natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, I consider that the point of departure for the appellant’s position is incorrect.
Leian siiski, et apellandi seisukoht tugineb valel eeldusel.
It is clear that the appellant did not (and does not) have an interest in contesting the correction coefficient of 100% applied to pensioners living in Belgium (or rather, to be precise, the absence of a correction coefficient in accordance with Article 3(5) of Annex XI to the Staff Regulations).
On selge, et apellandil ei olnud (ega ole) huvi vaidlustada 100%-st paranduskoefitsienti, mis on kasutusel Belgias elavate pensionäride puhul (või siis täpsemalt paranduskoefitsiendi puudumist personalieeskirjade XI lisa artikli 3 lõike 5 mõttes).
If the arguments he has presented in this regard were accepted, the result could only be a reduction in the pension paid to former officials of the Communities living in Belgium, without any concrete advantage accruing to the appellant.
Apellandi vastavate väidetega nõustumine võiks viia vaid ühenduste Belgias elavate endiste ametnike pensionide vähendamiseni, toomata apellandile mingit konkreetset kasu.
In fact, since, under Article 1(3) of Annex XI to the new Staff Regulations, the pensions of former officials are adjusted using correction coefficients calculated ‘with reference to Belgium’, it cannot be ruled out that accepting the plea from that point of view could, in the final analysis, lead to a reduction in the appellant’s own pension, calculated by applying to the ‘basic’ pension, which is that paid to pensioners living in Belgium, a specific coefficient of more than 100% for the United Kingdom.
Kuna uute personalieeskirjade XI lisa artikli 1 lõike 3 kohaselt kasutatakse endiste ametnike pensionite kohandamisel paranduskoefitsienti, mis on arvutatud „Belgiaga võrreldes”, siis ei saa välistada, et väidetega nõustumine sellisel moel võiks lõpuks viia apellandi enda pensioni vähendamiseni, mis arvutatakse, kohaldades „aluspensionile” ehk Belgias elavatele pensionäridele makstavale pensionile Ühendkuningriigi erikoefitsienti, mis on suurem kui 100%.
In order for the appellant’s argument to be considered admissible, in that it is
Seega tuleb tõdeda, et selleks, et apellandi väite saaks tunnistada menetluse alga-
24 — Order of 7 October 1987 in Case 108/86 G.d.M. v Council and Economic and Social Committee [1987] ECR 3933, paragraph 10; see also Case T-141/03 Sniace v Commission [2005] ECR II-1197, paragraph 22; Case T-45/91 McAvoy v Parliament [1993] ECR II-83, paragraph 22; Case T-144/99 Institute of Professional Representatives before the European Patent Office v Commission [2001] ECR II-1087, paragraphs 29 to 35.
24 – Euroopa Kohtu 7. oktoobri 1987. aasta määrus kohtuasjas 108/86: Di Muro vs. nõukogu ja Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee (EKL 1987, lk 3933, punkt 10); vt ka Esimese Astme Kohtu 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas T-141/03: Sniace (EKL 2005, lk II-1197, punkt 22); 18. veebruari 1993. aasta otsus kohtuasjas T-45/91: McAvoy vs. parlament (EKL 1993, lk II-83, punkt 22) ja 28. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas T-144/99: Euroopa Patendiameti kutseliste esindajate ühendus vs. komisjon (EKL 2001, lk II-1087, punktid 29–35).
In the last-mentioned judgment, moreover, the Court of First Instance appears to have considered an interest in bringing proceedings to be a requirement on a par with those laid down in Article 230 EC.
Viimases otsuses näib Esimese Astme Kohus käsitlevat menetluse algatamise huvi sarnaselt EÜ artiklis 230 ettenähtud tingimustega.
A brief summary of the factual situation is in order here.
Siinkohal tuleb lühidalt uuesti esitada faktilised asjaolud.
There is a basic amount for the pension of each former official of the Communities, which, in the scheme provided for in the new Staff Regulations, can never be reduced, irrespective of the pensioner’s place of residence.
Ühenduste iga endise ametniku pensioni jaoks on kehtestatud alussumma, mida ei või uute personalieeskirjadega ettenähtud süsteemi kohaselt kunagi vähendada sõltumatult pensionäri elukohast.
In other words, the minimum correction coefficient is 100% (which obviously means that there is no need for a correction coefficient).
Teiste sõnadega on väikseim paranduskoefitsient 100% (mis on iseenesest sama kui paranduskoefitsiendi puudumine).
For example, the ‘minimum’ level of pension is paid, under Article 3 of Regulation No 31/2005, to pensioners living in the Czech Republic, Estonia, Greece, Spain, Cyprus, Latvia, Lithuania, Hungary, Malta, Poland, Portugal, Slovenia and Slovakia, and, under Annex XI to the Staff Regulations, to pensioners living in Belgium and Luxembourg, two Member States to which correction coefficients are not applied.
Selline pensioni „miinimumtase” kehtib nt määruse nr 31/2005 artiklist 3 tulenevalt pensionäride puhul, kes elavad Tšehhi Vabariigis, Eestis, Kreekas, Hispaanias, Küprosel, Lätis, Leedus, Ungaris, Maltal, Poolas, Portugalis, Sloveenias ja Slovakkias, ning personalieeskirjade XI lisa kohaselt pensionäride puhul, kes elavad Belgias ja Luksemburgis – kahes liikmesriigis, mille suhtes paranduskoefitsiente ei kohaldata.
In the other Member States, a correction coefficient calculated on the basis of the difference between the cost of living in the Member State in which they live and the cost of living in Belgium (cf. Article 1(3)(a)(ii) of Annex XI to the new Staff Regulations) is applied to pensioners in the position of the appellant, who acquired their pension rights before the new Staff Regulations came into force, which produces an increase in the amount of pension actually paid.
Ülejäänud liikmesriikides elavate, apellandiga sarnases olukorras olevate pensionäride puhul, kes on omandanud pensioniõigused enne uute personalieeskirjade jõustumist, kohaldatakse paranduskoefitsienti, mis on arvutatud, tuginedes erinevusele nende elukohaliikmesriigi ja Belgia elukalliduse vahel (vt uute personalieeskirjade XI lisa artikli 1 lõike 3 punkti a alapunkt ii), mis tõstab konkreetsel juhul makstavat pensionisummat.
Under Article 3 of Regulation No 31/2005,
Näiteks Ühendkuningriigi
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P for example, the correction coefficient for the United Kingdom from 1 July 2004 was 137.5%.
KOHTUJURIST MENGOZZI ETTEPANEK – KOHTUASI C-71/07 P jaoks oli kõnealune paranduskoefitsient eespool viidatud määruse nr 31/2005 artikli 3 kohaselt alates 1. juulist 2004 137,5%.
E — Discrimination in relation to pensioners living in one of the ‘less expensive’ Member States
E. Diskrimineerimine võrreldes „madalama elukallidusega” liikmesriikides elavate pensionäridega
It is therefore obvious, on the basis of this factual background, that the Court of First Instance correctly stated, at paragraph 117 of the judgment under appeal, that the new pension scheme makes no reference to the cost of living in Brussels.
Nende faktiliste asjaolude alusel on seega ilmne, et Esimese Astme Kohus tõdes vaidlustatud kohtuotsuse punktis 117 õigesti, et uus pensioniskeem ei näe ette mingit viidet Brüsseli elukallidusele.
Simply, for the pensions and the salaries of serving officials for Belgium (and Luxembourg), there is no provision to apply any correction coefficient to the reference amounts.
Asi on lihtsalt selles, et Belgia (ja Luksemburgi) osas ei ole pensionide ega ka teenistuses olevate ametnike töötasu jaoks ette nähtud mingi paranduskoefitsiendi kohaldamist võrdlussummade suhtes.
Finally, the appellant reiterates the fourth argument raised before the Court of First Instance to support his claim of a difference in treatment, an argument based on the advantage allegedly given to pensioners living in ‘less expensive’ Member States by applying a correction coefficient of 100% to them under the new scheme.
Lõpuks kordab apellant ka neljandat Esimese Astme Kohtus ebavõrdse kohtlemise põhjendamiseks esitatud väidet, mis rajaneb „madalama elukallidusega” liikmesriikides elavatele pensionäridele väidetavalt antud eelisel, mis seisneb neile uue süsteemi raames 100% paranduskoefitsiendi kohaldamises.
In particular, he maintains that the Court of First Instance was wrong to hold that he had no interest in bringing proceedings to challenge that alleged advantage.
Täpsemalt on Esimese Astme Kohus apellandi väitel eksinud, tõdedes, et apellandil puudub selle eelise vaidlustamiseks menetluse algatamise huvi.
It is true that, in the changeover from the old to the new Staff Regulations, the reference amount for pensions was not changed.
Vastab tõele, et endistelt personalieeskirjadelt uutele üleminekul ei muudetud pensionide võrdlussummat.
Moreover, if that amount had been reduced, the pension actually paid to the appellant would have decreased.
Teisalt oleks selle summa vähendamise korral vähenenud ka apellandile tegelikult makstav pension.
The arguments developed by the Court of First Instance in addition to the basic finding mentioned above, in particular at paragraphs 124 and 125, are in my view superfluous for the purpose of ruling on the plea put forward by the appellant, no matter how correct they may be as a matter of principle.
Põhjendused, mis Esimese Astme Kohus esitas lisaks eespool mainitud sisulisele tõdemusele – eelkõige punktides 124 ja 125 –, tunduvad mulle küll põhimõtteliselt õiged, ent apellandi väidete üle otsustamisel tarbetud.
The appellant recognises that, according to consistent caselaw, there is a need for a legal interest to justify the admissibility of a complaint.
Apellant nendib, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on väite vastuvõetavuse eelduseks huvi olemasolu.
He considers, however, in contrast to the view expressed by the Court of First Instance at paragraph 135 of the judgment under appeal, that in his case such an interest exists.
Apellant leiab siiski, et erinevalt Esimese Astme Kohtu tõdemusest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 135 on tal käesoleval juhul menetluse algatamise huvi olemas.
In particular, his legal interest in bringing proceedings derives from the fact that, once again, the situation of pensioners living in ‘less expensive’ States by comparison with the situation of the appellant testifies to the existence of a discriminatory difference in treatment.
Täpsemalt tuleneb menetluse algatamise huvi apellandi väitel tõsiasjast, et – nagu korduvalt mainitud – „madalama elukallidusega” riikides elavate pensionäride olukord annab apellandi olukorraga võrreldes tunnistust diskrimineerivast ebavõrdsest kohtlemisest.
Moreover, the appellant also challenges the argument of the Court of First Instance that, since the pension scheme for
Lisaks vaidlustab apellant Esimese Astme Kohtu argumentatsiooni, mille kohaselt ei too „madalama elukallidusega” liikmesrii-
I therefore consider that the second argument relied upon by the appellant in connection with the plea should also be dismissed, there being no discriminatory difference in treatment between the appellant and retired former officials of the Communities living in Belgium.
Seetõttu leian, et ka apellandi poolt apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitatud teine argument tuleb tagasi lükata, kuna puudub mis tahes diskrimineeriv ebavõrdne kohtlemine apellandi ja ühenduste Belgias elavate endistest ametnikest pensionäride vahel.
Assessment former officials of the Communities does not operate as a pension fund but is based on the principle of solidarity, any reduction in the pensions paid to former officials living in ‘less expensive’ Member States would confer no advantage on the appellant.
Hinnang kides elavate endiste ametnike pensionide võimalik vähendamine apellandile mingit kasu, kuna ühenduste endiste ametnike pensioniskeem ei toimi pensionifondina, vaid on korraldatud solidaarsuspõhimõtte alusel.
In particular, he maintains that the saving made in this way would make it possible, for example, to return to the application of the ‘capital method’ (paragraph 78 of the appeal).
Konkreetsemalt väidab apellant, et selliselt saavutatud säästmine võiks teha võimalikuks näiteks tagasipöördumise „pealinna meetodi” kohaldamise juurde (apellatsioonkaebus, punkt 78).
Beginning with the Commission’s remark that the argument under examination should have been ruled inadmissible, I consider that the Commission’s position cannot be endorsed.
Alustan komisjoni äsjaviidatud väitega, mille kohaselt oleks tulnud kõnealune väide tunnistada vastuvõetamatuks, ja tõden, et komisjoni seisukohaga ei saa nõustuda.
Although in the action before the Court of First Instance the appellant did not specifically mention the comparison with pensioners living in ‘less expensive’ Member States when dealing with the alleged infringement of the principle of equal treatment, it is none the less true that the argument in question was inherent, albeit in embryonic form, in the part of the application alleging misuse of powers, infringement of the principle of proportionality and the obligation to state reasons.
Ehkki apellant ei tuginenud Esimese Astme Kohtule esitatud hagis võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist käsitledes konkreetselt võrdlusele „madalama elukallidusega” liikmesriikides elavate pensionäridega, on siiski tõsi, et see väide sisaldus – küll algelisel kujul – hagi osas, mis puudutas võimu kuritarvitamist, proportsionaalsuse põhimõtte ja põhjendamiskohustuse rikkumist.
In particular, paragraph 93 of the application lodged with the Court of First Instance reads as follows:
Täpsemalt oli Esimese Astme Kohtule esitatud hagiavalduse punkt 93 sõnastatud järgmiselt:
‘Finally, on the basis of the various principles mentioned, the application of that rule would be contradictory because it applies to pensions a coefficient of 100 for the capitals and Member States where the coefficient is, however, below 100, as is currently the case, in particular, for Athens, Budapest, Lisbon, Prague and Warsaw.’
„Mainitud erinevate põhimõtete taustal on kõnealuse normi kohaldamine vastuoluline, kuna see kehtestab pensionide jaoks koefitsiendi 100 sellistes pealinnades ja liikmesriikides, mille koefitsient on siiski 100-st madalam, nagu praegu eeskätt Ateenas, Budapestis, Lissabonis, Prahas ja Varssavis.”
The Commission and the Council first reaffirm that, in their opinion, the Court of First Instance was correct to rule that the plea was inadmissible.
Komisjon ja nõukogu kinnitavad eeskätt, et nende hinnangul oli õige Esimese Astme Kohtu otsus tunnistada kõnesolev väide vastuvõetamatuks.
Moreover, according to those institutions, no criticism can be levelled at the observations of the Court of First Instance on the broad discretion which the Community legislature enjoys in this regard, the limits of which were not, in their view, exceeded in the present case.
Teisalt ei saa nende institutsioonide hinnangul ka kuidagi arvustada Esimese Astme Kohtu tähelepanekuid ühenduse seadusandjale kõnesolevas valdkonnas kuuluva ulatusliku kaalutlusõiguse kohta, mille piire ei ole nende arvates käesoleval juhul ületatud.
Bearing in mind the settled caselaw of the Court of Justice according to which, notwithstanding the general prohibition on the submission of new pleas in law, it is possible in the course of proceedings to submit pleas that may be regarded as amplifying a plea put forward previously, whether
Meenutades Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikat, mille kohaselt võib vaatamata üldisele uute väidete esitamise keelule esitada menetluse käigus väiteid, millega laiendatakse eelnevalt menetluse algatanud aktis sõnaselgelt või kaudselt esitatud
The Commission goes on to maintain that the Court of First Instance should also have ruled that argument inadmissible in that it had been raised by the appellant for the first time in his reply in the proceedings at first instance (paragraph 71 of the cross-appeal).
Komisjon väidab lisaks, et Esimese Astme Kohus oleks pidanud tunnistama kõnesoleva väite vastuvõetamatuks ka põhjusel, et apellant esitas selle esimest korda alles repliigi staadiumis Esimese Astme Kohtu menetluses (vastus apellatsioonkaebusele, punkt 71).
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P directly or by implication, in the original application, 25I consider that the argument must derive from the practical benefit that the appellant is likely to gain from any decision upholding his claims.
KOHTUJURIST MENGOZZI ETTEPANEK – KOHTUASI C-71/07 P et menetluse algatamise huvi oleks kantud hageja võimalikust praktilisest kasust tema nõuete rahuldamise korral.
26 complaining of a difference in treatment in relation to pensioners living in ‘less expensive’ Member States is admissible.
26 väidet, 25tõden, et väide, mis käsitleb ebavõrdset kohtlemist võrreldes „madalama elukallidusega” liikmesriikides elavate pensionäridega, on vastuvõetav.
I shall now move on to the appellant’s specific complaint in this regard.
Järgnevalt käsitlen apellandi konkreetset kriitikat mainitud küsimuses vaidlustatud kohtuotsuse suhtes.
The appellant maintains that the Court of First Instance incorrectly held that he had no interest in bringing proceedings.
Apellant väidab, et Esimese Astme Kohus kinnitas ekslikult menetluse algatamise huvi puudumist.
It seems clear to me that, here, the only object of the argument put forward by the appellant is to highlight the fact that the legislature decided to apply the rules set out in the new Staff Regulations on the abolition of correction coefficients for pensions with immediate effect to pensioners living in ‘less expensive’ Member States.
Minu arvates on selge, et apellandi esitatud väite ainsaks esemeks on tõsiasi, et seadusandja otsuse kohaselt hakati „madalama elukallidusega” liikmesriikides elavate pensionäride suhtes viivitamatult kohaldama uute personalieeskirjade sätteid pensionide paranduskoefitsientide kaotamise kohta.
By contrast, the appellant will never be subject to that new system (which would be particularly disadvantageous for him, as we have seen), since he will continue to benefit from the application of a correction coefficient of significantly more than 100%.
Samas ei kohaldata seda uut süsteemi kunagi apellandi suhtes (nagu mainitud, oleks see tema jaoks äärmiselt ebasoodne), kuna apellandi suhtes kuulub jätkuvalt kohaldamisele 100%-st märkimisväärselt kõrgem paranduskoefitsient.
To that end, in particular, the appellant disputes the findings made by the Court of First Instance at paragraph 133 et seq. of the judgment under appeal, where it stated that the appellant had failed to demonstrate that he could have benefited in some way from removal of the advantage conferred by the new Staff Regulations on pensioners living in ‘less expensive’ Member States.
Selles osas vaidlustab apellant eeskätt Esimese Astme Kohtu vaidlusaluse kohtuotsuse punktis 133 ja järgnevates punktides esitatud väited, mille kohaselt ei ole apellant mingil viisil tõendanud, et „madalama elukallidusega” liikmesriikides elavatelt pensionäridelt neile uute personalieeskirjadega antud eelise äravõtmine võiks talle kuidagi kasu tuua.
Since it is clear that any reduction in the pensions paid to former officials living in ‘less expensive’ Member States, which would be the consequence of finding the decision of the legislature unlawful, would bring the appellant no obvious advantage, the reasoning followed by the Court of First Instance in finding the argument inadmissible is not, in my view, open to criticism.
Kuna on selge, et „madalama elukallidusega” liikmesriikides elavate endiste ametnike pensionide võimalik vähendamine, mis oleks seadusandja kõnealuse otsuse õigusvastaseks tunnistamise tulemus, ei tooks apellandile mingit ilmset kasu, ei saa minu arvates arvustada Esimese Astme Kohtu põhjendusi kõnesoleva väite vastuvõetamatuks tunnistamisel.
It is undisputed in the caselaw that, in order to contest the legality of a Community act, either directly or by way of an objection, the legal interest in bringing proceedings
Kohtupraktika kohaselt on vaieldamatu, et ühenduse akti õiguspärasuse vaidlustamiseks nii otse kui ka vastuväitega on vaja,
26 — See, for example, Case 37/72 Marcato v Commission [1973] ECR 361, paragraph 7; Case 124/75 Perinciolo v Council [1976] ECR 1953, paragraph 26; and Case 85/82 Schloh v Council [1983] ECR 2105, paragraph 14.
26 – Vt nt Euroopa Kohtu 15. märtsi 1973. aasta otsus kohtuasjas 37/72: Marcato vs. komisjon (EKL 1973, lk 361, punkt 7); 16. detsembri 1976. aasta otsus kohtuasjas 124/75: Perinciolo vs. nõukogu (EKL 1976, lk 1953, punkt 26) ja 30. juuni 1983. aasta otsus kohtuasjas 85/82: Schloh vs. nõukogu (EKL 1983, lk 2105, punkt 14).
As one may surmise, in recent years it has been mainly the Court of First Instance and, latterly, also the Civil Service Tribunal that have considered whether or not an appellant has a legal interest in bringing proceedings, while the Court of Justice has held that there is a similar criterion for assessing the admissibility of appeals against judgments of the Court of First Instance (see, for example, Case C-19/93 P Rendo v Commission [1995] ECR I-3319, paragraph 13; Case C-174/99 P Parliament v Richard [2000] ECR I-6189, paragraph 33; and Case C-50/00 P Unión de Pequeños Agricultores v Council [2002] ECR I-6677, paragraph 21; and the order of 25 January 2001 in Case C-111/99 P Lech-Stahl-werke v Commission [2001] ECR I-727, paragraph 18.
Menetluse algatamise huvi olemasolu või puudumise küsimustega on viimastel aastatel teatavasti tegelenud Esimese Astme Kohus ja Avaliku Teenistuse Kohus, samas kui Euroopa Kohus on tõdenud, et ka Esimese Astme Kohtu otsuste peale esitatud apellatsioonkaebuste vastuvõetavuse hindamiseks eksisteerib sarnane kriteerium (vt nt 19. oktoobri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-19/93 P: Rendo vs. komisjon (EKL 1995, lk I-3319, punkt 13); 13. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-174/99 P: parlament vs. Richard (EKL 2000, lk I-6189, punkt 33) ja 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu (EKL 2002, lk I-6677, punkt 21); 25. jaanuari 2001. aasta määrus kohtuasjas C-111/99 P: Lech-Stahlwerke GMBH vs. komisjon (EKL 2001, lk I-727, punkt 18)).
25 — See, for example, Case 306/81 Verros v Parliament [1983] ECR 1755, paragraph 9; the order of 13 November 2001 in Case C-430/00 P Dürbeck v Commission [2001] ECR I-8547, paragraph 17; and Case C-412/05 P Alcon Inc. v OHIM [2007] ECR I-3569, paragraphs 38 to 40.
25 – Vt nt 19. mai 1983. aasta otsus kohtuasjas 306/81: Verros vs. parlament (EKL 1983, lk 17565, punkt 9); 13. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-430/00 P: Anton Dürbeck GmbH vs. komisjon (EKL 2001, lk I-8547, punkt 17) ja 26. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-412/05 P: Alcon Inc. vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (EKL 2007, lk I-3569, punktid 38–40).
I therefore consider that this final argument put forward by the appellant must also be rejected.
Sellest tulenevalt leian, et ka apellandi viimane väide tuleb tagasi lükata.
Furthermore, the appellant would also have no interest in bringing proceedings if his complaint were to be interpreted as being directed, in general terms, against the decision of the legislature to abolish correction coefficients, since, as we have seen, their abolition does not affect the appellant personally.
Apellandil puuduks menetluse algatamise huvi minu arvates ka juhul, kui tõlgendada väidet nii, et see on suunatud üldiselt seadusandja otsuse vastu kaotada paranduskoefitsiendid. Seda seetõttu, et – nagu ka varem tõdetud – selline kaotamine ei puuduta apellanti isiklikult.
VII — Costs
Kohtukulud
Under the first paragraph of Article 122 of the Rules of Procedure, where the appeal is unfounded, the Court is to make a decision on costs.
Kodukorra artikli 122 esimene lõik sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.
Pursuant to Article 69(2) of those rules, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Moreover, the Court of First Instance did in any case also briefly examine the substance of the argument in question observing that, even in that case, it cannot be held that the Community legislature exceeded the discretion it enjoys.
Pealegi esitas Esimese Astme Kohus kõnealuse väite lühikese sisulise käsitluse, leides, et ka sel juhul ei saa väita, et ühenduse seadusandja oleks ületanud talle kuuluva kaalutlusõiguse piire.