natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under Article 15 of that directive, headed ‘More favourable provisions’, the directive ‘shall not affect Member States’ right to apply or introduce laws, regulations or administrative provisions more favourable to the protection of the safety and health of workers or to facilitate or permit the application of collective agreements or agreements concluded between the two sides of industry which are more favourable to the protection of the safety and health of workers’.
Vastavalt selle direktiivi artiklile 15 pealkirjaga „Soodsamad sätted” ei mõjuta see „direktiiv […] liikmesriikide õigust kohaldada või kehtestada töötajate ohutuse ja tervise kaitseks soodsamaid õigus- ja haldusnorme või hõlbustada või lubada tööturu osapoolte vaheliste kollektiivlepingute või lepingute kohaldamist, mis on töötajate ohutuse ja tervise kaitse seisukohast soodsamad.”
19 — Case C-490/04 Commission v Germany [2007] ECR I-6095, paragraph 17.
19 — 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-490/04: komisjon vs. Saksamaa (kohtulahendite kogumikus avaldamata, punkt 17).
In the same judgment, the Court also indicates that ‘Directive 96/71 did not harmonise the material content of those national rules [and that that] content may accordingly be freely defined by the Member States, in compliance with the Treaty and the general principles of Community law, including therefore … Article 49 EC’ (paragraph 19).
Samas kohtuotsuses märkis Euroopa Kohus ühtlasi, et „[o]meti ei ühtlustatud direktiiviga 96/71 nende siseriiklike õigusnormide materiaalset sisu [ja et] seega võivad liikmesriigid normide sisu vabalt määratleda, järgides asutamislepingus sätestatut ning ühenduse üldpõhimõtteid, sealhulgas järelikult ka […] EÜ artiklit 49” (punkt 19).
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06 referred to in the 13th recital in the preamble to Directive 96/71.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-346/06
Although it cannot be said that Community law entirely neglects the question of remuneration, it must therefore be admitted that it does not yet cover the determination of the amount or level of remuneration. 22
Kuigi ei saa väita, et töötasuküsimus jääb ühenduse õigusest täiesti välja, tuleb siiski tunnistada, et töötasusummat või -määra selles õiguses veel ei käsitleta. 22
The last subparagraph of Article 3(1) of Directive 96/71 testifies to the special nature of minimum rates of pay where it lays down that ‘the concept of minimum rates of pay referred to in paragraph 1(c) is defined by the national law and/or practice of the Member State to whose territory the worker is posted’.
Nimetatud direktiiviga kehtestatud süsteemi teine omadus väljendub „minimaalse kaitse põhiliste kohustuslike sätete” mõistes, mida kasutatakse direktiivi 96/71 13. põhjenduses.
In addition, I would remind the Court that the 17th recital in the preamble to that directive provides that ‘the mandatory rules for minimum protection in force in the host country must not prevent the application of terms and conditions of employment which are more favourable to workers’.
Lisaks tuletan meelde, et selle direktiivi 17. põhjendus sätestab, et „[vastuvõtjariigis] kehtivad minimaalse kaitse kohustuslikud sätted ei tohi takistada töötajate jaoks soodsamate töötingimuste kohaldamist”.
The first subparagraph of Article 3(7) of the directive translates this intention of the Community legislature by stating that ‘[p]aragraphs 1 to 6 shall not prevent application of terms and conditions of employment which are more favourable to workers’.
Nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 7 esimene lõik väljendab ühenduse seadusandja seda soovi, täpsustades, et „[l]lõiked 1–6 ei piira töötajate jaoks soodsamate töötingimuste kohaldamist”.
Moreover, the application of the ‘nucleus’ of protective rules mentioned in Article 3(1) of that directive must, in my opinion, be understood to constitute a minimum guarantee for posted workers, who are thus assured that they will at the very least enjoy the benefit of these national rules, which have become mandatory.
Palga alammääraga seonduvate aspektide erilisusest annab tunnistust direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 1 viimane lõik, milles sätestatakse: „[k]äesoleva direktiivi kohaldamisel määratletakse lõike 1 punktis c nimetatud töötasu miinimummäära mõiste vastavalt selle liikmesriigi siseriiklikele õigusaktidele ja/või tavadele, mille territooriumile töötaja lähetatakse”.
In my view, there are two aspects to this last provision.
Viimatinimetatud sättel on minu arvates kaks aspekti.
First, it means that the mandatory nature of the protective rules in force in the State where the services are performed may be eclipsed by application of the rules in force in the State in which the provider is established if those rules provide for terms and conditions of employment that are more favourable to the posted workers.
Ühelt poolt tähendab see, et teenuse osutamise riigis kehtivad kohustuslikud kaitse-eeskirjad võib jätta kohaldamata ja kohaldada selle asemel teenuse osutaja asukohamaal kehtivaid eeskirju, kui need näevad ette lähetatud töötajatele soodsamad töö- ja töölevõtutingimused.
This other characteristic of the system established by the directive in question is expressed in the very concept of ‘a nucleus of mandatory rules for minimum protection’
Peale selle tuleb minu arvates selle direktiivi artikli 3 lõikes 1 nimetatud kaitseeeskirjade tuumiku kohaldamist mõista minimaalse tagatisena lähetatud töötajatele, kellele niimoodi kindlustatakse, et nende suhtes kohaldatakse vähemalt neid siseriiklikke eeskirju, mis on kohustuslikud.
22 — Ibid., pp. 55 and 56.
22 — Ibidem, lk 55 ja 56.
The author nevertheless states that this issue is not immune to possible wage negotiations at European level.
Autor täpsustab siiski, et selles valdkonnas ei ole välistatud võimalikud palgaläbirääkimised Euroopa tasemel.
Moreover, he notes that, leaving aside the strict determination of the amount or level of wages, ‘the principle of wage equality between men and women may have a general impact on the mechanisms for remunerating workers’ and that ‘other Community regulations may have an effect in the wage field, for example with regard to the organisation of working time’.
Lisaks märgib ta, et peale kitsalt töötasusumma või -määra kindlaksmääramise „võib meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõte avaldada töötajate tasustamise mehhanismidele üldise ulatusega mõju” ja et „[t]öötasu valdkonda võivad lisaks mõjutada veel teised, näiteks tööaja korralduse alased ühenduse õigusnormid”.
Secondly, and it is this aspect that is relevant in the present case, Article 3(7) of Directive 96/71 also, in my view, permits
Teiselt poolt — ja just see aspekt on käesolevas kohtuasjas asjassepuutuv — võimaldab direktiivi 96/71 artikli 3 lõige 7 minu arvates
If we compare the arrangements under German law for determining minimum rates of pay in the construction industry with the system established by Directive 96/71, as I have just described it, we can draw the following conclusions.
Kui nüüd vastandada Saksa õiguses ehitussektori palga alammäära kindlaks määramiseks kehtiv kord direktiivis 96/71 kehtestatud süsteemile, nagu ma just kirjeldasin, võib täheldada järgmist.
the Member State where the services are performed to improve, for the matters referred to in Article 3(1) of the directive, the level of social protection which it wishes to guarantee to workers employed in its territory and which it can therefore apply to workers posted there.
liikmesriikidel ka parandada tööde teostamise kohas selle direktiivi artikli 3 lõikes 1 osutatud küsimustes sotsiaalkaitsetaset, mida nad soovivad oma territooriumil töötavatele töötajatele tagada ja mida nad võivad seega oma territooriumile lähetatud töötajatele kohaldada.
Hence, in principle, this provision authorises the implementation of enhanced national protection. 23
See säte võimaldab niisiis põhimõtteliselt rakendada tugevdatud siseriiklikku kaitset. 23
It must be pointed out, however, that the implementation of such enhanced national protection must be in accordance with what is permitted under Article 49 EC. 24
Tuleb siiski täpsustada, et sellist tugevdatud siseriiklikku kaitset tuleb rakendada EÜ artiklis 49 sätestatud teenuste osutamise vabadust arvestades. 24
I note first that under German law there is a system for declaring collective agreements to be universally applicable.
Märgin kõigepealt, et Saksa õiguses on olemas süsteem kollektiivlepingute üldkohaldatavaks kuulutamiseks.
The German arrangements for determining minimum rates of pay in the construction industry must therefore be assessed against the yardstick of Article 3(1) of Directive 96/71, and not in the light of the provisions of the second subparagraph of Article 3(8) of that directive, which caters for the absence of a system for declaring collective agreements to be of universal application.
Saksa korda ehitussektoris palga alammäära kindlaks määramiseks tuleb seega uurida direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 1 sätete seisukohast ja mitte selle direktiivi artikli 3 lõike 8 teise lõigu sätete alusel, mis käsitlevad juhtumeid, kus kollektiivlepingute üldkohaldatavaks tunnistamise süsteemi ei ole.
According to the author, the terms and conditions of employment in the matters referred to in Directive 96/71 are ‘minimum domestic rules, with a basis in State or contractual provisions, which under the directive the Member States must ensure are observed as a minimum in the situation of the temporary posting of workers’ (p. 95).
Autori sõnul on direktiivis 96/71 osutatud valdkondades töö- ja töölevõtutingimused „riiklikud või lepingulised minimaalsed sise-eeskirjad, mille järgimist kohustab direktiiv liikmesriike tagama vähemalt töötajate ajutise lähetamise korral” (lk 95).
This idea is also expressed in the 34th recital in the preamble to Directive 2004/18, according to which Directive 96/71 ‘lays down the minimum conditions which must be observed by the host country in respect of … posted workers’.
Seda mõtet on väljendatud ka direktiivi 2004/18 34. põhjenduses, mille kohaselt direktiiv 96/71 sätestab „miinimumtingimused, mida vastuvõtjariik peab lähetatud töötajate suhtes täitma”.
24 — I share, in this regard, the analysis put forward by Advocate General Mengozzi in the Opinion he delivered on 23 May 2007 in Case C-341/05 Laval un Partneri (pending before the Court), in which he stated that ‘although Directive 96/71 accepts that the Member States may apply to a service provider of a Member State that posts workers temporarily to the territory of another Member State terms and conditions of employment that are more favourable for the workers than those referred to in particular in Article 3(1) of [that directive], the granting of that option must nevertheless respect the freedom to provide services guaranteed by Article 49 EC’ (point 151).
24 — Ma nõustun selles osas kohtujurist P. Mengozzi analüüsiga tema 23. mai 2007. aasta ettepanekus kohtuasjas C-341/05: Laval un Partneri (Euroopa Kohtus arutamisel), mille kohaselt „[k]uigi direktiiv 96/71 lubab liikmesriikidel kohaldada sellisele liikmesriigi teenuseosutajale, kes lähetab töötajaid ajutiselt teise liikmesriigi territooriumile, tema töötajate jaoks soodsamaid töötingimusi kui need, mis on sätestatud eelkõige direktiivi […] artikli 3 lõikes 1, tuleb seda pädevust siiski kasutada EÜ artiklis 49 sätestatud teenuste osutamise vabadust arvestades” (punkt 151).
Moreover, in its interpretative communication on the Community law applicable to public procurement and the possibilities for integrating social considerations into such contracts, the Commission accepts that in both national and crossborder situations ‘provisions more favourable to workers may … also be applied (and must then also be complied with), provided that they are compatible with Community law’ (p. 21, point 3.2).
Peale selle märgin, et komisjon tunnistab oma eespool viidatud tõlgendavas teatises riigihangetele kohaldatava ühenduse õiguse ja nendesse hangetesse sotsiaalaspektide integreerimise võimaluste kohta, et nii siseriiklikult kui ka piiriülestes olukordades „võib kohaldada töötajatele soodsamaid sätteid (neid tuleb vajaduse korral seega samuti järgida) tingimusel, et need on ühenduse õigusega kokkusobivad” (lk 21, punkt 3.2).
In accordance with Article 3(1) of the directive, Paragraph 1(1) of the AEntG provides inter alika that the legal rules resulting from a collective agreement governing the construction industry which is declared to be universally applicable, which relate to minimum pay, shall also apply to an employment relationship linking an employer established outside Germany and his employee working within the territory
Nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 1 kohaselt näeb AEntG § 1 lõige 1 eelkõige ette, et üldkohaldatavaks tunnistatud ehitussektori kollektiivlepingus sisalduvad õigusnormid töötasu miinimummäära kohta on kohustuslikud ka töösuhtes, mis seob välisriigis asutatud tööandjat ja tema töötajat, kes töötab selle lepingu territoriaalsel kohalda-
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06 applying terms of employment that are more favourable to workers.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-346/06 misalal.
covered by that agreement. Hence, such an employer must, as a minimum, grant to his posted employee the working conditions established in that collective agreement.
Nii peab selline tööandja tagama oma lähetatud töötajale vähemalt töötingimused, mis on määratletud nimetatud lepingus.
To be precise, the arrangements under German law for determining minimum rates of pay in the construction industry are also based, as a complement to the TV Mindestlohn, on specific collective agreements, most of which have limited territorial scope and are not normally declared to be universally applicable, thus placing them outside the ‘nucleus’ of minimum rules of protection as defined in Article 3(1) of Directive 96/71.
Täpsemalt tugineb ehitussektori palga alammäära kindlaksmääramise kord Saksa õiguses lisaks TV Mindestlohnile ka erikollektiivlepingutele, mille territoriaalne kohaldamisala on enamjaolt piiratud ja mida tavaliselt ei tunnistata üldkohaldatavaks, mistõttu need jäävad seega direktiivi 96/71 artikli 3 lõikes 1 määratletud minimaalse kaitse eeskirjade „tuumikust” välja.
I then wish to remind the Court that the TV Mindestlohn applicable at the time of the facts in the main proceedings, which was declared to be of universal application and covers the territory of the Federal Republic of Germany, sets the level of the minimum wage in the construction industry for two categories according to the employee’s level of qualification, and at different levels for ‘old’ and ‘new’ Länder.
Tuletan seejärel meelde, et põhikohtuasja asjaolude ajal kohaldatav TV Mindestlohn, mis kuulutati üldkohaldatavaks ja mis hõlmab Saksamaa Liitvabariigi territooriumi, kehtestab ehitussektoris palga alammäära kaks kategooriat töötaja kvalifikatsioonitaseme järgi ja ühe eraldi taseme selle järgi, kas tegemist on „vanade” või „uute” liidumaadega.
Does that mean, as the Commission maintains, that undertakings posting workers in the framework of the transnational provision of services cannot be required to comply with such specific collective agreements that have not been declared to be of universal application within the meaning of the first subparagraph of Article 3(8) of the directive in question?
Kas see tähendab — nagu väidab komisjon —, et ettevõtjatelt, kes lähetavad töötajaid riikidevahelise teenuste osutamise raames, ei või nõuda selliste erikollektiivlepingute järgimist, mida ei ole selle direktiivi artikli 3 lõike 8 esimese lõigu tähenduses tunnistatud üldkohaldatavaks?
This collective agreement, which has been declared to be universally applicable within the meaning of the first subparagraph of Article 3(8) of Directive 96/71, thus forms part of the ‘nucleus’ of protective rules as defined in Article 3(1) of that directive.
See direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 8 esimese lõigu tähenduses üldkohaldatavaks tunnistatud kollektiivleping kuulub seega selle direktiivi artikli 3 lõikes 1 kindlaks määratud kaitseeeskirjade „tuumikusse”.
I do not think so.
Mina nii ei arva.
As authorised by Article 3(7) of the direct- ive in question, the TV Mindestlohn therefore expressly reserves the possibility of
Ma nimelt leian, et kuivõrd nendes erikollektiivlepingutes kehtestatud palgatasemed on praktikas tunduvalt kõrgemad kui Saksamaa Liitvabariigi territooriumil TV
I consider that, since the wage levels set in these specific collective agreements are, in practice, well above the minimum rates of pay required on the territory of the
TV Mindestlohn jätab seega sõnaselgelt võimaluse — nagu on lubatud nimetatud direktiivi artikli 3 lõikes 7 — kohaldada töötajatele soodsamaid töötingimusi.
Federal Republic of Germany under the TV Mindestlohn, such agreements constitute the implementation of enhanced national protection.
Mindestlohni alusel kehtestatud palga alammäär, tähendab see, et nende lepingutega rakendatakse tugevdatud siseriiklikku kaitset.
As I have previously demonstrated, such enhanced national protection is authorised under Article 3(7) of Directive 96/71.
Nagu ma eespool tõendasin, on selline tugevdatud siseriiklik kaitse direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 7 alusel lubatud.
I therefore take the view that Directive 96/71 must be interpreted as not precluding national legislation, such as the Landesvergabegesetz, which requires contractors and, indirectly, their subcontractors to pay workers posted in the framework of the performance of a public contract at least the remuneration prescribed by the collective agreement in force at the place where those services are performed, on pain of penalties that may go as far as the termination of the works contract, even where the collective agreement to which the legislation in question refers is not declared to be universally applicable within the meaning of the first subparagraph of Article 3(8) of that directive.
Järelikult arvan ma, et direktiivi 96/71 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus selline siseriiklik õigusnorm nagu liidumaa seadus, mis kohustab pakkujaid ja kaudselt nende alltöövõtjaid tasuma riigihankelepingute täitmise raames lähetatud töötajatele vähemalt tööde teostamise koha järgsetes kollektiivlepingutes ettenähtud tasu, mille järgimata jätmisel võivad sanktsioonid ulatuda ehitustöölepingu lõpetamiseni ka siis, kui selles seadusesättes viidatud kollektiivleping ei ole kuulutatud üldkohaldatavaks selle direktiivi artikli 3 lõike 8 esimese lõigu tähenduses.
Hence, a national measure, such as the one at issue in the main proceedings, which makes such collective agreements mandatory for posted workers as well, is, in my view, consistent with this directive in that it implements the option open to the Member States under Article 3(7) of the directive in question.
Samuti on selline siseriiklik meede nagu põhikohtuasjas arutamisel, mis muudab niisugused kollektiivlepingud kohustuslikuks, k.a töötajate lähetamise korral, minu arvates nimetatud direktiiviga kooskõlas, kuivõrd sellega kasutatakse liikmesriikidele direktiivi artikli 3 lõikes 7 antud õigust.
We must now ascertain whether Article 49 EC must be interpreted as precluding national legislation of the kind involved in the dispute in the main proceedings.
Nüüd tuleb kontrollida, kas EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, nagu on arutamisel põhikohtuasjas.
Moreover, the fact that a collective agreement that has been declared to be of universal application, such as the TV Mindestlohn, itself generally refers to other collective agreements or special agreements granting the right to higher wages is, in my opinion, consistent with Directive 96/71.
Peale selle on minu arvates direktiiviga 96/71 kooskõlas asjaolu, et üldkohaldatavaks kuulutatud kollektiivlepingus endas nagu TV Mindestlohn viitatakse üldiselt teistele kollektiivlepingutele või erikokkulepetele, mis näevad ette õiguse kõrgemale palgale.
B — The interpretation of Article 49 EC
B. EÜ artikli 49 tõlgendamine
It is settled caselaw that Article 49 EC requires not only the elimination of all discrimination against service providers established in another Member State on the ground of their nationality but also the
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei nõua EÜ artikkel 49 mitte ainult kogu riikkondsusel põhineva diskrimineerimise keelamist teise liikmesriigi teenuseosutaja suhtes, vaid ka kõigi piirangute kaotamist, isegi juhul kui need laienevad samaväärselt nii selle riigi
The German arrangements for determining minimum rates of pay in the construction industry therefore appear to me to constitute a coherent system that is compatible with Directive 96/71.
Saksa ehitussektori palga alammäära kindlaksmääramise kord on minu arvates sidus süsteem, mis on direktiiviga 96/71 kokkusobiv.
OPINION OF MR BOT — CASE C-346/06 abolition of any restriction, even if it applies without distinction to national providers of services and to those of other Member States, which is liable to prohibit, impede or render less advantageous the activities of a provider of services established in another Member State where he lawfully provides similar services.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-346/06 kui ka teiste liikmesriikide teenuseosutajatele, kui need võivad keelata, takistada või muuta vähem soodsaks selle teenuseosutaja tegevuse, kelle asukoht on mõnes teises liikmesriigis, kus ta osutab seaduslikult sarnaseid teenuseid.
25 agreement in force at the place where those services are performed, Paragraphs 3(1) and 4(1) of the Landesvergabegesetz may impose on service providers established in another Member State where minimum rates of pay are lower an additional economic burden that may prohibit, impede or render less attractive the provision of their services in the host State.
25 töötasu miinimummäära —, tuua teenuste osutajatele, kes on asutatud teises liikmesriigis, kus palga alammäär on madalam, kaasa täiendavaid majanduslikke kulutusi, mis võivad nende teenuste osutamist vastuvõtvas riigis keelata, takistada või muuta selle vähem soodsaks.
It has to be stated in this regard that the Court has already ruled that the application of the host Member State’s domestic legislation to service providers is liable to prohibit, impede or render less attractive the provision of services by persons or undertakings established in other Member States to the extent that it involves expenses and additional administrative and economic burdens. 26
Siinkohal tuleb täpsustada, et Euroopa Kohus on varem leidnud, et vastuvõtjaks oleva liikmesriigi siseriiklike õigusnormide kohaldamine teistest liikmesriikidest pärit isikute või seal asutatud ettevõtjate poolsele teenuste osutamisele võib selle kas keelata, seda takistada või muuta selle vähem soodsaks, sest see toob kaasa täiendavaid makseid ning haldus- ja majandusliku iseloomuga kulutusi. 26
However, it must be noted that the provisions in question of the Landesvergabegesetz apply without distinction to national providers of services and to those of other Member States.
Lisaks tuleb märkida, et liidumaa seaduse kõnesolevaid sätteid kohaldatakse vahet tegemata siseriiklike ja teiste liikmesriikide teenuseosutajate suhtes.
In other words, the obligation to pay the minimum wage laid down in the collective agreement in force in the place where the services are performed applies both to service providers established in Germany and to those established in another Member State.
Teisisõnu on nii Saksamaal kui ka teises liikmesriigis asutatud teenuseosutajad kohustatud järgima teenuste osutamise kohas kehtivas kollektiivlepingus ette nähtud töötasu miinimummäära.
In the present case, there is barely any doubt, in my view, that a restriction on the freedom to provide services exists.
Käesolevas kohtuasjas on kahtlemata tegemist teenuste osutamise vabaduse piiranguga.
By requiring undertakings performing public works contracts and, indirectly, their subcontractors to pay workers at least the remuneration prescribed by the collective
Nimelt võivad liidumaa seaduse § 3 lõige 1 ja § 4 lõige 1 — kohustades ehitustööde riigihangete pakkujaid ja kaudselt nende alltöövõtjaid järgima tööde teostamise kohas kehtivas kollektiivlepingus ette nähtud