natgillin/translations-raw huggingface dataset:
66 — On that occasion, the Court was asked directly by the Commission to reconsider its caselaw, particularly in the light of recent developments in the Community legal order.
66 – Sel juhul kutsus komisjon Euroopa Kohust avalikult üles muutma oma kohtupraktikat, eelkõige arvestades ühenduse õiguskorra hiljutiste muudatustega.
63 — See Case 290/83 Commission v France [1985] ECR 439, paragraphs 13 and 14; Joined Cases 67/85, 68/85 and 70/85 Van der Kooy and Others v Commission [1988] ECR 219, paragraphs 32 to 38; and Case 57/86 Greece v Commission [1988] ECR 2855, paragraph 12.
63 – Vt 30. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 290/83: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1985, lk 439, punktid 13 ja 14); 2. veebruari 1988. aasta otsus liidetud kohtuasjades 67/85, 68/85 ja 70/85: Kwekerij van der Kooy jt vs. komisjon (EKL 1988, lk 219, punktid 32–38) ja 7. juuni 1988. aasta otsus kohtuasjas 57/86: Kreeka vs. komisjon (EKL 1988, lk 2855, punkt 12) ja kohtujurist P. VerLoren van Themaati ettepanek liidetud kohtuasjades 213/81–215/81: Norddeutsches Vieh- und Fleischkontor Will jt, milles otsus tehti 13. oktoobril 1982 (EKL 1982, lk 3583); kohtujurist G. Slynni ettepanek eespool viidatud kohtuasjas komisjon vs. Kreeka ja kohtujurist M. Darmoni ettepanek liidetud kohtuasjades C-72/91 ja C-73/91: Sloman Neptun, milles otsus tehti 17. märtsil 1993 (EKL 1993, lk I-887).
See also the Opinions of Advocate General VerLoren van Themaat in Joined Cases 213/81 to 215/81 Norddeutsches Vieh- und Fleischkontor Will and Others [1982] ECR 3583; of Advocate General Slynn in Greece v Commission; and of Advocate General Darmon in Joined Cases C-72/91 and C-73/91 Sloman Neptun [1993] ECR I-887.
67 – 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-379/98: Preussen-Elektra (EKL 2001, lk I-2099).
64 — Cited in paragraph 63.
64 – Viidatud eespool.
65 — That form of words had already been used in Case 82/77 van Tiggele [1978] ECR 25, paragraph 25.
69 – 15. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-345/02: Pearle jt (EKL 2004, lk I-7139).
67 — Case C-379/98 [2001] ECR I-2099.68 — Paragraphs 59 and 61.69 — Case C-345/02 [2004] ECR I-7139.
65 – Sellist sõnastust kasutati juba 24. jaanuari 1978. aasta otsuses kohtuasjas 82/77: van Tiggele (EKL 1978, lk 25, punkt 25).
ESSENT NETWERK NOORD AND OTHERS that the costs incurred by the public association for the advertising campaign were offset in full by the levies imposed on the undertakings.
ESSENT NETWERK NOORD JT poolt reklaamikampaania korraldamiseks kantud kulud olid täielikult neutraliseeritud sellest kasu saavatelt äriühingutelt kogutud maksetega.
Consequently, in the Court’s view, that association’s action ‘did not tend to create an advantage which would constitute an additional burden for the State or that body’, 70which served ‘merely as a vehicle for the levying and allocating of resources collected for a purely commercial purpose previously determined by the trade and which had nothing to do with a policy determined by the Netherlands authorities’. 71 on liberalisation are particularly mater- ial.
Sellest tulenes Euroopa Kohtu arvates, et nimetatud organisatsiooni sekkumine „ei toonud […] kaasa eelist, mis kujutaks endast täiendavat kulutust riigile või sellele organisatsioonile” 70, kelle roll oli olla „üksnes vahend, et koguda ja määrata vahendeid, mis koguti asjaomase kutseringkonna poolt varem kindlaks määratud ärilise eesmärgi tarvis, millel puudub seos Madalmaade ametiasutuste poolt kehtestatud poliitikaga” 71.
In that area, the Commission’s powers to monitor national support measures for companies affected by such costs have been significantly reduced by the rigid application of the condition concerning financing through State resources, particularly bearing in mind that such measures are often designed in such a way that the economic burden of recovering those costs falls on final consumers, not infrequently as a result of the introduction of parafiscal charges.
äriühingute, kellel need kulud lasuvad, toetamiseks kehtestatud siseriiklike meetmete kontrollimise pädevus oluliselt vähendatud riigi vahenditest rahastamise tingimuse range kohaldamise korral, eriti kui arvestada sellega, et sellised meetmed on tihtipeale kujundatud nii, et nimetatud kulude katmise majanduslik kaal lasub lõpptarbijatel, sageli maksulaadsete lõivude näol.
72 The risk is, therefore, that State measures capable of having a significant effect on the outcome of the liberalisation processes under way in the Member States will de facto escape any form of control based on Community rules relating to State aid and will also escape the strict framework which, by contrast, applies to measures subject to such control, in accordance with the guidelines for analysing aid linked to nonrecoverable costs issued by the Commission. 73
72Oht seisneb seega selles, et liikmesriikides käimasolevate liberaliseerimise protsesside tulemusi isegi oluliselt mõjutada võivad riigimeetmed on tegelikult väljaspool igasugust riigiabi käsitlevate ühenduse õigusnormide alusel läbiviidavat kontrolli ja nende suhtes ei kohaldata ranget raamistikku, mida kohaldatakse aga sellisele kontrollile vastavalt komisjoni luhtunud kuludega seotud abi uurimist käsitlevatele suunistele alluvate meetmete suhtes. 73
It is above all with reference to the principles which the Court established and the solutions it adopted in the above two cases that it is necessary to assess whether the measure laid down for the benefit of SEP by the national legislation at issue met the condition of financing through State resources.
Eelkõige just Euroopa Kohtu poolt nendes kahes otsuses kehtestatud põhimõtete ja järgitud lahendustega arvestades tuleb hinnata, kas SEP-i kasuks vaidlusalustes siseriiklikes õigusnormides kehtestatud meede vastab riigi vahenditest rahastamise tingimusele.
In particular, the Kingdom of the Netherlands maintains that — in the light precisely of the Court’s findings in those judgments — the outcome of that assessment must be that it does not.
Eeskätt Madalmaad väidavad, et sellise hinnangu tulemus saab olla vaid eitav, arvestades just nimelt Euroopa Kohtu poolt eespool viidatud otsustes sedastatuga.
It is primarily for that reason that I consider that the solution which the Court adopted in its judgment in PreussenElektra cannot be extended beyond the specific circumstances of fact which justified its adoption.
Just nimelt sel põhjusel leian, et Euroopa Kohtu poolt kohtuasjas PreussenElektra järgitud lahendust ei tohiks laiendada kaugemale spetsiifilistest faktilistest asjaoludest, mis selle järgimist õigustasid.
In that connection, I should point out first of all that the Court’s judgment in Preus-senElektra is likely to have a particularly significant impact on the markets during the process of deregulation when, more especially in the case of the market in electricity, the nonrecoverable costs consequent
Selles osas märgin alustuseks, et Euroopa Kohtu otsuse kohtuasjas Preussen-Elektra mõju on eriti suur avamisel olevatele turgudele, kus – ja seda eelkõige elektrituru puhul – liberaliseerimisest tulenevad luhtunud kulud on äärmiselt olulised. Neis valdkondades on komisjoni poolt selliste
72 — Citing the judgment in PreussenElektra, cited in footnote 67, for example, the Commission decided not to assess, on the basis of Article 87(1) EC, the imposition of a parafiscal charge (the Competitive Transition Charge) in the United Kingdom, which was levied on final consumers and paid directly to electricity suppliers (decision of 27 February 2002 in Case N 661/99).
72 – Nii näiteks keeldus komisjon kohtuotsust PreussenElektra tsiteerides hindamast EÜ artikli 87 lõike 1 alusel Ühendkuningriigis kehtestatud maksutaolist lõivu (Competitive Transition Charge), mida kogutakse lõpptarbijatelt ja mis kantakse otse üle elektri tarnijatele (27. veebruari 2002. aasta otsus menetluses N 661/99).
73 — Commission communication relating to the methodology for analysing State aid linked to stranded costs, adopted on 26 July 2001.
73 – 26. juulil 2001 vastu võetud komisjoni teatis luhtunud kuludega seotud riigiabi analüüsimise metoodika kohta.
Based on those elements, it is therefore possible to consider that the scope of the judgment in PreussenElektra is limited to circumstances in which a subsidy granted by the public authorities to specific undertakings is exclusively financed through the imposition of charges affecting private operators and is paid to the beneficiaries by those operators directly.
Neile elementidele toetudes on seega võimalik hinnata kohtuotsuse Preussen-Elektra ulatust piiratuna olukorraga, kus avaliku võimu poolt teatud äriühingutele antud abi rahastatakse ainuüksi eraõiguslikel ettevõtjatel lasuvate rahaliste kohustuste kehtestamisega ja nimetatud ettevõtjad maksavad seda otse abisaajatele.
Conversely, the Court’s ruling does not concern (i) cases in which the subsidy is financed by imposing charges on public undertakings or through funds made available to those undertakings and (ii) cases in which the resources designed to finance the subsidy derive from charges imposed on private persons (parafiscal contributions, for example) and pass through undertakings or organisms which act as intermediaries before being accorded to the beneficiaries.
Ja Euroopa Kohtu otsus ei käsitle vastupidi i) juhte, mil abi rahastatakse riigi osalusega äriühingutele rahaliste kohustuste kehtestamisega või nende äriühingute kasutuses olevate rahaliste vahenditega, ja ii) juhte, mil abi rahastamiseks suunatud vahendeid, mis tulenevad eraõiguslikele isikutele kehtestatud rahalistest kohustustest (näiteks maksutaolised lõivud), käivad läbi vahendajatena sekkuvate äriühingute või organismide käest enne abisaajateni jõudmist.
One of the factors which the Court considered determinative in reading its findings in PreussenElektra was the private character of the persons required to pay the charges imposed under the Stromeinspei-sungsgesetz (Law on feeding electricity from renewable sources into the public grid).
Üks elemente, mida Euroopa Kohus pidas oluliseks kohtuasjas Preussen-Elektra otsuse tegemisel, seisneb selles, et Stromeinspeisungsgesetz’iga kehtestatud rahalised kohustused lasusid eraõiguslikel isikutel.
The relevance of that fact emerges clearly both from the operative part of the judgment and from paragraphs 55 and 56 of the judgment, in which the Court, in the light of the information provided by the German Government concerning the composition of the shareholding in the undertakings involved (PreussenElektra and Schleswag), reformulated the question submitted by the Landgericht Kiel (Regional Court, Kiel) as asking essentially whether the charges imposed under the German rules (the obligation to purchase at a fixed price and the allocation of the financial burden arising from that obligation) on private electricity supply undertakings and upstream private network operators constitute State aid.
Selle asjaolu olulisus tuleneb lisaks resolutiivosast selgelt ka kohtuotsuse punktidest 55 ja 56, milles Euroopa Kohus sõnastas Saksamaa valitsuse poolt asjaomaste äriühingute (PreussenElektra ja Schleswag) aktsionäride koosseisu kohta esitatud andmeid arvesse võttes ümber Landgericht Kiel’i esitatud eelotsuse küsimuse, käsitades seda sisuliselt suunatuna selle tuvastamisele, kas riigiabiga on tegemist elektrit tarnivatele eraõiguslikele äriühingutele ja neile elektri jaotamisel eelneva taseme ülekandevõrkude eraõiguslike operaatoritele Saksa õigusnormidega kehtestatud kohustuste puhul (kohustus osta eelnevalt kindlaksmääratud hinnaga ja vastavate kulutuste jaotamine) 74.
74Moreover, the mechanism set in place under the Law on feeding electricity from renewable sources through the public grid did not provide for the intervention of intermediaries, acting as collectors and/or administrators of the sums earmarked for subsidy; since the advantage to the beneficiary undertakings consisted in the guarantee of the sale of the energy they produced and the difference between the economic value of that energy and the price, in excess of that value, laid down by law, that advantage was automatically conferred when the supply contracts were concluded and the consideration paid.
Lisaks sellele ei näinud Stromeinspeisungsgesetziga kehtestatud mehhanism ette vahendajate sekkumist abiks suunatavate summade kogujatena ja/või haldajatena, kuna kasu saavate äriühingute eelis seisnes nende poolt toodetava elektri müümise tagamises ja sellise elektri majandusliku väärtuse ning sellest väärtusest seadusega kehtestatud suurema hinna vahes, siis anti nimetatud eelist automaatselt tarnimislepingute sõlmimise ja vastava summa maksmise hetkest alates.
In circumstances of that nature, the subsidy in question could be caught by the concept of aid within the meaning of Article 87(1) EC, were it to be proved that it was financed through State resources.
Sellisel juhul võiks kõnealune abi kuuluda abi mõiste alla EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses, kui seda rahastatakse riigi vahenditest.
Pursuant to the caselaw of the Court of Justice, that situation exists when the resources utilised are directly or indirectly under State control.
Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale on see tingimus täidetud, kui kasutatud vahendid alluvad otseselt või kaudselt riigi kontrollile.
In its judgment in France v Ladbroke Racing and Commission 75 and, more recently, in its judgment in
Kohtuotsuses Ladbroke Racing 75
74 — Reformulating the question in that way enabled the Court to limit the scope of the question for a preliminary ruling submitted by the national court — which encompassed an assessment of the whole of the system of measures to support the production of energy from renewable sources provided for by the legislation at issue — confining it solely to an analysis of the obligations imposed on the parties by the national court in accordance with that legislation.
74 – Selline ümbersõnastamine võimaldas Euroopa Kohtul piirata eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsuse küsimuse ulatust, mis algselt hõlmas vaidlustatud õigusnormides taastuvatest energiaallikatest elektri tootmise toetuseks ette nähtud abimeetmete kogu süsteemi hindamist, kitsendades selle üksnes põhikohtuasja pooltele nimetatud õigusnormidega kehtestatud kohustuste uurimisele.
75 — Case C-83/98 P [2000] ECR I-3271, which confirmed the judgment of the Court of First Instance in Case T-67/94 Ladbroke Racing v Commission [1998] ECR II-1.
75 – 16. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C-83/98 P: Prantsusmaa vs. Ladbroke Racing ja komisjon (EKL 2000, lk I-3271), millega kinnitati Esimese Astme Kohtu 27. jaanuari 1998. aasta otsust kohtuasjas T-67/94: Ladbroke Racing vs. komisjon (EKL 1998, lk II-1).
That a body is public in nature does not, however, mean that the resources available to it have automatically to be categorised as ‘State’ resources within the meaning of Article 87(1) EC.
See, et tegemist on avalik-õigusliku isikuga, ei tähenda siiski, et tema käsutuses olevad vahendid tuleb automaatselt lugeda „riigi vahenditeks” EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses.
As we have seen above, 79categorisation of that nature may be precluded if the body served ‘merely as a vehicle for the levying and allocating of resources collected’ and its intervention did not tend to ‘create an advantage which would constitute an additional burden for the State’.
Nagu me eespool nägime, 79 võib niisugune määratlemine olla näiteks välistatud juhul, kui selline isik tegutseb „üksnes vahend[ina], et koguda ja määrata vahendeid, mis koguti,” ja tema sekkumine ei ole suunatud „[eelise kaasatoomisele], mis kujutaks endast täiendavat kulutust riigile”.
France v Commission, 76the Court explicitly confirmed that the concept of State resources within the meaning of Article 87(1) EC ‘covers all the financial means by which the public sector may actually support undertakings, irrespective of whether or not those means are permanent assets of the public sector’.
ja hiljutises Stardusti kohtuotsuses 76 kinnitas Euroopa Kohus sõnaselgelt, et riigi vahendite mõiste EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses „hõlmab kõiki rahalisi vahendeid, mida avalik sektor ettevõtjate toetamiseks tõhusalt kasutada võib, ilma et oleks oluline, kas need vahendid kuuluvad või ei kuulu püsivalt selle sektori omandisse”.
Consequently, ‘even though the sums involved in the measure [in question] are not permanently held by the Treasury, the fact that they constantly remain under public control, and therefore available to the competent national authorities, is sufficient for them to be categorised as State aid’. 77
Sellest tuleneb, „et kaasa arvatud juhul, kui kõnealusele meetmele vastavad summad ei olnud alaliselt riigikassale omistatavad, piisab asjaolust, et need olid pidevalt avaliku kontrolli all ja seega pädevatele riigiasutustele kättesaadavad, et need kvalifitseerida riigi vahenditeks” 77.
Furthermore, for a measure put into effect by a public undertaking to be able to be deemed to be aid within the meaning of Article 87(1) EC, it must, in any event, be attributable to the State, in the sense that it is the result of an action by the public authorities. 80
Lisaks sellele on riigi osalusega äriühingu poolt rakendatava meetme käsitamiseks riigiabina EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses vajalik, et see oleks siiski seostatav riigiga, st et see oleks avaliku võimu tegevuse tulemus. 80
As regards more specifically the situation, set out in point 101 under (i) above, of a measure benefiting from the aid through the imposition of charges on public undertakings or, at any rate, the use of funds originating from such undertakings, the Court stated in the judgment in Stardust that such funds must be regarded as State resources where the State is capable, ‘by exercising its dominant influence over such undertakings, of directing the use of their resources in order, as occasion arises, to finance specific [interventions] in favour of other undertakings’.
Mis puudutab täpsemalt eespool punktis 101 esimesena käsitletud hüpoteesi, kus meedet rahastatakse rahaliste kohustuste kehtestamisega riigi osalusega äriühingutele või igal juhul kasutades nendelt saadud summasid, siis on Euroopa Kohus täpsustanud eespool mainitud kohtuotsuses Stardust, et neid summasid tuleb käsitada riigi vahenditena, kui riigil on võimalik „oma valitseva mõju rakendamise teel nende ettevõtjate suhtes suunata nende vahendite kasutamine vajaduse korral spetsiifiliste [sekkumiste] rahastamiseks teiste ettevõtjate kasuks” 78.
78It is not necessary, for that purpose, to show that there has been a transfer from the State to those undertakings of specific contributions to finance the aid measure.
Selleks ei ole vajalik tõendada, et riik kandis sellistele äriühingutele üle konkreetse summa abimeetme rahastamiseks.
With regard, however, to the situation described in point 101 above under (ii), in which the resources needed to finance the aid derive from charges imposed on private persons and are allocated to the beneficiaries via undertakings or bodies acting as intermediaries, it must first be said that it is settled caselaw that there is no need to draw any distinction according to whether the aid is granted directly by the State or by public or private bodies designated or appointed by that State. 81
Mis aga puudutab eespool punktis 101 teisena käsitletud hüpoteesi, mille puhul abi rahastamiseks vajalikud summad kogutakse eraõiguslikelt isikutelt ja need suunatakse abisaajatele vahendavate äriühingute või organismide abil, siis tuleb kõigepealt meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tule vahet teha juhtudel, mil abi annab otseselt riik, ja juhtudel, mil seda antakse avalik-õigusliku või eraõigusliku üksuse vahendusel, mille on sel eesmärgil määranud või asutanud riik ise. 81
See also the Opinion of Advocate General Jacobs.
Vt mh ka kohtujurist F. G. Jacobsi ettepanek selles kohtuasjas.
80 — The Court explained the criteria for determining attribution in its judgment in Stardust, cited in footnote 76.
80 – Euroopa Kohus selgitas kriteeriume, mille alusel selline seotus tuleb tuvastada, eespool 76. joonealuses märkuses viidatud Stardusti kohtuotsus.
77 — Paragraph 50 of the judgment in France v Ladbroke Racing and Commission, cited in footnote 75, and paragraph 37 of the judgment in Stardust, cited in footnote 76.
77 – Eespool viidatud kohtuostus Prantsusmaa vs. Ladbroke Racing ja komisjon, punkt 50, ja eespool viidatud Stardusti kohtuotsus, punkt 37.
That principle had earlier been established by the Court of First Instance in Case T-358/94 Air France v Commission [1996] ECR II-2109, paragraph 67.
Seda põhimõtet oli eelnevalt kinnitanud Esimese Astme Kohus 12. detsembri 1996. aasta otsuses kohtuasjas T-358/94: Air France vs. komisjon (EKL 1996, lk II-2109, punkt 67).
81 — See PreussenElektra, cited in footnote 67, paragraph 58, and the caselaw cited therein.
81 – Vt eespool 67. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus PreussenElektra, punkt 58 ja viidatud kohtupraktika.
It is then necessary to refer more specifically to the caselaw concerning aid measures financed through parafiscal charges or compulsory contributions.
Järgnevalt on vajalik käsitleda konkreetsemalt kohtupraktikat, mis puudutab abimeetmeid, mida rahastatakse maksutaoliste lõivude või kohustuslike maksete abil.
According to that caselaw, the funds which are financed through compulsory contributions imposed by State legislation and are managed and apportioned in accordance with the provisions of that legislation must be regarded as State resources within the meaning of Article 87(1) EC, even if they are administered by institutions distinct from the public authorities.
Sellise kohtupraktika kohaselt „tuleb riigi õigusnormidega kehtestatud kohustuslikest maksetest tulenevaid summasid, mida […] hallatakse ja jaotatakse vastavalt samadele õigusnormidele, käsitada riigi vahenditena [EÜ] artikli [87 lõike 1] tähenduses isegi siis, kui neid haldavad üksused, mis ei ole riigi organid” 82.
82 by the State — even if that intermediary is merely responsible for collecting a charge or exercising accounting checks — is regarded as capable of interrupting the direct flow of the funds from the persons liable for the charge to the beneficiaries, so that it is possible to identify a point at which, indirectly at least, those funds are under State control, even though the State is not free to allocate them, and thus acquire the character of State resources.
isegi siis, kui vahendajal on üksnes ülesanne makse koguda ja viia läbi ainult raamatupidamiskontrolli – võib katkestada summade kulgemise maksukohustuslaste sfäärist otse abisaajate sfääri, võimaldades määrata kindlaks hetke, mil nimetatud summad alluvad vähemalt kaudselt riigi kontrollile, kuivõrd need on suunatud teatud eesmärgile, muutudes seeläbi riigi vahenditeks.
In particular, an interpretation of that nature seems to me to be possible in two sets of circumstances at least, namely where the intermediary is a public body and where the compulsory contributions imposed on undertakings or individuals are paid into a fund, whether public or private, created or conceived by the State for the purpose of distributing the aid in accordance with the law, regardless of the degree of autonomy that that fund enjoys in administering and allocating the sums collected.
Eelkõige on selline tõlgendus minu arvates võimalik vähemalt kahes olukorras, st siis, kui vahendaja on avalik-õiguslik ja kui äriühingutelt või üksikisikutelt kogutud kohustuslikud maksed kantakse üle kas avalik-õiguslikku või eraõiguslikku fondi, mille on asutanud või määranud riik selleks, et määrata abi suunamine vastavalt seadusele ning seda sõltumatult selle fondi autonoomiast kogutud summade haldamisel ja jaotamisel.