natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Where it is not possible to determine the place referred to in paragraph 1, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the place where the customs authorities conclude that the goods are in a situation in which a customs debt is incurred.
Kui lõikes 1 nimetatud kohta ei ole võimalik määrata, loetakse tollivõlg tekkinuks kohas, kus toll otsustab, et kaup on olukorras, mis toob kaasa tollivõla tekkimise.
Where a customs procedure is not discharged for goods, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the place where the goods:
Kui kauba suhtes kohaldatavat tolliprotseduuri ei lõpetata, loetakse tollivõlg tekkinuks kohas, kus kaup:
— were placed under that procedure, or
— sellele protseduurile suunati või
— enter the Community under that procedure.
— selle protseduuri alusel ühendusse tuuakse.
Where the information available to the customs authorities enables them to establish that the customs debt was already incurred when the goods were in another place at an earlier date, the customs debt shall be deemed to have been incurred at the place which may be established as the location of the goods at the earliest time when existence of the customs debt may be established.’
Kui tolli käsutuses olev teave võimaldab tal kindlaks teha, et tollivõlg tekkis juba siis, kui kaup oli varem teises kohas, loetakse tollivõlg tekkinuks kohas, mida võib pidada kauba asukohaks kõige varasemal ajahetkel, kui tollivõla tekkimist on võimalik kindlaks teha.”
Article 239 of the Customs Code states as follows:
Tolliseadustiku artikkel 239 sätestab:
— to be determined in accordance with the procedure of the committee;
— mis määratakse kindlaks kooskõlas komiteemenetlusega,
— resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned.
— mille on põhjustanud asjaolud, mille puhul asjaomast isikut ei saa süüdistada pettuses või ilmses hooletuses.
Article 378 of the implementing regulation provides as follows:
Rakendusmääruse artikkel 378 sätestab:
Without prejudice to Article 215 of the Code, where the consignment has not been presented at the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established, such offence or irregularity shall be deemed to have been committed:
Ilma et see piiraks seadustiku artikli 215 kohaldamist, käsitatakse eeskirjade rikkumise või eiramise kohana järgmist kohta, kui kaubasaadetist sihttolliasutusele ei esitata ja eeskirjade rikkumise või eiramise kohta ei ole võimalik tuvastada:
— in the Member State to which the office of departure belongs, or
— liikmesriik, kus asub lähtetolliasutus või
— in the Member State to which the office of transit at the point of entry into the Community belongs, to which a transit advice note has been given, unless within the period laid down in Article 379(2), to be determined, proof of the regularity of the transit operation or of the place where the offence or irregularity was actually committed is furnished to the satisfaction of the customs authorities.
— liikmesriik, kus asub ühendusse sisenemise kohal paiknev vahetolliasutus, kellele on esitatud transiiditeatis, kui artikli 379 lõikes 2 kehtestatud tähtaja jooksul ei esitata tollile tõendeid transiidieeskirjade järgimise või eeskirjade tegeliku rikkumise või eiramise koha kohta.
Where no such proof is furnished and the said offence or irregularity is thus deemed to have been committed in the Member State of departure or in the Member State of entry as referred to in the first paragraph, second indent, the duties and other charges relating to the goods concerned shall be levied by that Member State in accordance with Community or national provisions.
Kui sellist tõendusmaterjali ei esitata ning eeskirjade rikkumise või eiramise puhul käsitatakse eeskirjade rikkumise või eiramise kohana lähteliikmesriiki või lõike 1 teises taandes osutatud liikmesriiki, mille kaudu saadetis ühendusse sisenes, tuleb asjaomase kaubaga seonduvad tolli- ja muud maksud tasuda kõnealuses liikmesriigis kooskõlas ühenduse ja siseriiklike õigusaktidega.
Under Article 379 of the implementing regulation:
Rakendusmääruse artikkel 379 sätestab:
Where a consignment has not been presented at the office of destination and the place where the offence or irregularity occurred cannot be established, the office of departure shall notify the principal of this fact as soon as possible and in any case before the end of the 11th month following the date of registration of the Community transit declaration.
Kui sihttolliasutusele kaubasaadetist ei esitata ja eeskirjade rikkumise või eiramise kohta ei ole võimalik tuvastada, teatab lähtetolliasutus printsipaalile sellest võimalikult kiiresti ning igal juhul enne ühenduse transiidideklaratsiooni registreerimiskuupäevale järgneva üheteistkümnenda kuu lõppu.
The notification referred to in paragraph 1 shall indicate, in particular, the timelimit by which proof of the regularity of the transit operation or the place where the offence or irregularity was actually committed must be furnished to the office of departure to the satisfaction of the customs authorities.
Lõikes 1 osutatud teade peab eelkõige sisaldama tähtaega, milleks tuleb lähtetolliasutuse tollile esitada tõendid transiidieeskirjade järgimise või selle koha kohta, kus eeskirjade rikkumine või eiramine tegelikult toimus.
That timelimit shall be three months from the date of the notification referred to in paragraph 1.
Tähtaeg on kolm kuud alates lõikes 1 nimetatud teatamiskuupäevast.
If the said proof has not been produced by the end of that period, the competent Member State shall take steps to recover the duties and other charges involved.
Kui nimetatud tähtaja lõpuks kõnesolevat tõendit ei esitata, võtab pädev liikmesriik meetmed, et tasutaks asjaomased tolli- ja muud maksud.
In cases where that Member State is not the one in which the office of departure is located, the latter shall immediately inform the said Member State.’
Juhtudel, kui lähtetolliasutus ei paikne kõnealuses liikmesriigis, teatab nimetatud asutus sellest liikmesriigile.”
Article 905 of the implementing regulation states as follows:
Rakendusmääruse artikkel 905 sätestab:
Where the decision-making customs authority to which an application for repayment or remission under Article 239(2) of the Code has been submitted cannot take a decision on the basis of Article 899, but the application is supported by evidence which might constitute a special situation resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned, the Member State to which this authority belongs shall transmit the case to the Commission to be settled under the procedure laid down in Articles 906 to 909.
Kui otsuseid tegev tolliasutus, kellele esitatakse seadustiku artikli 239 lõike 2 alusel tagasimaksmise või vähendamise taotlus, ei saa artikli 899 alusel otsust teha, kuid taotlusega on kaasas tõendid eriolukorra kohta, mis tuleneb muust kui asjaomase isiku poolsest pettusest või ilmsest hooletusest, peab liikmesriik, kus nimetatud tolliasutus asub, saatma juhtumi komisjonile lahendamiseks artiklites 906–909 sätestatud korra alusel.
The term “the person concerned” shall be interpreted in the same way as in Article 899.
„Asjaomase isiku” all mõistetakse artiklis 899 osutatud isikut.
In all other cases, the decision-making customs authority shall refuse the application.
Kõigil muudel juhtudel jätab otsuseid tegev tolliasutus taotluse rahuldamata.
The case sent to the Commission shall include all the facts necessary for a full examination of the case presented.
Komisjonile saadetud dokumendid juhu kohta peavad sisaldama kõiki esitatud juhu läbivaatamiseks vajalikke asjaolusid.
As soon as it receives the case the Commission shall inform the Member State concerned accordingly.
Komisjon teatab viivitamata asjaomasele liikmesriigile dokumentide kättesaamisest.
Should it be found that the information supplied by the Member State is not sufficient to enable a decision to be taken on the case concerned in full knowledge of the facts, the Commission may ask for additional information to be supplied.
Komisjon võib nõuda lisateabe esitamist, kui liikmesriigi esitatud teave ei ole piisav, et teha kõiki asjaolusid arvestav otsus asjaomase juhu kohta.
Without awaiting completion of the procedure laid down in Articles 906 to 909, the decision-making customs authority may, if requested, permit the customs formalities relating to the re-export or destruction of the goods to be carried out before the Commission has given a ruling on the application in question.
Artiklites 906–909 sätestatud protseduuri lõpetamist ootamata võib otsuseid tegev tolliasutus taotluse korral lubada kauba reekspordi või hävitamisega seotud formaalsused täita enne, kui komisjon on kõnealuse taotluse suhtes teinud oma otsuse.
Such permission shall be entirely without prejudice to the final decision on the application.’
Selline luba ei mõjuta taotluse suhtes tehtavat lõppotsust.”
M & M is a customs forwarding agent established in Germany.
M & M on Saksamaal asutatud äriühing, mis osutab tollimaakleri teenuseid (edaspidi „tollimaakler”).
Between 23 April and 16 July 1993, it issued 20 T1 Community transit documents for the transport of butter originating in the Czech Republic from Waidhaus (Germany) to Venice and Milan (Italy).
Ajavahemikul 23. aprill kuni 16. juuli 1993 andis ta välja 20 ühenduse transiididokumenti T1 Tšehhi Vabariigist pärit või transportimiseks Waidhaus’ist (Saksamaa) Veneetsiasse ja Milaanosse (Itaalia).
After receiving copies of the transit documents bearing the stamps and serial numbers of the Venice and Milan customs offices, the Waidhaus customs office discharged those consignments.
Pärast Veneetsia ja Milaano tolliasutuste templite ja koodidega varustatud transiididokumentide koopia kättesaamist lõpetas Waidhausi tolliasutus nende saadetistega seotud tolliprotseduuri.
Subsequently, the Customs Fraud Prevention Service of the Guardia di Finanza ascertained that the goods had not arrived at their destination due to a forgery in which M & M was not implicated and which, to all appearances, had been carried out with the collusion of members of the Italian customs authorities.
Seepeale leidis Guardia di Finanza pettusevastane teenistus, et kaubad ei ole sihtkohta jõudnud, ning et selle põhjuseks oli pettus, millega M & M ei olnud seotud ning milles kõige tõenäolisemalt osalesid Itaalia tolliametnikud.
On 17 November 1995, the Italian customs authorities ordered M & M to pay the sum of ITL 4 601 255 310 by way of customs duty on the goods dispatched.
17. novembril 1995 kohustas Itaalia toll M & M-i maksma eksporditud kaubalt tollimaksu 4 601 255 310 Itaalia liiri suuruses summas.
The Italian customs authorities rejected the application for remission of duties submitted by M & M pursuant to Article 239 of the Customs Code.
Itaalia toll jättis rahuldamata M & M-i poolt tolliseadustiku artikli 239 alusel esitatud tollimaksu vähendamise taotluse.
The Tribunale (District Court) and then the Corte d’Appello di Trento (Court of Appeal, Trento) rejected the appeal lodged by M & M, which subsequently lodged an appeal in cassation.
Tribunale di Trento ja hiljem Corte d’appello di Trento jätsid M & M-i hagi rahuldamata, mistõttu viimane esitas kassatsioonkaebuse.
By judgment delivered on 27 September 2002 in the main proceedings, the Combined Chambers of the Corte Suprema di Cassazione (Supreme Court of Cassation) held that the Italian authorities’ decision not to allow M & M’s application for remission of duties under Article 239 of the Customs Code was not open to review by the courts, since it ‘entailed choices and decisions of a political nature’.
Corte suprema di cassazione ühendatud kojad sedastasid 27. septembri 2002. aasta otsuses põhikohtuasja suhtes, et Itaalia ametiasutuste otsus, millega jäeti M & M-i poolt tolliseadustiku artikli 239 alusel esitatud tollimaksu vähendamise taotlus rahuldamata, ei allu kohtulikule kontrollile, kuna see „sisaldab poliitilisi valikuid ja otsuseid”.
As to the remainder, the case was remitted to the tax chamber of that court for a ruling on the other grounds of the appeal.
Lisaks saadeti kohtuasi kõnealuse kohtu maksundusega tegelevale kojale kaebuse teiste väidete osas lahendi tegemiseks.
It was in those circumstances that the Corte Suprema di Cassazione decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Corte suprema di cassazione menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
M & M, the Italian Government and the Commission agree in acknowledging that the Corte Suprema di Cassazione has referred to Community rules which are inapplicable ratione temporis but disagree as to what the applicable rules are.
M & M, Itaalia valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon on ühel meelel selles osas, et eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb ühenduse õigusnormidele, mis ei ole ratione temporis kohaldatavad, kuid nende arvamused lähevad lahku kohaldatavate õigusnormide määratlemise osas.
According to the Italian Government, reference should be made to the provisions in force in 1993, when the forgery was perpetrated.
Itaalia valitsuse sõnul tuleb tugineda sätetele, mis kehtisid 1993. aastal, kui pettus toime pandi.
The determination of the competent Member State would thus be governed by Article 34(2) of Council Regulation (EEC) No 2726/90 of 17 September 1990 on Community transit (OJ 1990 L 262, p. 1), which was repealed with effect from 1 January 1994.
Pädeva liikmesriigi määratlemist reguleeriks sel juhul alates 1. jaanuarist 1994 kehtetuks tunnistatud nõukogu 17. septembri 1990. aasta määruse (EMÜ) nr 2726/90 ühenduse transiidi kohta (EÜT L 262, lk 1) artikli 34 lõige 2.
The Italian Government submits that the question of compliance with the previously applicable timelimits for recovery of the customs debt must be examined in the light of the provisions of Article 49 of Regulation No 1214/92.
Tollivõla sissenõudmisel ette nähtud tähtaegade järgimise osas väidab Itaalia valitsus, et seda küsimust tuleb uurida määruse nr 1214/92 artiklit 49 silmas pidades.
It considers that the fact that reference was made to Article 11a of Regulation No 1062/87, whereas that regulation was repealed on 1 January 1993, must render the reference for a preliminary ruling inadmissible in part.
Itaalia valitsus leiab, et viitamine määruse nr 1062/87 artiklile 11a, kuigi see määrus oli alates 1. jaanuarist 1993 kehtetuks tunnistatud, toob kaasa eelotsusetaotluse osalise vastuvõetamatuse.
In order to provide a satisfactory answer to the national court which has referred a question to it, the Court of Justice may deem it necessary to consider provisions of Community law to which the national court has not referred in its question (Case C-315/88 Bagli Pennacchiotti [1990] ECR I-1323, paragraph 10, and Case C-107/98 Teckal [1999] ECR I-8121, paragraph 39).
Tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks võib Euroopa Kohus arvesse võtta neid ühenduse õigusnorme, millele siseriiklik kohus oma küsimustes ei ole viidanud (27. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C-315/88: Bagli Pennacchiotti, EKL 1990, lk I-1323, punkt 10, ja 18. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-107/98: Teckal, EKL 1999, lk I-8121, punkt 39).
In the present case, M & M and the Commission are correct in considering that the relevant provisions are those in force at the time when the notice of recovery, the lawfulness of which is disputed in the main proceedings, was issued by the Italian authorities on 17 November 1995.
Käesolevas asjas on M & M ja komisjon põhjendatult leidnud, et asjakohasteks õigusnormideks on need, mis olid jõus 17. novembril 1995, kui Itaalia ametiasutused väljastasid maksuotsuse ning mille seaduslikkus on põhikohtuasjas vaidlustatud.
Since the Customs Code and the implementing regulation were applicable with effect from 1 January 1994, it follows that the Corte Suprema di Cassazione is asking the Court, by the first part of its first question and by its second question, to interpret the conditions under which the timelimits laid down in Article 379 of the implementing regulation apply, by its third question, to interpret the criteria set out in Article 215 of the Customs Code in order to determine the Member State having jurisdiction to recover the customs debt and, by the second part of its first question, to give a ruling on the application of the rules governing the liability of the principal in the light of the principle of proportionality.
Kuna tolliseadustikku ja rakendusmäärust kohaldatakse alates 1. jaanuarist 1994, on eelotsusetaotluse esitanud kohus oma esimese küsimuse esimeses osas ja teises küsimuses palunud Euroopa Kohtul tõlgendada rakendusmääruse artiklis 379 ette nähtud tähtaegade kohaldamise tingumusi, oma kolmandas küsimuses palunud tõlgendada tolliseadustiku artiklis 215 tollivõla sissenõudmiseks pädeva liikmesriigi määratlemiseks sätestatud kriteeriume, ning oma esimese küsimuse teises osas palunud langetada otsuse printsipaali vastutust reguleeriva korra kohaldamise osas proportsionaalsuse põhimõttest lähtuvalt.
It is appropriate to examine first of all the third question concerning the determination of the Member State having jurisdiction to recover the customs debt.
Kõigepealt tuleb uurida kolmandat küsimust, mis puudutab tollivõla sissenõudmiseks pädeva liikmesriigi määratlemist.
Question 3
Kolmas küsimus
M & M and the Commission take the view that the Member State having jurisdiction to recover the customs debt must be determined not pursuant to Article 215 of the
M & M ja komisjon leiavad, et tollivõla sissenõudmiseks pädevat liikmesriiki ei tule määratleda mitte tolliseadustiku artikli 215, vaid rakendusmääruse artikli 378 lõike 1
The Italian Government considers that it has jurisdiction pursuant to Article 215(2) of the Customs Code since the offence was committed or, at the very least, came to light in Italy.
Itaalia valitsus peab ennast tolliseadustiku artikli 215 lõike 2 alusel pädevaks, kuivõrd eeskirjade rikkumine pandi toime või vähemalt tuvastati Itaalia territooriumil.
It follows from Article 215(1) of the Customs Code and Articles 378 and 379 of the implementing regulation that the determination of the place where the customs debt was incurred allows the Member State with jurisdiction to recover customs duties to be identified (see, to that effect, Case C-526/06 Road Air Logistics Customs [2007] ECR I-11337, paragraph 26).
Selles osas tuleneb tolliseadustiku artikli 215 lõikest 1 ja rakendusmääruse artiklitest 378 ja 379, et tollivõla tekkimise koha määratlemine võimaldab määrata tollivõla sissenõudmiseks pädeva liikmesriigi (vt selle kohta 13. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-526/06: Road Air Logistics Customs, EKL 2007, lk I-11337, punkt 26).
In the case of forgery, which is characterised by the Commission as an offence or irregularity, the place where the customs debt arises is the place in which the goods were unlawfully removed from customs supervision, as is apparent from a reading of Article 203(2) in conjunction with Article 215(1) of the Customs Code (see, to that effect, in particular, Case C-66/99 D. Wandel [2001] ECR I-873, paragraph 50, and Case C-371/99 Liberexim [2002] ECR I-6227, paragraph 52).
Kui tegemist on pettusega, millele on iseloomulikud eeskirjade rikkumised või eiramised, tekib tollivõlg kohas, kus kaup tollijärelevalve alt välja viiakse, nagu tuleneb ka tolliseadustiku artikli 230 lõikest 2 koostoimes artikli 215 lõikega 1 (vt selle kohta eelkõige 1. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-66/99: D. Wandel, EKL 2001, lk I-873, punkt 50, ja 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-371/99: Liberexim, EKL 2002, lk I-6227, punkt 52).
According to the caselaw of the Court, removal from customs supervision must be understood as encompassing any act or omission the result of which is to prevent, if
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale tuleb tollijärelevalve alt väljaviimise mõistet vaadelda nii, et see hõlmab mis tahes tegu või tegevusetust, mille
Removal from customs supervision simply requires certain objective conditions to be met including, for example, the absence of the goods from the approved place of storage at the time when the customs authorities intend to carry out an examination of them (D. Wandel, paragraph 48, and Liberexim, paragraph 60) or the temporary removal of the T1 transit document from the goods to which it relates (British American Tobacco, paragraph 53).
Tollijärelevalve alt väljaviimine eeldab üksnes niisuguste objektiivsete asjaolude esinemist nagu kauba füüsiline puudumine heakskiidetud ladustamiskohalt hetkel, kui tolliasutus asub nimetatud kaupa kontrollima (eespool viidatud kohtuotsused D. Wandel, punkt 48, ja Liberexim, punkt 60) või transiididokumendi T1 ajutist eraldamist kaupadest, millele see viitab (eespool viidatud kohtuotsus British American Tobacco, punkt 53).
Where a number of offences or irregularities have occurred in various Member States, the Member State having jurisdiction to recover the customs duties is the State in which the first offence or irregularity was committed (see, by analogy, Liberexim, paragraph 57).
Erinevate liikmesriikide territooriumidel toime pandud mitmete eeskirjade rikkumiste või eiramiste puhul on tollivõla sissenõudmiseks pädev liikmesriik see, kelle territooriumil esimene rikkumine või eiramine toime pandi (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Liberexim, punkt 57).
As M & M and the Commission correctly pointed out, Article 378 of the implementing regulation specifically governs the determination of the Member State with jurisdiction to recover customs duties under the external Community transit procedure and establishes a presumption of competence in favour of the Member State to which the office of departure belongs (Case C-104/02 Commission v Germany [2005] ECR I-2689, paragraph 86).
Nagu ka M & M ja komisjon on põhjendatult märkinud, reguleerib rakendusmääruse artikkel 378 ühenduse välistransiidi osas eelkõige tollivõla sissenõudmiseks pädeva liikmesriigi määratlemist ning kehtestab pädevuseelduse selle liikmesriigi kasuks, kus asub lähtetolliasutus (14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-104/02: komisjon vs. Saksamaa, EKL 2005, lk I-2689, punkt 86).
Article 378(1) of the implementing regulation provides that, without prejudice to the rules on the determination of the place where a customs debt is incurred, laid down in Article 215 of the Customs Code, where a consignment has not been presented at
Rakendusmääruse artikli 378 punkt 1 näeb tegelikult ette, et kui tolliseadustiku artiklis 215 nimetatud reeglid tollivõla tekkimise koha määratlemise kohta ei sätesta teisiti, siis juhul, kui kaubasaadetist sihttolliasutusele ei esitata ja eeskirjade rikkumise
MILITZER & MÜNCH the office of destination and the place of the offence or irregularity cannot be established, such offence or irregularity is deemed to have been committed in the Member State to which the office of departure belongs or in the Member State to which the office of transit at the point of entry into the Community belongs, to which a transit advice note has been given, unless within the period laid down in Article 379(2) of the implementing regulation, proof of the regularity of the transit operation or of the place where the offence or irregularity was actually committed is furnished (Case C-300/03 Honeywell Aerospace [2005] ECR I-689, paragraph 21). 31
MILITZER & MÜNCH või eiramise kohta ei ole võimalik tuvastada, loetakse eeskirjade rikkumise või eiramise kohaks liikmesriik, kus asub lähtetolliasutus või liikmesriik, kus asub ühendusse sisenemise kohal paiknev vahetolliasutus, kellele on esitatud transiiditeatis, kui rakendusmääruse artikli 379 lõikes 2 kehtestatud tähtaja jooksul ei esitata tõendeid transiidieeskirjade järgimise või eeskirjade rikkumise või eiramise tegeliku koha kohta (20. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-300/03: Honeywell Aerospace, EKL 2005, lk I-689, punkt 21). 31