuaktiivsuse elemente.
Where formal rights exist, they need to be put intopractice with commitment from all sides including political parties.
Sisserändajate osalemine poliitilises elus pakub võimalusi integratsiooniks ja seda tuleks toetada selle erinevates avaldumisvormides, kaasa arvatud kodakondsuse saamine, valimisõigus kohalikel valimistel ja osalemine nõuandestruktuurides.
Electoral rights are at the core of political participation in democracies.
Sisserändajad saavad kõik poliitilised õigused siis, kui neist saavad selle riigi kodanikud, kus nad elavad.