natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its reply, the Commission confirms that the aim of its cross-appeal is not to obtain the annulment or amendment of the
Komisjon kinnitab vasturepliigis, et tema vastuapellatsioonkaebuse eesmärk ei ole Esimese Astme Kohtu otsuse tühista-
The Commission’s ‘cross-appeal’ could therefore appear to be inadmissible, since it fails to satisfy the requirement of having been unsuccessful within the meaning of Article 56 of the Statute of the Court of Justice, the second paragraph of which provides that an appeal may be brought ‘by any party which has been unsuccessful, in whole or in part, in its submissions’.
Komisjoni „vastuapellatsioonkaebus” võib seega osutuda vastuvõetamatuks, kuna see ei täida Esimese Astme Kohtus esitatud nõuete rahuldamata jätmise tingimust Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 mõttes, mis sätes- tab teises lõigus, et kohtuotsuse võib edasi kaevata „iga pool, kelle nõue on osaliselt või tervikuna rahuldamata jäetud”.
inadmissibility of part of the arguments put forward by the appellant before the Court of First Instance translates into a ground of inadmissibility, in relation to the same arguments, of the appeal lodged by the appellant before the Court of Justice.
mine või muutmine. 9 Komisjoni väitel tingib tõsiasi, et osa apellandi poolt Esimese Astme Kohtule esitatud väidetest olid algusest peale vastuvõetamatud, apellandi poolt Euroopa Kohtule esitatud appellatsioonkaebuses sisalduvate samade väidete vastuvõetamatuse.
Since the arguments in question constitute the totality of those repeated in the appeal, in the view of the Commission the appeal itself should be declared inadmissible in its entirety.
Kuna kõnealused väited on ainsad, mis apellatsiooniastmes uuesti esitati, tuleks apellatsioonkaebus tervikuna vastuvõetamatuks tunnistada.
I consider, however, that the solution I have just outlined is not correct and that a different approach to resolving the problem in question is to be preferred.
Tõden siiski, et äsja pakutud lahendus ei ole korrektne ning kõnealuse probleemi lahendamisel tuleb eelistada teistsugust lähenemist.
The Commission’s ‘cross-appeal’ is based on the principle that there should be consistency between, on the one hand, the content of the administrative complaint lodged by the appellant under Article 90 of the Staff Regulations and, on the other, the content of the action brought before the Court of First Instance.
Komisjoni „vastuapellatsioonkaebus” tugineb põhimõttele, mille kohaselt peavad ühelt poolt apellandi poolt personalieeskirjade artikli 90 alusel esitatud halduskaebus ja teiselt poolt Esimese Astme Kohtule esitatud hagi olema sisulises vastavuses.
The ‘cross-appeal’ lodged by the Commission is undoubtedly unconventional, as that institution itself recognises in its reply.
Komisjoni esitatud „vastuapellatsioonkaebus” on kahtlemata ebatüüpiline, nagu on tunnistanud oma vasturepliigis ka komisjon ise.
10 In particular, it is significant that the Commission has not sought, as a consequence of such a ‘cross-appeal’, the annulment of the judgment under appeal.
10Käesoleval juhul on tähendusrikas, et komisjon ei taotlenud sellise „vastuapellatsioonkaebusega” vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist.
This shows incontrovertibly that, before the Court of First Instance, the Commission was not unsuccessful in any of its own submissions.
See annab vaieldamatult tunnistust tõsiasjast, et komisjoni nõudeid ei ole jäetud Esimese Astme Kohtus mingis osas rahuldamata.
The scope of that principle has been examined and clarified in a long series of rulings by the Community Courts.
Selle põhimõtte ulatust on uuritud ja selgitatud terves reas ühenduse kohtute otsustes.
In particular, the Court of Justice has stated that the pre-litigation procedure laid down in the Staff Regulations and, in particular, the lodging of a complaint are an ‘essential procedural requirement’.
Konkreetsemalt on Euroopa Kohus sedastanud, et personalieeskirjades ettenähtud kohtueelne menetlus, iseäranis kaebuse esitamine on oma laadilt „oluline menetluslik nõue” 11.
11The Court has also stated that compliance with the timelimits for the pre-litigation procedure in question is a matter of public policy, which
Euroopa Kohus on sa- muti kinnitanud, et kõnealuse kohtueelse menetluse tähtaegade järgimise näol on tegemist avalikul huvil rajaneva põhimõttega, mille üle kohus võib omal algatusel otsus-
9 — That is the sense of the conclusions of the Commission’s reply and point 31 thereof.
9 – Vt selle kohta komisjoni vasturepliigi kokkuvõte, samuti selle punkt 31.
I note, however, that at point 40 of that document the Commission states that ‘… the Court of Justice should therefore annul the part of the judgment of the Court of First Instance in which it did not rule that the first and third parts of the plea were inadmissible in that they were not raised in the pre-litigation complaint, and also the fourth part since it was raised only in the reply’.
Märgin täiendavalt, et vasturepliigi punktis 40 kinnitab komisjon hoopis, et: „[…] Euroopa Kohus peaks seetõttu tühistama Esimese Astme Kohtu otsuse osas, milles see ei tunnista hagi aluse esimest ja kolmandat osa vastuvõetamatuks seetõttu, et neid ei olnud esitatud kohtueelse menetluse raames esitatud kaebuses, ning lisaks neljandat osa seetõttu, et see esitati alles repliigis”.
However, in the light of the position that I intend to adopt with regard to the ‘cross-appeal’, it is not necessary to determine whether the Commission does or does not, as a preliminary matter, seek the annulment of the judgment under appeal.
Teisalt, pidades silmas seisukohta, mille ma kavatsen „vastuapellatsoonkaebuse” kohta võtta, ei ole vaja määrata kindlaks, kas komisjon taotles teise võimalusena vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist või mitte.
11 — Case 91/76 de Lacroix v Court of Justice [1977] ECR 225, paragraph 11.
11 – Euroopa Kohtu 3. veebruari 1977. aasta otsus kohtuasjas 91/76: de Lacroix vs. Euroopa Kohus (EKL 1977, lk 225, punkt 11).
10 — Point 32 of the Commission’s reply.
10 – Komisjoni vasturepliik, punkt 32.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P the Court can verify of its own motion.
KOHTUJURIST MENGOZZI ETTEPANEK – KOHTUASI C-71/07 P tada.
12 The Court of First Instance, for its part, on the basis of that caselaw of the Court of Justice, has stated that the question of consistency between the prior complaint through official channels and the application to the Court is also a public policy issue and may therefore be examined by the Court of its own motion.
12 Esimese Astme Kohus on omalt poolt Euroopa Kohtu eespool osundatud kohtupraktika alusel sedastanud, et ka halduskaebuse ja hagi vastavuse küsimus tugineb avalikule huvile ning kohus võib selle üle seega omal algatusel otsustada.
13I consider that that caselaw of the Court of First Instance, which is closely linked to the doctrine of the Court of Justice, can be wholeheartedly endorsed.
13 Ma leian, et Esimese Astme Kohtu selliste lahenditega, mis on otseselt seotud Euroopa Kohtu seisukohtadega, saab täielikult nõustuda.
With regard to the precise definition of the concept and limits of the principle of consistency, according to the settled caselaw of the Court of Justice, in general, a complaint through administrative channels does not bind any judicial proceedings strictly and absolutely, but, at the same time, claims submitted at this latter stage may change neither the cause nor the object of the complaint.
Vastavuse põhimõtte täpse määratluse ja piiride kohta sedastab Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika, et üldiselt ei ole halduskaebus võimaliku hagi suhtes rangelt ja lõplikult siduv, ent samas ei või viimasega muuta halduskaebuse alust ega eset.
14The Court of Justice has also stated that, in an action before the Courts, submissions and arguments which do not appear in the administrative complaint but are closely linked to it are admissible. 15
14Euroopa Kohus on lisaks täpsustanud, et hagi staadiumis on lubatud selliste väidete ja argumentide esitamine, mida ei esitatud küll halduskaebuses, ent mis on viimases esitatud väidetega otseselt seotud. 15
As regards the subjectmatter of the administrative complaint and that of the application in the case under examination, there can be no doubt that they are exactly the same: hence, from that point of view, no problem of admissibility arises.
Kõnesoleva asja puhul ei ole kahtlust, et halduskaebuse ese langeb täiuslikult kokku hagi esemega: sellest vaatepunktist ei teki seega vastuvõetavuse osas mingit takistust.
Hence, if verification of the consistency between the content of the administrative complaint and the application to the Court is a matter of public policy that can be raised of the Court’s own motion, it is, in my opinion, possible to classify the ‘cross-appeal’ brought by the Commission, leaving aside the nomen iuris, simply as a matter that can be examined by the Court of its own motion.
Kui halduskaebuse ja hagi sisulise vastavuse kontrollimine on kohtu omal algatusel uuritav ja avalikul huvil põhinev küsimus, siis on minu arvates võimalik kvalifitseerida komisjoni esitatud „vastuapellatsioonkaebus” nomen iuris’est hoolimata lihtsalt kui kohtu omal algatusel uuritava küsimusega seonduv teave.
Identification of the ‘cause’ underlying the request for annulment contained in the administrative complaint is more problematic.
Problemaatilisem tundub halduskaebuses sisaldunud tühistamisnõude aluse kindlakstegemine.
Following that line of reasoning, the question of the consistency, in the present case, between the administrative complaint lodged by the appellant under Article 90 of the Staff Regulations and the action subsequently brought before the Court of First Instance can be examined by the Court of Justice.
Lähtudes sellisest arutluskäigust, võib Euroopa Kohus kõnesolevas asjas uurida apellandi poolt personalieeskirjade artikli 90 alusel esitatud halduskaebuse ja seejärel Esimese Astme Kohtule esitatud hagi vastavuse küsimust.
With regard to the plea alleging a difference in treatment — the only plea repeated by the appellant in the present appeal proceedings — the complaint lodged under
Ebavõrdset kohtlemist puudutava väite osas – mis oli ainus, mille apellant käesolevas apellatsioonimenetluses uuesti esitas – oli personalieeskirjade artikli 90 alusel esitatud
12 — See, for example, Joined Cases 122/79 and 123/79 Schiavo v Council [1981] ECR 473, paragraph 22; Joined Cases 75/82 and 117/82 Razzouk and Beydoun v Commission [1984] ECR 1509, paragraph 13; and Case 302/85 Pressler-Hoeft v Court of Auditors [1987] ECR 513, paragraph 5.
12 – Vt nt Euroopa Kohtu 19. veebruari 1981. aasta otsus liidetud kohtuasjades: 122/79 ja 123/79: Schiavo vs. nõukogu (EKL 1981, lk 473, punkt 22); 20. märtsi 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 75/82 ja 117/82: Razzouk ja Beydoun vs. komisjon (EKL 1984, lk 1509, punkt 13) ja 4. veebruari 1987. aasta otsus kohtuasjas 302/85: Pressler-Hoeft vs. kontrollikoda (EKL 1987, lk 513, punkt 5).
14 — See, for example Razzouk and Beydoun v Commission, paragraph 9, and Case C-316/97 P Parliament v Gaspari [1998] ECR I-7597, paragraph 17.
14 – Vt nt eespool viidatud otsus kohtuasjas Razzouk ja Beydoun vs. komisjon, punkt 9, ja 19. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-316/97 P: parlament vs. Gaspari (EKL 1998, lk 7597, punkt 17).
13 — Case T-57/89 Alexandrakis v Commission [1990] ECR II-143, paragraph 8.
13 – Esimese Astme Kohtu 29. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas T-57/89: Alexandrakis vs. komisjon (EKL 1990, lk II-143, punkt 8).
This stance has been consistently reiterated: see, for example, Case T-19/90 von Hoessle v Court of Auditors [1991] ECR II-615; Case T-1/91 Della Pietra v Commission [1992] ECR II-2145; and Case T-127/00 Nevin v Commission [2002] ECR-SC I-A-149 and II-781.
Selline lähenemine on hiljem jätkuvalt kinnitust saanud: vt nt Esimese Astme Kohtu 11. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas T-19/90: von Hoessle vs. kontrollikoda (EKL 1991, lk II-615); 16. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas T-1/91: Della Pietra vs. komisjon (EKL 1992, lk 2145) ja 11. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas T-127/00: Nevin vs. komisjon (EKL AT 2002, lk I-A-149 ja II-781).
Article 90 of the Staff Regulations was, in fact, extremely brief, being confined to the following points:
KOMISJON kaebus tegelikult küllaltki kokkuvõtlik, piirdudes järgmiste punktidega:
The Commission has therefore correctly stated that, of the various arguments put forward by the appellant to support the claim of a difference in treatment, only that based on alleged discrimination between serving officials and former officials appeared in the administrative complaint.
Seega on komisjon õigesti märkinud, et apellandi poolt ebavõrdse kohtlemise põhjendamiseks esitatud erinevatest väidetest sisaldus halduskaebuses üksnes argument, mis põhines teenistuses olevate ametnike ja endiste ametnike vahelisel väidetaval diskrimineerimisel.
‘(b) Infringement of the principle of equal treatment
„b) Võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine
The new pension scheme established by the European Commission on 1 May 2004 is not even justified in the light of the principle of equal treatment.
Uus pensioniskeem, mille Euroopa Komisjon 1. mail 2004 kehtestas, ei ole võrdse kohtlemise põhimõtet silmas pidades õigustatud.
It must therefore be ascertained whether, in the case in point, the other arguments presented by the appellant in the judicial proceedings to support the claim of a difference in treatment can be regarded as being ‘closely linked’ to that set out in the administrative complaint.
Järelikult tuleb käesolevas asjas määrata kindlaks, kas teisi apellandi poolt kohtumenetluses ebavõrdse kohtlemise põhjendamiseks esitatud väiteid saab pidada „otseselt seotuks” halduskaebuses esitatud väitega.
The purpose of the correction coefficient is to guarantee the same purchasing power to officials and former officials in the same situation.
Paranduskoefitsiendi eesmärk on tagada samaväärne ostujõud samasuguses olukorras olevatele ametnikele ja endistele ametnikele.
The situation in the case in point is rather delicate, being situated on the fine line between admissibility and inadmissibility.
Kõnesolevas asjas on olukord küllaltki delikaatne ja paikneb vastuvõetavuse ja vastuvõetamatuse hapral piiril.
It is clear that creating two correction coefficients for the same place, in this case London, gives rise to discrimination between officials living in London for professional reasons and former officials living there in retirement.
On selge, et kehtestades kaks paranduskoefitsienti sama koha – käesoleval juhul Londoni – jaoks, nähakse ette diskrimineerimine töö tõttu Londonis elavate ametnike ja seal pensionipõlve veetvate endiste ametnike vahel.
As I have pointed out above, the Community Courts have ruled repeatedly on the question of consistency between the administrative complaint and the application to the Court, adopting a position that seeks to reconcile the interests of the appellant and those of the administration, which tend to be conflicting.
Nagu eespool tõdesin, on ühenduse kohtud langetanud korduvalt otsuseid halduskaebuse ja hagi vastavuse küsimuses, asudes seisukohale, mis püüab ühitada hageja ja administratsiooni diametraalselt erinevaid huve.
The Court of Justice has stated that one of the purposes of the administrative complaint is to allow the administration to know with sufficient certainty what the complainant is contesting and what his requests are.
Tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on täpsustanud, et halduskaebuse eesmärk on muu hulgas anda administratsioonile piisava täpsusega teada kaebuse esitaja etteheited ja nõuded.
On the other hand, however, when the administration receives a complaint through official channels, it must
Teisalt ei või aga administratsioon, saades halduskaebuse, tõlgendada
Former officials, including Mr Campoli, who live in the same city of London, who have a lower correction coefficient than that applied to officials, are clearly discriminated against because, since 1 May 2004, they no longer enjoy the same treatment.’
Endisi ametnikke, nende hulgas F. Campolit, kes elavad samas Londoni linnas ja kelle suhtes kohaldatakse madalamat paranduskoefitsienti kui ametnikele, diskrimineeritakse ilmselgelt, kuna alates 1. maist 2004 ei kohelda neid enam samamoodi.”
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P not interpret it restrictively, but with an ‘open mind’. 16
KOHTUJURIST MENGOZZI ETTEPANEK – KOHTUASI C-71/07 P seda kitsendavalt ja peab säilitama „avatud meele”.
Coöperatie Cosun v Commission, 17in which a plea introduced on appeal alleging a difference in treatment in relation to persons other than those indicated in the action before the Court of First Instance, in which a difference in treatment was also alleged, was considered a new plea in law.
16 komisjon 17, milles peeti uueks väiteks sellise etteheite esitamist apellatsioonistaadiumis, mis käsitles ebavõrdset kohtlemist võrreldes teiste isikutega kui need, keda mainiti kõnealuse ebavõrdse kohtlemisega seoses Esimese Astme Kohtule esitatud hagis.
It could be maintained, as essentially does the Commission, that despite being based on the same legal premiss, that is to say infringement of the principle of equal treatment, the appellant’s arguments in support of his claim of discrimination in relation to other former officials cannot be considered to have been foreshadowed, even indirectly or implicitly, in the administrative complaint.
Võiks väita, nagu komisjon seda sisuliselt teeb, et vaatamata samale õiguslikule alusele, milleks on võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine, ei saa pidada apellandi väiteid tema diskrimineerimise kohta võrreldes teiste endiste ametnikega ka mitte kaudselt ega vaikimisi eelnevas halduskaebuses esitatuks.
As we have seen, the only situation cited in that complaint as a point of reference for assessing whether the appellant is the victim of discrimination is that of officials still in employment.
Nagu eelnevalt tõdetud, viidati selles kaebuses apellandi kahjuks toimunud diskrimineerimise kindlakstegemiseks üksnes jätkuvalt teenistuses olevate ametnike olukorrale.
I note, however, that that judgment does not relate to the principle of consistency between the administrative complaint and the action before the Court but to the question of pleas in law in the appeal that were not raised in the action at first instance.
Märgin siiski, et viidatud otsus ei käsitle halduskaebuse ja hagi vastavuse põhimõtet, vaid pigem küsimust esimeses astmes esitamata väidete sisaldumisest apellatsioonkaebuses.
It seems obvious to me that the two situations are not the same.
Näib ilmne, et need kaks olukorda ei ole identsed.
In particular, one of the reasons which, in my opinion, militate in favour of a less strict approach in assessing the principle of consistency between the complaint and the action before the Court and to which consideration should be given is the fact, highlighted in the caselaw of the Court of Justice, that the administrative complaint is usually drawn up without the assistance of a lawyer.
Kaebuse ja hagi vastavuse põhimõtte leebemat hindamist toetavate põhjuste hulka kuulub minu arvates iseäranis tõsiasi – millele on juhtinud tähelepanu ka Euroopa Kohus –, et halduskaebus on tavaliselt koostatud advokaadi abita.
18 This is obviously not the case with an action brought before the Court of First Instance, where it is logical to expect greater precision and completeness.
18Ilmselgelt ei ole see nii Esimese Astme Kohtule esitatud hagi puhul, millelt on seega loogiline oodata suuremat täpsust ja viimistletust.
Against that background, the three arguments under examination should therefore be considered not simply as arguments to support a plea that has already been made but as ‘new pleas’ in the true sense.
Sellest vaatevinklist tuleks kolme käsitletavat väidet pidada mitte lihtsalt juba esiletoodud argumendi toetuseks esitatud väideteks, vaid „uuteks väideteks” kõige otsesemas mõttes.
In other words, when a difference in treatment is claimed there are as many different ‘pleas’ as there are (groups of) persons in relation to whom there is claimed to be discrimination.
Teisisõnu on ebavõrdsele kohtlemisele viitamise puhul tegemist nii mitme erineva „väitega”, kui palju on neid isikuid (isikute rühmi), kellega võrreldes diskrimineerimine väidetavalt eksisteerib.
It must also be noted that, although in the proceedings before the Court of First Instance the Commission maintained that the appellant’s requests regarding the household allowance and the education allowance were inadmissible because they were not included in the complaint, it did not raise any
Samuti tuleb nentida, et ehkki komisjon esitas Esimese Astme Kohtus vastuvõetamatuse vastuväite apellandi majapidamis- ja õppetoetuse nõuete kohta, kuna need ei sisal-
According to the Commission, that would also be the implication of the judgment of the Court of Justice in Koninklijke
Selline seisukoht saab komisjoni sõnul kinnitust ka Euroopa Kohtu otsusest kohtuasjas Koninklijke Coöperatie Cosun UA vs.
17 — Case C-68/05 P [2006] ECR I-10367, paragraphs 95 to 98.
17 – 16. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-68/05 P (EKL 2006, lk I-10367, punktid 95–98).
See also the Opinion of Advocate General Stix-Hackl in that case (in particular, points 89 to 103).
Vt ka kohtujurist Stix-Hackli 16. mai 2006. aasta ettepanek eelnimetatud asjas (eeskätt punktid 89–103).
16 — See, for example, Case 133/88 Casto Del Amo Martinez v Parliament [1989] ECR 689, paragraph 13.
18 – Eespool viidatud kohtuotsus Casto Del Amo Martinez vs. parlament, punkt 13.
18 — Casto Del Amo Martinez v Parliament, paragraph 11.
16 – Vt nt 14. märtsi 1989. aasta otsus kohtuasjas 133/88: Casto Del Amo Martinez vs. parlament (EKL 1989, lk 689, punkt 13).
I therefore consider that the objection of inadmissibility based on the alleged infringement of the principle of consistency must be rejected.
Leian seega, et vastavuse põhimõtte väidetava rikkumisega seonduv vastuvõetamatuse vastuväide tuleb tagasi lükata.
I shall now move on to examine the substance of the three arguments put forward by the appellant.
Järgmisena asun sisuliselt käsitlema apellandi esitatud kolme väidet.
It is clear that that factor cannot be considered decisive for ruling on a question which, as we have seen above, can be raised of the Court’s own motion.
On ilmselge, et seda asjaolu ei saa pidada määravaks, otsustades küsimuse üle, mida kohus võib – nagu eelnevalt mainitud – käsitleda omal algatusel.
Nevertheless, to my mind, it is undeniable that it is not entirely without significance.
Teisalt ei saa minu arvates väita, et see oleks kõnesolevas asjas tähtsuseta.
I consider that submission of the arguments in question before the Court of First Instance did not infringe the principle of consistency.
Ma leian, et kõne all olevate väidete esitamine Esimese Astme Kohtus ei rikkunud vastavuse põhimõtet.
Indeed, it appears to me that, in the light of the caselaw I have cited, and in particular the abovementioned assertion of the need for the complaint to be interpreted with an open mind, since it is a document drawn up without legal assistance, to rule that such arguments are inadmissible could excessively restrict the right to effective judicial protection, which is a general principle of Community law. 19
Mulle tundub, et pidades silmas osundatud Euroopa Kohtu praktikat ja iseäranis eelnevalt esiletoodud vajadust tõlgendada kaebust paindlikult, kuna see on koostatud õigusalase abita, võiks kõnesolevate väidete vastuvõetamatuks tunnistamine riivata ülemääraselt õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, mis on ühenduse õiguse üldpõhimõte. 19
The appellant maintains that, by upholding the legality of the legislature’s decision to replace the ‘capital method’ with the ‘country method’, the Court of First Instance wrongly gave precedence to the legislature’s discretion over the principle of equal treatment.
Apellant väidab, et Esimese Astme Kohus leidis ekslikult, et seadusandja kaalutlusõigus prevaleerib võrdse kohtlemise põhimõtte ees, kui ta kinnitas, et seadusandja valik asendada „pealinna meetod” „riigi meetodiga” on õiguspärane.
In the appellant’s view, this is particularly evident at paragraph 105 of the judgment under appeal.
See tuleneb apellandi arvates ilmselgelt vaidlustatud kohtuotsuse punktist 105.