natgillin/translations-raw huggingface dataset:
46In that case, which concerned the question whether the retention of title clause must be confirmed on individual invoices for successive supplies bearing a specific date, the Court held that resolution of the question should be left to national legislation.
Kohtuasjas komisjon vs. Itaalia jättis Euroopa Kohus liikmesriikide õiguse ülesandeks selle reguleerimise, kas omandireservatsiooni klauslit tuleb kinnitada kõikidel hilisemate tarnetega seonduvatel kindla kuupäevaga arvetel.
In that light, it could perhaps be considered that the solution to the question in the present case could also be left to national legislation.
Eelnevat silmas pidades võib ehk väita, et ka praegusel juhul arutluse all oleva küsimuse võiks jätta liikmesriikide reguleerida.
However, the questions to be resolved in the two cases differ considerably.
Siiski on kahe kõrvutatava juhtumi problemaatika põhiosas erinev.
The Italian legislation at issue in Commission v Italy governed only the effectiveness of the retention of title clause; it therefore established one of the characteristics of that clause.
Kohtuasjas komisjon vs. Itaalia reguleerisid Itaalia õigusnormid üksnes omandireservatsiooni klausli toimet ning määrasid seega kindlaks üksnes ühe selle sätte omadustest.
In the present case, by contrast, the Italian legislation does not establish the characteristics necessary for obtaining the enforceable title but nullifies the short period for obtaining it.
Käesoleval juhul ei määra Itaalia õigusnormid kindlaks täitedokumendi saamise tingimusi, vaid muudavad selle lühikese saamistähtaja sisutuks.
The Italian legislation is contrary to the object of Directive 2000/35, not least because it treats public authorities more favourably than businesses.
Itaalia õigusnormid on vastuolus ka direktiivi 2000/35 eesmärgiga, kuna need eelistavad avalikõiguslikke asutusi ettevõtjatele.
In that way, it makes effective protection impossible, especially for small and medium-sized enterprises, and impedes prompt payment under public contracts.
Niisiis muudab see esiteks võimatuks eeskätt väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate tõhusa kaitsmise ning teiseks takistab õigeaegset maksmist riigihangete puhul.
The Italian Government claims that the privileged treatment of public
Itaalia valitsus kinnitab, et avalikõiguslike asutuste eeliskohtlemist
From that perspective, it is also necessary to interpret recital 15 in the preamble to Directive 2000/35, which provides, inter alia, that the directive does not regulate the conditions under which forced execution can be stopped or suspended.
Selle nurga alt tuleb tõlgendada ka direktiivi 2000/35 põhjendust 15, mis sätestab, et see direktiiv ei reguleeri tingimusi, mille esinemisel võib täitedokumendi sundtäitmise lõpetada või peatada.
The Italian Government maintains that the deferment of execution against the public authorities comes within the scope of the suspension of execution within the meaning of recital 15.
Itaalia valitsus kinnitab, et täitmise peatamine avalikõiguslike asutuste suhtes ei ole täitmise peatamine direktiivi 2000/35 põhjenduse 15 tähenduses.
As with the interpretation of Article 5(1), it can also be stated with reference to recital 15 in the preamble to Directive 2000/35 that the Member States are free to determine the conditions for the cancellation or suspension of execution, but those conditions cannot be established in a way that negates the effectiveness of the provisions of the directive.
Niisamuti nagu artikli 5 lõike 1 tõlgenduse puhul, võib ka direktiivi 2000/35 põhjenduse 15 osas kinnitada, et liikmesriikidel on kahtlemata vabad käed täitmise peatamise või lõpetamise tingimuste kindlaksmääramisel, kuid nad ei või seda teha viisil, mis muudaks direktiivi sätete tõhusa kohaldamise võimatuks.
That interpretation of Directive 2000/35 does not interfere with the general competence of the Member States to enact national legislation establishing the conditions for the cancellation or suspension of execution.
See tõlgendus ei riiva mingil moel liikmesriikide üldist pädevust määrata siseriiklikus õiguses kindlaks täitmise peatamise või lõpetamise tingimused.
CAFFARO object of the directive.
CAFFARO läheks direktiiviga vastuollu.
47In that regard, I would like to point out that Italy amended the period for the suspension of execution, increasing it from the original 60 days to the current 120 days on 23 December 2000, that is to say six months after Directive 2000/35 was adopted 48 and during the period for its transposition, set to end on 8 August 2002.
47Selles osas tuleb märkida, et Itaalia pikendas esialgset 60-päevast täitmise peatamise tähtaega 120-le päevale 23. detsembril 2000, s.o kuus kuud pärast direktiivi 2000/35 vastuvõtmist 48ning 8. augustil 2002 lõppenud ülevõtmistähtaja jooksul.
49Italy’s conduct could thus be defined as circumvention of the objective of the direct- ive, and therefore as conduct in fraudem legis agere.
49 Itaalia käitumist võib niisiis määratleda direktiivi eesmärkidest möödaminekuna ja seega käitumisena in fraudem legis agere (formaalselt seaduse sõnastust järgides, kuid seaduse mõtte vastaselt) 50.
50Under Article 249(3) EC, the Member States are free to choose the form and methods necessary for the transposition of a directive but are bound as to the result to be achieved.
Direktiivi ülevõtmisel on liikmesriikidel tänu EÜ artikli 249 lõikele 3 vaba valik seoses ülevõtmise vormi ja meetoditega, kuid saavutatava eesmärgi osas on direktiiv neile siiski siduv.
In accordance with settled caselaw, the Member States are required to transpose the directive in a manner that does not authorities is justified by overriding public interest considerations, because the postponement of execution ensures proper operation of the public authorities.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad liikmesriigid direktiivi üle võtma viisil, mis tagaks selle kasuliku mõju (effet utile) 51 õigustavad ülekaalukad üldisest huvist tulenevad põhjused, kuna täitmise peatamine võimaldab avaliku halduse korrapärast toimimist.
That argument cannot justify the Italian legislation at issue.
See argument ei saa vaadeldavaid liikmesriigi õigusnorme õigustada.
By lengthening payment periods, public authorities in fact retain on loan the money of their creditors, who should receive it when the payment period expires.
Maksetähtaja pikendamine on avalikõiguslike asutuste jaoks viis, kuidas laenata oma võlausaldajatelt raha, mis nad on viimastele võlgu juba alates võla tasumise tähtaja saabumisest.
The creditors, in other words businesses, in relation to which public authorities are debtors can equally claim that because of late payment they cannot operate properly and cannot have guarantees as to the liquidity of their operations.
Võlausaldajad, s.o ettevõtjad, kellele avalikõiguslikud asutused raha võlgnevad, võivad samuti tugineda asjaolule, et hilinenud maksmise tõttu ei saa nad normaalselt töötada ega tagada oma äritegevuse maksejõulisust.
Punctual payment is extremely important for such businesses, because in the event of insolvency they face the threat of bankruptcy, which by contrast does not apply to public authorities.
Maksete õigeaegne laekumine on ettevõtjate jaoks määrava tähtsusega, kuna käibevahendite puudumisel ohustab neid maksejõuetus, samas kui avalikõiguslikke asutusi selline oht ei ähvarda.
Moreover, it must be borne in mind that the Member States, in accordance with Article 6(2) of Direct- ive 2000/35, may maintain or bring into force provisions which are more favourable to the creditor; conversely, the adoption by a Member State of provisions more favourable to the debtor can be regarded as contrary to the directive.
Teiseks tuleb arvestada asjaoluga, et direktiivi 2000/35 artikli 6 lõike 2 kohaselt võivad liikmesriigid säilitada või vastu võtta võlausaldajale soodsamaid sätteid; sellest võib vastupidiselt järeldada, et kui liikmesriik võtab vastu sätted, mis on soodsamad võlgnikule, on sellekohane akt direktiiviga vastuolus.
47 — Case C-129/96 Inter-Environnement Wallonie [1997] ECR I-7411, paragraph 45; Case C-14/02 ATRAL [2003] ECR I-4431, paragraph 58; and Case C-316/04 Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie [2005] ECR I-9759, paragraph 42.
47 – 18. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-129/96: Inter-Environnement Wallonie (EKL 1997, lk I-7411, punkt 45); 8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-14/02: ATRAL (EKL 2003, lk I-4431, punkt 58); 10. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-316/04: Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie (EKL 2005, lk I-9759, punkt 42).
It must be taken into account that even before the end of the period for transposition of the directive the Member States could not adopt measures contrary to the
Tuleb märkida, et liikmesriikidel ei ole ka enne direktiivi ülevõtmise tähtaja lõppemist õigust võtta vastu sätteid, mis
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-265/07 and prejudice its effectiveness (effet utile) 51the objectives it pursues.
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-265/07 kõigist meetmetest, mis võiksid kahjustada […] lepingu eesmärkide saavutamist”.
52 the Member States must abstain ‘from any measure which could jeopardise the attainment of the objectives of [the] Treaty’.
Sama- ning mis kindlustaks, et ülevõtmisel järgitakse direktiivi eesmärke.
Similar obligations, on the basis of which the Member States are required to comply with Community law even in matters within their competence, are to be found, for example, in the fields of direct taxation, 53 social security systems 54 and education. 55
52 sugune ühenduse õiguse järgimise nõue leidub ka nt otsese maksustamise 53, sotsiaalhoolekande 54 ja hariduse 55 valdkonnas.
Although the result of a literal interpretation of Article 5(1) of Directive 2000/35 is that the stage following the obtaining of the enforceable title does not fall within the competence of the Community, the Member States may not exercise their competence in a manner that conflicts with the objects of Community legislation in force.
Kuigi direktiivi 2000/35 artikli 5 lõike 1 grammatiline tõlgendamine viib järeldusele, et täitedokumendi saamisele järgnev etapp ei kuulu ühenduse pädevusvaldkonda, ei või liikmesriigid kasutada oma pädevust viisil, mis läheb vastuollu kehtivate ühenduse õigusnormide eesmärgiga.
The division of competence between the Community and the Member States does not mean that the latter, in exercising their competence, may enact measures contrary to the object- ive of the directive.
Pädevuse jagamine ühenduse ja liikmesriikide vahel ei tähenda, et viimased võiksid oma pädevust kasutades võtta vastu sätteid, mille läbi nad läheks vastuollu direktiivi eesmärgiga.
In accordance with the first paragraph of Article 10 EC, Member States must ‘take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure fulfilment of the obligations arising out of [the] Treaty or resulting from action taken by the institutions of the Community’. Similarly, under the second paragraph of that article,
Vastavalt EÜ artikli 10 esimesele lõigule peavad liikmesriigid võtma „kõik vajalikud üld- ja erimeetmed, et tagada nende kohustuste täitmine, mis tulenevad […] lepingust või ühenduse institutsioonide võetud meetmetest”.
51 — The caselaw on the effectiveness (effet utile) of directives is extensive.
Samuti peavad liikmesriigid vastavalt EÜ artikli 10 teisele lõigule „hoidu[ma]
54 — For example, in Case C-372/04 Watts [2006] ECR I-4325, paragraph 92, the Court established that ‘whilst it is not in dispute that Community law does not detract from the power of the Member States to organise their social secur- ity systems, and that, in the absence of harmonisation at Community level, it is for the legislation of each Member State to determine the conditions in which social security benefits are granted, when exercising that power Member States must comply with Community law, in particular the provisions on the freedom to provide services’.
54 – 16. mai 2006. aasta otsuses kohtuasjas C-372/04: Watts (EKL 2006, lk I-4325, punkt 92) leidis kohus näiteks: „Kuigi ei ole vaidlust selles, et ühenduse õigus ei kahanda liikmesriikide pädevust oma sotsiaalkindlustussüsteemide korraldamisel ning et ühenduse tasandil ühtlustamise puudumise tõttu määratakse sotsiaalkindlustushüvitiste andmise tingimused kindlaks iga liikmesriigi õigusaktidega, peavad liikmesriigid selle pädevuse teostamisel siiski järgima ühenduse õigust, eelkõige teenuste osutamise vabadust käsitlevaid sätteid”.
See also Case C-157/99 Smits and Peerbooms [2001] ECR I-5473, paragraph 46, and Case C-385/99 Müller-Fauré and van Riet [2003] ECR I-4509, paragraph 17.
Vt ka 12. juuli 2001. aasta otsus kohtuasjas C-157/99: Smits ja Peerbooms (EKL 2001, lk I-5473, punkt 46) ning 13. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-385/99: Müller-Fauré ja van Riet (EKL 2003, lk I-4509, punkt 17).
55 — In that regard, the Court has stated that although the Member States have power to define the content of education and the organisation of education systems, when exercising that power they must comply with Community law.
55 – Euroopa Kohus on sellega seoses kinnitanud, et kuigi liikmesriigid on kahtlemata pädevad õpetuse sisu ja haridussüsteemide korralduse osas, tuleb neil selle pädevuse teostamisel siiski järgida ühenduse õigust.
See, for example, Case C-76/05 Schwarz and Gootjes-Schwarz [2007] ECR I-6849, paragraph 70, and Joined Cases C-11/06 and C-12/06 Morgan and Bucher [2007] ECR I-9161, paragraph 24.
Vt nt 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-76/05: Schwarz ja Gootjes-Schwarz (EKL 2007, lk I-6849, punkt 70) ja 23. oktoobri 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-11/06 ja C-12/06: Morgan ja Bucher (EKL 2007, lk I-9161, punkt 24).
52 — To that effect, with reference to Directive 2000/35, Conti observes that it is necessary effectively to ensure the voluntas legis in its implementation. See Conti, R., ‘La direttiva 2000/35/CE sui ritardati pagamenti e la legge comunitaria 2001 di delega al Governo per la sua attuazione’, Corriere Giuridico, No 6/2002, p. 815.
52 – Conti kinnitab samuti seoses direktiiviga 2000/35, et direktiivi ülevõtmisel tuleb kinni pidada selle voluntas legis’est (seadusandja tahtest). Vt Conti, R., „La direttiva 2000/35/CE sui ritardati pagamenti e la legge comunitaria 2001 di delega al Governo per la sua attuazione”, Corriere giuri­dico, nr 6/2002, lk 815.
On the effet utile, see also Baron, F. and others, Union Européenne 20062007. Memento pratique Francis Lefebvre, Editions Francis Lefebvre, Levallois, 2005, p.
Vt effet utile’i kohta Baron, F. jt, Union Européenne 2006–2007.
CAFFARO confer on the Community general powers to regulate the procedures for forced execution not involving cross-border elements.
CAFFARO vaidlustamata võlanõuetega.
regard to such claims, it cannot affect the Italian legislation.
Direktiiv ei käsitle teisi võlanõuete liike ega saa seega mõjutada Itaalia õigust.
However, the finding that Directive 2000/35 conflicts with the legislation at issue in the main proceedings does not
Järeldus, et põhikohtuasjas esitatud Itaalia õigusnormid on direktiiviga 2000/35 vastuolus, ei anna siiski komisjonile üldist pädevust reguleerida täitemenetlusi, kus puudub piiriülene element.
On the basis of the foregoing, I propose that the Court rule that Direct- ive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions must be interpreted as meaning that it precludes a national provision such as Article 14 of Decree-Law No 669/1996 under which a creditor in possession of an enforceable title relating to an uncontested payment owed by a public authority as remuneration for a commercial transaction cannot proceed to forced execution against the said authority before 120 days have elapsed from the service of the enforceable title on that authority.
Eelnenud järeldustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/35/EÜ tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selliste siseriiklike õigusnormide säte nagu dekreetseaduse 669/1996 artikkel 14, mille kohaselt ei saa võlausaldaja, kellel on täitedokument avalik-õigusliku asutuse poolt äritehingu eest tasumisele kuuluva vaidlustamata nõude kohta, nõuda nimetatud asutuse vastu suunatud sundtäitmist enne 120-päevase tähtaja möödumist sellele asutusele täitedokumendi kättetoimetamisest.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Tribunale civile di Roma (Italy), made by decision of 21 May 2007, received at the Court on 4 June 2007, in the proceedings
Kohtuasjas C-265/07, mille ese on EÜ artikli 234 alusel Tribunale civile di Roma (Itaalia) 21. mai 2007. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 4. juunil 2007, menetluses
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits (Rapporteur), Judges,
EUROOPA KOHUS (esimene koda), koosseisus: koja esimees P. Jann, kohtunikud A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič ja E. Levits (ettekandja), kohtujurist: V. Trstenjak, kohtusekretär: vanemametnik L. Hewlett, arvestades kirjalikus menetluses ja 13. märtsi 2008. aasta kohtuistungil esitatut, arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
— the Commission of the European Communities, by C. Zadra and S. Schønberg, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 24 April 2008,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: C. Zadra ja S. Schønberg, olles 24. aprilli 2008. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Direct- ive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions (OJ 2000 L 200, p. 35).
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/35/EÜ hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul (EÜT L 200, lk 35; ELT eriväljaanne 17/01, lk 226).
The reference was made in the course of proceedings between Caffaro Srl (‘Caffaro’), the creditor, and Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C (‘Azienda’), an Italian public authority, the debtor, concerning forced execution by way of the attachment of assets that the debtor held at Banca di Roma SpA (‘Banca di Roma’), the third party in the hands of which the attachment was effected.
Taotluse on esitanud Caffaro Srl (edaspidi „Caffaro”), kes esineb võlausaldajana, ning Azienda Unità Sanitaria Locale RM/C (edaspidi „Azienda”), kes on võlgnikuna esinev Itaalia avalikõiguslik asutus, kohtuasjas, mis puudutab sundtäitmist kolmandaks isikuks olevas Banca di Roma SpA-s (edaspidi „Banca di Roma”) hoitavate võlgniku varade arestimise teel.
Recital 15 in the preamble to Directive 2000/35 states:
Direktiivi 2000/35 põhjendus 15 sätestab:
‘This Directive only defines the term “enforceable title” but does not regulate the various procedures of forced execution of such a title and the conditions under which forced execution of such a title can be stopped or suspended.’
„Käesolevas direktiivis määratletakse ainult „täitedokumendi” mõiste, kuid ei reguleerita sellise [dokumendi] sund[täitmise] erinevaid menetlusi ega tingimusi, mille
Article 2 of Directive 2000/35 provides:
Direktiivi 2000/35 artikkel 2 sätestab:
(5) “enforceable title” means any decision, judgment or order for payment issued by a court or other competent authority, whether for immediate payment or payment by instalments, which permits the creditor to have his claim against the debtor collected by means of forced execution; it shall include a decision, judgment or order for payment that is provisionally enforceable and remains so even if the debtor appeals against it.’
5) [täitedokument] – kohtu või muu pädeva asutuse väljastatud otsus, kohtuotsus või korraldus maksmiseks kas viivitamatu tasumise või osamaksetena tasumise kohta, mis võimaldab võlausaldajal oma nõude võlgniku käest sisse nõuda sundtäitmisega; hõlmab otsust, kohtuotsust või korraldust maksmiseks, mis on ajutiselt [täidetav] ja jääb selliseks ka siis, kui võlgnik selle edasi kaebab.”
Recital 23 in the preamble to the directive states:
Sama direktiivi põhjendus 23 sätestab:
Article 5 of the directive provides:
Nimetatud direktiivi artikkel 5 sätestab:
Member States shall ensure that an enforceable title can be obtained, irrespect- ive of the amount of the debt, normally within 90 calendar days of the lodging of the creditor’s action or application at the court or other competent authority, provided that the debt or aspects of the procedure are not disputed.
Liikmesriigid tagavad, et [täitedokumendi] võib saada, olenemata võla suurusest, tavaliselt 90 kalendripäeva jooksul alates võlausaldaja hagi esitamisest või kohtu või muu pädeva asutuse poole pöördumisest eeldusel, et võlga ega menetluse asjaolusid ei ole vaidlustatud.
The respective national legislation, regulations and administrative provisions shall apply the same conditions for all creditors who are established in the European Community.
Asjaomaste siseriiklike õigusnormidega kohaldatakse kõigi Euroopa Ühenduses tegutsevate võlausaldajate suhtes samu tingimusi.
This Article shall be without prejudice to the provisions of the Brussels Convention on jurisdiction and enforcement of judgments in civil and commercial matters.’
Käesolev artikkel ei piira kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmist tsiviil- ja kaubandusasjades käsitleva [Brüsseli] konventsiooni sätete kohaldamist.”
Article 14 of Decree-Law No 669 of 31 December 1996, converted into a law, after amendment, by Law No 30 of 28 February 1997, as amended by Article 147 of Law No 388 of 23 December 2000 (Ordinary Supplement to the GURI No 302 of 29 December 2000) (‘Decree-Law No 669/1996’), provides:
31. detsembri 1996. aasta dekreetseadus nr 669, mis pärast muudatust 28. veebruari 1997. aasta seadusega nr 30 – mida on muudetud 23. detsembri 2000. aasta seaduse nr 388 artikliga 147 (GURI nr 302 regulaarne lisa, 29.12.2000) – kehtestati seadusena (edaspidi „dekreetseadus nr 669/1996”), sätestab artiklis 14:
‘State authorities and non-economic public bodies shall complete the procedures for the execution of court rulings and arbitration awards having executive effect and entailing an obligation to pay sums of money within 120 days of service of the enforceable title.
„Riigi ametiasutused ja majandusliku eesmärgita avalikõiguslikud organisatsioonid täidavad kohtute ja vahekohtute otsused, mis on täidetavad ja sisaldavad rahasumma tasumise kohustust, 120 päeva jooksul alates täitedokumendi kättesaamisest.
Caffaro, which had an enforceable title issued in accordance with the Italian rules transposing Directive 2000/35 into national law, brought enforcement proceedings against Azienda.
Caffaro, kellel oli täitedokument, mis väljastati talle vastavalt Itaalia õigusnormidele, millega võeti siseriiklikku õigusesse üle direktiiv 2000/35, algatas Azienda suhtes täitemenetluse.
The forced execution took the form of an attachment of Azienda’s assets held at the Banca di Roma, the third party, on the basis of a writ of summons to appear before the referring court, notified to the third party and the debtor.
Täitemenetlus toimub Azienda nende varade arestimise teel, mida viimane hoidis kolmandaks isikuks olevas Banca di Romas; selleks koostati eelotsuse taotluse esitanud kohtusse ilmumiseks kohtukutse, millest teavitati ka kolmandat isikut ja võlausaldajat.
At the hearing on 13 June 2006, the Banca di Roma appeared before the referring court to which it confirmed that it held funds belonging to Azienda and declared that those funds had been frozen.
13. juunil 2006 peetud kohtuistungil ilmus Banca di Roma eelotsusetaotluse esitanud kohtusse ning kinnitas viimasele, et Azienda hoiab tema juures oma varasid ning hetkel on need külmutatud.
Also at that hearing the referring court noted that forced execution had been initiated before the expiry of the period of 120 days, calculated from service of the enforceable title and provided for by Article 14 of Decree-Law No 669/1996.
Samal kohtuistungil märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et täitemenetlus algatati enne 120-päevase tähtaja lõppemist alates dekreetseaduse nr 669/1996 artiklis 14 ettenähtud täitedokumendi kättetoimetamisest.