natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 13 EC, which permits the Council of the European Union, within the limits of the powers conferred upon it by the EC Treaty, to take appropriate action to combat discrimination based on age, cannot, as such, bring within the scope of Community law, for the purposes of prohibiting discrimination based on age, situations which, like that in the main proceedings, do not fall within the framework of measures adopted on the basis of that article, specifically Directive 2000/78 before the timelimit provided therein for its transposition has expired.
EÜ artikkel 13, mis võimaldab Euroopa Liidu Nõukogul astuda EÜ asutamislepinguga antud volituste piires vajalikke samme, et võidelda diskrimineerimisega vanuse alusel, ei saa sellise diskrimineerimise keelamiseks lülitada ühenduse õiguse kohaldamisalasse olukordi, mis ei ole – nagu põhikohtuasjaski – hõlmatud selle artikli alusel võetud meetmetega, eelkõige direktiiviga 2000/78 enne selles ettenähtud ülevõtmistähtaja möödumist.
Contrary to the argument put forward by the Commission, the case which gave rise to the judgment in Case C-122/96 Saldana and MTS [1997] ECR I-5325 cannot support a conclusion contrary to that set out in the previous paragraph.
Erinevalt Euroopa Ühenduste Komisjoni seisukohast ei toeta 2. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-122/96: Saldanha ja MTS (EKL 1997, lk I-5325) eelmises punktis esitatule vastupidist järeldust.
That judgment concerned the application of Article 6 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 12 EC), which confers directly, within the scope of application of the Treaty, the right to nondiscrimination on grounds of nationality (see, in particular, Joined Cases C-92/92 and C-326/92 Phil Collins and Others [1993] ECR I-5145, paragraph 34).
Nimetatud kohtuotsus käsitles EÜ asutamislepingu artiklit 6 (muudetuna EÜ artikkel 12), mis annab vahetult õiguse mittediskrimineerimisele kodakondsuse alusel (vt eelkõige 20. oktoobri 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-92/92 ja C-326/92: Phil Collins jt, EKL 1993, lk I-5145, punkt 34) asutamislepingu kohaldamisalas.
In that regard the Court noted, in paragraph 22 of Saldana and MTS, that the dispute in the main proceedings concerned the protection of interests relied on by a shareholder who was a national of one Member State against a company established in another Member State.
Sellega seoses tõdes Euroopa Kohus eespool viidatud otsuse Saldanha ja MTS punktis 22, et põhikohtuasjas puudutas vaidlus õigusi, millele äriühingu osanik, kes oli liikmesriigi kodanik, tugines teises liikmesriigis asutatud äriühingu vastu.
At paragraph 23 of the same judgment, the Court pointed out that Article 54(3)(g) of the EC Treaty (now, after amendment, Article 44(2)(g) EC) empowered the Council and the Commission, for the purpose of giving effect to freedom of establishment, to coordinate to the necessary extent the safeguards which, for the protection of the interests of members and others, are required by Member States of companies or firms within the meaning of the second paragraph of Article 58 of the EC Treaty (now the second paragraph of Article 48 EC) with a view to making such safeguards equivalent throughout the Community.
Sama otsuse punktis 23 märkis Euroopa Kohus, et EÜ asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punkt g (muudetuna EÜ artikli 44 lõike 2 punkt g) annab asutamisvabaduse saavutamiseks nõukogule ja komisjonile pädevuse kooskõlastada vastavalt vajadusele tagatisi, mida liikmesriigid nõuavad äriühingu osanike ja aktsionäride ning kolmandate isikute huvide kaitseks EÜ asutamislepingu artikli 58 teises lõigus (nüüd EÜ artikli 48 teine lõik) määratletud äriühingutelt, pidades silmas selliste tagatiste muutmist võrdväärseks.
The Court concluded, in paragraph 23, that rules which, in the area of company law, seek to protect the interests of shareholders come ‘within the scope of application of the Treaty’, within the meaning of the first paragraph of Article 6 of the Treaty, and are accordingly subject to the prohibition of discrimination based on nationality.
Mainitud punktis 23 järeldas Euroopa Kohus, et reeglid, mille eesmärk on äriühinguõiguse valdkonnas kaitsta osanike ja aktsionäride huve, kuuluvad asutamislepingu artikli 6 esimese lõigu mõttes „lepingus käsitletud valdkondade” hulka ning sel põhjusel kehtib nende suhtes kodakondsuse alusel diskrimineerimise keeld.
The applicability of Community law in that case did not, therefore, result solely from the fact that there was discrimination based on nationality, but depended on the finding that the national rules at issue fell within the scope of application of the Treaty.
Seega ei tulene ühenduse õiguse kohaldatavus eespool viidatud Saldanha ja MTS otsuse aluseks olnud kohtuasjas pelgalt asjaolust, et tegemist on diskrimineerimisega kodakondsuse alusel, vaid sõltub ka tõdemusest, et kõnesolevad siseriiklikud õigusnormid kuuluvad asutamislepingu kohaldamisalasse.
That latter aspect, moreover, distinguishes this case from that which gave rise to the judgment in Mangold.
Viimane aspekt eristab käesolevat kohtuasja ka eespool viidatud Mangoldi otsuse aluseks olnud kohtuasjast.
In that case, the national rules in question were a measure implementing a Community directive, namely, Council Directive 1999/70/EC of 28 June 1999 concerning the framework agreement on fixed-term work concluded by ETUC, UNICE and CEEP (OJ 1999 L 175, p. 43), by means of which those rules were thus brought within the scope of Community law (see Mangold, paragraph 75).
Nimetatud kohtuasjas kõne all olnud siseriiklik õigusnorm oli ühenduse direktiivi rakendusmeede, st sellega rakendati nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368), mistõttu see õigusnorm kuulus ühenduse õiguse kohaldamisalasse (vt eespool viidatud Mangoldi kohtuotsus, punkt 75).
By contrast, the guidelines at issue in the main proceedings do not correspond to measures transposing Community provisions.
Põhikohtuasjas kõne all olevad üldtingimused ei ole seevastu ühenduse sätete ülevõtmismeetmed.
In view of the above considerations, the answer to the first question must be that the application, which the courts of Member States must ensure, of the prohibition under Community law of discrimination on the ground of age is not mandatory where the allegedly discriminatory treatment contains no link with Community law.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et ühenduse õigus ei sisalda vanuse alusel diskrimineerimise keeldu, mille kohaldamise peaksid liikmesriikide kohtud tagama ka siis, kui väidetavalt diskrimineerival käitumisel puudub igasugune seos ühenduse õigusega.
No such link arises either from Article 13 EC, or, in circumstances such as those at issue in the main proceedings, from Directive 2000/78 before the timelimit allowed to the Member State concerned for its transposition has expired.
Sellist seost ei teki EÜ artikli 13 alusel ega põhikohtuasjas kirjeldatud asjaoludel ka direktiivi 2000/78 alusel enne liikmesriigile direktiivi ülevõtmiseks antud tähtaja möödumist
Questions 2 and 3
Teine ja kolmas küsimus
In view of the answer given to the first question, it is unnecessary to answer the second and third questions.
Arvestades esimesele küsimusele antud vastust ei ole teisele ega kolmandale küsimusele vaja vastata.
No such link arises either from Article 13 EC, or, in circumstances such as those at issue in the main proceedings, from Council Directive 2000/78/EC of 27 November 2000, establishing a general framework for equal treatment in employment and occupation, before the timelimit allowed to the Member State concerned for its transposition has expired.
Sellist seost ei teki EÜ artikli 13 alusel ega põhikohtuasjas kirjeldatud asjaoludel ka nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel) alusel enne liikmesriigile direktiivi ülevõtmiseks antud tähtaja möödumist.
Case C-453/07
Kohtuasi C-453/07
(Reference for a preliminary ruling from the Verwaltungsgericht Giessen)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Verwaltungsgericht Giessen)
(EEC–Turkey Association Agreement — Decision No 1/80 of the Association Council — Article 7, first paragraph, second indent — Right of residence of the adult child of a Turkish worker — Absence of paid employment — Conditions governing the loss of acquired rights)
EMÜ-Türgi assotsiatsioonileping – Assotsiatsiooninõukogu otsus nr 1/80 – Artikli 7 esimese lõigu teine taane – Türgi päritolu töötaja täisealise lapse elamisõigus – Mittetöötamine – Omandatud õiguste kaotamise tingimused
Judgment of the Court (Third Chamber), 25 September 2008 . . . . . . . . .
Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 25. september 2008 . . . . . . . . . . .
International agreements — EEC–Turkey Association Agreement — Association Council established by the EEC–Turkey Association Agreement — Decision No 1/80 — Family reunification
Rahvusvahelised lepingud – EMÜ­Türgi assotsiatsioonileping – EMÜ­Türgi assotsiatsiooni­lepinguga loodud assotsiatsiooninõukogu – Otsus nr 1/80 – Perekonna taasühinemine
(Decision No 1/80 of the EEC–Turkey Association Council, Art. 7, first para.)
(EMÜ­Türgi assotsiatsiooninõukogu otsus nr 1/80, artikli 7 esimene lõik)
SUMMARY — CASE C-453/07 though, at the age of 23, he has not been in paid employment since leaving school at the age of 16 and has taken part in government job-support schemes without, however, completing them.
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-453/07
A Turkish national, who was authorised to enter the territory of a Member State as a child in the context of a family reunion, and who has acquired the right to take up freely any paid employment of his choice under the second indent of the first paragraph of Article 7 of Decision No 1/80 of the EEC–Turkey Association Council does not lose the right of residence in that State, which is the corollary of that right of free access, even
Türgi kodanik, kellel on lapsena lubatud perekonna taasühinemiseks siseneda liikmesriigi territooriumile ja kes on Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahelise assotsiatsioonilepinguga asutatud assotsiatsiooninõukogu otsuse nr 1/80 assotsiatsiooni arengu kohta artikli 7 esimese lõigu teise taande alusel omandanud õiguse vabaks juurdepääsuks kõigile palgalistele töökohtadele omal valikul, ei kaota vaba juurdepääsu õigusega kaasnevat riigis elamise õigust ka mitte siis, kui ta ei ole
(see para. 35, operative part)
(vt punkt 35 ja resolutsioon)
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC by the Verwaltungsgericht Gießen (Germany), made by decision of 24 September 2007, received at the Court on 4 October 2007, in the proceedings
Kohtuasjas C-453/07, mille ese on EÜ artikli 234 alusel Verwaltungsgericht Giesseni (Saksamaa) 24. septembri 2007. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 4. oktoobril 2007, menetluses
— the Commission of the European Communities, by V. Kreuschitz and G. Rozet, acting as Agents, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: V. Kreuschitz ja G. Rozet, arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
ER gives the following
ER on teinud järgmise otsuse
The request for a preliminary ruling concerns the interpretation of the second indent of the first paragraph of Article 7 of Decision No 1/80 of the Association Council of 19 September 1980 on the Development of the Association (‘Decision No 1/80’).
Eelotsusetaotlus puudutab assotsiatsiooninõukogu 19. septembri 1980. aasta otsuse nr 1/80 assotsiatsiooni arengu kohta (edaspidi „otsus nr 1/80”) artikli 7 esimese lõigu teise taande tõlgendamist.
The Association Council was set up by the Agreement establishing an association between the European Economic Community and Turkey, which was signed at Ankara on 12 September 1963 by the Republic of Turkey, on the one hand, and by the Member States of the EEC and the Community, on the other hand, and concluded, approved and confirmed on the part of the latter by Council Decision 64/732/EEC of 23 December 1963 (JO 1964 217, p. 3685).
Assotsiatsiooninõukogu asutati lepinguga, millega loodi assotsiatsioon Euroopa Majandusühenduse ja Türgi vahel ning millele kirjutasid 12. septembril 1963 Ankaras alla ühelt poolt Türgi Vabariik ning teiselt poolt EMÜ liikmesriigid ja ühendus ning mis sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ (EÜT 1964, 217, lk 3685; ELT eriväljaanne 11/11, lk 10).
This request has been made in the context of a dispute between Mr Er, a Turkish national, and the Wetteraukreis (district of Wetterau), concerning a procedure for deportation from German territory.
See taotlus esitati Türgi kodaniku H. Eri ja Wetteraukreisi (Wetterau omavalitsusüksus) vahelises kohtuvaidluses seoses Saksamaa territooriumilt väljasaatmise menetlusega.
Article 6(1) of Decision No 1/80 is drafted as follows:
Otsuse nr 1/80 artikli 6 lõige 1 sätestab:
— shall be entitled in that Member State, after one year’s legal employment, to the renewal of his permit to work for the same employer, if a job is available;
– õigus pärast ühte aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis uuendada tööluba sama tööandja juures töötamiseks, kui tööandjal on talle tööd pakkuda;
— shall be entitled in that Member State, after three years of legal employment and subject to the priority to be given to workers of Member States of the Community, to respond to another offer of employment, with an employer of his choice, made under normal conditions and registered with the employment services of that State, for the same occupation;
– õigus pärast kolme aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis ning arvestades ühenduse liikmesriikide töötajate eesõigusi, võtta vastu samal kutsealal sama või mõne teise tööandja mõni teine tavapärastel tingimustel tehtud tööpakkumine, mis on registreeritud selle liikmesriigi tööhõivetalitustes;
— shall enjoy free access in that Member State to any paid employment of his choice, after four years of legal employment.’
– õigus pärast nelja aastat seaduslikku töötamist selles liikmesriigis omandada vaba juurdepääs kõigile palgalistele töökohtadele omal valikul.”
Article 7 of Decision No 1/80 provides:
Otsuse nr 1/80 artikkel 7 sätestab:
‘The members of the family of a Turkish worker duly registered as belonging to the labour force of a Member State, who have been authorised to join him:
„Liikmesriigi seaduslikul tööturul töötava Türgi päritolu töötaja perekonnaliikmetel, kellel on lubatud temaga kaasa tulla, on:
— shall be entitled — subject to the priority to be given to workers of Member States of the Community — to respond to any offer of employment after they have been legally resident for at least three years in that Member State;
– õigus võtta vastu tööpakkumisi pärast seda, kui nad on selles liikmesriigis vähemalt kolm aastat seaduslikult elanud, arvestades ühenduse liikmesriikide töötajate eesõigusi;
— shall enjoy free access to any paid employment of their choice provided they have been legally resident there for at least five years.
– õigus omandada vaba juurdepääs kõigile palgalistele töökohtadele omal valikul pärast seda, kui nad on selles liikmesriigis viis aastat seaduslikult elanud.
Children of Turkish workers who have completed a course of vocational training in the host country may respond to any offer of employment there, irrespective of the length of time they have been resident in that Member State, provided one of their parents has been legally employed in the Member State concerned for at least three years.’
Türgi päritolu töötajate lastel on pärast vastuvõtvas riigis kutsehariduse omandamist õigus selles liikmesriigis vastu võtta kõik tööpakkumised, sõltumata selles liikmesriigis elamise kestusest, tingimusel et üks vanematest on selles liikmesriigis seaduslikult töötanud vähemalt kolm aastat.”
In accordance with Article 14(1) of Decision No 1/80:
Sama otsuse artikli 14 lõige 1 sätestab:
‘The provisions of this section shall be applied subject to limitations justified on grounds of public policy, public security or public health.’
„Käesoleva jao sätete kohaldamisel arvestatakse avaliku korra, julgeoleku ja rahvatervise seisukohalt õigustatud piiranguid.”
It is apparent from the decision to refer that Mr Er was born in Turkey in April 1984.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et H. Er sündis Türgis 1984. aasta aprillis.
Two years later, in 1986, he travelled to Berlin to join his father, who was duly registered as belonging to the labour force of the Federal Republic of Germany, and lived with him in Germany for at least five years.
Kaks aastat hiljem, aastal 1986 asus ta elama oma Berliinis elava isa juurde, kes töötas sel ajal Saksamaa Liitvabariigi seaduslikul tööturul, ning elas koos isaga Saksamaa Liitvabariigi territooriumil vähemalt viis aastat.
In 1998, Mr Er applied for his first residence permit, which was granted to him for a period of one and a half years.
H. Er taotles 1998. aastal esimest korda elamisluba, mis anti talle poolteiseks aastaks.
This document included the comments ‘mother holder of a residence permit of unlimited duration’ and ‘father registered in Berlin’.
See dokument kandis märkeid „emal tähtajatu elamisluba” ja „isa registreeritud Berliinis”.
Mr Er left school in 2000, at the age of 16, without qualifications.
H. Er lõpetas kooliskäimise ilma lõputunnistust saamata 2000. aastal, kui ta oli 16-aastane.
His residence permit was extended up to 21 March 2002.
Tema elamisluba pikendati 21. märtsini 2002.
In 2002, Mr Er applied for a second residence permit, which was granted to him up to April 2003, that being the date at which his mother ceased to be responsible for his maintenance.
H. Er taotles 2002. aastal teist korda elamisluba, mis anti talle kuni 2003. aasta aprillini, mil lõppes tema ema kohustus hoolitseda tema ülalpidamise eest.
Mr Er then applied for an extension of his residence permit, which was granted for one year despite the changes to his situation, namely that his mother was no longer responsible for his maintenance and that a living allowance had been paid to him for four months.
Seejärel esitas H. Er taotluse talle üheks aastaks antud elamisloa pikendamiseks, kuigi tema olukord oli muutunud, st ta ei olnud enam oma ema ülalpidamisel ja oli saanud nelja kuu vältel ülalpidamistoetust.
The Aliens Authority for the district of Wetterau (‘the Aliens Authority’), however, required Mr Er to make a visible effort to find employment.
Wetteraukreisi suhtes pädev migratsiooniamet (edaspidi „migratsiooniamet”) nõudis siiski H. Erilt tõendite esitamist selle kohta, et ta on teinud pingutusi töö leidmiseks.
Mr Er took part in a course designed to improve his chances of training and of finding work on the job market, but he gave it up due to insufficient aptitude.
H. Er osales koolitusel kutsealase väljaõppe ning tööle sisseelamise võimaluste parandamiseks, kuid jättis võimete puudumise tõttu selle pooleli.
He received social security assistance for one month and registered as a job-seeker.
Ta sai ühe kuu jooksul sotsiaaltoetust ning võttis end tööotsijana arvele.
In September 2004, Mr Er applied for a new extension.
Septembris 2004 esitas H. Er uuesti elamisloa pikendamise taotluse.
Whilst processing this application, the Aliens Authority interviewed Mr Er on several occasions.
Taotluse menetlemise ajal vestles migratsiooniamet H. Eriga korduvalt.
The latter declared that he was looking for work, that he ought to find work after submitting a certificate of good behaviour, and that he would contact the Aliens Authority again.
Viimane teatas, et ta otsib tööd, et ta peaks karistusregistri väljavõtte esitamisel tööd saama ja et ta võtab migratsiooniametiga uuesti ühendust.
These declarations were not, however, followed up and Mr Er was not offered employment.
Neile avaldustele ei järgnenud midagi ning tööle H. Eri ei võetud.
He received unemployment benefits for 18 months.
Ta sai 18 kuu vältel töötutoetust.
By decision of 17 August 2005, the Aliens Authority rejected the application for extension presented by Mr Er in September 2004 and ordered him to leave the country by a specific deadline, failing which he would be deported to Turkey.
17. augusti 2005. aasta otsusega keeldus migratsiooniamet rahuldamast elamisloa pikendamise taotlust, mille H. Er oli 2004. aasta septembris esitanud, ning määras H. Erile tähtaja Saksamaalt lahkumiseks, mille mittejärgimisel saadetakse ta välja Türgisse.
According to this decision, the grant of the right of residence in the context of the first paragraph of Article 7 of Decision No 1/80 presupposes that the applicant is present on the employment market at the time of his application, and that he has a realistic prospect of obtaining employment in the foreseeable future.
Selles otsuses on märgitud, et otsuse nr 1/80 artikli 7 esimese lõigu alusel antud elamisõiguse eelduseks on see, et isik on taotluse esitamise ajal tööturul aktiivne ning et tal on ettenähtaval ajal tegelik võimalus saada tööd.
The Aliens Authority took the view that limiting the duration of residence to six months in order to seek employment was not, in principle, open to criticism.
Migratsiooniamet leidis, et põhimõtteliselt ei saa olla vastuväiteid sellele, et elamisõigust piiratakse kuue kuuga töökoha otsimiseks.
On 9 September 2005, Mr Er submitted an appeal against this decision, which is still pending.
Selle otsuse peale esitas H. Er 9. septembril 2005 vaide, mille kohta ei ole veel otsust tehtud.
He also applied to the referring court for interim measures. The latter declared, by way of an order of 4 December 2006, that that appeal brought about a stay of proceedings.
Samal ajal esitas ta esialgse õiguskaitse taotluse eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kes leidis 4. detsembri 2006. aasta määruses, et vaidel on edasilükkav mõju.
During the interlocutory proceedings, Mr Er claimed to be making efforts to find work.
Esialgse õiguskaitse menetluses väitis H. Er, et ta on püüdnud tööd leida.
He produced a letter of 20 December 2005 from the training centre in Frankfurt inviting him to take part in a job-support scheme for one month.
Ta esitas Frankfurdi kutsekoolituskeskuse 20. detsembri 2005. aasta kirja, millega teda kutsuti osalema ühekuulises tööhõiveabi programmis.
Mr Er started the programme, but gave it up on the ground that it did not address his needs.
H. Er alustas programmis osalemist, kuid katkestas selle põhjendusel, et see ei ole talle sobiv.
The report evaluating Mr Er’s abilities concluded that these were mediocre, that he had very little perseverance and that he was unpunctual.
H. Eri võimete hindamise aruandes märgiti, et ta võimed on keskpärased, ta ei ole kuigi vastupidav ja on ebatäpne.
It was considered appropriate that he enter the job market immediately, there being no point in the acquisition of further qualifications.
Asjakohaseks peeti kohest sisenemist tööturule, kuna täiendav koolitamine ei ole mõttekas.
Mr Er was, however, regarded as being capable of simple and repetitive work.
Leiti, et H. Er saab hakkama lihtsa ja korduva tööga.
Mr Er was then put in contact with a recruitment organisation for airports, which involved a training course.
Seejärel suunati H. Er lennujaamas tööd vahendavasse asutusse, kus nähti talle ette koolitus.
As a result of the successful progression of his course from the beginning of February 2006, it was planned that Mr Er would secure a pos -ition as a baggage handler at Frankfurt airport.
Alates 2006. aasta veebruarist toimunud koolituse positiivse kulgemise alusel nähti talle ette töökoht Frankfurdi lennujaamas pagasiteenindajana.
The referring court points out, however, that, in the absence of a certificate of good behaviour, the job application was not sent to the potential employer.
Eelotsustaotluse esitanud kohus märgib, et H. Eri toimikut ei ole ettenähtud tööandjale edastatud, kuna H. Er ei ole toonud karistusregistri väljavõtet.