natgillin/translations-raw huggingface dataset:
On the basis of these considerations and following a detailed examination of the facts placed before it, the Court partially upheld the action, reaching the conclusion that the Member of the Commission concerned had acted in breach of the obligations arising from her oce of Member of the Commission for the purposes of Articles 213(2) EC and 126(2) EA.
Nendest kaalutlustest lähtuvalt ja esitatud faktiliste asjaolude üksikasjaliku uurimise põhjal otsustas Euroopa Kohus hagi osaliselt rahuldada, tehes järelduse, et asjaomane komisjoni liige on rikkunud komisjoni liikme ametist tulenevaid kohustusi EÜ artikli 213 lõike 2 ja EA artikli 126 lõike 2 tähenduses.
However, having regard to the circumstances of the case, the Court held that the finding of breach
Kohtuasjas Hispaania v. Ühendkuningriik tuli Euroopa Kohtul välja selgitada, milline on liikmesriikide pädevus, et anda Euroopa Parlamendi valimistel
Court of Justice constituted, of itself, an appropriate penalty, and it did not impose on Mrs Cresson a penalty in the form of a deprivation of her right to a pension or other benets in its stead.
Euroopa Kohus hääletamisõigust elanikele, kes ei ole Euroopa Liidu kodanikud.
The Kingdom of Spain was contesting, in the case in point, a statute of the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland which provides, in relation to Gibraltar, that Commonwealth citizens resident in Gibraltar who are not Community nationals have the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament.
Käesolevas asjas vaidlustas Hispaania Kuningriik Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi seaduse, mis näeb ette, et Gibraltari territooriumil elavail Rahvaste Ühenduste kodanikel, kellel ei ole ühenduse kodaniku staatust, on Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigus.
The Court held that it is for the Member States to dene, in compliance with Community law, the persons entitled to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament.
Sellega seoses leidis Euroopa Kohus, et Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõigust omavate isikute määratlemise ülesanne kuulub liikmesriikidele, kes peavad seejuures arvestama ühenduse õigusega.
Articles 189 EC, 190 EC, 17 EC and 19 EC do not preclude the Member States from granting that right to vote and to stand as a candidate to certain persons who have close links to them other than their own nationals or citizens of the Union resident in their territory.
Kohus oli arvamusel, et EÜ artiklid 189, 190, 17 ja 19 ei keela liikmesriigil anda hääletamis- ja kandideerimisõigust isikutele, kelle kohta on leitud, et neil on selle riigiga tihe side, kuid kes ei ole tema enda kodanikud või tema territooriumil elavad liidu kodanikud.
Nor, according to the Court, can a clear link between citizenship and the right to vote be deduced from the Treaty provisions relating to the composition of the European Parliament and to citizenship of the Union.
Euroopa Kohus lisas, et kodakondsuse ja hääletamisõiguse vahelise ilmse sideme olemasolu ei saa tuletada Euroopa Parlamendi koosseisu ja liidu kodakondsust käsitlevate asutamislepingu sätete põhjal.
Finally, observing that a principle cannot be derived from the Treaty’s articles relating to citizenship of the Union that its citizens are the only persons entitled under all the other provisions of the Treaty, the Court concluded that the contested United Kingdom legislation was consistent with Community law.
Toonitades, et liidu kodakondsust käsitlevatest asutamislepingu artiklitest ei ole võimalik tuletada põhimõtet, mille kohaselt on asutamislepingu kõigi ülejäänud sätete puhul soodustatud isikud üksnes liidu kodanikud, tegi Euroopa Kohus lõpetuseks järelduse, et Ühendkuningriigi vaidlustatud õigusakt on ühenduse õigusega kooskõlas.
In Eman and Sevinger, the Court ruled on the interpretation of Articles 17 EC, 19(2) EC, 190 EC and 299(3) EC in response to a reference for a preliminary ruling from the Raad van State (Netherlands).
Ülalviidatud kohtuasjas Eman ja Sevinger andis Euroopa Kohus oma seisukoha EÜ artikli 17, artikli 19 lõike 2, artikli 190 ja artikli 299 lõike 3 tõlgendamise kohta Raad van State (Madalmaad) esitatud eelotsusetaotluse alusel, mis esitati kahe Madalmaade kodanikuga, kelle alaline elukoht on Arubal, seotud kohtuasja raames, milles viimati nimetatud olid vaidlustanud otsuse, millega jäeti nende alalisest elukohast tingitud põhjusel rahuldamata nende taotlus kanda nad 10. juuni 2004. aasta Euroopa Parlamendi liikmete valimisteks valijate registrisse.
The proceedings before the national court concerned two Netherlands nationals resident in Aruba who contested the rejection, on the basis of their place of residence, of their application for registration on the electoral roll for the election of Members of the European Parliament on 10 June 2004.
Euroopa Kohtu arvates isikud, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus ning kes elavad EÜ artikli 299 lõikes 3 osundatud ülemeremaade ja -territooriumide hulka kuuluval territooriumil või kellel on seal alaline elukoht, võivad tugineda õigustele, mis on liidu kodanikele antud asutamislepingu teises osas.
The Court held that persons who possess the nationality of a Member State and who reside or live in a territory which is one of the overseas countries and territories referred to in Article 299(3) EC may rely on the rights conferred on citizens of the Union in Part Two of the Treaty.
Samas aga kehtib ülemeremaade ja -territooriumide suhtes assotsieerimise erikord, mis on määratletud asutamislepingu neljandas osas (EÜ artiklid 182–188), millest tulenevalt ei ole asutamislepingu üldised sätted neile kohaldatavad ning Euroopa Parlamenti käsitlevad EÜ artiklid 189 ja 190 ei ole nendel maadel ja territooriumidel kohaldatavad, mistõttu ei pea liikmesriigid seal korraldama Euroopa Parlamendi valimisi.
However, the overseas countries and territories (OCTs) are subject to the special association arrangements set out in Part Four of the Treaty (Articles 182 EC to 188 EC) with the result that, failing express reference, the general provisions of the Treaty do not apply to them.
Peale selle ei keela kehtiva ühenduse õiguse kohaselt miski liikmesriikidel ühenduse õigust arvestades määratleda Euroopa Parlamendi valimistel hääletamis- ja kandideerimisõiguse omamise tingimusi sellel territooriumil elamise kriteeriumi kaudu, kus need valimised korraldatakse.Võrdse kohtlemise põhimõte välistab siiski, et valitud kriteeriumide tulemusena koheldakse võrreldavates olukordades olevaid kodanikke erinevalt, ilma et niisugune erinev kohtlemine oleks objektiivselt põhjendatud.
Articles 189 EC and 190 EC, relating to the European Parliament, therefore do not apply to those countries and territories,with the consequence that the Member States are not required to hold elections to the European Parliament there.
Kohtuasjas i-21 Germany ja Arcor (19. septembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-392/04 ja C-422/04, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) oli Euroopa Kohtul võimalus leida tasakaal ühenduse õiguse ülimuslikkuse ja õiguskindluse vahel seoses sellega, mida otsustada haldusakti suhtes, mis rikub ühenduse õigust ja on seega ebaseaduslik.
Furthermore, in the current state of Community law, there is nothing which precludes the Member States from dening, in compliance with Community law, the conditions of the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament by reference to the criterion of residence in the territory in which the elections are held.
Kohus leidis, et vastavalt õiguskindluse põhimõttele ei ole haldusorgan kohustatud tunnistama kehtetuks haldusakti, mis on muutunud lõplikuks mõistlike kaebetähtaegade möödumise tõttu või õiguskaitsevahendite ammendumise tõttu.
The principle of equal treatment prevents, however, the criteria chosen from resulting in dierent treatment of nationals who are in comparable situations, unless that dierence in treatment is objectively justied.
Euroopa Kohus siiski tunnistas, et sellel põhimõttel võivad olla piirid, kui on täidetud neli tingimust: haldusorganil on siseriikliku õiguse kohaselt õigus see otsus kehtetuks
It acknowledged, however, that there may be a limit to this principle if four conditions are met: the administrative body must, under national law, have the power to reopen that decision; the administrative decision in question must have become final as a result of a judgment of a national court ruling at final instance; that judgment must, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, be based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling; and the person concerned must have complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court (see Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837). In addition, the principle of equivalence requires that all the rules applicable to appeals, including the prescribed time limits, apply without distinction to appeals on the ground of infringement of Community law and to appeals on the ground of disregard of national law. Where, pursuant to rules of national law, the administration is required to withdraw an administrative decision which has become final but is manifestly incompatible with domestic law, that same obligation must exist if the decision is manifestly incompatible with Community law. The national court will ascertain whether legislation incompatible with Community law constitutes manifest unlawfulness within the meaning of the national law concerned and, if that is the case, draw the necessary conclusions under national law. In two cases, an issue was raised as to the admissibility of an action for annulment.
Areng ja tegevus tunnistada; kõnealune otsus on muutunud lõplikuks viimases astmes asja lahendava siseriikliku kohtu otsuse tagajärjel; kõnealune kohtuotsus põhineb sellest hilisema Euroopa Kohtu praktika seisukohalt vääral ühenduse õiguse tõlgendusel, mis võeti vastu Euroopa Kohtult eelotsust küsimata; asjaomane isik on pöördunud haldusorgani poole vahetult pärast kõnealusest kohtupraktikast teadasaamist (vt 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-453/00: Kühne & Heintz, EKL 2004, lk I-837). Lisaks nõuab võrdväärsuse põhimõte, et kõik kaebustele kohaldatavad reeglid – sealhulgas ettenähtud tähtajad – oleksid ühtemoodi kohaldatavad nii ühenduse õiguse rikkumisest tulenevate kaebuste puhul kui ka siseriikliku õiguse eiramisest tulenevate kaebuste puhul. Juhul kui administratsioon on siseriikliku õiguse reeglite kohaselt kohustatud kehtetuks tunnistama haldusakti, mis on lõplikuks muutunud, kuid siseriikliku õigusega ilmselgelt vastuolus, siis peab samasugune kohustus kehtima ka ilmselge vastuolu korral ühenduse õigusega. Siseriiklik kohus hindab, kas ühenduse õigusega vastuolus olev õigusnorm on asjassepuutuva siseriikliku õiguse mõttes ilmselgelt õigusvastane, ning kui see nii on, siis otsustab sellest tulenevad tagajärjed oma siseriikliku õiguse kohaselt. Kahes kohtuasjas tõusetus küsimus tühistamishagi vastuvõetavuse kohta.
First, Case C-417/04 P Regione Siciliana v Commission [2006] ECR I-3881, which was an appeal in which the Regione Siciliana sought the setting aside of an order of the Court of First Instance that had declared its action for annulment of a Commission decision closing financial assistance from the European Regional Development Fund to be inadmissible, allowed the Court to give further consideration to the concept of a ‘Member State’.
Kõigepealt kohtuasjas Regione Siciliana v. komisjon (2. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-417/04 P, EKL 2006, lk I-3881), mille esemeks olevas apellatsioonkaebuses palus Regione Siciliana tühistada Esimese Astme Kohtu määruse, millega kohus tunnistas vastuvõetamatuks tema hagi nõudega tühistada komisjoni otsus Euroopa Regionaalarengu Fondist abi andmise lõpetamise kohta, oli Euroopa Kohtul võimalus uuesti käsitleda mõistet „liikmesriik”.
The Court recalled that an action by a local or regional entity cannot be treated in the same way as an action by a Member State, the term ‘Member State’within the meaning of Article 230 EC referring only to government authorities of the Member States.
Euroopa Kohus tuletas meelde, et piirkondliku või kohaliku omavalitsusüksuse hagi ei saa samastada liikmesriigi hagiga, kuna mõiste „liikmesriik” hõlmab EÜ artikli 230 tähenduses üksnes liikmesriikide valitsusasutusi.
It stated, however, that, on the basis of that article, a local or regional entity may, to the extent that it has legal personality under national law, institute proceedings against a decision addressed to it or against a decision which, although in the form of a regulation or a decision addressed to another person, is of direct and individual concern to it.
Kohus siiski otsustas, et selle sätte alusel võib piirkondlik või kohalik omavalitsusüksus, kui tal on liikmesriigi õiguse alusel juriidilise isiku staatus, esitada hagi temale adresseeritud otsuse peale, mis vaatamata sellele, et see on tehtud määruse või teisele isikule adresseeritud otsuse vormis, puudutab teda otseselt ja isiklikult.
Nevertheless, a regional authority responsible for the execution of a project of the European Regional Development Fund cannot be regarded as directly concerned by a Commission decision addressed to the Member State in question relating to the closing of the financial assistance from that Fund.
Euroopa fondist rahastatava projekti elluviimise eest vastutava piirkondliku ametiasutuse puhul ei saa öelda, et asjaomasele liikmesriigile adresseeritud ja nimetatud fondist abi andmise lõpetamist käsitlev komisjoni otsus puudutab teda otseselt.
Second, Case C-131/03 P Reynolds Tobacco and Others v Commission (judgment of 12 September 2006, not yet published in the ECR) caused the Court to examine whether decisions taken by the Commission to bring legal proceedings may be annulled.The Court stated that only measures the legal eects of which are binding on, and capable of aecting the interests of, the applicant by bringing about a distinct change in his legal position are acts or decisions which may be the subject of an action for annulment.
Teiseks kohtuasjas Reynolds Tobacco jt v. komisjon (12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-131/03 P, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) uuris Euroopa Kohtus, kas on võimalik tühistada komisjoni otsust hagi esitamise kohta. Kohus otsustas, et tühistamishagi saab esitada vaid selliste toimingute või otsuste peale, mis tekitavad siduvaid õiguslik ke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis.
Individuals who nevertheless consider that they have suered damage because of an institution’s unlawful conduct are not, however, denied access to justice since an action for noncontractual liability is available if the conduct in question is of such a nature as to entail liability on the part of the Community.
Aastaaruanne 2006
A court against whose decisions there is a judicial remedy under national law is required to stay proceedings and make a reference to the Court for a preliminary ruling on the validity of a Community act only where it considers that one or more arguments for invalidity of the act which have been put forward by the parties or otherwise raised by it of its own motion are well founded.
Euroopa Kohus esitama Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse kehtivuse tuvastamiseks vaid juhul, kui ta leiab, et ühenduse õigusakti kehtetust puudutav väide või väited, mille on esitanud pooled või mille on tõstatanud kohus ise, on põhjendatud.
Finally, in a whole series of cases the Court was faced with the problem of the choice of the legal basis for Community measures.
Lõpetuseks tuli Euroopa Kohtul terves reas kohtuasjades tegeleda ühenduse õigusaktide õigusliku aluse valiku problemaatikaga.
Six cases merit specic attention.
Erilist tähelepanu väärivad kuus kohtuasja.
Of these, the first to be noted are Case C-94/03 Commission v Council [2006] ECR I-1 and Case C-178/03 Commission v Parliament and Council [2006] ECR I-107, concerning Decision 2003/106/EC 4 and Regulation (EC) No 304/2003 respectively 5.
Kõigepealt väärivad mainimist kohtuasjad komisjon v. nõukogu (10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-94/03, EKL 2006, lk I-1) ning komisjon v. parlament ja nõukogu (10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-178/03, EKL 2006, lk I-107), mis puudutavad vastavalt otsust 2003/1064 ja määrust nr 304/20035.
In each of these cases, the Court rearmed the main guiding principles which it has already laid down in its caselaw concerning dual legal basis.
Mõlemas nimetatud kohtuasjas kordas Euroopa Kohus neid tähtsaid aluspõhimõtteid, mida ta on oma kohtupraktikas kahekordse õigusliku aluse kohta juba sedastanud.
The Court recalled (i) that the choice of the legal basis for a Community measure must be founded on objective factors which are amenable to judicial review and include in particular the aim and content of the measure, (ii) that if examination of a Community measure reveals that it pursues a twofold purpose or that it has a twofold component and if one of those is identiable as the main or predominant purpose or component, whereas the other is merely incidental, the act must be founded on a single legal basis, namely that required by the main or predominant purpose or component, and (iii) that, exceptionally, if on the other hand it is established that the act simultaneously pursues a number of objectives or has several components that are indissociably linked, without one being secondary and indirect in relation to the other, such an act will have to be founded on the various corresponding legal bases, but recourse to a dual legal basis is not possible where the procedures laid down for each legal basis are incompatible with each other or where the use of two legal bases is liable to undermine the rights of the Parliament.
Kohus meenutas, et esiteks peab ühenduse õigusakti õigusliku aluse valik põhinema kohtulikult kontrollitavatel objektiivsetel teguritel, mille hulka kuuluvad eelkõige õigusakti eesmärk ja sisu, ning teiseks, et kui ühenduse õigusakti kontrollimise käigus selgub, et see teenib kahte eesmärki või et sellega reguleeritakse kahte valdkonda ning üks neist on määratletav peamise või ülekaalukana, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab õigusaktil olema üksainus õiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi tõttu nõutav õiguslik alus, ning kolmandaks, et kui erandina on siiski tuvastatud, et õigusaktil on mitu lahutamatult seotud eesmärki või mitu valdkonda, ilma et mõni neist oleks teisega võrreldes teisejärguline, peab selline õigusakt põhinema erinevatel õiguslikel alustel, kuid kohus rõhutas sealjuures, et kahele õiguslikule alusele tuginemine on siiski välistatud juhul, kui kummagi õigusliku aluse jaoks ettenähtud menetlused on ühildamatud, ja/või juhul, kui õiguslike aluste kumuleerumine võib kahjustada parlamendi õigusi.
Applying that case-law, the Court held in the first case that Decision 2003/106/EC should have been founded on Articles 133 EC and 175(1) EC, in conjunction with the relevant provisions of Article 300 EC, and therefore had to be annulled since it was based solely on Article 175(1) EC, in conjunction with the first sentence of the first subparagraph of Article 300(2) EC and the first subparagraph of Article 300(3) EC.
Seda kohtupraktikat kohaldades leidis Euroopa Kohus esimeses kohtuasjas, et otsus 2003/106 oleks pidanud põhinema EÜ artiklil 133 ja EÜ artikli 175 lõikel 1 koostoimes EÜ artikli 300 asjakohaste sätetega ning et otsus tuleb seega tühistada, kuna see põhineb EÜ artikli 175 lõikel 1 koostoimes EÜ artikli 300 lõike 2 esimese lõigu esimese lause ja lõike 3 esimese lõiguga.
Council Decision 2003/106/EC of 19 December 2002 concerning the approval, on behalf of the European Community, of the Rotterdam Convention on the Prior Informed Consent Procedure for certain hazardous chemicals and pesticides in international trade (OJ L 63, 6.3.2003, p. 27).
Nõukogu 19. detsembri 2002. aasta otsus 2003/106/EÜ, mis käsitleb Rotterdami konventsiooni rahvusvahelises teatavate ohtlike kemikaalide ja pestitsiidide kaubanduses rakendatava eelnevalt teatatud nõusoleku protseduuri kohta heakskiitmist Euroopa Ühenduse nimel (EÜT L 63, lk 27).
Regulation (EC) No 304/2003 of the European Parliament and of the Council of 28 January 2003 concerning the export and import of dangerous chemicals (OJ L 63, 6.3.2003, p. 1).
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta määrus (EÜ) nr 304/2003 ohtlike kemikaalide ekspordi ja impordi kohta (EÜT L 63, lk 1).
Proceedings case the Court held that Regulation (EC) No 304/2003 should have been founded on Articles 133 EC and 175(1) EC and therefore had to be annulled since it was based solely on Article 175(1) EC.
Areng ja tegevus takistusi, mis on tingitud siseriiklike õigusnormide erinevast arengust, samas peab selliste takistuste tekkimine olema tõenäoline ja asjaomase meetme eesmärk peab olema takistuste ennetamine.
The other four cases have the common feature that they concern the conditions governing recourse to Article 95 EC as a legal basis.
Seetõttu Euroopa Kohus otsustas kõnealuses kohtuasjas, et EÜ artikkel 95 ei saanud olla määruse nr 1435/20036vastuvõtmiseks kohane õiguslik alus ning et see võeti õigustatult vastu EÜ artikli 308 alusel.
First of all, in Case C-436/03 Parliament v Council [2006] ECR I-3733, the Court recalled its caselaw which states that Article 95 EC empowers the Community legislature to adopt (i) measures to improve the conditions for the establishment and functioning of the internal market — and they must genuinely have that object, contributing to the elimination of obstacles to the economic freedoms guaranteed by the Treaty, which include the freedom of establishment, and (ii) measures whose aim is to prevent the emergence of obstacles to trade resulting from heterogeneous development of national laws, provided that the emergence of such obstacles is likely and the measure in question is designed to prevent them.
Sama kohtupraktikat kohaldades leidis Euroopa Kohus ka kohtuasjas Ühendkuningriik v. parlament ja nõukogu (2. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-217/04, EKL 2006, lk I-3771), et määrus nr 460/20047 põhineb õigustatult EÜ artiklil 95.
The Court accordingly held in the case in point that Article 95 EC could not constitute an appropriate legal basis for the adoption of Regulation (EC) No 1435/2003 6 and that it was correctly adopted on the basis of Article 308 EC.
Seevastu liidetud kohtuasjades parlament v. nõukogu ja komisjon (30. mai 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-317/04 ja C-318/04, EKL 2006, lk I-4721) leidis Euroopa Kohus, et otsuse 2004/4968vastuvõtmine EÜ artikli 95 alusel koostoimes direktiivi 95/469 artikliga 25 ei olnud nõuetekohane, kuna selle otsuse esemeks olev leping käsitleb andmetöötlust, mis on seotud avaliku korra ja riigi tegevusega kriminaalõiguse valdkonnas ja mis seetõttu ei kuulu direktiivi 95/46 artikli 3 lõike 2 esimese taande kohaselt selle direktiivi kohaldamisalasse.
It was also in application of that caselaw that the Court held in Case C-217/04 United Kingdom v Parliament and Council [2006] ECR I-3771 that Regulation (EC) No 460/2004 7was rightly based on Article 95 EC.
Lõpetuseks kohtuasjas Saksamaa v. parlament ja nõukogu (12. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-380/03, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), olles eelnevalt meenutanud, et kui EÜ artiklile 95 kui õiguslikule alusele tuginemise tingimused on täidetud, ei saa ühenduse seadusandjat takistada sellele õiguslikule alusele tuginemast põhjendusel, et rahvatervise kaitse on valikute tegemisel määrav faktor, leidis Euroopa Kohus peamiselt sellele kohtupraktikale tuginedes, et ühenduse seadusandja ei rikkunud EÜ artikli 152 lõike 4 punkti c, kui võttis direktiivi 2003/3310 artiklid 3 ja 4 vastu ainuüksi EÜ artikli 95 alusel, ning et nende sätete peale esitatud Saksamaa Liitvabariigi hagi tuleb seega rahuldamata jätta.