natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that regard, the defendant’s attempt to avoid annulment of the contested decision by relying solely on Article 86(2) EC cannot succeed since the operative part of that decision makes no reference to Article 86(2) EC and the reason stated in that regard, at recital 61 to that decision, is not sufficient.
Sellega seoses ei saa olla edukas kostja katse vältida vaidlustatud otsuse tühistamist, tuginedes üksnes artikli 86 lõikele 2, kuna selle otsuse resolutiivosa ei viita EÜ artikli 86 lõikele 2 ja nimetatud otsuse punktis 61 selle sätte alusel esitatud põhjendus ei ole piisav.
Even to the extent to which the conditions for the application of Article 86(2) EC are equivalent to those applicable to Article 87(1) EC, which the defendant does not dispute, the defendant’s argument cannot succeed since it does not in any event demonstrate the existence of an SGEI obligation which would justify the RES or that the RES is proportionate within the meaning of Altmark and Article 86(2) EC.
Kuigi EÜ artikli 86 lõike2 kohaldamise tingimused on samad kui EÜ artikli 87 lõike 1 omad, millele kostja ka vastu ei vaidle, ei saa nõustuda viimase argumentidega, kuna ta igal juhul ei tõenda RES-i õigustava ÜMPT kohustuse olemasolu ega ka RES-i proportsionaalsust nii eespool punktis 89 viidatud Altmarki kohtuotsuse kui ka EÜ artikli 86 lõike 2 tähenduses.
In that context, the applicants further claim that, unlike the defendant and the Kingdom of the Netherlands, Ireland and the VHI seek to defend the legality of the contested decision by asserting that the Altmark conditions are satisfied.
Selles kontekstis väidavad hagejad lisaks, et erinevalt kostjast ja Madalmaade Kuningriigist üritavad Iirimaa ja VHI kaitsta vaidlustatud otsuse õiguspärasust väitega, et eespool punktis 89 viidatud Altmarki kohtuotsuse tingimused on täidetud.
Under Article 116(3) of the Rules of Procedure, however, interveners must accept the case as they find it at the time of their intervention and thus cannot alter the framework of the dispute (Case T-243/94 British Steel v Commission [1997] ECR II-1887, paragraph 70) as defined by the applicants and the defendant in their pleadings.
Kodukorra artikli 116 lõike 3 alusel peavad menetlusse astujad nõustuma kohtuasja staadiumiga menetlusse astumise ajal, nii et nad ei saa muuta vaidluse raamistikku (Esimese Astme Kohtu 24. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas T-243/94: British Steel vs. komisjon, EKL 1997, lk II-1887, punkt 70), mis on määratletud hageja ja kostja kirjalikes avaldustes.
However, since the defendant has failed to submit argument based on Article 87(1) EC, the framework of the dispute at the time of the intervention related only to Article 86(2) EC.
Siiski, kuna kostja loobus esitamast EÜ artikli 87 lõiget 1 käsitlevaid argumente, siis käsitles vaidlus menetlusse astumise hetkel üksnes EÜ artikli 86 lõiget 2.
In the applicants’ submission, it follows that the arguments of Ireland and the VHI concerning Article 87(1) EC must be declared inadmissible.
Hagejate arvates tuleneb sellest, et Iirimaa ja VHI argumendid EÜ artikli 87 lõike 1 kohta tuleb vastuvõetamatuks kuulutada.
In any event, the defects in the reasoning in the contested decision cannot be cured retroactively in the course of the proceedings by new legal and factual arguments put forward by the interveners (Case T-5/02 Tetra Laval v Commission [2002] ECR II-4381, paragraphs 255, 271 and 282; Opinion of Advocate General Fennelly in Joined Cases C-15/98 and C-105/99 Italy and Sardegna Lines v Commission [2000] ECR I-8855, at I-8894, point 70).
Igal juhul ei saa vaidlustatud otsuse põhjenduste puudujääke heastada kohtumenetluse käigus ja tagasiulatuvalt menetlusse astujate esitatud uute õiguslike ja faktiliste argumentidega (Esimese Astme Kohtu 25. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas T-5/02: Tetra Laval vs. komisjon, EKL 2002, lk II-4381, punktid 255, 271 ja 282; kohtujurist Fennelly ettepanek Euroopa Kohtu 19. oktoobri 2000. aasta otsusele liidetud kohtuasjades C-15/98 ja C-105/99: Itaalia ja Sardegna Lines vs. komisjon, EKL 2000, lk I-8855, lk I-8894, punkt 70).
On that ground, the arguments put forward by Ireland and the VHI must in any event be rejected as unfounded.
Seetõttu tuleks Iirimaa ja VHI argumendid igal juhul põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Last, with respect to Ireland’s statement in intervention, the applicants maintain that, under Article 116(4)(b) of the Rules of Procedure and the caselaw (Case T-84/96 Cipeke v Commission [1997] ECR II-2081, paragraphs 31 and 34), the substantive arguments in Annexes 4, 7, 9 and 10 to that statement in intervention are admissible only in so far as they are set out in the statement in intervention itself.
Lõpuks märgivad hagejad seoses Iirimaa menetlusse astuja märkustega, et arvestades kodukorra artikli 116 lõike 4 punkti b ja kohtupraktikat (Esimese Astme Kohtu 7. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas T-84/96: Cipeke vs. komisjon, EKL 1997, lk II-2081, punktid 31 ja 34), on selle menetlusdokumendi 4., 7., 9. ja 10. lisas esinevad põhiküsimust käsitlevad argumendid vastuvõetavad üksnes siis, kui neid selles menetlusdokumendis endas käsitletakse.
The applicants maintain that in the present case the four cumulative Altmark conditions are not satisfied so far as the RES is concerned.
Hagejad väidavad, et käesolevas asjas ei ole RES-i puhul täidetud eespool punktis 89 viidatud Altmarki kohtuotsuse neli kumulatiivset tingimust.
They contend, moreover, that the Commission completely failed to examine the second, third and fourth conditions, after having accepted, without making a proper evaluation, the Irish authorities’ position on the first condition.
Komisjon jättis täiesti uurimata teise, kolmanda ja neljanda tingimuse pärast seda, kui ta nõustus ilma nõuetekohase hindamiseta Iirimaa ametiasutuste seisukohaga esimese tingimuse osas.
(2) The first condition: there must be actual and clearlydefined SGEI obligations
2) Esimene tingimus, mis käsitleb reaalseid ja selgelt määratletud ÜMPT kohustusi
The applicants refer to the first condition laid down by the Court of Justice in Altmark (paragraph 89), namely that the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and those obligations must be clearly defined.
Hagejad meenutavad Euroopa Kohtu poolt eespool punktis 89 viidatud Altmarki kohtuotsuses esitatud esimest tingimust, mille kohaselt peab abi saav ettevõtja reaalselt täitma avaliku teenuse osutamise kohustust ning tema kohustused peavad olema selgelt määratletud.
The applicants maintain that, owing in particular to the close connection between Article 87(1) EC and Article 86(2) EC, the concept of public service obligation used by the Court of Justice is equivalent to that of an SGEI obligation (Opinion of Advocate General Tizzano in Ferring, paragraph 41 above, ECR I-9069, points 51 and 60, and Opinion of Advocate General Jacobs in Case C-126/01 GEMO [2003] ECR I-13769, at I-13772).
Hagejad leiavad, et eeskätt tänu tihedale seosele EÜ artikli 87 lõike 1 ja EÜ artikli 86 lõike 2 vahel on Euroopa Kohtu kasutatud avaliku teenuse kohustuse mõiste võrdväärne ÜMPT-ga (kohtujurist Tizzano ettepanek eespool punktis 41 viidatud Ferringi kohtuasjas, EKL 2006, lk I-9069, punktid 51 ja 60; ja kohtujurist Jacobs’i ettepanek Euroopa Kohtu 20. novembri 2003. aasta otsusele kohtuasjas C-126/01: GEMO, EKL 2003, lk I-13769, I-13772).
The Commission itself recognised in the contested decision that those two concepts are equivalent.
Komisjon tunnistas ise vaidlustatud otsuses nende kahe mõiste võrdväärsust.
Moreover, the Commission has explained publicly that those two concepts refer to services with special characteristics which the public needs (Commission report on the state of play in the work on the guidelines for State aid and [SGEIs], section 2) which do not benefit specific categories of service users (Commission non-papers on services of general economic interest and State aid, 12 November 2002, p. 21) and which, therefore, have the following common elements: universal service, continuity, quality of service, affordability, as well as user and consumer protection (Commission Green Paper on services of general interest, 21 May 2003, COM(2003) 270 final, paragraph 49).
Lisaks selgitas ta avalikult, et need kaks mõistet viitavad eriliste omadustega teenustele, mis vastavad laiema avalikkuse vajadustele (komisjoni aruanne seoses ettevalmistavate töödega [ÜMPT-ga] seotud riigiabi käsitlevate suuniste kohta, 2. jaotis), millest ei saa kasu konkreetsed kasutajate kategooriad (komisjoni mitteametlikud dokumendid ÜMPT ja riigiabi kohta, 12. november 2002, lk 21) ja millel on seetõttu järgmised ühised omadused: universaalteenus, jätkuvus, teenuse kvaliteet, hindade kättesaadavus, kasutajate ja tarbijate kaitse (komisjoni 21. mai 2003. aasta roheline raamat üldise majandushuvi teenuse kohta, KOM(2003) 270 (lõplik), punkt 49).
In the applicants’ submission, in light of the caselaw on SGEI obligations, the conditions mentioned above imply a further essential characteristic, namely that since the service in question is a universal service the provision of the service must be obligatory (Case 172/80 Züchner [1981] ECR 2021, paragraph 7; Case C-170/90 Merci Convenzionali Porto di Genova [1991] ECR I-5889, paragraph 27; Case C-393/92 Almelo [1994] ECR I-1477, paragraph 48; Case C-242/95 GT-Link [1997] ECR I-4449; and Case C-266/96 Corsica Ferries France [1998] ECR I-3949, paragraph 45).
Hagejate arvates tähendavad ÜMPT kohustusi käsitlevat kohtupraktikat silmas pidades viidatud tingimused täiendavat olulist omadust, st et universaalteenusena peab selle teenuse osutamine olema kohustuslik (Euroopa Kohtu 14. juuli 1981. aasta otsus kohtuasjas 172/80: Züchner, EKL 1981, lk 2021, punkt 7; 10. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-179/90: Merci Convenzionali Porto di Genova, EKL 1991, lk I-5889, punkt 27; 27. aprilli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-393/92: Almelo, EKL 1994, lk I-1477, punkt 48; 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-242/95: GT-Link, EKL 1997, lk I-4449 ja 18. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C-266/96: Corsica Ferries France, EKL 1998, lk I-3949, punkt 45).
The applicants further maintain that, in light of the specific and limited definition of the concept of an SGEI obligation, while any State regulation which imposes obligations on an undertaking may be regarded as being in the general or public interest, it does not follow that all such obligations are SGEI obligations in the strict sense, for which the State may legitimately compensate the undertakings concerned.
Lisaks väidavad hagejad, et ÜMPT kohustuse konkreetset ja piiritletud mõistet silmas pidades – isegi kui lugeda, et kõik siseriiklikud õigusnormid, millega ettevõtjale kohustusi pannakse, on üldistes või avalikes huvides vastu võetud – ei tulene sellest siiski, et kõik need kohustused kujutavad endast kitsas tähenduses ÜMPT kohustusi, mille täitmist võib riik asjaomastele ettevõtjatele õiguspäraselt hüvitada.
In accordance with the caselaw and the Commission’s practice when taking decisions, a distinction must be drawn between the creation of SGEI obligations and the control and regulation of the activities of undertakings (Case 7/82 GVL v Commission [1983] ECR 483, paragraphs 31 and 32, and Case C-18/88 GB-Inno-BM [1991] ECR I-5941, paragraph 22; Commission Decision 97/606/EC of 26 June 1997 pursuant to Article [86(3) EC] on the exclusive right to broadcast television advertising in Flanders (OJ 1997 L 244, p. 18); and Case T-266/97 Vlaamse Televisie Maatschappij v Commission [1999] ECR II-2329).
Tegelikult tuleb vastavalt kohtupraktikale ja komisjoni otsustuspraktikale eristada ühest küljest ÜMPT kohustuste kehtestamist ja teisest küljest ettevõtjate tegevuse kontrolli ning reguleerimist (Euroopa Kohtu 2. märtsi 1983. aasta otsus kohtuasjas 7/82: GVL vs. komisjon, EKL 1983, lk 483, punktid 31-32 ning 13. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-18/88: GB-Inno-BM, EKL 1991, lk I-5941, punkt 22; komisjoni 26. juuni 1997. aasta otsus 97/606/EÜ [EÜ artikli 86 lõike 3] alusel, mis käsitleb ainuõigust edastada Flandrias telereklaami, EÜT L 244, lk 18, põhjendus 14; ja Esimese Astme Kohtu 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas T-266/97: Vlaamse Televisie Maatschappij vs. komisjon, EKL 1999, lk II-2329).
In the applicants’ submission, if that were not the case and if Member States were not required to respect that precise and limited definition of the concept of an SGEI obligation, they would be able to evade the application of Article 87(1) EC and compensate for all kinds of obligations imposed on undertakings in the public interest.
Hagejad märgivad, et kui olukord ei oleks selline ja kui liikmesriikidel ei oleks kohustust seda täpset ja piiritletud määratlust järgida, siis saaksid nad vältida EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamist, hüvitades ettevõtjatele avalikes huvides pandud igat liiki kohustused.
The applicants submit that the concept of an SGEI obligation is a concept of Community law which must be interpreted objectively in the same way as the concept of State aid within the meaning of Article 87(1) EC, of which it forms an integral part (Case 173/73 Italy v Commission [1974] ECR 709, paragraph 13, and Case C-83/98 P France v Ladbroke Racing and Commission [2000] ECR I-3271, paragraph 25; and Opinion of Advocate General Jacobs in GEMO, paragraph 96 above, point 73).
Hagejad märgivad, et ÜMPT kohustuse mõiste on objektiivselt tõlgendatav ühenduse õiguse mõiste, nagu ka EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses riigiabi, mille lahutamatu osa see on (Euroopa Kohtu 2. juuli 1974. aasta otsus kohtuasjas 173/73: Itaalia vs. komisjon, EKL 1974, lk 709, punkt 13, ja 16. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-83/98 P: Prantsusmaa vs. Ladbroke Racing ja komisjon, EKL 2000, lk I-3271, punkt 25; kohtujurist Jacobsi ettepanek eespool punktis 96 viidatud kohtuasjas GEMO, punkt 73).
That is confirmed by the caselaw according to which the concept of an SGEI within the meaning of Article 86(2) EC is to be interpreted strictly (GT-Link, paragraph 97 above, paragraph 50, and Case C-157/94 Commission v Netherlands [1997] ECR I-5699, paragraph 37), in order to ensure that the Member States cannot easily escape the application of the rules on State aid.
Seda kinnitab kohtupraktika, mille kohaselt ÜMPT mõistet EÜ artikli 86 lõike 2 tähenduses tuleb kitsalt tõlgendada (Euroopa Kohtu eespool punktis 97 viidatud kohtuotsus GT-Link, punkt 50 ja 23. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-157/94: komisjon vs. Madalmaad, EKL 1997, lk I-5699, punkt 37), vältimaks seda, et liikmesriigid võiksid kergelt kõrvale hoida riigiabi kohta sätestatud eeskirjade kohaldamisest.
Although a Member State is free to determine, in the exercise of its discretion, the way in which it proposes to provide and regulate the provision of an SGEI (Report
Kuigi liikmesriik võib oma kaalutlusõiguse raames otsustada, kuidas ta kavatseb tagada ja reguleerida ÜMPT osutamist (komisjoni aruanne seoses ettevalmistavate
In that regard, the applicants dispute the assertions of the defendant and the interveners that, first, the concept and application of an SGEI obligation are subject to control only for manifest error and, second, the definition of the scope of that concept is essentially a matter within the discretion of the Member States.
Sellega seoses vaidlevad hagejad vastu kostja ja menetlusse astujate väidetele, mille kohaselt esiteks ei ole ÜMPT kohustuse mõiste ja selle kohaldamine allutatud ilmse vea olemasolu kontrollile ja teiseks kuulub selle mõiste ulatuse määratlemine sisuliselt liikmesriikide kaalutlusõiguse alla.
Moreover, the caselaw on which the interveners rely (Case C-67/96 Albany [1999] ECR I-5751, paragraph 104, and Case T-106/95 FFSA and Others v Commission [1997] ECR II-229, paragraph 137) confirms, on the contrary, the applicants’ argument.
Lisaks kinnitab poolte viidatud kohtupraktika (Euroopa Kohtu 21. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-67/96: Albany, EKL 1999, lk I-5751, punkt 104 ja Esimese Astme Kohtu 27. veebruari 1997. aasta otsus kohtuasjas T-106/95: FFSA jt vs. komisjon, EKL 1997, lk II-229, punkt 137) vastupidi hoopis hagejate teesi.
Last, the applicants maintain that the interveners put forward no argument capable of calling in question the Community definition of the concept of an SGEI obligation.
Lõpuks, hagejate sõnul ei esita menetlusse astujad ühtegi argumenti, mis võiks ÜMPT kohustuse mõiste ühenduse määratluse kahtluse alla seada.
The applicants contend that in the present case the first Altmark condition is not satisfied because there are no SGEI obligations connected with the RES.
Hagejad leiavad, et käesolevas asjas on eespool punktis 89 viidatud Altmarki kohtuotsuse esimene tingimus täitmata, kuna puuduvad RES-iga seotud ÜMPT kohustused.
The Commission’s finding to the contrary at recital 49 to the contested decision is incorrect in two respects.
Vaidlustatud otsuse punktis 49 esitatud komisjoni vastupidine hinnang on ekslik kahel põhjusel.
The applicants first of all maintain that the Commission did not undertake an assessment of whether the SGEI obligations invoked by the Irish authorities, namely the requirements of open enrolment, community rating, lifetime cover and minimum benefits (‘the PMI obligations’) actually and objectively constituted SGEI obligations.
Ühest küljest ei hinnanud komisjon küsimust, kas Iirimaa ametiasutuste viidatud ÜMPT kohustused, st avatud liitumise, ühtsete hindade, eluaegse kindlustuskaitse ja miinimumhüvitiste kohustused (edaspidi „ERK kohustused”), on ka tegelikult ja objektiivselt ÜMPT kohustused.
In reality, the Commission avoided that question by incorrectly taking the view that the matter came within the competence of the Irish authorities and that its control
Tegelikkuses vältis komisjon seda küsimust, leides ekslikult, et see kuulub Iirimaa ametiasutuste pädevusse ja et komisjoni enda pädevus piirdub nende ametiasutuste poolt oma pädevuse kasutamisel tehtud ilmsete vigade kontrollimisega.
By adopting that approach, the Commission ignored the need for a strict and objective Community definition of SGEI obligations and unlawfully delegated to the Irish authorities the power to define what constituted such obligations.
KOMISJON objektiivsest ühenduse määratlusest ja delegeeris õigusvastaselt Iirimaa ametiasutustele pädevuse määratleda, mida need kohustused endast kujutavad.
The Commission thus failed to exercise the degree of control required by Article 87(1) EC.
Seega ei viinud komisjon läbi EÜ artikli 87 lõikes 1 nõutud ulatuses kontrolli.
The applicants further maintain that the PMI obligations are not in the nature of an SGEI obligation, for the reasons set out below.
Teisest küljest väidavad hagejad, et ERK kohustused ei ole ÜMPT kohustused allpool esitatud põhjustel.
First, in accordance with the caselaw and the Commission’s practice in taking decisions, the PMI obligations are simply normal regulatory obligations attached to the authorisation to provide a service and to the control by the public authorities of the activity of the operators concerned.
Esiteks, kohtupraktika ja komisjoni otsustuspraktika kohaselt vastavad ERK kohustused üksnes tavalistele seadusjärgsetele kohustustele, mis on seotud teenuste osutamise lubamisega ja asjaomaste ettevõtjate tegevuse kontrolliga ametiasutuste poolt.
The regulations in issue do not impose on the operators concerned the obligation to provide PMI services, still less a minimum level of those services or a universal service.
Tegelikult ei pane asjaomased õigusnormid puudutatud ettevõtjatele kohustust osutada ERK teenuseid, ammugi mitte kohustust osutada neid teenuseid miinimumtasemel või universaalteenust.
It is merely a matter of an authorisation to provide such services according to market demand subject to the condition that the operator concerned observes the principles of open enrolment, community rating, lifetime cover and minimum benefits.
Tegu on üksnes loaga osutada neid teenuseid vastavalt turu nõudmistele tingimusel, et asjaomane ettevõtja järgib avatud liitumise, eluaegse kindlustuskaitse, ühtsete hindade ja miinimumhüvitiste põhimõtteid.
That is also true for the VHI, which, with the exception of Plan P, is not subject to any regulatory obligation to provide specific PMI services.
See kehtib ka VHI puhul, kellele ei ole mingit seadusjärgset kohustust osutada konkreetseid ERK teenuseid, välja arvatud plan P puhul.
Second, the Commission’s assertion that the PMI obligations seek to ensure a certain level of PMI services for all persons living in Ireland, at an affordable price and on similar quality conditions, is manifestly incorrect, as elderly persons and those suffering from pre-existing diseases may be excluded from PMI services.
Teiseks on ilmselgelt ekslik komisjoni järeldus, et ERK kohustuste eesmärk on tagada ERK teenuste teatud tase kõigile Iirimaal elavatele isikutele taskukohaste hindadega ning sarnaste kvaliteeditingimustega, sest ERK teenuste alt on võimalik välistada vanureid ja juba haigeid isikuid.
In that regard, the Commission is incorrect to state that the ‘open enrolment’ rule avoids the exclusion of those persons.
Sellega seoses on ekslik komisjoni kinnitus, mille kohaselt avatud liitumise nõue väldib nende isikute välistamist.
On the contrary, PMI insurers are entitled to exclude persons over the age of 65, or approximately 8% of the Irish population, who are seeking cover for the first time (recital 34, third indent, to the contested decision)
Vastupidi, ERK kindlustusandjatel on õigus välistada üle 65-aastaseid isikuid, ehk ligi 8% Iirimaa elanikkonnast, kes soovivad esmakordselt liituda (vaidlustatud otsuse punkt 34) ja praktikas ei paku VHI ja BUPA Ireland sellisetele isikutele kindlustuspoliise.
As regards persons suffering from pre-existing diseases, moreover, PMI insurers are entitled to limit cover by imposing ‘waiting periods’ of 5 to 10 years, depending on the age of the persons concerned, before they are covered, a possibility of which both VHI — except for Plan P — and BUPA Ireland make use in practice.
KOHTUOTSUS 12.2.2008 – KOHTUASI T-289/03 kindlustuskaitset, kehtestades isiku vanusest sõltuvalt 5–10 aasta pikkuse ooteperioodi, enne kui need saavad kindlustuskaitse; seda võimalust VHI – välja arvatud plan P puhul – ja BUPA Ireland praktikas ka kasutavad.
Last, according to current figures, approximately 49% of the Irish population do not benefit from PMI services.
Lõpuks ei kasuta praeguste arvandmete kohaselt ligi 49% Iirimaa elanikkonnast ERK teenuseid.
Furthermore, the regulations on minimum benefits provide for such a low level of cover that, in practice, they are immaterial, since the level specified is significantly exceeded even by the most basic plans on the market, such as the VHI’s ‘Plan A’.
Lisaks näevad miinimumhüvitiste alased õigusnormid ette kindlustuskaitse niivõrd madala taseme, et praktikas ei ole sellest kasu, kuna seda taset ületavad oluliselt turul saadavad kõige elementaarsemad kindlustuspoliisid, näiteks VHI pakutav plan A.
Third, the applicants deny that the PMI obligations ensure uniformly affordable rates.
Kolmandaks vaidlevad hagejad vastu sellele, nagu tagaksid ERK kohustused ühtselt taskukohased hinnad.
Even for those persons for whom those services are available and who can thus benefit from community rating, rates, with the exception of those for Plan P, are exclusively fixed by market forces.
Isegi nende isikute puhul, kellel on juurdepääs nimetatud teenustele ja kes võivad seega kasutada ühtseid hindasid, on hinnad eranditult turujõudude poolt kindlaks määratud, välja arvatud plan P puhul.
Thus, waivers or significant premium reductions are available, in particular for persons under the age of 18 or aged between 18 and 23.
Nii on lubatud teha kindlustusmaksete olulisi vabastusi või vähendusi noorematele kui 18 aastastele või 18–23 aastastele isikutele.
Accordingly, community rating allows only rates freely determined by insurers on the basis of market conditions to be made uniform.
Seetõttu võimaldavad ühtsed hinnad ühtlustada üksnes kindlustusandjate poolt turutingimustest lähtuvalt vabalt kindlaksmääratud hindasid.
Fourth, the PMI obligations do not in any event display the characteristics of an SGEI obligation.
Neljandaks ei ole ERK kohustused igal juhul ÜMPT kohustused.