natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, the analysis of the gravity of the infringement must take any repeated infringement into account (Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others v Commission [2004] ECR I-123, paragraph 91, and Groupe Danone v Commission, cited in paragraph 65 above, paragraph 26), and such repeated infringement may justify a significant increase in the basic amount of the fine (Case T-203/01 Michelin v Commission [2003] ECR II-4071, paragraph 293).
Toimepandud rikkumise raskusastme analüüsil tuleb muu hulgas arvesse võtta võimalikku korduvust (Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P: Aalborg Portland jt vs. komisjon, EKL 2004, lk I-123, punkt 91, ja eespool punktis 65 viidatud kohtuotsus Groupe Danone vs. komisjon, punkt 26), kuna korduvus võib õigustada trahvi põhisumma märkimisväärset suurendamist (Esimese Astme Kohtu 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T-203/01: Michelin vs. komisjon, EKL 2003, lk II-4071, punkt 293).
In the light of that case-law, the Court rejects BASF’s assertions, first, that its previous infringements have no influence on the gravity of the infringement in question and, second, that there is no clear legal basis for the application of an increase for repeated infringement.
Seda kohtupraktikat silmas pidades ei saa nõustuda BASF-i väidetega, mille kohaselt esiteks ei omanud tema varasemad rikkumised asjaomase rikkumise raskusele mingit mõju ja teiseks puudub trahvi suurendamiseks korduvuse tõttu selge õiguslik alus.
As regards the objection that a time-limit must be placed on the possibility to take any repeated infringement into account, the Court finds that the fact that Regulation No 17, Regulation No 1/2003 and the Guidelines lay down no maximum period for making a finding of repeated infringement does not breach the principle of legal certainty.
Etteheite osas, mis põhineb väidetaval kohustusel piirata ajaliselt võimalust arvestada võimalikku korduvust, tuleb märkida, et korduvuse tuvastamiseks aegumistähtaja puudumine määrustes nr 17 ja nr 1/2003 või suunistes ei riku õiguskindluse põhimõtet.
In that connection, the Commission cannot be bound by any limitation period for such a finding.
Seega ei ole komisjon korduvuse tuvastamisel sellise võimaliku aegumistähtajaga seotud.
In that regard, it must be borne in mind that repeated infringement is an important factor which the Commission is required to appraise, since taking repeated infringement into account is intended to provide undertakings which have shown a propensity to breach the competition rules with an incentive to change their conduct. The Commission may therefore, in each case, take into
Siinkohal tuleb meenutada, et korduvus kujutab endast olulist asjaolu, millega komisjon peab arvestama, kuna see kutsub neid ettevõtjaid üles muutma oma käitumist, kellel on kalduvus
2007 — JOINED CASES T-101/05 AND T-111/05 consideration the indicia which tend to confirm such a propensity, including, for example, the time which has elapsed between the infringements at issue (Groupe Danone v Commission, cited in paragraph 65 above, paragraphs 37 to 39).
Komisjon võib seega iga kord võtta arvesse asjaolusid, mis kinnitavad selliseid kõrvalekaldumisi, sh näiteks kõnealuste rikkumiste vahelist aega (eespool punktis 65 viidatud kohtuotsus Groupe Danone vs. komisjon, punktid 37–39).
In the present case, the decisions on which the Commission based its assessment of repeated infringement (see paragraph 18 above) show that BASF infringed the competition rules between 1964 and 1967 (fixing the rate of price increases and the conditions under which those increases were applied in the dyestuffs sector) and between August 1980 and May 1984 (fixing ‘target’ prices and ‘target’ quotas and planning concerted initiatives to raise prices and to monitor their implementation).
Käesolevas asjas näitavad komisjoni poolt korduvuse hinnangu põhjendamiseks tehtud otsused (vt eespool punkt 18), et BASF rikkus konkurentsieeskirju aastatel 1964–1967 (hinnatõusude määra ja nende hinnatõusude kohaldamistingimuste kindlaksmääramine värvainete sektoris) ja augustist 1980 kuni maini 1984 (sihthindade ja –kvootide kindlaksmääramine ja kooskõlastatud tegevuse kavandamine eesmärgiga tõsta hinnataset ja kontrollida selle rakendamist).
It is held that the latter of those two infringements can in itself justify the application of an increase of 50% to the basic amount of the fine imposed on BASF (see, to that effect, Michelin v Commission, cited in paragraph 66 above, paragraph 293).
Tuleb märkida, et ainuüksi viimatimainitud rikkumine võib õigustada BASF-ile määratud trahvi põhisumma suurendamist 50% võrra (vt selle kohta eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Michelin vs. komisjon, punkt 293).
In any event, the Court points out that the exercise of its unlimited jurisdiction may justify the production and taking into consideration of additional information which did not have to be referred to as such under the obligation to state reasons laid down in Article 253 EC (Case C-248/98 P KNPO BT v Commission [2000] ECR I-9641, paragraph 40).
Igal juhul rõhutab Esimese Astme Kohus, et tema täieliku pädevuse teostamine võib õigustada sellise täiendava teabe esitamist ja arvesse võtmist, mille märkimine otsuses ei vasta EÜ artiklis 253 kehtestatud põhjendamiskohustuse nõuetele (Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-248/98 P: KNP BT vs. komisjon, EKL 2000, lk I-9641, punkt 40).
In that context, account must be taken of the fact that BASF was also the object of Commission Decision 86/398/EEC of 23 April 1986 relating to a proceeding pursuant to Article [81 EC] (IV/31.149 — Polypropylene) (OJ 1986 L 230, p. 1).
Selle raames tuleb arvestada asjaolu, et BASF on samuti välja toonud komisjoni 23. aprilli 1986. aasta otsuse 86/398/EMÜ [EÜ] artikli 81 kohaldamise menetluse kohta (IV/31.149 – Polüpropüleen) (EÜT L 230, lk 1).
When questioned at the hearing, the Commission was unable to explain why that decision had been omitted, although it is mentioned at paragraph 29 of the statement of objections.
Kohtuistungil küsimustele vastates ei suutnud komisjon selle otsuse väljajätmist selgitada, samas kui see esineb vastuväiteteatise punktis 29.
In the light of that factor, it must be held that between 1964 and 1993 BASF was in flagrant breach of the competition rules for approximately 13 years.
Seda asjaolu arvesse võttes tuleb tõdeda, et ilmselgelt rikkus BASF aastatel 1964–1993 konkurentsieeskirju ligikaudu kolmteist aastat.
It follows that the increase of the basic amount by 50% is appropriate .
Järelikult on põhisumma 50-protsen-diline suurendamine kohane.
The complaint alleging miscalculation of the increase for repeated infringement must also be rejected, since it is the result of confusion on BASF’s part between the concepts of starting amount and basic amount (see paragraphs 15 to 17 above).
Nõustuda ei saa ka etteheitega, mis põhineb korduvuse alusel kohaldatud suurendamise vääras arvutamises, kuna BASF on segi ajanud mõisted lähtesumma ja põhisumma (vt eespool punktid 15–17).
According to paragraph 229 of Cheil Jedang v Commission, cited in paragraph 59 above, on which BASF relies in support of its assertion, the percentages corresponding to the increases or reductions applied for aggravating or attenuating circumstances must be applied to the basic amount of the fine, which is determined by reference to the gravity and duration of the infringement.
Vastavalt eespool punktis 59 viidatud kohtuotsuse Cheil Jedang vs. komisjon punktile 229, millele BASF oma väite kinnituseks tugineb, tuleb raskendavate või kergendavate asjaolude alusel kindlaks määratud suurendamise või vähendamise protsente kohaldada trahvi põhisummale, mis on kindlaks määratud rikkumise raskuse ja kestuse põhjal.
That is precisely what the Commission did in this case, as may be seen from recital 219 to the Decision (see paragraphs 17 and 18 above).
Just nii ongi komisjon käesolevas asjas toiminud, nagu kinnitab otsuse 219. põhjendus (vt eespool punktid 17 ja 18).
In any event, in the present case the method of calculation proposed by BASF would have led to the same result .
Igal juhul tuleb rõhutada, et antud asjaoludel oleks BASF-i pakutud arvutusmeetod viinud sama tulemuseni.
The second plea must therefore be rejected in its entirety.
Järelikult tuleb teine väide tervikuna tagasi lükata.
Third plea raised by BASF: incorrect application of the 1996 Leniency Notice
BASF-i kolmas väide, mis põhineb 1996. aasta koostööteatise ekslikul kohaldamisel
BASF contends that the 20% reduction granted under section D of the 1996 Leniency Notice (see paragraph 22 above) is too low by reference to the extent of its cooperation.
BASF leiab, et talle võimaldatud 20-protsendiline vähendamine 1996. aasta koostööteatise D osa alusel (vt eespool punkt 22) on tema koostöö valguses liiga väike.
In application of the principle of proportionality, the Commission is required to grant reductions which are proportionate to the cooperation provided by each undertaking.
Proportsionaalsuse põhimõtet kohaldades on komisjon kohustatud võimaldama vähendamist, mis on vastav iga ettevõtja koostööle.
According to the Commission’s consistent practice, BASF was entitled to a reduction of 10% for not substantially contesting the accuracy of the facts attributed to it .
Komisjoni väljakujunenud praktika kohaselt oleks BASF-il pidanud olema õigus 10-protsendilisele vähendamisele seetõttu, et ta ei vaidlustanud talle etteheidetavate faktide sisulist õigsust.
It follows that its early, complete and voluntary cooperation in any form other than not disputing the facts deserved a much greater reduction than the 10% granted.
Sellest tuleneb, et tema varajane, täielik ja vabatahtlik koostöö, mis toimus muus vormis kui faktide õigsuse mittevaidlustamine, vääris oluliselt suuremat vähendamist kui võimaldatud 10%.
In BASF’s submission, the Decision did not provide an objective and precise record of its cooperation, since it describes incorrectly the content of certain communications, remains silent as to other significant aspects of BASF’s cooperation and does not allow BASF to appraise the Commission’s evaluation of certain aspects of its cooperation.
Otsus ei sisalda BASF-i koostöö objektiivset ja täpset ülevaadet, kuna see kirjeldab teatavate teabevahetuste sisu vääralt, ei märgi selle koostöö muude oluliste aspektide kohta midagi ega võimalda ka BASF-il hinnata komisjoni hinnangut, mille ta andis koostöö teatavatele aspektidele.
Those shortcomings also demonstrate a breach of the principle of sound administration.
BASF leiab, et need puudused tõendavad ka seda, et rikutud on hea halduse põhimõtet.
In support of its claims, BASF submits that in the Decision the Commission:
BASF toob oma väidete toetuseks välja, et otsuses komisjon:
— makes no reference to BASF’s letter of 6 May 1999 in which it informed the Commission of the existence of unlawful agreements in the vitamin sector, in
– ei viita tema 6. mai 1999. aasta kirjale, milles ta teavitas komisjoni vitamiinide sektori ebaseaduslikest kokkulepetest, mille suhtes olid Ühendriikide ameti-
BASF believes that the Commission has lost that letter;
BASF on seisukohal, et komisjon on selle kirja ära kaotanud;
— makes no reference to a meeting held on 17 May 1999, during which BASF described a number of collusive agreements and provided information which materially contributed to establishing the infringement, including the thenimminent conclusion of a judicial settlement with the United States authorities, which was eventually signed on 19 May 1999 and also concerned choline chloride;
– ei viita 17. mail 1999 toimunud kohtumisele, mille käigus ta kirjeldas mitmeid salajasi kokkuleppeid ja esitas rikkumise tuvastamisele kaasa aidanud sisulist teavet, seal hulgas ka Ühendriikide ametivõimudega lõplikult 19. mail 1999 sõlmitud – olgugi et vältimatu – kohtuliku kokkuleppe kohta, mis käsitles samuti koliinkloriidi;
— makes no reference to BASF’s letter of 21 May 1999 in which it provided documents relating to the investigation carried out in the United States.
– ei viita tema 21. mai 1999. aasta kirjale, milles ta esitas dokumente Ühendriikides toimunud uurimise kohta.
— misrepresents BASF’s communication of 23 July 1999;
– esitab tema 23. juuli 1999. aasta teadet vääralt;
— provides an incomplete description of a request for information of 26 May 1999, in such a way that it disregards the fact that the report of 15 June and the communication of 23 June 1999 were provided voluntarily;
– kirjeldab 26. mai 1999. aasta informatsiooninõuet mittetäielikult, jättes arvestamata asjaolu, et 15. juuni aruanne ja 23. juuni 1999. aasta teade esitati vabatahtlikult;
— wrongly considered that BASF’s communication of 16 July 1999 was a response to a request for information of 22 June 1999.
– pidas tema 16. juuli 1999. aasta teadet ekslikult vastuseks 22. juuni 1999. aasta informatsiooninõudele.
BASF maintains that the omission of the letter of 6 May 1999 and of the meeting of 17 May 1999 is impossible to explain, since there is a reference to them at recital 127 to Decision 2003/2.
6. mai 1999. aasta kirja ja 17. mai 1999. aasta kohtumise väljajätmist ei ole võimalik seletada, võttes arvesse, et otsuse 2003/2 põhjenduses 127 on neile viidatud.
The fact that the Commission lost substantial evidence from the file prevented it from obtaining a full picture of BASF’s cooperation.
Oluliste toimikumaterjalide kaotamine takistas komisjonil saamast BASF-i koostööst täielikku ülevaadet.
Thus, BASF was unable to find in the Commission’s file the letters of 6 and 21 May 1999 or any indication (in the form of notes or minutes drafted by Commission officials) of the meeting of 17 May 1999.
Nii ei olnud BASF-il võimalik komisjoni toimikust leida ei 6. ja 21. mai 1999. aasta kirju ega viidet (komisjoni ametnike tehtud märkmete või koostatud protokolli kujul) 17. mai 1999. aasta kohtumisele.
The value of the evidence provided to the Commission cannot be disputed on the ground that the Commission did not accept production of additional evidence in the form, inter alia, of oral testimony offered by BASF, but insisted on receiving only written evidence.
Komisjonile esitatud tõendite väärtust ei saa vaidlustada, sest komisjon ei nõustunud vastu võtma BASF-i pakutud täiendavaid, eelkõige suuliste ütluste vormis tõendeid, nõudes üksnes kirjalikke tõendeid.
Its insistence on written evidence deprived BASF of the possibility of producing important information, which it would have be enable to do in writing if the Commission had made its argument clear by responding to the letter of 6 May 1999.
See nõue võttis BASF-ilt võimaluse esitada olulist teavet, mida ta oleks saanud esitada kirjalikult, kui komisjon oleks 6. mai 1999. aasta kirjale vastates oma seisukohta selgitanud.
That conduct on the Commission’s part is contrary to the principle of sound administration.
Komisjoni selline käitumine on vastuolus hea halduse põhimõttega.
In BASF’s submission, the Commission ought to have ensured that a proper minute of the meeting of 17 May 1999 was drawn up .
BASF leiab, et komisjon oleks pidanud tagama selle, et 17. mai 1999. aasta kohtumisest oleks koostatud korralik protokoll.
Even the shorthand notes kept by the person responsible for the file show that the meeting was substantial and that it covered in detail a number of sectors, including choline chloride, which the Commission does not dispute.
Isegi stenografeeritud märkmed, mida toimiku eest vastutav ametnik säilitas, näitavad, et kohtumine oli oluline ja et seal käsitleti mitmeid sektoreid, nende hulgas ka koliinkloriidisektorit, mida komisjon ei vaidlusta.
The failure to include those notes in the choline chloride file is also a breach of the principle of sound administration.
Nende märkmete koliinkloriidi puudutavasse toimikusse lisamata jätmine on samuti hea halduse põhimõtte rikkumine.
BASF claims that it supplied at that meeting information which substantially contributed to establishing the infringement (it identified the collusive agreements,
BASF väidab, et sellel kohtumisel esitas ta rikkumise tuvastamisele kaasa aidanud sisulist teavet (salajaste kokkulepete nimetamine, seotud tooted ja ettevõtjad,
That, in BASF’s submission, is demonstrated by a statement of 24 February 2005, drawn up by its counsel, Mr J. Scholz, which it calls the ‘Scholz statement’.
BASF-i arvates tõendas seda tema õigusnõuniku J. Scholzi poolt 24. veebruaril 2005 koostatud avaldus, mida ta kutsub „Scholzi avalduseks”.
Following the meeting of 17 May 1999, BASF considered that it had done everything necessary to benefit from the maximum possible reduction under the 1996 Leniency Notice.
17. mai 1999. aasta kohtumise lõppedes arvas BASF, et ta on teinud kõik, et tema trahvisummat vähendada nii palju kui 1996. aasta koostööteatise alusel võimalik.
In those circumstances, BASF contends that its subsequent communications merely confirmed, in writing, the information which it had communicated orally, which means that the written evidence must be regarded as having been submitted during that meeting .
Neil asjaoludel leiab BASF, et tema hilisemad teated üksnes kinnitasid kirjalikus vormis teavet, mis oli juba suuliselt esitatud, mistõttu tuleb neid kirjalikke materjale käsitleda sellel koosolekul esitatutena.
That information was all supplied voluntarily, which the Commission disregarded in the Decision.
Kogu see informatsioon esitati vabatahtlikult, mida aga komisjon otsuses ei ole arvestanud.
Furthermore, the Commission does not dispute that information for the purposes of section D of the 1996 Leniency Notice may be supplied orally.
Lisaks sellele ei vaidlusta komisjon seda, et 1996. aasta koostööteatise D osa alusel võib informatsiooni esitada suuliselt.
As regards the report of 15 June 1999, BASF maintains that it was submitted not in response to the request for information of 26 May 1999 but in response to the request for written evidence made by the Commission at the meeting of 17 May 1999.
15. juuni 1999. aasta aruande osas rõhutab BASF, et ta ei esitanud seda vastusena 26. mai 1999. aasta informatsiooninõudele, vaid kirjalike tõendite taotlusele, mille komisjon esitas 17. mai 1999. aasta kohtumisel.
BASF began drafting that report before the request for information was issued .
Nimetatud aruande koostamist alustati enne selle informatsiooninõude saatmist.
That circumstance is also proved by BASF’s communication of 21 May 1999.
Seda asjaolu tõendab muu hulgas BASF-i 21. mai 1999. aasta teade.
Furthermore, the report also provides information about vitamins not covered by the request of 26 May 1999, such as vitamin D3 and carotenoids.
Lisaks sisaldab see aruanne ka teavet 26. mai 1999. aasta taotluse esemeks olnud selliste vitamiinide kohta nagu vitamiin D3 ja karotinoidid.
It was the Commission’s request to receive a written report that gave rise to the delay in submitting the information .
Teabe hilinemisega edastamise tingis komisjoni taotlus saada aruanne kirjalikus vormis.
However, interviews with members of BASF’s staff, as proposed by BASF, would have been an effective way of gathering the necessary evidence.
Samas olid BASF-i poolt pakutud vestlused tema töötajatega tõhus vahend, et soovitud tõendeid koguda.
The communication of 23 June 1999, which constituted a supplement to the report of 15 June 1999, was also provided at BASF’s initiative.
23. juuni 1999. aasta teade, mis moodustas 15. juuni 1999. aasta aruande lisa, esitati samuti BASF-i initsiatiivil.
That communication of 23 June 1999 contains further evidence which was not in the Commission’s possession at the time and which related to the Ludwigshafen meeting (see paragraph 4 above).
See 23. juuni 1999. aasta teade sisaldas täiendavaid tõendeid, mida komisjonil sel ajal ei olnud, ja käsitles Ludwigshafeni koosolekut (vt eespool punkt 4).
In addition, the communication of 16 July 1999 also supplements the evidence requested at the meeting of 17 May 1999 and must therefore be regarded as voluntary.
Pealegi täiendab ka 16. juuli 1999. aasta teade tõendeid, mida küsiti 17. mai 1999. aasta kohtumisel, ja seega tuleb seda käsitleda kui vabatahtlikku teabe esitamist.
It concerns the implementation of the
See käsitleb kõnealuste kokkulepete
The communication of 4 November 2002 (see paragraph 22 above) also contains a set of relevant materials, in particular about two cartel meetings.
4. novembri 2002. aasta teade (vt eespool punkt 22) sisaldas samuti mitmeid olulisi tõendeid eelkõige kahe kartellikoosoleku kohta.
In any event, the distinction which the Decision draws between voluntary and involuntary communications is incorrect, since a request for information from the Commission cannot be decisive for reducing an undertaking’s cooperation under section D3, first indent, of the 1996 Leniency Notice.
Igal juhul on teabe edastamise liigitamine otsuses vabatahtlikuks ja mittevabatahtlikuks läbi viidud ekslikult, kuna komisjoni informatsiooninõue ei ole otsustav, et vähendada ettevõtja koostööd 1996. aasta koostööteatise D osa punkti 2 esimese taande alusel.
Thus, in BASF’s submission, it is incorrect for the Commission to consider that the report of 15 June 1999 and the communications of 23 June, 16 July 1999 and 4 November 2002 did not substantially contribute to establishing the infringement.
Seega on BASF seisukohal, et komisjon leidis valesti, et 15. juuni 1999. aasta aruanne ja 23. juuni 1999. aasta, 16. juuli 1999. aasta ning 4. novembri 2002. aasta teated ei aidanud rikkumise tuvastamisele sisuliselt kaasa.
Nor has the Commission explained why it waited six weeks after the information was sent by Bioproducts (on 7 May 1999, see paragraph 22 above) before sending the request for information on 22 June 1999, when it had all the information provided at the meeting of 17 May 1999 and by the report of 15 June 1999.
Lisaks ei ole komisjon selgitanud, miks ta ootas pärast Bioproductsilt informatsiooni saamist (7. mail 1999, vt eespool punkt 22) kuus nädalat, enne kui saatis informatsiooninõude 22. juunil 1999, mil tal olid olemas kõik tõendid, mis esitati 17. mai 1999. aasta kohtumisel ja mis sisaldusid 15. juuni 1999. aasta aruandes.
In reality, the documents submitted by Bioproducts contain no detailed or exhaustive information, unlike those offered by BASF on 17 May and 15 June 1999, which refer to the meetings held and also to the names of the participants and would have allowed the Commission to begin its investigations.
Tegelikkuses ei sisaldanud Bioproductsi esitatud dokumendid üksikasjalikku ega ammendavat teavet, vastupidiselt BASF-i poolt 17. mail ja 15. juunil 1999 pakutud dokumentidele, kus olid ära märgitud toimunud koosolekud ja neil osalenud isikute nimed ning mis võimaldasid komisjonil alustada uurimist.
Furthermore, the information supplied by Chinook six months before the submissions of Bioproducts and BASF (see paragraph 3 above) were of limited value and irrelevant in part, which was the reason why the Commission did not initiate an investigation at that time.
Peale selle oli Chinooki poolt kuus kuud enne Bioproductsi ja BASF-i seisukohti esitatud teave (vt eespool punkt 3) piiratud väärtusega ja osaliselt asjakohatu, mistõttu komisjon tol ajal uurimist ei algatanud.
In any event, it was the meeting of 17 May 1999 that prompted the Commission to request information on choline chloride.
Igal juhul oli see just 17. mai 1999. aasta kohtumine, mis pani komisjoni koliinkloriidi kohta teavet taotlema.
The Commission confirms that the reduction of 20% granted to BASF may be broken down into a reduction of 10% for not substantially disputing the facts and a reduction of 10% for providing evidence.
Komisjon kinnitab, et BASF-ile võimaldatud 20-protsendiline vähendamine hõlmab 10-protsendilist vähendamist faktide sisulise õigsuse mittevaidlustamise eest ja 10-protsendilist vähendamist tõendite esitamise eest.
Moreover, it disputes the merits of BASF’s assertions.
Komisjon leiab, et BASF-i väited ei ole põhjendatud.
Section D of the 1996 Leniency Notice reads as follows:
1996. aasta koostööteatise jagu D on sõnastatud järgmiselt:
‘D. Significant reduction in a fine
„D. Trahvisumma märkimisväärne vähendamine