natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By Decision 1999/796/EC of 8 July 1999 concerning the application of the Netherlands for a transitional regime under Article 24 of Directive 96/92 (OJ 1999 L 319, p. 34), the Commission took the view that the system of levies and the transfer of compensation payments provided for did not require a derogation from Chapters IV, VI or VII of the Directive and could not therefore be regarded as a transitional regime within the meaning of Article 24 of the Directive.
Komisjon leidis 8. juuli 1999. aasta otsuses 1999/796/EÜ Madalmaade poolt direktiivi 96/92/EÜ artikliga 24 kooskõlas esitatud üleminekukorra taotluse kohta (EÜT L 319, lk 34), et ettenähtud maksusüsteemi ja hüvitise ülemineku jaoks ei ole vaja teha erandit direktiivi IV, VI või VII peatükist ja et seetõttu ei saa neid lugeda üleminekukorraks direktiivi artikli 24 mõttes.
Point 42 of the grounds for Decision 1999/796 provides:
Otsuse 1999/796 põhjendus 42 näeb ette:
‘…The transfer of a compensation payment to certain electricity producers, financed through a levy or charge on the consumers is, therefore, a measure which is not directly addressed by the Directive but one which needs to be examined pursuant to the rules on competition, and in particular Article 87(3)(c) [EC] …’
„[…] Hüvitise üleminek teatavatele elektritootjatele, mida rahastatakse tarbijatele kehtestatud tasu või maksuga, on järelikult selline meede, mida ei ole otseselt direktiivis nimetatud, kuid mida tuleb uurida konkurentsieeskirjade ja eelkõige [EÜ] artikli 87 lõike 3 punkti c alusel. […]”
The ‘State aid’ issue gave rise to various communications, exchanges of letters and postponements to the time for examining the file in the period between the abovementioned notification of 16 October 1998 and the Commission’s decision of 25 July 2001.
„Riigiabi” osa tõttu võtsid pooled üksteisega mitmel korral ühendust, vahetasid kirju ning lükkasid eespool viidatud teavitamisest 16. oktoobril 1998 kuni komisjoni 25. juuli 2001. aasta otsuseni toimiku uurimist mitu korda edasi.
According to the national court, while the Netherlands State did not formally notify Article 9 of the OEPS to the Commission, it did provide the Commission, by letter of 30 August 2000, with the entire draft version of the OEPS, including Article 9.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei teatanud Madalmaad komisjonile ametlikult OEPS-i artiklist 9, küll aga teatasid Madalmaad talle 30. augusti 2000. aasta kirjas kogu OEPS-i eelnõust, sealhulgas ka selle seaduse artiklist 9.
The Netherlands Government states that it sent the Commission the full text of that draft law together with the Explanatory Memorandum in respect of it.
Madalmaade valitsus märgib, et ta esitas komisjonile nimetatud seaduse eelnõu tervikteksti koos seletuskirjaga.
The letter setting out that text dealt with a large number of subjects.
Seda teksti sisaldavas kirjas oli käsitletud suurt hulka teemasid.
As regards the protocol agreement which expired on 31 December 2000, the Netherlands Government stated that its legal basis might be withdrawn, that is to say that Article 97 of the EW 1998 might be repealed.
31. detsembril 2000 kehtetuks muutunud vastastikuse mõistmise protokolli kohta märkis Madalmaade valitsus, et selle õiguslik alus võidakse kaotada, st EW 1989 artikkel 97 võidakse kehtetuks tunnistada.
As the Commission had expressed doubts concerning the compatibility of Articles 6 to 8 of the draft OEPS with the Treaty, the Netherlands Government decided not to bring those articles into force and to provide for some non-market-compatible costs to be financed out of general resources.
Kuna komisjon väljendas kahtlusi OEPS-i artiklite 6–8 kooskõla kohta EÜ asutamislepinguga, siis otsustas Madalmaade valitsus enda väitel loobuda viidatud artiklite kehtestamisest ja plaanis rahastada teatavaid turule mittevastavaid kulusid üldistest vahenditest.
That Government had, in the letter of 30 August 2000 expressly informed the Commission of the fact that a price surcharge would be introduced by Article 9 of the draft OEPS.
See valitsus väidab, et ta andis komisjonile 30. augusti 2000. aasta kirjas selgesti teada asjaolust, et OEPS-i eelnõu artikkel 9 näeb ette kõrgema hinna.
That communication was worded in the following terms:
Kõnealune teade oli sõnastatud järgmiselt:
‘In connection with the introduction, in 2000, of a new price structure under the [EW] 98, a structure under which prices will be divided into a price for distribution and a price for transmission, the draft law incorporates a provision under which the net operators and the generating undertakings may temporarily raise their prices.
„Seaduseelnõu näeb [EW] 1998 alusel 2000. aastal rakendatava uue hinnastruktuuri raames, mille puhul eraldatakse jaotamistariif ja ülekandetariif, ette sätte, mille kohaselt võrguoperaatorid ja jaotusettevõtjad võivad ajutiselt oma tariife tõsta.
The purpose of this is to ensure that the former distribution undertakings which are parties to the protocol agreement can, even in respect of 2000, continue to meet their
Nii tagatakse, et vastastikuse mõistmise protokolli poolteks olevad endised jaotusettevõtjad saavad ka 2000. aastal endiselt täita sellest protokollist tulenevaid kohustusi.
ESSENT NETWERK NOORD AND OTHERS obligations under that protocol.
ESSENT NETWERK NOORD JT olnud sätte loogiline jätk.
For further details on that point, please see Article 9 of the draft [OEPS] and the passages in the Explanatory Memorandum which relate to that point.’
Palume põhjalikuma teabe saamiseks pöörata tähelepanu [OEPS-i] ettepaneku artiklile 9 ja seda käsitlevatele lõikudele seletuskirjas.”
According to the Commission, by its letter of 30 August 2000, the Netherlands Government asked the Commission to review Articles 6 to 8 of the draft OEPS in the light of Articles 87 EC and 88 EC, but not Article 9 of that draft law.
Komisjoni väitel ei palunud Madalmaade valitsus 30. augusti 2000. aasta kirjas tal uurida EÜ artiklite 87 ja 88 alusel OEPS-i mitte eelnõu artiklit 9, vaid artikleid 6–8.
It is apparent from the Commission’s decision of 25 July 2001 that a meeting between the Netherlands authorities and the Commission’s services took place on 15 September 2000 and that there was an exchange of letters in October, November and December 2000.
Komisjoni 25. juuli 2001. aasta otsusest nähtub, et 15. septembril 2000 toimus Madalmaade ametiasutuste ja komisjoni talituste koosolek ning et 2000. aasta oktoobris, novembris ja detsembris vahetati kirju.
According to that decision, the Netherlands authorities withdrew the financial mechanism in respect of the notified measures by letter of 27 June 2001.
Viidatud otsuse kohaselt loobusid Madalmaade ametiasutused 27. juuni 2001. aasta kirjaga teatatud meetmete rahastamise korrast.
In its decision of 25 July 2001, the Commission concluded that the notified aid relating to the grant of subsidies to cover the costs of the urban heating projects and the Demkolec plant was covered by Article 87(1) EC and that the measure complied with the Communication relating to the methodology for analysing State aid linked to stranded costs, which was also adopted on 25 July 2001.
Komisjon jõudis 25. juuli 2001. aasta otsuses järeldusele, et teatatud abi, mis seisneb toetuste andmises kaugkütte projektide ja Demkoleci tehase kulude katmiseks, kuulub EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisalasse ja et see meede on kooskõlas teatisega luhtunud kuludega seotud riigiabi analüüsimise metodoloogia kohta, mis võeti samuti vastu 25. juulil 2001.
On 19 December 1996 Aldel a ‘special large consumer’, acting pursuant to Article 32 of the EW 1989, concluded a contract for the provision of electrical capacity and the supply of electrical energy and ‘load management’ with SEP, Elektriciteits-Productiemaatschappij Oost- en Noord-Nederland NV (a generating undertaking)
19. detsembril 1996 sõlmis „suur eritarbija” Aldel EW 1989 artikli 32 alusel SEP-i, Elektriciteits – Productiemaatschappij Oost- en Noord-Nederland NV (tootja) ja Energie Distributiemaatschappij voor Oost- en Noord- Nederlandiga (jaotusettevõtja)
Essent Netwerk is an autonomous legal person, a net operator and a subsidiary of Essent NV, which is wholly controlled by provincial and local authorities.
Essent Netwerk on autonoomne juriidiline isik, võrguoperaator ja äriühingu Essent NV – mis on täies ulatuses provintsi ja kohalike omavalitsuste kontrollitav – tütarettevõtja.
It delivered 717 413 761 kWh to Aldel’s connection between 1 August 2000 and 31 December 2000.
Essent Netwerk kandis ajavahemikus 1. augustist 2000 kuni 31. detsembrini 2000 Aldeli ühendusse üle 717 413 761 kilovatt-tundi elektrit.
Pursuant to Article 9 of the OEPS, Essent Netwerk sent an invoice to Aldel on 4 April 2001 requesting payment of a sum of NLG 9 862 646.25(EUR 4 475 473.75), inclusive of turnover tax.
Essent Netwerk esitas OEPS-i artikli 9 alusel 4. aprillil 2001 Aldelile arve koos käibemaksuga 9 862 646,25 kuldna (4 475 473,75 euro) kohta.
Notwithstanding Essent Netwerk’s formal demand for payment, Aldel did not pay the amount claimed.
Vaatamata Essent Netwerki nõudmisele, ei maksnud Aldel nõutud summat.
In the main proceedings, Essent Netwerk is seeking payment, under Article 9 of the OEPS, of the amounts which it invoiced to Aldel, together with interest and costs.
Põhikohtuasjas nõuab Essent Netwerk OEPS-i artikli 9 alusel nende summade maksmist, mille kohta ta Aldelile arve esitas, koos intresside ja kulude katmisega.
Aldel refuses to pay those amounts on the ground that Article 9 of the OEPS is contrary to Articles 25 EC, 87 EC and 90 EC.
Viimati nimetatu keeldub neid maksmast põhjendusega, et OEPS-i artikkel 9 on vastuolus EÜ artiklitega 25, 87 ja 90.
In those circumstances, the Rechtbank Groningen (Groningen District Court) decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Rechtbank Groningen kohtuliku arutamise peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
Must Articles 25 EC and 90 EC be construed as precluding a statutory rule under which domestic purchasers of electricity are required during a transitional period (31 August 2000 to 31 December 2000) to pay to their net operator a price surcharge on the amounts of electricity transmitted to them, where that surcharge is to be paid by the net operator to a company designated by the legislature for the purpose of defraying non-market-compatible costs which have
Kas EÜ artikleid 25 ja 90 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus õigusnorm, mille kohaselt on siseriiklikud elektritarbijad kohustatud üleminekuperioodil (31. august 2000–31. detsember 2000) maksma oma võrguoperaatorile tõstetud hinda neile üle kantud elektri koguse eest, kui võrguoperaator peab selle hinnatõusu üle kandma seadusandja poolt selleks määratud äriühingule, et katta
ESSENT NETWERK NOORD AND OTHERS arisen as a result of obligations incurred, or investments made, by that company prior to the liberalisation of the electricity market, and that company:
ESSENT NETWERK NOORD JT turule mittevastavad kulud, mis tulenevad enne elektrituru liberaliseerimist selle äriühingu võetud kohustustest või tehtud investeeringutest, ja kui see äriühing:
— is the joint subsidiary of four domestic generating undertakings;
– on nelja siseriikliku elektritootja ühine tütarettevõtja,
— was solely responsible, in the period in question (2000), for the non-market-compatible costs which arose during that year;
– oli kõnealusel ajavahemikul (2000. aastal) ainuvastutav turule mittevastavate kulude eest, mis selle aasta jooksul ilmnesid,
— requires, by general agreement, an amount of NLG 400 million (EUR 181 512 086.40) in order to cover those costs incurred in that year; and
– vajab ilmselgelt 400 000 000 kuldnat (181 512 086,40 eurot) katmaks kulusid, mis nimetatud aastal tekkisid, ja
— so far as the income generated by the price surcharge exceeds the aforementioned amount, is required to forward such surplus to the Minister?
– peab juhul, kui hinnatõusu tulu ületab eespool viidatud summa, kandma seda ületava osa üle ministeeriumile?
Does the rule mentioned in the first question satisfy the requirements of Article 87(1) EC?’
Kas esimeses küsimuses vaadeldud kord vastab EÜ artikli 87 lõike 1 tingimustele?”
The first question, relating to the interpretation of Articles 25 EC and 90 EC
Esimene küsimus, mis puudutab EÜ artiklite 25 ja 90 tõlgendamist
As the Advocate General noted at point 29 of his Opinion, Articles 25 EC and 90 EC, which lay down respectively a prohibition on customs duties and charges having equivalent effect and on discriminatory internal taxation, complement each other in pursuing the objective of prohibiting any national fiscal measure that is liable to discriminate against products coming from or destined for other Member States by constituting a restriction on their free movement within the Community in normal conditions of competition (see, to that effect, Joined Cases C-393/04 and C-41/05 Air Liquide Industries Belgium [2006] ECR I-5293, paragraph 55, and Case C-221/06 Stadtgemeinde Frohnleiten and Gemeindebetriebe Frohnleiten [2007] ECR I-9643, paragraph 30).
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 29 meenutas, järgivad EÜ artiklid 25 ja 90, mis näevad vastavalt ette tollimaksude ja samaväärse toimega maksude ning diskrimineerivate riigimaksude keelu, üksteist täiendavalt eesmärki keelata ära mis tahes siseriiklik maksumeede, mis võib kaasa tuua teistest liikmesriikidest pärit või sinna suunatud toodete diskrimineerimise, takistades neil ühenduses tavapärastes konkurentsitingimustes vabalt liikuda (vt selle kohta 15. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-393/04 ja C-41/05: Air Liquide Industries Belgium, EKL 2006, lk I-5293, punkt 55, ning 8. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-221/06: Stadtgemeinde Frohnleiten ja Gemeindebetriebe Frohnleiten, EKL 2007, lk I-2613, punkt 30).
Any pecuniary charge, however small and whatever its designation and mode of application, which is imposed unilaterally on goods by reason of the fact that they cross a frontier, and which is not a customs duty in the strict sense, constitutes a charge having equivalent effect.
Iga kas või tühine ühepoolselt kehtestatud rahaline kohustus, hoolimata selle nimetusest ja kohaldamise viisist, mis kehtib nii kodumaiste kui ka välismaiste toodete suhtes asjaolu tõttu, et neid toimetatakse üle piiri, kujutab endast samaväärse toimega maksu, kui see ei ole konkreetselt tollimaks.
By contrast, pecuniary charges resulting from a general system of internal taxation applied systematically, in accordance with the same objective criteria, to categories of products irrespective of their origin or des -tination fall within Article 90 EC (See Air Liquide Industries Belgium, paragraphs 51 and 56).
Seevastu rahalised kohustused, mis on osa riigimaksu üldisest süsteemist, mida kohaldatakse teatavatele kaubakategooriatele objektiivsete kriteeriumide alusel ning vastava kauba päritolule või sihtkohale vaatamata, kuuluvad EÜ artikli 90 kohaldamisalasse (vt eespool viidatud kohtuotsus Air Liquide Industries Belgium, punktid 51 ja 56).
A charge which is imposed on domestic and imported products according to the same criteria may nevertheless be prohibited by the Treaty if the revenue from such a charge is intended to support activities which specifically benefit the taxed domestic products.
Maks, mida kohaldatakse samade kriteeriumide alusel nii kodumaiste kui ka imporditud kaupade suhtes, võib sellegipoolest olla asutamislepingu kohaselt keelatud, kui selle tulu eesmärk on toetada tegevust, mis soodustavad konkreetselt kodumaiseid maksustatud kaupu.
If the advantages which those products enjoy wholly offset the burden imposed on them, the effects of that charge are apparent only with regard to imported products and that charge constitutes a charge having equivalent effect.
Kui nendele kaupadele sellest maksust tulenevad eelised hüvitavad täielikult nende suhtes kohaldatava maksu, siis mõjutab see maks üksnes imporditud kaupu ja kujutab endast samaväärse toimega maksu.
If, on the other hand, those advantages only partly offset the burden borne by domestic products, the charge in question constitutes discriminatory taxation for the purposes of Article 90, the collection of which is prohibited as regards the proportion used to
Kui need eelised seevastu hüvitavad vaid ühe osa kodumaistele kaupadele kohaldatavast maksust, on kõnealune maks diskrimineeriv maks EÜ artikli 90 tähenduses, mille kogumine on keelatud selle osa ulatuses maksusummast, mis on seotud hüvitisega kodumaiste kaupade kasuks
ESSENT NETWERK NOORD AND OTHERS offset the burden borne by the domestic products (see, to that effect, Joined Cases C-78/90 to C-83/90 Compagnie commerciale de l’Ouest and Others [1992] ECR I-1847, paragraph 27).
(vt selle kohta 11. märtsi 1992. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-78/90–C-83/90: Compagnie commerciale de l’Ouest jt, EKL 1992, lk I-1847, punkt 27).
In the case in the main proceedings, the price surcharge is imposed on transmitted electricity.
Põhikohtuasjas võetakse lisatasu ülekantavalt elektrilt.
In that regard, it must be borne in mind that electricity constitutes a product for the purposes of the provisions of the Treaty (Case C-393/92 Almelo [1994] ECR I-1477, paragraph 28, and Case C-158/94 Commission v Italy [1997] ECR I-5789, paragraph 17).
Selle kohta tuleb meenutada, et elekter kujutab endast kaupa asutamislepingu sätete tähenduses (27. aprilli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-393/92: Almelo jt, EKL 1994, lk I-1477, punkt 28, ja 23. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-158/94: Itaalia vs. komisjon, EKL 1997, lk I-5789, punkt 17).
Furthermore, as the chargeable event is the transmission of electricity, the Court has already held that a charge which is imposed not on a product as such, but on a necessary activity in connection with the product may fall within the scope of Ar -ticles 25 EC and 90 EC (see, to that effect, Stadtgemeinde Frohnleiten and Gemeindebetriebe Frohnleiten, paragraph 43).
Arvestades seda, et maksustatav teokoosseis on elektri ülekandmine, on Euroopa Kohus varem lisaks sedastanud, et maks, mida ei tasuta toote kui sellise, vaid selle tootega seotud vajaliku tegevuse pealt, võib kuuluda EÜ artiklite 25 ja 90 kohaldamisalasse (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Stadtgemeinde Frohnleiten ja Gemeindebetriebe Frohnleiten, punkt 43).
In any event, it must be pointed out that the price surcharge is calculated on the basis of the number of kWh transmitted and not on the basis of the distance for which the electricity has to be transmitted or according to any other criterion directly connected with transmission and it is therefore imposed on the product itself.
Igal juhul tuleb rõhutada, et kõnealune lisatasu arvutatakse ülekantud kilovatt-tundide arvu alusel, mitte ülekande kauguse või mis tahes muu kriteeriumi alusel, mis on otseselt seotud ülekandega, ning see mõjutab seetõttu toodet ennast.
That price surcharge on electricity which is transmitted was imposed by Article 9 of the OEPS.
Ülekantud elektrilt võetav lisatasu kehtestati OEPS-i artikliga 9.
In this respect, it is of little importance that that provision facilitates the implementation of an agreement which had been previously concluded by various economic operators, since it is that legislation which provides that electricity consumers are required to pay that surcharge.
Sellega seoses on vähetähtis asjaolu, et viidatud säte lihtsustab varem erinevate ettevõtjate vahel sõlmitud kokkuleppe täitmist, kuna elektritarbijad on kohustatud maksma seda lisatasu seaduse tõttu.
The surcharge is a unilaterally imposed charge.
See on ühepoolselt kehtestatud kohustus.
Likewise, for the purposes of the application of Articles 25 EC and 90 EC, it is of little account that the financial charge is not levied by the State (Case 132/82 Commission v Belgium [1983] ECR 1649, paragraph 8).
Samuti on EÜ artiklite 25 ja 90 kohaldamisel vähetähtis tõik, et seda maksu ei kogu riik (17. mai 1983. aasta otsus kohtuasjas 132/82: komisjon vs. Belgia, EKL 1983, lk 1649, punkt 8).
The fact that the price surcharge is levied by the net operators is, therefore, irrelevant.
Sellest tulenevalt ei oma tähendust asjaolu, et lisatasu makstakse võrguoperaatoritele.
It is apparent from those considerations that the surcharge in question is a charge which is imposed on electricity, whether imported or domestic, according to an
Toodud kaalutlustest tuleneb, et vaidlusalune lisatasu kujutab endast maksu, millega on objektiivsete kriteeriumide alusel maksustatud elekter, sõltumata sellest, kas
It is therefore with regard to the use to which the revenue from the charge is put that it must be ascertained whether that charge constitutes a charge having equivalent effect or discriminatory internal taxation.
Järelikult tuleb see, kas nimetatud lisatasu on samaväärse toimega maks või diskrimineeriv riigimaks, kindlaks määrata kõnealusest tasust saadava tulu kasutamise järgi.
Essent Netwerk submits that neither Article 25 EC nor Article 90 EC is applicable in the case in main proceedings, given that it is consumers who pay the charge.
Essent Netwerk väidab, et ei EÜ artikkel 25 ega EÜ artikkel 95 ei ole põhikohtuasjas kohaldatavad, kuna maksu tasuvad tarbijad.
There can therefore be no question of offsetting any burden borne by the domestic electricity generating undertakings.
Seetõttu ei saa rääkida kodumaiste elektritootjate mis tahes rahalise kohustuse hüvitamisest.
However, it must be pointed out that, for the purposes of the application of Ar -ticles 25 EC and 90 EC, the identity of the person liable for payment of the charge is of little account in so far as the charge relates to the product or to a necessary activity in connection with the product.
Tuleb siiski rõhutada, et EÜ artiklite 25 ja 90 kohaldamisel on vähetähtis see, kes on maksukohustuslane, kui maksu tasutakse tootelt või sellega seonduvalt vajalikult tegevuselt.
As was stated in paragraph 44 of this judgment, that is true of the case in the main proceedings.
Nagu on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktis 44, on see põhikohtuasjas nii.
As regards the identity of the recipients of the revenue from the charge, the possibility cannot be excluded that these are domestic electricity generating undertakings.
Mis puutub maksutulust kasu saajatesse, siis ei ole välistatud, et kasu said kodumaised elektritootjad.
Although a sum of NLG 400 million was, in respect of 2000, paid to the designated authority, namely SEP, for the purpose of payment of the non-market-compatible costs, SEP was the subsidiary of those generating undertakings and was bound to them by various agreements.
Kuigi 400 000 000 kuldna suurune summa anti 2000. aastal tekkinud ja turule mittevastavate kulude katmiseks üle selleks määratud organile, st SEP-ile, oli siiski tegemist kõnealuste tootjate tütarettevõtjaga, kellel oli nende ees erinevate lepingute alusel kohustusi.
It is therefore for the national court to ascertain whether the generating undertakings were required to ensure that SEP defrayed those non-market-compatible costs or whether they could have enjoyed an advantage as a result of the charge, for example, because of a selling price incorporating the revenue from that advantage, by the grant of dividends or by any other means.
Sellest tulenevalt on siseriikliku kohtu ülesanne kontrollida, kas tootjad olid kohustatud tagama turule mittevastavate kulude katmise SEP-i poolt või kas nad oleksid võinud saada kõnealusest maksust kasu näiteks selle maksu tulu arvestava müügihinna või dividendide saamise näol või mis tahes muul viisil.
As regards the amount in excess of NLG 400 million, since the use to which it was to be put was governed by Article 7 of the OEPS and that article did not enter into force, it appears that that sum was not used to defray non-market-compatible costs and could not, therefore, have constituted an advantage benefiting the domestic product.
Mis puutub 400 000 000 kuldnat ületavasse summasse, siis näib, et kuna selle kasutamine oli kindlaks määratud OEPS-i artiklis 7, mis ei jõustunud, ei kasutatud seda summat turule mittevastavate kulude katmiseks ning see ei saanud järelikult anda eelist kodumaisele tootele.