natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In wall newspapers, Chinese citizens called for the injustices they had suffered to be made right.“What is real democracy?”, asked Wei on a poster, attracting attention and the wrath of the Chinese Government.
Salima Ghezali, Sahharovi auhinna laureaat aastal 1997, sündis 1958. aastal Alžiiri lähedal.
When, in 1979, he called Deng Xiaoping a dictator in the mould of Mao Zedong, he was arrested, convicted of counter-revolutionary crimes at a show trial and sentenced to 15 years’imprisonment and hard labour. After his release in 1993, Wei Jingsheng did not give up.
1980ndatel aastatel tegutses ta Alžeeria naisliikumises, muu hulgas liikumise „Euroopa ja Maghrebi naised” asutajaliikmena ja enda poolt asutatud naisteajakirja NYSSA peatoimetajana.Naisõiguslasest sai veendunud võitleja inimõiguste ja demokraatia eest Alžeerias.
He set up links with theWestern media and continued to denounce the flagrant human rights violations in China.
Nädalalehe La Nation väljaandjana tõstatas ta alates 1994. aastast üha enam tsensuuriprobleeme.
In 1994 he vanished into police custody, and at the end of 1995 he was once again sentenced to 14 years’imprisonment for plotting to overthrow Communism.
Tema artiklid nõudsid rahumeelset ja demokraatlikku lahendust Alžeeria kriisile, mis oli nõudnud kümneid tuhandeid inimelusid, sealhulgas paljude ajakirjanike omi.
His health steadily deteriorated as a result of inhuman prison conditions and illtreatment by fellow prisoners.On 16 November 1997, as a result of persistent international pressure, Wei Jingsheng was released from prison and deported to the USA.
Seega seisis ta Alžeeria ametivõimude ja islami ekstremistide risttules.Tema artikkel Le Monde Diplomatique’is inimõiguste olukorra kohta Alžeerias oli ametivõimudele ajendiks anda 1996. aastal korraldus tema ajalehe sulgemiseks.
As chairman of the Overseas Chinese Democracy Coalition (OCDC), founded in1998, and through his own Wei Jingsheng Foundation, he is still campaigning to achieve his overriding objective: human rights and democracy in China.
Ghezali vastas, öeldes:„Tuletada meelde põhimõtteid, mis kujutavad endast meie inimühiskonna alustalasid, ja olla valvas on parim viis tagada, et tsivilisatsioon võidaks barbaarsuse.”25. aprillil 1996. aastal Euroopa Parlamendis korraldatud kuulamisel pressivabaduse teemal kirjeldas Salima Ghezali hirmu ja survet, millele Alžeeria ajakirjanikud allutatakse, kui nad proovivad tsensuurist mööda minna ja vastaste mõrvarliku raevu käest pääseda.2002. aastal, veidi enne seda kui La Nation taas ilmuma hakkas, kinnitas Salima Ghezali, et ajaleht hakkab edasi töötama selle nimel, et Alžeeria avaneks tulevikus demokraatiale.Salima Ghezali on olnud Euroopa – Vahemere piirkonna inimõiguste kaitsjate toetusfondi juhatuse liige ning jätkab võitlust naiste õiguste, inimõiguste ja demokraatia edendamiseks Alžeerias.
In1998, as the armed conict between Serbian units and the Kosovo Liberation Army escalated, the European Parliament sent out a message by awarding the Sakharov Prize to the political leader of the Kosovo Albanians.
1998. aastal, kui konflikt Serbia üksuste ja KosovoVabastusarmee vahel eskaleerus, oli Euroopa Parlamendi Sahharovi auhinna andmine Kosovo albaanlaste poliitilisele juhile sõnumiks maailmale.
In giving the prize to Ibrahim Rugova, the European Parliament honoured a man committed to the principle of peaceful resistance to violence.Dr Ibrahim Rugova, who was born on 2 December 1944 in Cerrca (Istog), Kosovo, taught literature at the University of Priština before being elected leader of the Kosovo Democratic Alliance (LDK) in 1989.
Auhinna omistamisega Ibrahim Rugovale tunnustas Euroopa Parlament meest, kes järjekindlalt järgis vägivalla asemel rahumeelse vastupanu põhimõtet.2. detsembril 1944. aastal Kosovos Cerrcas (Istog) sündinud dr Ibrahim Rugova õpetas Priština ülikoolis kirjandust, enne kui ta 1989. aastal Kosovo Demokraatliku Liiga (LDK) etteotsa valiti.
That year, Belgrade abolished the autonomous status of the province of Kosovo; the Albanians found themselves subjected to oppression, and opposition leaders werearrested.
Sellel aastal tühistas Belgrad Kosovo provintsi autonoomia, albaanlased suruti alla, opositsionäärid vahistati.
In 1990 the two million Kosovo Albanians adopted their own constitution, in a 1991 referendum 97% of them voted for an independent Kosovo, and in 1998 they confirmed Ibrahim Rugova as President of their self-proclaimed “Republic of Kosovo”.The pacifist Rugova stuck doggedly to his approach based on non-violent opposition to the Serbian regime, constantly reiterating his willingness to enter into dialogue with Belgrade.
1990. aastal võtsid kaks miljonit Kosovo albaanlast vastu oma põhiseaduse, otsustasid 1991. aasta referendumil 97% poolthäältega Kosovo iseseisvuse poolt ja kinnitasid Ibrahim Rugova 1998. aastal nende endi poolt välja kuulutatud Kosovo Vabariigi presidendiks.Patsifist Rugova jäi kindlaks oma põhimõtetele osutada vägivallatut vastupanu Serbia režiimile. Sealjuures oli ta alati valmis pidama dialoogi Belgradiga.
At the same time, he endeavoured to win over world opinion to his people’s cause.
Samal ajal püüdis ta võita maailma üldsuse toetust oma rahva eesmärkidele.
He never faltered in urging the international community to step up its pressure and offer Kosovo protection.Convinced that his people could achieve self-determination only through peace, on 18March 1999 Ibrahim Rugova signed the Rambouillet peace agreement as the chief negotiator for the Kosovo Albanians.
Ta nõudis järjekindlalt, et rahvusvaheline üldsus suurendaks survet ja pakuks Kosovole rahvusvahelist kaitset.Veendunud, et tema rahva enesemääramine on võimalik ainult rahu korral, kirjutas Ibrahim Rugova Kosovo albaanlaste poolse läbirääkimiste juhina 18. märtsil 1999. aastal alla Rambouillet’ rahulepingule.
Belgrade’s refusal to endorse the agreement led on 24 March to the launch of NATO attacks onYugoslavia which were intended to last three months.
Belgradi allakirjutamisest keeldumine tõi endaga 24. märtsil kaasa NATO õhurünnakud Jugoslaaviale, mis pidid kestma kolm kuud.
On 28 March Rugova’s key adviser in the peace negotiations, Fehmi Agani, was murdered in Priština.
28. märtsil mõrvati Prištinas Fehmi Agani, Rugova olulisim nõunik rahuläbirääkimistel.
Rugova himself was forced to go underground.
Rugova ise pidi põranda alla minema.
In March 2002 Ibrahim Rugova was elected as the first President of Kosovo.
2002. aasta märtsis sai Ibrahim Rugovast Kosovo esimene president.
President Rugova died of cancer on 21January 2006.
President Rugova suri 21. jaanuaril 2006 vähki.
Xanana Gusmão was born on 20 June 1946 in Laleia, East Timor.
Xanana Gusmão sündis 20. juunil 1946. aastal Ida-Timoris Laleias.
When the Portuguese withdrew, Indonesia began a policy of destabilising East Timor.
Portugallaste tagasitõmbumisega algas Ida-Timori destabiliseerimine Indoneesia poolt.
On 7December 1975, Indonesia invaded.
7. detsembril 1975. aastal toimus Indoneesia sissemarss.
Gusmão went underground and in1978 became leader of the military wing of the Revolutionary Front for the Independence of East Timor (FRETILIN).The violence which accompanied the invasion cost an estimated 200000 lives, but failed to break the people’s determination to resist.
Xanana Gusmão põgenes põranda alla ja temast sai 1978. aastal Ida-Timori Iseseisvuse Revolutsioonilise Rinde (FRETILIN) relvastatud haru juht.Invasiooniga kaasnenud vägivald põhjustas hinnangute kohaselt 200 000 inimese surma, aga rahva vastupanu jäi kestma.
Xanana Gusmão sought to secure a peaceful solution to the conict by proposing a peace plan and talks under UN supervision to the Indonesian Government.
Xanana Gusmão üritas jõuda rahumeelse lahenduseni, tehes Indoneesia valitsusele ettepaneku rahuplaani ja kõneluste alustamise kohta ÜRO järelevalve all.
In 1986 he managed to bring together the various political and social groupings to form the Timorese National Resistance Council (TNRC).
1986. aastal õnnestus tal poliitiliste ja ühiskondlike jõudude ühendamine Timori Vastupanu Rahvusnõukogus (TNRC).
On 20 November 1992 Xanana Gusmão was arrested.
20. novembril 1992. aastal Xanana Gusmão vahistati.
He was sentenced to life imprisonment, subsequently reduced to 20 years, on charges of separatism and illegal possession of arms and ultimately, in February 1999, was placed under house arrest.
Separatismi ja relva ebaseadusliku omamise eest mõisteti ta eluks ajaks (hiljem 20 aastaks) vangi ja pandi lõpuks 1999. aasta veebruaris koduaresti.
Even the imprisonment of Xanana Gusmão, who is also known as the “Mandela of Timor”, failed to break the opposition in East Timor.
Aga ka Timori Mandelaks kutsutava Gusmão vahistamine ei suutnud Ida-Timori opositsiooni murda.
In releasing Xanana Gusmão on 7September 1999 – shortly after the referendum of 30 August, in which 80% of the population of East Timor had voted for independence – Indonesia’s President Habibie was responding to massive international pressure.
Indoneesia president Habibie reageeris tugevale rahvusvahelisele survele Xanana Gusmão vabastamisega 7. septembril 1999. aastal – lühikest aega pärast 30. augusti rahvaküsitlust, kus 80% Ida-Timori elanikkonnast toetas iseseisvust.
Xanana Gusmão, who has become a symbol of resistance in East Timor and the embodiment of the hopes of the international solidarity movement, said on his release: “As a free man, I promise to do everything in my power to bring peace to East Timor and my people”. In April 2002 the first free presidential elections were held in East Timor.
Xanana Gusmão, kellest on rahu ja dialoogi eestkõnelejana saanud Ida-Timoris vastupanu sümbol ja rahvusvahelise solidaarsusliikumise lootustekandja, ütles enda vabastamise ajal:„Vaba mehena luban teha kõik, et tuua Ida-Timorile ja oma rahvale vabadus.”2002. aasta aprillis toimusid Ida-Timoris esimesed vabad presidendivalimised.
Xanana Gusmão was elected with almost 83% of the votes and the same year he received the North-South Prize of the Council of Europe.
Xanana Gusmão osutus valituks peaaegu 83protsendilise häälteenamusega ja samal aastal sai ta Euroopa Nõukogu Põhja-Lõuna auhinna.
On 20 May 2002 Kofi Annan officially declared the Democratic Republic of East Timor an independent state.
20. mail 2002. aastal kuulutas Kofi Annan ametlikult välja iseseisva Timor-Leste Demokraatliku Vabariigi.
While José Xanana Gusmão served as President of East Timor until May 2007, he became Prime Minister of the country following the legislative elections of 30 June 2007.In 2008 Xanana Gusmão survived an assassination attempt against him and remains Prime Minister of East Timor to this day.
José Xanana Gusmão oli kuni 2007. aasta maini Ida-Timori president ja pärast 30. juunil 2007. aastal toimunud parlamendivalimisi sai temast riigi peaminister.2008. aastal elas Xanana Gusmão üle mõrvakatse ja ta on tänaseni Ida-Timori peaminister.
The pressure group BASTA YA (Stop it now), which was granted consultative status with the United Nations Economic and Social Council in July 2004, consists of people who work for basic human rights, democracy and tolerance in the Basque country.
2004. aasta juulis Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Majandus- ja Sotsiaalnõukogus nõuandva staatusega ühenduseks nimetatud surverühm ¡BASTA YA! on avatud kodanikegrupp, mis astub aktiivselt välja inimõiguste, demokraatia, üksmeele ja sallivuse eest Baskimaal.
Members of the group come from different ideological backgrounds but agree on three principles:
Erineva maailmavaatega liikmed on kokku leppinud kolmes põhimõttes:
_BAR_ They actively oppose terrorism._BAR_ They support all victims of terrorism and political violence._BAR_ They uphold the rule of law, as enshrined in the Constitution and Statute of Autonomy.
_BAR_ aktiivne vastupanu terrorismile;_BAR_ kõikide terrorismi ja poliitilise vägivalla ohvrite toetamine;_BAR_ õigusriigi kaitsmine vastavalt põhiseadusele ja autonoomiastatuudile.
A Palestinian born in 1951, Izzat Ghazzawi was a professor at Birzeit University and held a master’s degree in English literature. He chaired the Union of PalestinianWriters, wrote novels and short stories, was a literary critic and organised and chaired the first International Writers’ Conference in Palestine (1997).Izzat Ghazzawi was a member of the Executive Bureau of the Palestinian Council for Justice and Peace and was awarded the International Prize for Freedom of Expression in Stavanger in 1995.
Palestiinlane Izzat Ghazzawi, sündinud 1951. aastal, oli dotsent Birzeiti ülikoolis ja tal oli magistrikraad inglise kirjanduses.Ta oli Palestiina Kirjanike Liidu esimees, kirjutas romaane ja novelle, tegutses kirjanduskriitikuna ja juhatas esimest rahvusvahelist kirjanike konverentsi Palestiinas (1997).Izzat Ghazzawi kuulus Palestiina Õigluse ja Rahu Nõukogu täitevbüroosse ja teda autasustati 1995. aastal Stavangeris rahvusvahelise sõnavabaduse auhinnaga.
He was imprisoned and punished on a number of occasions by the Israeli authorities as a result of his political activities.His life was marked by the murder, by the Israeli Army, of his son Ramy, aged16.
Izzat Ghazzawi vahistati tema poliitilise tegevuse tõttu ja Iisraeli ametivõimud kiusasid teda korduvalt taga.Tema elule vajutas pitseri tema 16-aastase poja Ramy mõrvamine Iisraeli armee poolt.
Ramy was killed in the courtyard of his school as he went to help a wounded friend.
Ramy tapeti koolihoovis, kui ta tahtis minna appi vigastatud sõbrale.
Despite this tragedy, Izzat Ghazzawi always continued to seek cultural and political dialogue with the Israeli people.Together with the Israeli writer Abraham B.Yehoshua and the photographer Oliviero Toscani, he published a book on relations between the Palestinians and the Israelis which became hugely successful.Izzat Ghazzawi died on 4 April 2003.
Neist traagilistest asjaoludest hoolimata tegi Izzat Ghazzawi pidevalt jõupingutusi kultuurilise ja poliitilise dialoogi pidamiseks Iisraeli rahvaga.Koos Iisraeli kirjaniku Abraham B.Yehoshua ja fotograaf OlivieroToscaniga avaldas ta väga menukaks saanud raamatu palestiinlaste ja iisraellaste suhete kohta. Izzat Ghazzawi suri 4. aprillil 2003.
Fundamental freedoms and human rights are under threat in the Basque country from terrorism by ETA and related groups.Thousands of people have been victims of intimidation, extortion, blackmail and attacks, with families and property also targeted.
ETA ja sarnaste grupeeringute terrorismi tõttu on põhivabadused ja inimõigused Baskimaal ohus.
They are unable to express themselves freely or exercise their rights without taking great risks.The members of BASTA YA are risking their lives to fight terrorism and the only “weapon” they have is the peaceful mobilisation of the people to protect their basic freedoms.
Tuhanded inimesed langevad hirmutamiskampaaniate, väljapressimise, surmavate rünnakute ning lähedaste ja vara vastu suunatud kallaletungide ohvriks. Neil ei ole võimalik end suurde ohtu seadmata avaldada vabalt arvamust ega seista oma õiguste eest.¡BASTA YA! liikmed riskeerivad võitluses terrorismi vastu oma eluga.
BASTA YA wants to raise awareness through actions designed to display solidarity with all those who oppose terrorism and support democratic values.In March 2002 the group’s spokesman, Fernando Savater, told the European Parliament’s Committee on Foreign Affairs that, after 25 years of daily struggle, the people have had enough and, in the last ten years, 10% of the population have already left the Basque country.
Nende ainsaks relvaks on kodanike rahumeelne aktiveerimine põhivabaduste kaitseks. ¡BASTA YA! sooviks on tõsta kodanike teadlikkust tegevuse kaudu, millega näidatakse solidaarsust kõikide nendega, kes on vastu terrorismile ja kaitsevad demokraatlikke väärtusi.2002. aasta märtsis selgitas rühma esindaja Fernando Savater Euroopa Parlamendi väliskomisjoni ees, et inimestel on 25 aastat kestnud igapäevasest võitlusest küllalt saanud ja viimase 10 aasta jooksul on juba 10% Baskimaa elanikest maalt lahkunud.2004. aasta juulis sai ¡BASTA YA!
In July 2004 BASTA YA gained a consultative status with the United Nations Economic and Social Council.
ÜRO Majandus- ja Sotsiaalnõukogu juures nõuandva rühma staatuse.
In 1999, renewed awareness of the need to fight for peace and human rights began to increase among the Angolan people, encouraged by the efforts of church leaders and various civil society bodies to foster “inclusive national reconciliation”.Archbishop Zacarias Kamwenho is in the vanguard of this peace movement.
1999. aastal hakkas Angola elanikkonna seas kasvama uus, aktiivset rahu ja inimõiguste eest seismist pooldav teadlikkus, mida toetasid kirikujuhtide ja mitmete kodanikuühiskonna organisatsioonide püüdlused„ulatusliku rahvusliku leppimise” nimel.Selle rahuliikumise eesotsas seisab 1934. aastal Chimbundos (Huambo, Angola) sündinud, 1961. aastal preestriks pühitsetud ja alates 1995. aastast Lubango peapiiskop Zacarias Kamwenho.
Born in Chimbundo (Huambo, Angola) in 1934, ordained in 1961, and made Archbishop of Lubango in1995, Dom Zacarias Kamwenho expressed his firm, impartial and determined views to all parties of the conict in an effort to achieve lasting peace through political dialogue after 26years of civil war.
Otsustavalt, erapooletult ja kangekaelselt nõudis ta ikka ja jälle kõikidelt konfliktipooltelt enda ärakuulamist, et saavutada poliitilise dialoogi teel pärast 26 aastat kestnud kodusõda püsiv rahu.
An Israeli born in1949, Nurit Peled-Elhanan is a university professor of comparative literature. She represents all Israelis who are committed to a negotiated solution to the conict and who clearly acknowledge the right of two peoples and two States to exist side by side on an equal footing.
2002. aastal andis Euroopa Parlament Sahharovi auhinna Kristliku Vabastusliikumise (Movimiento Cristiano Liberación) asutajale, 1952. aastal sündinud Oswaldo José Payá Sardiñasele, tunnustades sellega tema kartmatut väljaastumist rahvusliku dialoogi ja demokraatlike muudatuste eest Kuubal.Ta on jätkanud oma tegevust vaatamata sellele, et tema kriitilise hoiaku tõttu Fidel Castro valitsuspoliitika suhtes on teda juba noorusest peale taga kiusatud ja hukka mõistetud.
Her father is the famous General Matti Peled, who is renowned for his efforts to foster peace and progress.Her 14-year-old daughter, Smadar, was killed in an attack carried out inWest Jerusalem by a Palestinian suicide bomber.When her daughter was killed, Nurit did not give in to despair but made speeches which focused on the responsibility borne by those who implement a short sighted policy that refuses to acknowledge the rights of others and fuels hatred and conict.
1997. aastal koostas Payá Sardiñas Varela projekti, mis nõuab riikliku referendumi kaudu sõna- ja kogunemisvabadust, vabasid pluralistlikke valimisi, kõikide poliitvangide vabastamist ning majandus- ja sotsiaalreforme.
It is time to teach how to recognise false ideals and how to oppose the terrible misuse of ideals ...
Temal ja kaasvõitlejatel õnnestus koguda 25 000 allkirja ja esitada projekt 2002. aasta mais rahvakongressile.
Their personal tragedies have not turned them into enemies; their pain has not been transformed into hatred, but instead into the energy required to find ways of respecting the rights of individual citizens.
2003. aasta märtsis mõisteti 75 kuubalast – kaks kolmandikku nendest olid aktiivsed osalised referendumi kampaanias – „riikliku iseseisvuse ja territoriaalse terviklikkuse vastaste kuritegude” eest pikaaegset vanglakaristust kandma.
Parliament delegation to meet him in Cuba.
2003. aastal käivitasid Payá ja teised liidrid rahvusliku dialoogi, milles enam kui 12 000 saarel elavat ja sealt lahkunud kuubalast arutasid oma nägemusi Kuuba tulevikust.
Invited along with all the other Sakharov Laureates to the European Parliament in 2008, José Payá Sardiñas was not allowed to leave his country and as a result did not participate in the Conference celebrating the 20th Anniversary of the Sakharov Prize.
Nende märkused ja soovitused koguti kokku ja lisati „Kõikide kuubalaste programmi”, mida Payá esitles 2006. aastal avalikkusele kui panust rahumeelseks üleminekuks demokraatiale.21. juunil 2007 võttis Euroopa Parlament vastu resolutsiooni, milles rõhutati vajadust kutsuda laureaat Euroopa Parlamenti või saata Euroopa Parlamendi delegatsioon Kuubasse temaga kohtuma.Olles 2008. aastal koos kõigi teiste Sahharovi auhinna laureaatidega kutsutud Euroopa Parlamenti, ei lubatud José Payá Sardiñasel riigist lahkuda ja seetõttu ei osalenud ta Sahharovi auhinna 20. aastapäeva tähistamise konverentsil.
UN SECRETARY GENERAL KOFI ANNAN AND ALL THE STAFF OF THE UNITED NATIONS 2003
Globaliseerumise ajajärgul tehti Kofi Annani juhtimisel jõupingutusi, et arendada ÜROd edasi tõhusamaks vahendiks ülemaailmsete probleemidega toimetulemisel.
And we will also work together to fight terrorism and the spread of weapons of mass destruction.
„Me jätkame oma jõupingutusi vaesuse, haiguste, kliimamuutuste ja väikerelvade leviku vastu võitlemisel.
The United Nations must confront all these threats at once.”The Sakharov Prize honoured the United Nations staff who work tirelessly for world peace, often under difficult conditions.
Samuti teeme koostööd, et võidelda terrorismi ja massihävitusrelvade leviku vastu.
In 2002 the European Parliament awarded the Sakharov Prize to the founder of the Movimiento Cristiano Liberación (Christian Liberation Movement), Oswaldo José Payá Sardiñas, born in 1952, thus honouring his undeterred commitment to national dialogue and democratic change in Cuba.Despite being persecuted and condemned since his youth for his criticism of Fidel Castro’s policy, his commitment is unwavering.
Ühinenud Rahvaste Organisatsioon peab kõikide nende ähvardavate ohtude vastu korraga välja astuma.”Sahharovi auhind tunnustab Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni töötajaid, kes rahu toetuseks maailmas tegutsevad sageli rasketes tingimustes.
In 1997 Payá Sardiñas drew up the Varela project calling for a national referendum on freedom of expression and assembly, free pluralist elections, the release of all political prisoners, and economic and social reforms.
Nad panevad oma elu kaalule ja paljud on selle kaotanud.Auhinna üleandmisel mälestati Sergio Vieira de Mellot, Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni inimõiguste ülemkomissari ja ühte ÜRO töötajate väärikaimatest esindajatest.
In so doing Payá Sardiñas demonstrated his support for the goal of bringing about political change using existing legal means.
Kofi Annani eriesindajana Iraagis tapeti ta 2003. aasta augustis koos teiste ÜRO ametnikega rünnaku käigus ÜRO peakorterile Bagdadis.ÜRO eelseisvat 60. aastapäeva silmas pidades kutsus K o Annan üles arutlema ÜRO reformi üle.
He and his supporters succeeded in gathering 25000 signatures and presenting the project to the National Assembly of People’s Power in May 2002.
2005. aastal esitles ta ÜRO Peaassambleel aruannet „Suuremas vabaduses”, milles ta esitas oma nägemuse ÜRO terviklikust ja ulatuslikust reformist.
For the first time, the opposition came together to support the manifesto“Todos Unidos” (All Together).In March 2003, 75 Cubans – two thirds of whom had been active in the campaign for a referendum – were sentenced to long-term prison sentences for offences against national independence and territorial integrity.In his address to the European Parliament, Oswaldo José Payá Sardiñas pledged a commitment that the Cuban Government’s repression would not halt the campaign, as the Cuban people wanted change without violence.In July 2003, 200 Members of the European Parliament put their signatures to the“Sakharov initiative”giving Oswaldo José Payá Sardiñas an assurance of their continuing support.
Selle tulemusel loodi 2006. aasta märtsis muu hulgas uus inimõiguste nõukogu, mis asendab endist inimõiguste komisjoni ja mille eesmärk on tugevdada ülemaailmse organisatsiooni struktuuri, et edendada ja kaitsta põhiõigusi ning tegeleda suurimate inimõiguste rikkujatega.Pärast 2007. aasta jaanuari, kui lõppes K o Annani teine viieaastane ametiaeg ÜRO peasekretärina, on ta olnud seotud mitme organisatsiooniga, mis tegeleb nii ülemaailmsete kui ka Aafrika küsimustega.