natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Lastly the Netherlands Government states that, if the old-age pension must be calculated in accordance with Article 48(2) of Regulation No 1408/71, this does not mean that it is exportable to a nonMember State to be paid there.
Viimaseks rõhutab Madalmaade valitsus, et kui vanaduspensioni tuleb arvutada vastavalt määruse nr 1408/71 artikli 48 lõikele 2, ei tähenda see, et hüvitis on ülekantav kolmandasse riiki ja seal väljamakstav.
That question is not addressed by that regulation and is exclusively subject to national legislation.
Nimetatud küsimust see määrus ei reguleeri ning selle reguleerimine on täielikult liikmesriikide pädevuses.
The Commission of the European Communities proposes that the answer should be that, when a worker resides outside the Community at the time when he reaches the age of retirement, Article 48 of the Regulation must be applied in the same way as if the worker resided on the territory of the Community.
Euroopa Ühenduste Komisjoni arvamus on, et juhul, kui töötaja elab pensioniea saabudes väljaspool ühendust, tuleb määruse nr 1408/71 artiklit 48 kohaldada samadel alustel nagu töötaja puhul, kes elab ühenduse territooriumil.
For the purpose of the application of that article it is not decisive whether the place of residence is within the Community or outside it.
Nimetatud artikli kohaldamisel ei ole oluline, kas pensioniikka jõudnud isik elab ühenduses või väljaspool seda.
In this connection, it submits that, under the Court’s caselaw, the sole objective of Regulation No 1408/71 is to ensure coordination between the national schemes.
Sellega seoses väidab komisjon, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt on määruse nr 1408/71 ainus eesmärk tagada siseriiklike süsteemide kooskõlastamine.
It thus allows different national schemes to continue to exist, giving rise to separate claims against different national social security institutions.
Niisiis lubab see erinevate siseriiklike süsteemide jätkuvat eksisteerimist, mis toob kaasa nõudeid eri siseriiklike sotsiaalkindlustusasutuste suhtes.
Furthermore, it is evident that what matters for the application of those rules is the relationship between a worker and the social security system of a particular Member State under which he has been insured for a given period, rather than the place where an occupational activity is carried out.
Lisaks on ilmne, et nimetatud eeskirjade kohaldamisel on suhted töötaja ja selle liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemi vahel, millega töötaja on teataval ajavahemikul liitunud, olulisemad kui kutsetegevuse teostamise koht.
The Commission concludes that, if the SVB’s reasoning were to be followed, that would deprive the principle of aggregation provided for by Regulation No 1408/71 of much of its effectiveness.
Komisjon järeldab sellest, et SVB põhjendusi järgides tekiks olukord, kus määruses nr 1408/71 sätestatud kindlustusperioodide liitmise põhimõte kaotaks suurema osa oma mõjust.
None the less, no provision of Community law requires social benefits actually to be paid in nonMember States.
Siiski ei nõua ükski ühenduse säte sotsiaalkindlustushüvitiste maksmist kolmandates riikides.
The detailed rules for the payment of those benefits continue to be governed by national law.
Nende hüvitiste maksmise korda reguleerib jätkuvalt siseriiklik õigus.
The Greek and Italian Governments essentially share the Commission’s view.
Kreeka ja Itaalia valitsus on põhimõtteliselt komisjoniga nõus.
The Greek Government also draws attention to the importance of Article 36 of the implementing regulation, which refers to the situation of a claimant who is not resident in the Community when he claims benefits.
Kreeka valitsus juhib tähelepanu ka rakendusmääruse artikli 36 tähtsusele, milles on silmas peetud taotleja olukorda, kes ei ela hüvitiste taotlemise ajal ühenduse territooriumil.
The Court has held that Article 51 of the EEC Treaty (subsequently Article 51 of the EC Treaty, and now, after amendment, Article 42 EC) leaves in being differences between the Member States’ social security schemes and, consequently, in the rights of persons working in the Member States (Case C-227/89 Rönfeldt [1991] ECR I-323, paragraph 12).
Tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on sedastanud, et EMÜ artikkel 51 (hiljem EÜ asutamislepingu artikkel 51, muudetuna EÜ artikkel 42) lubab erinevusi liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteemide vahel ja seega ka liikmesriikides töötavate isikute õiguste vahel (7. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C-227/89: Rönfeldt, EKL 1991, lk I-323, punkt 12).
Regulation No 1408/71 does not set up a common scheme of social security, but allows different national social security schemes to exist and its sole objective is to ensure the coordination of those schemes (Case 21/87 Borowitz [1988] ECR 3715, paragraph 23).
Määrus nr 1408/71 ei loo ühist sotsiaalkindlustussüsteemi, vaid lubab erinevate siseriiklike süsteemide olemasolu ning selle ainus eesmärk on tagada siseriiklike süsteemide kooskõlastamine (5. juuli 1988. aasta otsus kohtuasjas 21/87: Borowitz, EKL 1988, lk 3715, punkt 23).
It allows different schemes to continue to exist, creating different claims on different institutions against which the claimant possesses direct rights by virtue either of national law alone or of national law supplemented, where necessary, by Community law (Case 100/78 Rossi [1979] ECR 831, paragraph 13).
Määrus lubab erinevate süsteemide jätkuvat eksisteerimist, mis toob kaasa erinevaid nõudeid eri asutustele, mille suhtes on hüvitisesaajal otsesed õigused kas ainult siseriikliku õiguse alusel või siseriikliku õiguse alusel, mida vajadusel täiendab ühenduse õigus (6. märtsi 1979. aasta otsus kohtuasjas 100/78: Rossi, EKL 1979, lk 831, punkt 13).
The Court has also held that regulations adopted for the implementation of Article 51 of the Treaty must be interpreted in the light of the objective pursued by that article, which is the establishment of the greatest possible freedom of movement for migrant workers within the Community (see Case 10/78 Belbouab [1978] ECR 1915, paragraph 5, and Case C-105/89 Buhari Haji [1990] ECR I-4211, paragraph 20).
Veel on Euroopa Kohus otsustanud, et asutamislepingu artikli 51 rakendamiseks antud määrusi tuleb tõlgendada, pidades silmas selle artikli eesmärki: tagada võimalikult täielik töötajate liikumisvabadus ühenduse piires (vt 12. oktoobri 1978. aasta otsus kohtuasjas 10/78: Belbouab, EKL 1978, lk 1915, punkt 5, ja 14. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-105/89, Buhari Haji, EKL 1990, lk I-4211, punkt 20).
It is common ground that Regulation No 1408/71 does not expressly address the situation at issue in the main proceedings, concerning the effect of the place of residence of the person insured when he claims an old-age pension on the calculation of his pension rights in respect of periods worked in various Member States.
On selge, et määrus nr 1408/71 ei käsitle otseselt põhikohtuasjas kõne all olevat olukorda seoses küsimusega, kuidas mõjutab kindlustatu elukoht vanaduspensioni taotlemise hetkel tema pensioniõiguste arvutamist eri liikmesriikides töötatud perioodide eest.
Article 2 of that regulation requires only, for its application, the fulfilment of two conditions: the worker must be a national of one of the Member States (or be a stateless person or refugee residing within the territory of one of the Member States) and be or have been subject to the legislation of one or several Member States.
Kõnesoleva määruse artikli 2 kohaldamine eeldab ainult kahe tingimuse täitmist: töötaja on liikmesriigi kodanik (või kodakondsuseta isik või pagulane, kes elab mõne liikmesriigi territooriumil) ning tema suhtes on või on olnud kohaldatavad ühe või mitme liikmesriigi õigusaktid.
However, as the Advocate General notes in point 44 of his Opinion, Regulation No 1408/71 seeks to achieve the objective set out in Article 51 of the Treaty by preventing the possible negative effects that the exercise of the freedom of movement for workers could have on the enjoyment, by workers and their families, of social security benefits, in particular so far as concerns the career of migrant workers who have contributed to various social security systems, and thus to provide workers with legal certainty that they will retain the pension rights deriving from their contributions to pension systems in a similar way to a worker who has not exercised his right to freedom of movement within the Community.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 44 rõhutab, püütakse määrusega nr 1408/71 viia ellu asutamislepingu artiklis 51 määratletud eesmärki, hoides ära võimaliku negatiivse mõju, mida liikumisvabaduse kasutamine võib kaasa tuua töötajatele ja nende pereliikmetele seoses sotsiaalkindlustushüvitiste saamisega, eriti kui on tegemist eri kindlustussüsteemidesse makseid teinud võõrtöötajate teenistuskäiguga, ning anda sel viisil töötajatele õiguskindlus selles suhtes, et nende poolt kindlustussüsteemi tehtud maksetest tulenevad pensioniõigused säilivad samuti nagu töötajatel, kes ei ole kasutanud oma vabadust ühenduse piires vabalt liikuda.
In dealing with the aggregation of insurance periods of less than one year completed under the legislation of a given Member State with insurance periods completed in other Member States, Article 48 of Regulation No 1408/71 contributes to guaranteeing freedom of movement for workers between the Member States.
Kuna määruse nr 1408/71 artikkel 48 reguleerib ühe liikmesriigi õigusaktide alusel täitunud vähem kui aasta kestvate kindlustusperioodide liitmist kindlustusperioodidega, mis on täitunud mõnes muus liikmesriigis, aitab see artikkel tagada töötajate liikumisvabadust liikmesriikides.
Consequently, Article 48, the application of which, moreover, does not depend on the place of residence of the worker when he claims an old-age pension, cannot be interpreted as meaning that the mere fact that he has moved his place of residence to a nonMember State will call into question his right to have his old-age pension calculated in accordance with the rules set out in that article.
Seega tuleb tõdeda, et kõnesolevat artiklit 48, mille kohaldamine pealegi ei sõltu töötaja elukohast vanaduspensioni taotlemise ajal, ei saa tõlgendada nii, et pelgalt asjaolu, et ta on viinud oma elukoha üle kolmandasse riiki, muudaks küsitavaks tema õiguse vanaduspensioni arvutamisele nimetatud artiklis sätestatud eeskirjade kohaselt.
In addition, it follows from the wording of Article 36(3) of the implementing regulation, first, that an old-age pension claim can be submitted by a non-resident in a Member State and, secondly, it must be addressed to a competent institution of the Member State to whose legislation the claimant was last subject.
Lisaks nähtub rakendusmääruse artikli 36 lõikest 3, et esiteks võib vanaduspensioni taotluse esitada liikmesriigis mitteresident ning teiseks tuleb taotlus adresseerida selle liikmesriigi pädevale asutusele, kelle õigusaktid kehtisid taotleja suhtes viimastena.
The Community legislature has indeed, therefore, envisaged a situation such as that of Mr Chuck, as a resident of a nonMember State and a former worker who has paid contributions in several Member States.
Järelikult on ühenduse seadusandja silmas pidanud niisugust olukorda nagu K. D. Chuckil, kelle elukoht on kolmandas riigis ja kes on mitmes liikmesriigis sotsiaalkindlustusmakseid tasunud endine töötaja.
It follows from the foregoing that the principle of the aggregation of periods worked in Member States as set out in Article 48(2) of Regulation No 1408/71 must be applied to a worker in a situation such as that of Mr Chuck for the purpose of calculating his old-age pension.
Eeltoodust tuleneb, et töötajale, kes on sellises olukorras nagu K. D. Chuck, tuleb vanaduspensioni arvutamisel kohaldada liikmesriikides töötatud perioodide liitmise põhimõtet, nagu see on määratletud määruse nr 1408/71 artikli 48 lõikes 2.
Moreover, it should be pointed out that the last Member State concerned is not subject to an obligation to pay that pension in a nonMember State.
Veel tuleb märkida, et viimane asjassepuutuv liikmesriik ei ole kohustatud maksma seda pensioni kolmanda riigi territooriumil.
The Court, following the example of the Advocate General, would point out that, while Article 10 of Regulation No 1408/71 introduces a binding right to have a pension paid in any Member State, neither that regulation nor any provision of Community law requires Member States to pay pensions in nonMember States.
Kohtujuristi eeskujul tuleb märkida, et kuigi määruse nr 1408/71 artikkel 10 sätestab täitmisele pööratava õiguse saada pensionihüvitist mis tahes liikmesriigis, ei kohusta määrus ega ükski ühenduse õiguse säte liikmesriike maksma pensioni kolmandatesse riikidesse.
It follows that the detailed arrangements for paying such an old-age pension remain subject to the provisions of the national law of the Member State of the institution responsible for paying the pension.
Sellest järeldub, et niisuguse vanaduspensioni maksmise praktilist korraldust reguleerivad selle liikmesriigi õigusnormid, kus asub pensioni maksmise eest vastutav asutus.
In the light of the foregoing considerations, the answer to the question referred must be that Article 48(2) of Regulation No 1408/71 requires the competent institution of the last Member State in which a worker who is a national of a Member State resided to take into account, in the calculation of the old-age pension of that worker, who, when he submits his pension claim is resident in a nonMember State, of the periods worked in another Member State under the same conditions as if that worker still resided in the Community.
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1408/71 artikli 48 lõike 2 kohaselt on selle liikmesriigi pädev asutus, kus töötaja, kes on mõne liikmesriigi kodanik, viimati elas, kohustatud selle töötaja vanaduspensioni arvutamisel siis, kui see töötaja elab pensioni maksmise taotluse esitamise ajal kolmandas riigis, võtma teises liikmesriigis töötatud perioode arvesse samadel tingimustel nagu siis, kui see töötaja elaks ikka veel ühenduse territooriumil.
Article 48(2) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Regulation (EC) No 631/2004 of the European Parliament and of the Council of 31 March 2004 , requires the competent institution of the last Member State in which a worker who is a national of a Member State resided to take into account, in calculating the old-age pension of that worker, who, when he submits his pension claim, is resident in a nonMember State, of the periods worked in another Member State under the same conditions as if that worker still resided in the European Community.
Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, mida on muudetud ja ajakohastatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 631/2004, artikli 48 lõike 2 kohaselt on selle liikmesriigi pädev asutus, kus töötaja, kes on mõne liikmesriigi kodanik, viimati elas, kohustatud selle töötaja vanaduspensioni arvutamisel siis, kui see töötaja elab pensioni maksmise taotluse esitamise ajal kolmandas riigis, võtma teises liikmesriigis töötatud perioode arvesse samadel tingimustel nagu siis, kui see töötaja elaks ikka veel Euroopa Ühenduse territooriumil.
Case C-346/06
Kohtuasi C-346/06
(Article 49 EC — Freedom to provide services — Restrictions — Directive 96/71/EC — Posting of workers in the context of the provision of services — Procedures for the award of public works contracts — Social protection of workers)
EÜ artikkel 49 — Teenuste osutamise vabadus — Piirangud — Direktiiv 96/71/EÜ — Töötajate lähetamine seoses teenuste osutamisega — Ehitustööde riigihankemenetlus — Töötajate sotsiaalne kaitse
Freedom to provide services — Posting of workers in the framework of the provision of services — Directive 96/71
Teenuste osutamise vabadus — Töötajate lähetamine seoses teenuste osutamisega — Direktiiv 96/71
(European Parliament and Council Directive 96/71, Art. 3(1) and (8))
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 96/71, artikli 3 lõiked 1 ja 8)
SUMMARY — CASE C-346/06
KOKKUVÕTE — KOHTUASI C-346/06
(European Parliament and Council Directive 96/71, Art. 3)
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 96/71, artikkel 3)
(European Parliament and Council Directive 96/71)
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 96/71)
Freedom to provide services — Restrictions — Posting of workers in the framework of the provision of services
Teenuste osutamise vabadus — Piirangud — Töötajate lähetamine seoses teenuste osutamisega
(Art. 49 EC; European Parliament and Council Directive 96/71, Art. 3(1))
(EÜ artikkel 49; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 96/71, artikli 3 lõige 1)
in the framework of the transnational provision of services.
riikidevahelise teenuse osutamisega kehtestada.
(see paras 26, 30, 31)
(vt punktid 26, 30 ja 31)
Legislation requiring the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement in force at the place where those services are performed, without that collective agreement being capable of being treated as universally applicable, does not fix a rate of pay according to one of the procedures laid down in the first and second indents of the first subparagraph of Article 3(1) and in the second subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71 concerning the posting of workers in the framework of the provision of ser- vices.
Õigusnormidega, millega antakse hankijale õigus sõlmida ehitustööde riigihankelepinguid üksnes ettevõtjatega, kes kohustuvad pakkumuse esitamisel kirjalikult kinnitama, et nad maksavad asjaomaste ehitustööde teostamisel oma töötajatele vähemalt nende teostamise koha järgsetes kollektiivlepingutes ette nähtud tasu, ilma et neid lepinguid saaks kvalifitseerida üldiselt kohaldatavatena, ei ole töötasu kindlaks määratud mõnel direktiivi 96/71 töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega artikli 3 lõike 1 esimese lõigu esimeses ja teises taandes või lõike 8 teises lõigus ette nähtud viisil.
Therefore, such a rate of pay cannot be considered to constitute a minimum rate of pay within the meaning of Article 3(1)(c) of Directive 96/71 which Member States are entitled to impose, pursuant to that directive, on undertakings established in other Member States,
Järelikult ei saa sellist palgamäära käsitleda palga alammäärana sama direktiivi artikli 3 lõike 1 esimese lõigu punkti c tähenduses, mida liikmesriigid võivad selle sätte alusel teistes liikmesriikides asutatud ettevõtjatele seoses
Article 3(7) of Directive 96/71 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services cannot be interpreted as allowing the host Member State to make the provision of services in its territory conditional on the observance of terms
Direktiivi 96/71 töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega artikli 3 lõiget 7 ei saa tõlgendada nii, et see lubab vastuvõtval liikmesriigil seada oma territooriumil teenuste osutamise
and conditions of employment which go beyond the mandatory rules for minimum protection.
sõltuvusse töötingimustest, mis lähevad kaugemale minimaalset kaitset tagavatest kohustuslikest sätetest.
A Member State is not entitled to impose, pursuant to Directive 96/71, on undertakings established in other Member States, a rate of pay provided for by a collective agreement in force at the place where the services concerned are performed and not declared to be of general application, by requiring, by a measure of a legislative nature, the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement.
Liikmesriikidel ei ole õigust kehtestada direktiivi 96/71 alusel teistes liikmesriikides asutatud ettevõtjatele palga alammäära, mis on sätestatud asjaomaste tööde teostamise koha järgses ehitustööde kollektiivlepingus, mida ei ole tunnistatud üldiselt kohaldatavaks, andes seadusandliku meetmega hankijale õiguse sõlmida ehitustööde riigihankelepinguid üksnes ettevõtjatega, kes kohustuvad pakkumuse esitamisel kirjalikult kinnitama, et nad maksavad nende ehitustööde teostamisel oma töötajatele vähemalt kollektiivlepingus ettenähtud tasu.
As regards the matters referred to in Article 3(1), first subparagraph, (a) to (g), Directive 96/71 expressly lays down the degree of protection for workers of undertakings established in other Member States who are posted to the territory of the host Member State which the latter State is entitled to require those undertakings to observe.
Direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 1 esimese lõigu punktides a–g nimetatud valdkondades näeb see direktiiv nimelt otseselt ette kaitse taseme, mille järgimist vastuvõttev liikmesriik võib oma territooriumile lähetatud töötajate huvides muus liikmesriigis asutatud ettevõtjatelt nõuda.
Therefore — without prejudice to the right of undertakings established in other Member States to sign of their own accord a collective labour agreement in the host Member State, in particular in the context of a commitment made to their own posted staff, the terms of which might be more favourable — the level of protection which must be guaranteed to workers posted to the territory of the host Member State is limited, in principle, to that provided for in Article 3(1), first subparagraph, (a) to (g), of Directive 96/71, unless, pursuant to the law or collective agreements in the Member State of origin, those workers already enjoy more favourable terms and conditions of employment as regards the matters referred to in that provision.
Järelikult, kui muudes liikmesriikides asutatud ettevõtjad ei kasuta õigust ühineda vastuvõtvas liikmesriigis vabatahtlikult eelkõige oma lähetatud töötajate suhtes võetud kohustuse täitmiseks võimaliku soodsama kollektiivlepinguga, on kaitstuse tase, mis peab olema tagatud vastuvõtva liikmesriigi territooriumile lähetatud töötajaile, põhimõtteliselt piiratud sellega, mis on ette nähtud direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 1 esimese lõigu punktides a–g, välja arvatud juhul, kui nendel töötajatel ei ole juba päritoluliikmesriigi õigusest või kollektiivlepinguist tulenevalt selles sättes loetletud valdkondades soodsamaid töötingimusi.
Directive 96/71 concerning the posting of workers in the framework of the provision of services, read in the light of Article 49 EC, precludes an authority of a Member State from adopting a measure of a legislative nature requiring the contracting authority to designate as contractors for public works contracts only contractors which, when submitting their tenders, agree in writing to pay their employees, in return for performance of the services concerned, at least the wage provided for in the collective agreement in force at the place where those services
Direktiiviga 96/71 töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega, tõlgendatuna EÜ artiklit 49 silmas pidades, on vastuolus liikmesriigi ametiasutuste võetud seadusandlik meede, millega antakse hankijale õigus sõlmida ehitustööde riigihankelepinguid üksnes ettevõtjatega, kes kohustuvad pakkumuse esitamisel kirjalikult kinnitama, et nad maksavad asjaomaste ehitustööde teostamisel oma töötajatele vähemalt nende teostamise koha
SUMMARY — CASE C-346/06 are performed, where that remuneration was not determined by one of the means laid down in Article 3(1) and (8) of the directive.
KOKKUVÕTE — KOHTUASI C-346/06 järgsetes kollektiivlepingutes ettenähtud tasu, kuna seda töötasu ei ole kindlaks määratud mõnel kõnealuse direktiivi artikli 3 lõigetes 1 ja 8 ette nähtud viisil.