natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that judgment, the Court observed that, as it had already held in Case T-308/01 Henkel v OHIM – LHS (UK) (KLEENCARE) [2003] ECR II-3253, under Article 74 of Regulation No 40/94, the Board of Appeal, when hearing an appeal against a decision terminating opposition proceedings, may base its decision only on the relative grounds for refusal which the party concerned has relied on and the related facts and evidence it has presented.
Selles otsuses märkis esimese astme kohus, nagu ta on juba sedastanud 23. septembri 2003. aasta otsuses kohtuasjas T-308/01: Henkel v. Siseturu Ühtlustamise Amet – LHS (UK) (KLEENCARE) (EKL 2003, lk II-3253), et artikli 74 kohaselt saab apellatsioonikoda vastulausemenetluse lõpetamise otsuse peale esitatud kaebust lahendades põhistada oma otsust vaid nende suhteliste keeldumispõhjustega, mida asjaomane pool on tõstatanud, ja vaid nende seonduvate faktide ja tõenditega, mida see pool on esitanud.
However, it stated, for the first time, that the restriction of the factual basis of the examination by the Board of Appeal does not preclude it from taking into consideration, in addition to the facts expressly put forward by the parties to the opposition proceedings, facts which are well
Kuid esmakordselt täpsustab esimese astme kohus, et apellatsioonikoja poolt teostatava kontrollimise faktilise aluse piiramine ei välista seda, et apellatsioonikoda võiks lisaks
With respect to this issue, see also the judgment of 12 October 2004 in Case C-106/03 P Vedial v OHIM, not yet published in the ECR.
Selle problemaatika kohta vt ka Euroopa Kohtu 12. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-106/03 P: Vedial v. Siseturu Ühtlustamise Amet, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata.
With respect to the inadmissibility before the Court of a document which was not produced during a procedure before OHIM relating to the relative grounds for refusal of registration and of which OHIM was therefore not required to take account of its own motion, see Samar v OHIM – Grotto (GAS STATION), cited above.
Sellise dokumendi vastuvõetamatuse kohta esimese astme kohtus, mida ei esitatud suhtelisi keeldumispõhjuseid käsitlevas Siseturu Ühtlustamise Ameti menetluses ja mida amet ei pidanud seega omal algatusel arvesse võtma, vt eespool viidatud kohtuotsus Samar v. Siseturu Ühtlustamise Amet – Grotto (GAS STATION).
Proceedings known, that is, which are likely to be known by anyone or which may be learned from generally accessible sources.
Tegevus vastulause menetluse poolte poolt otseselt märgitud faktidele arvesse võtta ka üldtuntud fakte, s.o fakte, mida tõenäoliselt teab igaüks või mida saab teada üldkättesaadavatest allikatest.
In that respect, it explained that the object of Article 74(1) in fine is to relieve OHIM of the task of investigating the facts itself in the context of proceedings between parties. That object is not compromised if OHIM takes well-known facts into account.
Sellega seoses selgitab kohus, et artikli 74 lõike 1 lõpuosas sisalduva õigusnormi ratio legis on vabastada amet ülesandest uurida inter partes menetluste raames ise fakte ning selle eesmärgiga ei ole vastuolus, kui Siseturu Ühtlustamise Amet võtab arvesse üldtuntud fakte.
Finally, as a fourth point, it may be noted that the Court offered some important clarifications with regard to the language requirements of the opposition procedure in GE Betz v OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE).
Neljanda küsimuse kohta olgu märgitud, et olulisi täpsustusi keelenõuete kohta vastulausemenetluses on esimese astme kohus teinud eespool viidatud otsuses GE Betz v. Siseturu Ühtlustamise Amet – Atofina Chemicals (BIOMATE).
Operational continuity of the departments of OHIM
Siseturu Ühtlustamise Ameti instantside funktsionaalne jätkuvus
It is appropriate to apply the case-law established in the ex parte cases 51 according to which there is continuity in terms of function between the examiner and the Board of Appeal to the relationship between the Opposition Division of OHIM ruling at first instance and the Boards of Appeal.
Ex parte asjades väljakujunenud kohtupraktikat,51 mille järgi on kontrollija ja apellatsioonikoja vahel funktsionaalne jätkuvus, kohaldatakse ka Siseturu Ühtlustamise Ameti vastulausete osakonna (esimeses astmes) ja apellatsioonikoja vahelistele suhetele.
Relying expressly on the approach adopted in Henkel v OHIM – LHS (UK) (KLEENCARE), cited above (commented on in the Annual Report 2003), the Court held in its judgment of 10 November 2004 in Kaul v OHIM – Bayer (ARCOL) that the Board of Appeal had erred in refusing to take account of the evidence intended to demonstrate that the earlier mark was highly distinctive, on the ground that that evidence had not been produced before the Opposition Division.
Tuginedes otseselt eespool viidatud 23. septembri 2003. aasta otsusele Henkel/OHMI – LHS (UK) (KLEENCARE) (kommenteeritud 2003. aasta aruandes), sedastas esimese astme kohus 10. novembri 2004. aasta otsuses: Kaul v. Siseturu Ühtlustamise Amet – Bayer (ARCOL), et apellatsioonikoda tegi vea, kui ta keeldus varasema kaubamärgi kõrgendatud eristatavust tõendavaid asjaolusid arvestamast motiivil, et neid ei esitatud vastulausete osakonnale.
In light of the principle of operational continuity of the departments of OHIM, the Board of Appeal is bound to base its decision on all the factual and legal evidence that the party concerned has submitted either during the proceedings before the division ruling at first instance or, subject to compliance with the prescribed time-limits, 52 during the appeal proceedings. In the case at issue, the factual evidence had been produced in good time before the Board of Appeal so that it ought to have taken account of it.
Siseturu Ühtlustamise Ameti instantside funktsionaalse jätkuvuse põhimõtet arvestades on apellatsioonikoda oma otsuses kohustatud lähtuma kõigist faktilistest ja õiguslikest asjaoludest, mida asjaomane pool on esitanud asja esimese instantsina lahendavas üksuses või apellatsioonimenetluses, arvestades ettenähtud tähtaegasid.52 Kõnealuses asjas pidanuks apellatsioonikoda seega võtma arvesse talle õigeaegselt esitatud faktilisi asjaolusid.
The failure to do so was penalised by annulment of the decision of the Board of Appeal. 53
Sedastatud rikkumise tõttu apellatsioonikoja otsus tühistati.53
Regulation No 1049/2001, 54 adopted pursuant to Article 255 EC, defines the principles, conditions and limits governing the right of access by the public to European Parliament,
EÜ artikli 255 alusel vastuvõetud määrus nr 1049/200154kehtestab põhimõtted, tingimused ja piirangud, mis reguleerivad seda, kuidas kasutatakse üldsuse õigust pääseda ligi Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele, et kindlustada kodanike suurem osalemine otsustamisprotsessis ning tagada demokraatlikus süsteemis
Case T-163/98 Procter & Gamble v OHIM (BABY-DRY) [1999] ECR II-2383, which was not set aside on that point in Case C-383/99 P Procter & Gamble v OHIM (BABY-DRY) [2001] ECR I-6251, and Case T-63/01 Procter & Gamble v OHIM (soap bar shape) [2002] ECR II-5255. 52
Esimese astme kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas T-163/98: Procter & Gamble v. Siseturu Ühtlustamise Amet (BABY-DRY), EKL 1999, lk II-2383, seda punkti ei tühistanud Euroopa Kohtu 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-383/99 P: Procter & Gamble v. Siseturu Ühtlustamise Amet (BABY-DRY), EKL 2001, lk I-6251; ning esimese astme kohtu 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T-63/01: Procter & Gamble v. Siseturu Ühtlustamise Amet (seebi kuju), EKL 2002, lk II-5255. 52
That is to say, subject to compliance with Article 74(2) of Regulation No 40/94, which provides: ‘The Office may disregard facts or evidence which are not submitted in due time by the parties concerned’.
St arvestades määruse nr 40/94 artikli 74 lõiget 2, mis sätestab: „Amet võib mitte arvesse võtta fakte ja tõendeid, mille asjaomased pooled on esitanud hilinenult.”
Although the position taken on the issue was less clear, the operational continuity of the departments of OHIM was referred to in other inter partes cases, namely in the judgments of 30 June 2004 in GE Betz v OHIM – Atofina Chemicals (BIOMATE) and of 8 July 2004 in MFE Marienfelde v OHIM – Vétoquinol (HIPOVITON).
Võtmata küsimuses sama selget seisukohta, on Siseturu Ühtlustamise Ameti instantside vaheline funktsionaalne jätkuvus olnud kõne all ka teistes inter partes asjades: eespool viidatud 30. juuni 2004. aasta otsuses GE Betz v. Siseturu Ühtlustamise Amet – Atofina Chemicals (BIOMATE) ja 8. juuli 2004. aasta otsuses MFE Marienfelde v. Siseturu Ühtlustamise Amet – Vétoquinol (HIPOVITON).
Regulation (EC) No 1049/2001 of the European Parliament and of the Council of 30 May 2001 regarding public access to European Parliament, Council and Commission documents (OJ 2001 L 145, p. 43).
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT L 145, lk 43).
Council and Commission documents in such a way as to enable citizens to participate more closely in the decision-making process, guarantee that the administration enjoys greater legitimacy and is more effective and more accountable to the citizen in a democratic system and strengthen the principles of democracy and respect for fundamental rights.
Esimese astme kohus halduse suurem legitiimsus, tõhusus ja vastutavus kodanike ees ning aidata kaasa demokraatia ja põhiõiguste austamise põhimõtte tugevdamisele.
The refusal of access to documents by the Commission and the Council which gave rise to the judgments of 30 November 2004 in Case T-168/02 IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v Commission and of 23 November 2004 in Case T-84/03 Turco v Council, neither yet published in the ECR, gave the Court of First Instance an opportunity to define the scope of certain provisions of that regulation more clearly.
Juurdepääsu võimaldamisest keeldumine komisjoni ja nõukogu poolt on olnud aluseks esimese astme kohtu 30. novembri 2004. aasta otsusele kohtuasjas T-168/02: IFAW InternationalerTierschutz-Fonds v. komisjon (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja 23. novembri 2004. aasta otsusele kohtuasjas T-84/03: Turco v. nõukogu (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ning võimaldanud esimese astme kohtul täpsustada kõnealuse määruse teatud sätete ulatust.
The regulation provides, first, that an institution which is asked to disclose a document originating from a third party is to consult the third party with a view to assessing whether one of the exceptions provided for by the regulation is applicable, unless it is clear that the document is or is not to be disclosed (Article 4(4)) and, second, that a Member State may request the institution not to disclose a document originating from that Member State without its prior agreement (Article 4(5)).
Esiteks sätestab see määrus, et juurdepääsu taotlemisel kolmandate isikute dokumentidele konsulteerib institutsioon kolmanda isikuga, et hinnata, kas tuleks kohaldada määruses ettenähtud erandit, välja arvatud juhul, kui on ilmne, et dokument tuleb avaldada või et seda ei tohi avaldada (artikli 4 lõige 4), ning teiseks, et liikmesriik võib taotleda, et institutsioon ei avaldaks kõnealusest liikmesriigist pärit dokumenti ilma tema eelneva nõusolekuta (artikli 4 lõige 5).
As the Federal Republic of Germany had refused to agree to the disclosure to the applicant of certain documents originating from the German authorities, the Commission refused to disclose them to that applicant.
Kuna Saksamaa Liitvabariik ei olnud nõus Saksamaa ametiasutustelt pärit teatud dokumentide avaldamisega taotlejale, keeldus komisjon neid avaldamast.
On an application for annulment of the decision refusing access, the Court of First Instance upheld that decision in its judgment in IFAW Internationaler Tierschutz-Fonds v Commission, cited above.
Esimese astme kohus, kellelt taotleti kõnealuse keeldumisotsuse tühistamist, kinnitas seda otsust eespool mainitud kohtuotsuses IFAW InternationalerTierschutz-Fonds v. komisjon.
Pointing out that the Member States are in a different position from that of other third parties, the Court of First Instance observed that a Member State has the power to request an institution not to disclose a document originating from it and the institution is obliged not to disclose it without its ‘prior agreement’.
Rõhutades, et liikmesriikide olukord erineb muude kolmandate isikute olukorrast, märkis esimese astme kohus, et liikmesriigil on õigus nõuda, et institutsioon ei avaldaks kõnealusest liikmesriigist pärit dokumenti ning institutsioon on kohustatud dokumenti ilma tema „eelneva nõusolekuta” mitte avaldama.
That obligation imposed on the institution to obtain the Member State’s prior agreement, which is clearly laid down in Article 4(5) of the Regulation, would risk becoming a dead letter if the Commission were able to decide to disclose that document despite an explicit request not to do so from the Member State concerned.
See institutsioonile määruse artikli 4 lõikega 5 selgelt pandud kohustus – saada liikmesriigi eelnev nõusolek – muutuks mõttetuks, kui komisjon võiks otsustada dokumendi avaldada, hoolimata asjaomase liikmesriigi otsesõnalisest taotlusest seda mitte teha.
Thus, contrary to what the applicant argued, with the support of three Member States, where a request is made by a Member State under that provision, the institution is obliged not to disclose the document in question.
Seetõttu leidis esimese astme kohus – vastupidiselt hageja väidetele, mida toetas kolm liikmesriiki –, et nimetatud sätte kohase liikmesriigi taotluse olemasolul on institutsioon kohustatud kõnealust dokumenti mitte avaldama.
In Turco v Council, the issue was the Council’s refusal to disclose to the applicant an opinion of the Council’s legal service on a proposal for a Council Directive laying down minimum standards for the reception of applicants for asylum in Member States.
Kohtuotsuse Turco v. nõukogu aluseks on nõukogu keeldumine edastada hagejale õigustalituse arvamust nõukogu direktiivi eelnõu kohta, milles nähti ette miinimumnõuded varjupaigataotlejate vastuvõtmiseks liikmesriikides.
The Council had relied on Article 4(2) of Regulation No 1049/2001, which provides that the institutions are to refuse access to a document where disclosure would undermine the protection of, inter alia, court proceedings and legal advice unless there is an overriding public interest in disclosure.
Seda tehes tugines nõukogu määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikele 2, mille kohaselt institutsioonid keelavad juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks kohtumenetlust ja õigusnõustamist, välja arvatud juhul, kui avaldamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.
The Court of First Instance held in favour of the Council, which was supported in those proceedings by the United Kingdom and the Commission.
Esimese astme kohus andis õiguse nõukogule, keda selles asjas toetasid Ühendkuningriik ja komisjon.
It held that, contrary to the argument of the applicant, the words ‘legal advice’ must be understood as meaning that the protection of the public interest may preclude the disclosure of the contents of documents drawn up by the Council’s legal service in the context of court proceedings
Kuna määruse nr 1049/2001 alusel institutsioonide dokumentidele juurdepääsu õigusest tehtud erandeid tuleb tõlgendada ja kohaldada kitsalt, on esimese astme kohus seisukohal, et ainuüksi fakt, et asjaomane dokument on õiguslik arvamus, ei saa õigustada kõnealuse
Proceedings but also for any other purpose.
Tegevus erandi kohaldamist.
However, since, first, the Council made no error of assessment in considering that the disclosure of such advice could give rise to lingering doubts as to the lawfulness of the legislative act in question and there was, therefore, an interest in the protection of that opinion and, second, the applicant has not cited any matter of public interest liable to justify the disclosure of such a document, the Court of First Instance dismissed the action in its entirety.
Nõukogu ei teinud siiski kaalutlusviga, kui ta leidis, et taotletud õigusliku arvamuse avalikustamine oleks võinud tekitada kahtlusi asjaomase õigusakti seaduslikkuses, et vajadus kaitsta õiguslikku arvamust on olemas ja et hageja osutatud ülekaalukas üldine huvi ei ole oma olemuselt selline, mis õigustaks õigusliku arvamuse avalikustamist, ning seetõttu otsustas esimese astme kohus hagi rahuldamata jätta.
Community staff cases
Ühenduse avalik teenistus
The hundred or so decisions giving rulings in disputes between officials and staff of the institutions of the Community, on the one hand, and those institutions, on the other, tackle many different legal situations, and since this section is necessarily a summary, it can give an account of only some of them.
Sadakond otsust, mis on tehtud ühenduse institutsioonide ametnike ja teenistujate ning institutsioonide vahelistes vaidlustes, käsitlevad suurt hulka erinevaid õiguslikke olukordi, millel käesoleva aruande kokkuvõtlik laad võimaldab ainult osaliselt peatuda.
In brief, those actions sought to contest the legality of:
Seega olgu vaid märgitud, et hagisid on esitatud järgmiste otsuste seaduslikkuse vaidlustamiseks:
– decisions not to promote (judgments of 21 January 2004 in Case T-97/02 Mavridis v Commission, of 2 March 2004 in Case T-197/02 Caravelis v Parliament, of 17 March 2004 in Case T-175/02 Lebedef v Commission and Case T-4/03 Lebedef v Commission, of 10 June 2004 in Case T-330/03 Liakoura v Council and of 28 September 2004 in Case T-216/03 Tenreiro v Commission, none yet published in the ECR);
– otsused edutamata jätmise kohta (21. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-97/02: Mavridis v. komisjon; 2. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas T-197/02: Caravelis v. parlament; 17. märtsi 2004. aasta otsused kohtuasjas T-175/02: Lebedef v. komisjon ja kohtuasjas T-4/03: Lebedef v. komisjon; 10. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas T-330/03: Liakoura v. nõukogu ning 28. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-216/03: Tenreiro v. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata);
– decisions taken in the course of appointment procedures (judgments of 21 January 2004 in Case T-328/01 Robinson v Parliament, of 2 March 2004 in Case T-234/02 Michael v Commission, of 23 March 2004 in Case T-310/02 Theodorakis v Conseil and of 31 March 2004 in Case T-10/02 Girardot v Commission, none yet published in the ECR).
– ametisse nimetamise menetluse raames tehtud otsused (21. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-328/01: Robinson v. parlament; 2. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas T-234/02: Michael v. komisjon; 23. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas T-310/02: Theodorakis v. nõukogu ning 31. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas T-10/02: Girardot v. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).
In this connection it must also be noted that the judgment of 9 November 2004 in Case T-116/03 Montalto v Council, not yet published in the ECR, annuls the decision of the Council of 23 May 2002 appointing an additional Chairman of a Board of Appeal, also President of the Appeals Department of the OHIM;
Selle kohta tuleb veel märkida, et 9. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-116/03: Montalto v. nõukogu (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) tühistab nõukogu 23. mai 2002. aasta otsuse, mis käsitleb apellatsioonikoja asejuhataja ja Siseturu Ühtlustamise Ameti apellatsiooniosakonna juhataja nimetamist;
– decisions no longer to engage conference interpreters over the age of 65 (judgments of 10 June 2004 in Joined Cases T-153/01 and T-323/01 Alvarez Moreno v Commission (under appeal, Case C-373/04 P), in Case T-275/01 Alvarez Moreno v Parliament and in Case T-276/01 Garroni v Parliament, none yet published in the ECR);
– otsused mitte võtta edaspidi tööle üle 65aastaseid tõlke (10. juuni 2004. aasta otsused liidetud kohtuasjades T-153/01 ja T-323/01: Alvarez Moreno v. komisjon (apellatsioonimenetluses kohtuasi C-373/04 P), kohtuasjas T-275/01: Alvarez Moreno v. parlament ning kohtuasjas T-276/01: Garroni v. parlament, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata);
– decisions taken by competition selection boards not to admit candidates to tests (judgments of 20 January 2004 in Case T-195/02 Briganti v Commission, of 19 February 2004 in Case T-19/03 Konstantopoulou v Court of Justice, of 25 March 2004 in Case T-145/02 Petrich v Commission, of 21 October 2004 in Case T-49/03 Schumann v Commission, of 26 October 2004 in Case T-207/02 Falcone v Commission and of 28 October 2004 in Joined Cases T-219/02 and T-337/02 Lutz Herrera v Commission, none yet published in the ECR), awarding a number of marks
– konkursikomisjonide otsused kandidaatide mittelubamise kohta eksamitele (20. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-195/02: Briganti v. komisjon; 19. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-19/03: Konstantopoulou v. Euroopa Kohus; 25. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas T-145/02: Petrich v. komisjon; 21. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-49/03: Schumann v. komisjon; 26. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-207/02: Falcone v. komisjon ning 28. oktoobri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-219/02 ja T-337/02: Lutz Herrera v. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), otsused elimineeriva hinde andmise kohta (9. novembri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-285/02 ja T-395/02: Vega Rodríguez v. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja otsused hageja mittekandmise kohta reservnimekirja (28. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-277/02: Pascall v. nõukogu ning 10. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-165/03: Vonier v. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata);
– decisions taken in the course of disciplinary procedures (judgment of 16 December 2004 in Joined Cases T-120/01 and T-300/01 De Nicola v EIB, not yet published in the ECR), or imposing disciplinary sanctions (judgments of 16 March 2004 in Case T-11/03 Afari v European Central Bank, of 1 April 2004 in Case T-198/02 N v Commission, and of 10 June 2004 in Case T-307/01 Eveillard v Commission and in Case T-307/01 François v Commission, none yet published in the ECR).
– distsiplinaarmenetluste raames tehtud otsused (16. detsembri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-120/01 ja T-300/01: De Nicola v. Euroopa Investeerimispank, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja otsused distsiplinaarkaristuste määramise kohta (16. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas T-11/03: Afari v. Euroopa Keskpank; 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-198/02: N. v. komisjon ning 10. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas T-307/01: Eveillard v. komisjon ja François v. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).
Other judgments rule on claims for compensation for the damage suffered as a result of delay in drawing up staff reports (judgments of 6 July 2004 in Case T-281/01 Huygens v Commission and of 30 September 2004 in Case T-16/03 Ferrer de Moncada v Commission, neither yet published in the ECR), or as a result of an occupational disease of an official (judgments of 3 March 2004 in Case T-48/01 Vainker and Vainker v Parliament and of 14 October 2004 in Case T-256/02 I v Court of Justice and in Case T-389/02 Sandini v Court of Justice, none yet published in the ECR).
Ülejäänud otsustes käsitletakse kahju hüvitamise nõudeid, mida on kantud hindamisaruande koostamisega hilinemise tõttu (6. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-281/01: Huygens v. komisjon ja 30. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-16/03: Ferrer de Moncada v. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) või ametniku kutsehaiguse tõttu (3. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas T-48/01: Vainker ja Vainker v. parlament ja 14. oktoobri 2004. aasta otsused kohtuasjas T-256/02: I. v. Euroopa Kohus ja kohtuasjas T-389/02: Sandini v. Euroopa Kohus, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).