natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 2(1) and (2) of Law No 248/2006, in Title I thereof, entitled ‘[u]rgent measures for the development, growth and promotion of competition and competitiveness, consumer protection and the liberalisation of the productive sectors’, is worded as follows:
Seaduse nr 248/2006 I osa, pealkirjaga „Kiireloomulised meetmed konkurentsi ja konkurentsivõime arenguks, kasvuks ja edendamiseks, tarbijakaitseks ja tootmissektorite liberaliseerimiseks” artikli 2 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
In accordance with the Community principles of free competition, freedom of movement of persons and freedom to provide services and in order to guarantee
Vastavalt ühenduse vaba konkurentsi põhimõttele ning isikute ja teenuste vaba liikumise põhimõttele ning selleks, et tagada tarbijatele tegelik valikuvõimalus oma
(b) a prohibition, even a partial one, on placing advertisements providing information relating to professional qualifications and specialisations, the features of the services provided as well as the price and overall cost of the services, in accordance with the principles of transparency and accuracy in advertising, the observance of which shall be guaranteed by the relevant professional association;
[…] b) keelu teha – isegi osaliselt – teavet andvat reklaami diplomite ja kutsealase spetsialiseerumise, pakutava teenuse omaduste ning teenuste hindade ja kogukulude kohta vastavalt läbipaistvuse ja tõelevastavuse kriteeriumile, mille järgimise tagab kutsealaliit;
The provisions relating to practitioners operating within the national public health service or by virtue of a contractual relationship with that service and any maximum charges fixed in advance as a general rule in the interests of consumer protection shall not be affected by this provision …’
Eespool nimetatu ei piira selliste sätete kohaldamist, mis käsitlevad kutsealal tegutsemist riiklikus tervishoiusüsteemis või viimati nimetatuga lepingulises suhtes ning üldiselt tarbijate kaitseks eelnevalt kehtestatud võimalike tariifide ülemmäärasid […]”.
The dispute in the main proceedings and the questions referred for a pre -liminary ruling
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
On 10 October 2005, Dermoestética entered into a contract with To Me Group, entrusting it with carrying out an advertising campaign for cosmetic medical treatment services to be broadcast on the national Italian television channel Canale 5.
Dermoestética andis 10. oktoobril 2005 sõlmitud lepinguga To Me Groupile ülesande viia ellu reklaamkampaania, mis pidi edastatama Itaalia riiklikus telekanalis Canale 5, ning mille esemeks olid esteetilise meditsiini teenused.
The contract was concluded at the premises of Cliniche Futura Srl, the Italian subsidiary of Dermoestética.
See leping sõlmiti Dermoestética Itaalia tütarettevõtja Cliniche Futura Srl asukohas.
After taking receipt of a payment on account of EUR 2 000, To Me Group informed Dermoestética that, in view of the provisions of Law No 175/1992, it would not be possible to broadcast the television advertisements envisaged on the national television network and at the same time stated that it was prepared to secure advertising slots on local stations.
Pärast 2000 euro suuruse ettemakse saamist teatas To Me Group Dermoestéticale, et lähtudes seaduse nr 175/1992 sätetest ei ole kavandatud telereklaame võimalik edastada riiklikes telekanalites, märkides samas, et ta on valmis otsima reklaamiaega kohalikes telekanalites.
Since To Me Group refused to refund the payment on account it had received on the ground that the sum in question did not even cover the hourly charges incurred in launching the advertising campaign, Dermoestética brought proceedings before the Giudice di Pace di Genova for termination of the contested contract as a result of To Me Group’s non-performance of the contract.
Kuna To Me Group keeldus saadud ettemaksu tagastamast, põhjusel et vastav summa ei katnud isegi reklaamikampaania käivitamisel tekkinud töötasukulusid, pöördus Dermoestética eelotsusetaotluse esitanud kohtusse vaidlusaluse lepingu lõpetamise nõudes selle täitmata jätmise tõttu To Me Groupi poolt.
The applicant in the main proceedings also made an application for To Me Group to be ordered to refund the payment on account.
Põhikohtuasja hageja esitas ka nõude saadud ettemakse väljamõistmiseks To Me Groupilt.
Referring to Law No 175/1992 and Ministerial Decree No 657/1994, To Me Group contended that, in the position in which it found itself, it was impossible for it to fulfil its contractual obligations.
Enda kaitseks tugines To Me Group oma lepingujärgsete kohustuste täitmise võimatusele, viidates seadusele nr 175/1992 ja ministri dekreedile nr 657/1994.
In the main proceedings, Dermoestética and Cliniche Futura Srl have argued that Italian legislation on advertising health care establishments, in particular the provisions prohibiting the broadcasting of such advertisements on national television networks, is incompatible with Articles 43 EC and 49 EC.
Põhikohtuasja menetluses väitsid Dermoestética ja Cliniche Futura Srl, et Itaalia meditsiiniasutuste reklaami valdkonna õigusnormid, eeskätt sätted, mis puudutavad sellise reklaami edastamist üleriigilise levikuga telekanalites, on vastuolus EÜ artiklitega 43 ja 49.
The Giudice di Pace di Genova states that the ban on the advertising of medical services on national television channels is incompatible with Community law.
Sellega seoses toob eelotsusetaotluse esitanud kohus välja, et keeld reklaamida raviteenuseid riiklikes telekanalites ei ole kooskõlas ühenduse õigusega.
In its view, it constitutes an unjustified restriction in the light of both Article 43 EC and Article 49 EC.
Nimetatud kohtu väitel on tegemist põhjendamatu piiranguga lähtuvalt nii EÜ artiklist 43 kui artiklist 49.
It is in those circumstances that the Giudice di Pace di Genova decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Selles olukorras otsustas Giudice di Pace di Genova menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
CORPORACIÓN DERMOESTÉTICA is permitted under the relevant national legislation and in breach of Article 81(1) EC?
CORPORACIÓN DERMOESTÉTICA konkurentsi asjaomases siseriiklikus õiguses lubatust suuremas ulatuses ja rikkunud EÜ artikli 81 lõiget 1?
The Italian Government raises the objection that the reference for a preliminary ruling is inadmissible in its entirety.
Itaalia valitsus vaidlustab käesoleva eelotsusetaotluse vastuvõetavuse tervikuna.
The Commission contends that the fourth and fifth questions are inadmissible.
Komisjon omalt poolt väidab, et vastuvõetamatud on neljas ja viies küsimus.
First of all, as regards the alleged failure on the part of the Giudice di Pace di Genova to take account of the entry into force of Decree Law No 223/2006 for the purpose of resolving the dispute in the main proceedings, according to established caselaw, it is not for the Court of Justice to rule on the applicability of provisions of national law which are relevant to the outcome of such proceedings, but the Court must take account, under the division of jurisdiction between the Community Courts and the national courts, of the legislative context, as described in the order for reference, in which the question put to it is set (see, to that effect, Case C 475/99 Ambulanz Glöckner [2001] ECR I-8089, paragraph 10; Case C 153/02 Neri [2003] ECR I-13555, paragraphs 34 and 35; and Case C-28/04 Tod’s and Tod’s France [2005] ECR I-5781, paragraph 14).
Esiteks, seoses sellega, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei arvestanud väidetavalt dekreetseaduse nr 223/2006 jõustumist põhikohtuasja lahendamise seisukohalt, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et Euroopa Kohtu ülesanne ei ole otsustada siseriiklike õigusnormide kohaldatavuse üle sellise kohtuasja lahendamise seisukohalt, vaid ta peab ühenduse ja liikmesriikide kohtute pädevuste jaotuse raames võtma arvesse eelotsusetaotluses kirjeldatud õiguslikku konteksti, mille põhjal eelotsuse küsimus on esitatud (vt selle kohta 25. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-475/99: Ambulanz Glöckner, EKL 2001, lk I-8089, punkt 10; 13. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-153/02: Neri, EKL 2003, lk I-13555, punktid 34 ja 35, ning 30. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-28/04: Tod’s ja Tod’s France, EKL 2005, lk I-5781, punkt 14).
In the procedure laid down by Article 234 EC, the functions of the Court of Justice and those of the referring court are clearly separate, and it falls exclusively to the latter to interpret national legislation (see, to that effect, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraph 29 and the caselaw cited).
EÜ artiklis 234 ette nähtud menetluses on Euroopa Kohtu ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanded üksteisest selgelt eraldatud ning üksnes viimane on pädev tõlgendama siseriiklikke õigusakte (vt selle kohta Euroopa Kohtu 17. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-295/97: Piaggio, EKL 1999, lk I-3735, punkt 29 ja viidatud kohtupraktika).
Consequently, the Court cannot rule on whether Decree Law No 223/2006 is applicable to the case in the main proceedings.
Järelikult ei saa Euroopa Kohus otsustada dekreetseaduse nr 223/2006 kohaldatavuse üle põhikohtuasjas käsitletavale juhtumile.
In second place, a presumption of relevance attaches to questions referred by the national courts for a preliminary ruling, which can be rebutted only in exceptional cases, in particular where it is quite obvious that the interpretation sought of the provisions of Community law referred to in those questions bears no relation to the actual facts of the main action or to its purpose (see, inter alia, Case C-415/93 Bosman [1995] ECR I-4921, paragraph 61; Case C-355/97 Beck and Bergdorf [1999] ECR I-4977, paragraph 22; and Joined Cases C-222/05 to C-225/05 van der Weerd and Others [2007] ECR I-4233, paragraph 22).
Teiseks tuleb meenutada, et liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimuste asjakohasuse eelduse saab kummutada üksnes erandjuhtudel, kui on ilmne, et neis küsimustes osutatud ühenduse õigusnormide tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega (vt eelkõige 15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman, EKL 1995, lk I-4921, punkt 61; 7. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-355/97: Beck ja Bergdorf, EKL 1999, lk I-4977, punkt 22, ning 7. juuni 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-222/05–C-225/05: van der Weerd jt, EKL 2007, lk I-4233, punkt 22).
However, that is not the case with regard to the first three questions referred for a preliminary ruling, since the difficulties of interpreting the contested provisions of Law No 175/1992 in the light of Articles 43 EC and 49 EC are at the heart of the main action.
Samas esimese, teise ja kolmanda eelotsuseküsimuse puhul ei ole tegu sellise olukorraga, kuna seaduse nr 175/1992 vaidlusaluste sätete tõlgendamine lähtuvalt EÜ artiklitest 43 ja 49 on põhikohtuasja vaidluse tuumaks.
Accordingly, the Italian Government’s argument must be rejected in so far as it contends that those questions are inadmissible.
Seetõttu tuleb tagasi lükata Itaalia valitsuse väited osas, milles need puudutavad nimetatud küsimuste vastuvõetamatust.
On the other hand, with regard to the fourth and fifth questions, the Giudice di Pace di Genova does not explain in what way the Court’s examination of either the code of conduct for medical practitioners or the practice adopted by Fnomceo in interpreting the laws on advertising would be of assistance in resolving the dispute in the main proceedings.
Seevastu neljanda ja viienda küsimuse osas ei selgita eelotsustaotluse esitanud kohus, mille poolest oleks põhikohtuasja lahendamiseks tarvilik see, et Euroopa Kohus uuriks arstide eetikakoodeksit ning Fnomceo tõlgenduspraktikat reklaami valdkonnas.
Nor does it state what the connection is between those aspects of national law and the provisions of Community law which it asks the Court to interpret.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei märgi ka, milline on siseriiklike õigusnormide seos nende ühenduse õiguse sätetega, mille tõlgendust ta taotleb.
In any event, the order for reference does not set out either the relevant provisions of the code of conduct in question or a description of the interpretative practice adopted by Fnomceo (see, to that effect, Joined Cases C-338/04, C-359/04 and C-360/04 Placanica and Others [2007] ECR I-1891, paragraph 34).
Igal juhul ei ole eelotsusetaotluses ära toodud ei kõnealuse eetikakoodeksi sätteid ega Fnomceo tõlgenduspraktika kirjeldust (vt selle kohta 6. märtsi 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-338/04, C-359/04 ja C-360/04: Placanica jt, EKL 2007, lk I-1891, punkt 34).
Consequently, the fourth and fifth questions are inadmissible.
Seetõttu tuleb neljas ja viies küsimus tunnistada vastuvõetamatuks.
By its first three questions, which it is appropriate to consider together, the Giudice di Pace di Genova asks, in essence, whether Articles 43 EC and 49 EC preclude national legislation, such as that at issue in the main proceedings, in so far as its effect is to prohibit advertising for medical and surgical treatments carried out in private health care establishments on national television networks.
Kolme esimese küsimusega, mida tuleb uurida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas EÜ artiklitega 43 ja 49 on vastuolus sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on põhikohtuasjas vaidluse all, osas, milles need lõpptulemusena keelavad eraõiguslikes raviasutustes osutatavate meditsiiniliste ja kirurgiliste raviteenuste reklaami edastamise riiklikes telekanalites.
It is apparent from the order for reference that, under Law No 175/1992, the broadcasting on television of advertisements for medical and surgical treatments carried out in private health care establishments is permitted, after first obtaining authorisation from the local administrative authorities and the opinion of professional associations, and subject to a ceiling on expenditure of 5% of declared income for the preceding year, only on local television networks, which, according to the Giudice di Pace di Genova, effectively prohibits such advertising on national television networks.
Eelotsusetaotlusest ilmneb, et tulenevalt seadusest nr 175/1992 on eraõiguslikes raviasutustes osutatavate meditsiiniliste ja kirurgiliste raviteenuste telereklaami edastamine lubatud üksnes kohalikes telekanalites tingimusel, et kohalik omavalitsusüksus on kutsealaliidu arvamuse alusel andnud selleks eelneva loa, ning et ei ületata kulu ülemmäära, milleks on 5% eelneva aasta deklareeritud tulust, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtu väitel võrdub sellesama reklaami edastamise keelamisega üleriigilise levikuga telekanalites.
As the Advocate General observes at point 58 of his Opinion, rules on advertising such as those laid down by Law No 175/1992 entail a prohibition on advertising which goes beyond that laid down in Article 14(1) of Directive 89/552.
Nii nagu kohtujuristi ettepaneku punktis 58 märgitud, on seaduses nr 175/1992 sätestatud reklaamikorras sisalduv keeld ulatuslikum kui direktiivi 89/552 artikli 14 lõikes 1 sätestatud keeld.
Although, pursuant to Article 3(1) of that directive, the Member States remain free to lay down more detailed or stricter rules in the areas covered by the directive, when exercising
Olgugi et sama direktiivi artikli 3 lõige 1 annab liikmesriikidele võimaluse kehtestada selle direktiiviga reguleeritud valdkondades üksikasjalikumaid või rangemaid eeskirju, tuleb sellist pädevust teostada EÜ asutamislepinguga
The Court has consistently held that restrictions on the freedom of establishment and the freedom to provide services referred to in Articles 43 EC and 49 EC respectively are measures which prohibit, impede or render less attractive the exercise of such freedoms (see, to that effect, Case C-439/99 Commission v Italy [2002] ECR I-305, paragraph 22; Case C-451/03 Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti [2006] ECR I-2941, paragraph 31; Case C-65/05 Commission v Greece [2006] ECR I-10341, paragraph 48; and judgement of 13 March 2008 in Case C-248/06 Commission v Spain , paragraph 21).
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, et asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse piiranguteks, mida käsitlevad vastavalt EÜ artiklid 43 ja 49, on meetmed, mis keelavad või takistavad nende vabaduste kasutamist või muudavad nende kasutamise vähem atraktiivseks (vt selle kohta 15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-439/99: komisjon vs. Itaalia, EKL 2002, lk I-305, punkt 22; 30. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-451/03: Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, EKL 2006, lk I-2941, punkt 31; 26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-65/05: komisjon vs. Kreeka, EKl 2006, lk I-10341, punkt 48, ja 13. märtsi 2008. aasta otsus kohtuasjas C-248/06: komisjon vs. Hispaania, punkt 21).
Rules on advertising such as those laid down in Law No 175/1992, in so far as they permit, subject to certain conditions, broadcasting on local television networks of advertisements for medical and surgical treatments provided by private health care establishments and which effectively prohibit such advertising on national television networks constitute, for companies established in Member States other than the Italian Republic, such as Dermoestética, a serious obstacle to the pursuit of their activities by means of a subsidiary established in that Member State.
Selline reklaamikord, nagu näeb ette seadus nr 175/1992, mis lubab teatud tingimuste täitmise korral edastada eraõiguslikes raviasutustes osutatavate meditsiiniliste ja kirurgiliste raviteenuste telereklaami kohalikes telekanalites, ning mis võrdub sellesama reklaami keelamisega üleriigilise levikuga telekanalites, kujutab selliste teistes liikmesriikides kui Itaalia asutatud äriühingute jaoks nagu Dermoestética tõsist takistust viimati nimetatud liikmesriigis asutatud tütarettevõtja kaudu tegutsemisele.
Those rules are, therefore, liable to make it more difficult for such economic operators to gain access to the Italian market (see, by analogy, Case C-422/02 CaixaBank France [2004] ECR I-8961, paragraphs 12 to 14, and Joined Cases C-94/04 and C-202/04 Cipolla and Others [2006] ECR I-11421, paragraph 58).
See kord raskendab seega nende ettevõtjate pääsu Itaalia turule (vt analoogia alusel 5. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-442/02: CaixaBank France, EKL 2004, lk I-8961, punktid 12–14, ja 5. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-94/04 ja C-202/04: Cipolla jt, EKL 2006, lk I-11421, punkt 58).
Moreover, in so far as they prohibit companies such as Dermoestética from using services for broadcasting television advertisements, rules on advertising such as those laid down by Law No 175/1992 constitute a restriction on the freedom to provide services.
Lisaks kujutab selline reklaamikord, nagu näeb ette seadus nr 175/1992, endast teenuste osutamise vabaduse piirangut osas, milles see takistab sellistel äriühingutel nagu Dermoestética kasutamast telereklaami edastamise teenuseid.
The rules on advertising laid down in the national legislation at issue in the main proceedings must therefore be regarded as constituting a national measure which is liable to impede or render less attractive the exercise of the basic freedoms guaranteed by Articles 43 and 48 of the EC Treaty.
Lisaks tuleb asuda seisukohale, et põhikohtuasjas vaidluse all olevate siseriiklike õigusnormidega kehtestatud reklaamikord kujutab endast liikmesriigi meedet, mis võib takistada EÜ artiklitega 43 ja 49 tagatud põhivabaduste kasutamist või muuta nende kasutamise vähem atraktiivseks.
However, according to the caselaw of the Court, such measures may be justified if they fulfil four conditions: they must be applied in a non-discriminatory manner;
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb sellegipoolest ka, et sellised meetmed võivad olla õigustatud, kui nad vastavad neljale tingimusele: neid tuleb kohaldada mittedis-
CORPORACIÓN DERMOESTÉTICA they must be justified by overriding reasons based on the general interest; they must be suitable for securing the attainment of the objective which they pursue; and they must not go beyond what is necessary in order to attain that objective (see Case C-19/92 Kraus [1993] ECR I-1663, paragraph 32; Case C-55/94 Gebhard [1995] ECR I-4165, paragraph 37; Case C-424/97 Haim [2000] ECR I-5123 paragraph 57; Case C-108/96 Mac Quen and Others [2001] ECR I-837, paragraph 26; and Case C-243/01 Gambelli and Others [2003] ECR I-13031, paragraphs 64 and 65).
CORPORACIÓN DERMOESTÉTICA krimineerival viisil, need peavad vastama üldisest huvist tulenevatele ülekaalukatele põhjustele, need peavad olema taotletava eesmärgi saavutamise tagamiseks sobivad ja need ei tohi minna kaugemale selle eesmärgi saavutamiseks vajalikust (vt 31. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C-19/92: Kraus, EKL 1993, lk I-1663, punkt 32; 30. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-55/94: Gebhard, EKL 1995, lk I-4165, punkt 37; 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-424/97: Haim, EKL 2000, lk I-5123, punkt 57; 1. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-108/96: Mac Quen jt, EKL 2001, lk I-837, punkt 26, ja 6. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-243/01: Gambelli jt, EKL 2003, lk I-13031, punktid 64 ja 65).
It should be noted, first of all, that the rules on advertising at issue in the main proceedings apply without distinction as to the Member State in which the undertaking at which those rules are directed is established.
Selles osas tuleb kõigepealt märkida, et põhikohtuasjas vaidluse all olevat reklaamikorda kohaldatakse sõltumata nende ettevõtjate asukohariigist, kellele see on suunatud.
In second place, the protection of public health is one of the overriding reasons based on the general interest which can, by virtue of Article 46(1) EC and that article read in conjunction with Article 55 EC, justify restrictions on the freedom of establishment and the freedom to provide services, respectively.
Teiseks, rahvatervise kaitse on üks põhjustest, mis võivad EÜ artikli 46 lõike 1 ning sellesama artikli, loetuna koos EÜ artikliga 55, kohaselt õigustada vastavalt asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse piiranguid.
Thus, rules regulating television advertising for medical and surgical treatments provided by private health care establishments can be justified in the light of the objective of protection of public health.
Seega võib eraõiguslikes raviasutustes osutatavate meditsiiniliste ja kirurgiliste raviteenuste telereklaami reguleerimine olla õigustatud rahvatervise kaitse eesmärgi seisukohalt.
With regard, in third place, to the extent to which it is possible for a set of rules, such as those laid down in the legislation at issue in the main proceedings, to guarantee that the objective of protection of public health is attained, by introducing a measure resulting in a prohibition on advertising medical and surgical treatments on national television networks while at the same time making it possible to broadcast such advertisements on local television networks, such rules exhibit an inconsistency which the Italian Government has not attempted to justify and cannot therefore properly attain the public health objective which they seek to pursue.
Kolmandaks, seoses sellise põhikohtuasjas vaidluse all olevate õigusnormidega kehtestatud korra sobivusega rahvatervise kaitse eesmärgi teostamiseks tuleb märkida, et nähes ette abinõud, mis viivad eraõiguslikes raviasutustes osutatavate meditsiiniliste ja kirurgiliste raviteenuste telereklaami keelamiseni riiklikes telekanalites, jättes samas võimaluse edastada sellist reklaami kohalikes telekanalites, on selles korras vastuolu, mida Itaalia valitsus ei ole püüdnud õigustada ning seega ei teeni see kord tõhusalt eespool nimetatud eesmärki, mille saavutamisele see on suunatud.
Consequently, national legislation, such as that at issue in the main proceedings, cannot be regarded as being appropriate for the purpose of securing the attainment
Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et niisugune regulatsioon nagu põhikohtuasjas ei ole sobiv rahvatervise eesmärgi saavutamiseks ning seega on selle puhul tegemist põhjendamatu piiranguga EÜ artiklite 43 ja 49 tähenduses.