natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Customs duties between the six countries were completely abolished on 1 July 1968 and common policies, notably on trade and agriculture, were also put in place during the 1960s.
Tollimaksud kaotati täielikult 1. juulil 1968 ja samal kümnendil töötati välja ühine poliitika, eelkõige kaubandus- ja põllumajanduspoliitika.
So successful was this venture that Denmark, Ireland and the United Kingdom decided to join the Community.
Ettevõtmine oli sedavõrd edukas, et Taani, Iirimaa ja Ühendkuningriik otsustasid ühendusega liituda.
This first enlargement, from six to nine members, took place in 1973.
Esimene laienemine, mis kasvatas liikmete arvu kuuelt üheksale, toimus 1973. aastal.
At the same time, new social and environmental policies were implemented, and the European Regional Development Fund (ERDF) was established in 1975.
Samal ajal hakati rakendama uut sotsiaal- ja regionaalpoliitikat ning 1975. aastal asutati Euroopa Regionaalarengu Fond (ERDF).
However, hope sprang anew in 1985 when the European Commission, under its President Jacques Delors, published a White Paper setting out a timetable for completing the European single market by 1 January 1993.
See päädis Saksamaa taasühinemisega 3. oktoobril 1990 ning Kesk- ja Ida-Euroopa riikide vabanemisega Nõukogude Liidu kontrolli alt.
This ambitious goal was enshrined in the Single European Act, which was signed in February 1986 and came into force on 1 July 1987.
NSV Liit lagunes 1991. aasta detsembris.
June 1979 saw a decisive step forward for the European Community, with the first
1979. aasta juuni tähendas Euroopa Ühendusele olulist edasiminekut: toimusid esimesed otsesed ja üldised Euroopa Parlamendi valimised.
The Berlin Wall was pulled down in 1989 and the old divisions of the European continent gradually disappeared.
1989. aastal lammutati Berliini müür ja Euroopa maailmajao endine jaotus muutus järk-järgult.
At the same time, unemployment and the rising cost of pensions are putting pressure on national economies, making reform all the more necessary.
Samal ajal avaldavad tööpuudus ja pensionikulude kasv survet liikmesriikide majandusele, mis teeb reformimise vajaduse veelgi ilmsemaks.
Voters are increasingly calling on their governments to find practical solutions to these problems.
Valijad nõuavad üha sagedamini, et valitsus leiaks nendele muredele praktilise lahenduse.
The Soviet Union itself ceased to exist in December 1991.
Leping jõustus 1. novembril 1993.
This new European dynamism and the continent’s changing geopolitical situation led three more countries — Austria, Finland and Sweden — to join the EU on 1 January 1995.
Euroopa uudne dünaamilisus ja geopoliitilised muutused viisid veel kolme riigi, Austria, Rootsi ja Soome liitumisele 1. jaanuaril 1995.
By then, the EU was on course for its most spectacular achievement yet, creating a single currency.
Selleks ajaks oli Euroopa Liit seadnud senisest kõige suurejoonelisema sihi: luua ühisraha.
The euro was introduced for financial (non-cash) transactions in 1999, while notes and coins were issued three years later in the 12 countries of the euro area (also commonly referred to as the euro zone).
1999. aastal võeti euro kasutusele sularahata tehingutes ning kolm aastat hiljem tuli euro paberraha ja müntidena käibele 12 Euroopa Liidu riigis (eurotsoonis).
The euro is now a major world currency for payments and reserves alongside the US dollar.
Nüüdseks on euro USA dollari kõrval üks maailma juhtivaid valuutasid, mida kasutatakse maksete tegemisel ja reservide loomisel.
Europeans are facing globalisation.
Praegu tuleb eurooplastel lahendada üleilmastumisega seotud probleeme.
New technologies and ever increasing use of the Internet transform the economies, but also bring social and cultural challenges.
Uued tehnoloogiad ja Interneti plahvatuslik areng muudavad maailma majandust, kuid toovad kaasa ka sotsiaalseid ja kultuurilisi pingeid.
In March 2000, the EU adopted the ‘Lisbon strategy’ for modernising the European economy and enabling it to compete on the world market with other major players such as the United States and the newly industrialised countries.
2000. aasta märtsis võttis Euroopa Liit vastu Lissaboni strateegia, mis peab tagama Euroopa majanduse ajakohastamise ja liidu eduka konkureerimise maailmaturul selliste oluliste tegijatega nagu USA ja uued tööstusriigid.
The Lisbon strategy involves encouraging innovation and business investment and adapting Europe’s education systems to meet the needs of the information society.
Lissaboni strateegia hõlmab innovatsiooni ja investeeringute edendamist ning Euroopa haridussüsteemide ajakohastamist, et viia need vastavusse infoühiskonna vajadustega.
• The European Union is open to any European country that fulfils the democratic, political and economic criteria for membership.
Euroopa Liit on avatud igale Euroopa riigile, kes on täitnud liikmeks saamise demokraatlikud, poliitilised ja majanduslikud tingimused.
• Following several enlargements, the EU has increased from six to 27 members.
Pärast mitut laienemist kuulub Euroopa Liitu 27 liikmesriiki.
Several other countries are candidates to join.
Mitu riiki on kandidaatriigid.
• Each treaty admitting a new member requires the unanimous approval of all member states.
Iga uus liige võetakse liitu lepinguga, mille peavad kõik liikmesriigid ühehäälselt heaks kiitma.
In addition, in advance of each new enlargement, the EU will assess its capacity to absorb the new member(s) and the ability of its institutions to continue to function properly.
Lisaks hindab EL enne iga uut laienemist, kas ta suudab uue(d) liikmesriigi(d) endaga liita ja kas tema institutsioonid suudavad toimida nõuetekohaselt.
• The successive enlargements have strengthened democracy, made Europe more secure and increased its potential for trade and economic growth.
Järjestikused laienemised on tugevdanud demokraatiat, muutnud Euroopa turvalisemaks ning suurendanud kaubanduse ja majanduse kasvu potentsiaali.
Candidates for membership a.
Kandidaatriigid a.
A union of 25
25 riigi liit
When it met in Copenhagen in December 2002, the European Council took one of the most momentous steps in the history of European integration.
2002. aasta detsembris langetas Euroopa Ülemkogu Kopenhaagenis ühe olulisema otsuse Euroopa ühendamise loos.
By inviting 10 more countries to join the EU on 1 May 2004, the European Union was not simply increasing its geographical size and population; it was putting an end to the split in our continent which, from 1945 onwards, had separated the free world from the communist bloc.
Kutsudes 10 uut riiki liituma ELiga 1. mail 2004. aastal, ei suurenenud Euroopa Liit mitte ainult geo-graaliselt ja elanike arvult, vaid kaotas ka lõhe, mis oli 1945. aastast peale eraldanud vaba maailma kommunistlikust blokist.
Turkey, a member of NATO, with a longstanding association agreement with the EU, applied for membership in 1987.
Türgi, kes on NATO liige ja kellel on Euroopa Liiduga pikaajaline assotsiatsioonileping, esitas liikmeks astumise avalduse 1987. aastal.
Its geographical location and political history made the EU hesitate for a long time before replying positively to its application.
Riigi geograalise asendi ja poliitilise ajaloo tõttu kahtles Euroopa Liit kaua, enne kui vastas avaldusele jaatavalt.
However, in October 2005, the European Council opened accession negotiations with Turkey.
2005. aasta oktoobris hakkas Euroopa Ülemkogu pidama Türgiga ühinemisläbirääkimisi.
At the same time, it entered into negotiations with Croatia, another candidate country.
Samal ajal alustati läbirääkimisi veel ühe kandidaatriigi, Horvaatiaga.
No date has yet been set for the entry into force of any future accession treaty for these two countries at the end of the membership negotiations.
Kõnealuse kahe riigi liitumiskuupäeva ei ole veel kindlaks määratud.
The western Balkans
Lääne-Balkani riigid
This fifth enlargement of the EU had a political and moral dimension.
ELi viiendal laienemisel oli nii poliitiline kui ka kõlbeline mõõde.
It enabled countries — Cyprus, the Czech Republic, Estonia, Hungary, Latvia, Lithuania, Malta, Poland, Slovakia and Slovenia — which are as European as the others, not just geographically but also in terms of culture, history and aspirations, to join the democratic European family.
Kõik kõnealused riigid – Eesti, Küpros, Leedu, Läti, Malta, Poola, Slovakkia, Sloveenia, Tšehhi Vabariik ja Ungari – kuuluvad Euroopasse mitte ainult geograa-lise asendi, vaid ka oma kultuuri, ajaloo ja pürgimuste poolest.
They are now partners in the momentous project conceived by the EU’s founding fathers.
Nüüd on nad osalised Euroopa Liidu asutajate algatatud kaalukas projektis.
Further enlargement
Edasine laienemine
These countries, most of which were once part of Yugoslavia, are turning to the European Union to speed up their economic reconstruction, improve their mutual relations, which have been scarred by ethnic and religious wars, and consolidate their democratic institutions.
Lääne-Balkani riigid, kellest enamik kuulus endise Jugoslaavia koosseisu, on pöördunud Euroopa Liidu poole, et kiirendada majanduse taastamist, parandada omavahelisi suhteid, mida on kahjustanud etnilised ja ususõ-jad, ning konsolideerida oma demokraatlikud institutsioonid.
The EU gave status as ‘candidate country’ to the former Yugoslav Republic of Macedonia (FYROM) in November 2005.
2005. aasta novembris andis Euroopa Liit kandidaatriigi staatuse endisele Jugoslaavia Makedoonia Vabariigile.
Other potential candidates include Albania, Bosnia and Herzegovina, Montenegro and Serbia.
Teisteks võimalikeks kandidaatideks on Albaania, Bosnia ja Hertsegoviina, Montenegro ja Serbia.
Bulgaria and Romania became candidates in 1995.
Bulgaaria ja Rumeenia said kandidaatriikideks 1995. aastal.
The process took longer for these two countries than for the other 10, but they joined the EU on 1 January 2007, bringing the number of EU countries to 27.
Kõnealuse kahe riigi liitumisprotsess oli pikem kui ülejäänud kümnel kandidaadil, kuid nad ühinesid Euroopa Liiduga 1. jaanuaril 2007. aastal, suurendades liikmesriikide arvu 27ni.
Membership conditions a.
Liikmeks oleku tingimused a.
Legal requirements
Õiguskriteeriumid
During the years of negotiation, candidate countries receive EU aid so as to make it easier for them to catch up economically.
Läbirääkimiste ajal saavad kandidaatriigid Euroopa Liidult toetust majanduse järjeleaitamiseks.
For the enlargement of the 10 countries in 2004, this involved a package of €41 billion aimed mainly at funding structural projects to allow the newcomers to fulfil the obligations of membership.
Need 10 riiki, kes liitusid 2004. aastal, said kokku toetust 41 miljardit eurot, millega rahastati peamiselt struktuuriprojekte, et aidata uustulnukatel täita liikmeks oleku eelduseks olevad tingimused.
European integration has always been a political and economic process that is open to all European countries prepared to sign up to the founding treaties and take on board the full body of EU law.
Euroopa lõimimine on alati olnud poliitiline ja majanduslik protsess, mis on avatud kõigile Euroopa riikidele, kes on valmis asutamislepingutele alla kirjutama ja üle võtma kogu Euroopa Liidu õigustiku.
According to Article 237 of the Treaty of Rome ‘any European state may apply to become a member of the Community’.
Rooma lepingu artiklis 237 on sätestatud, et „iga Euroopa riik võib esitada ühenduse liikmeks saamise taotluse”.
How large can the EU become?
Kui suureks võib Euroopa Liit kasvada?
Geographic frontiers
Geograalised piirid
Article F of the Maastricht Treaty adds that the member states shall have ‘systems of government […] founded on the principles of democracy’.
Maastrichti lepingu artiklis F on lisatud, et liikmesriikidel peab olema „.. demokraatia põhimõtetel rajanev valitsemissüsteem”.
The Copenhagen criteria
Kopenhaageni kriteeriumid
The debates concerning ratification of the EU’s Constitutional Treaty that took place in most member countries showed that many Europeans had a number of concerns about the final borders of the European Union and even about its identity.
Euroopa Liidu põhiseaduse lepingu ratit-seerimist käsitlevatel debattidel, mis toimusid enamikus liikmesriikidest, selgus, et paljudel eurooplastel on kahtlusi Euroopa Liidu lõplikes piirides ja isegi tema identiteedis.
There are no simple answers to these questions, particularly since each country views its geopolitical or
Neile küsimustele ei ole lihtsaid vastuseid, eriti seetõttu, et iga riik näeb oma geopoliitilisi või majandushuvisid erinevalt.
In 1993, following requests from the former communist countries to join the Union, the European Council laid down three criteria they should fulfil so as to become members.
Pärast endistelt kommunistliku bloki riikidelt ühinemistaotluste saamist 1993.aastal kehtestas Euroopa Liit kolm tingimust, mida kandidaatriigid peavad täitma, et saada Euroopa Liidu liikmeks.
By the time they join, new members must have:
Ühinemise ajaks peavad uuel liikmel olema:
• stable institutions guaranteeing democracy, the rule of law, human rights and respect for and protection of minorities;
• stabiilsed institutsioonid, mis tagavad demokraatia, õigusriigi, inimõiguste järgimise ja rahvusvähemuste kaitse;
• a functioning market economy and the capacity to cope with competitive pressure and market forces within the Union;
• toimiv turumajandus ning võime tulla toime liidu turul valitseva konkurentsiga;
• the ability to take on the obligations of membership, including support for the aims of the Union.
• võime täita Euroopa Liidu liikmeks olekust tulenevaid kohustusi, sealhulgas ELi eesmärkide järgimisele kaasaaitamine.
They must have a public administration capable of applying and managing EU laws in practice.
Kandidaatriikidel peavad olema vastavad haldusorganid, kes on võimelised rakendama ja haldama Euroopa Liidu õigustikku.
The accession process
Ühinemine o m /V g st r
The entry negotiations are carried out between each candidate country and the European Commission which represents the EU.
Iga kandidaatriigi ja Euroopa Liitu esindava Euroopa Komisjoni vahel peetakse liitumisläbirääkimisi.
Once these are concluded, the decision to allow a new country to join the EU must be taken unanimously by the existing member states meeting in the Council.
Läbirääkimiste lõppedes peavad olemasolevad liikmesriigid uue riigi ELiga ühinemist lubava otsuse nõukogu istungil ühehäälselt heaks kiitma.
The European Parliament must give its assent through a positive vote by an absolute majority of its members.
Euroopa Parlament annab oma nõusoleku oma liikmete absoluutse häälteenamusega.
All accession treaties must then be ratified by the member states and the candidate countries in accordance with each country’s own constitutional procedures.
Seejärel ratitsee-rivad liikmesriigid ühinemislepingu vastavalt iga riigi põhiseaduslikule menetlusele.
economic interests differently. The Baltic countries and Poland advocate EU membership for Ukraine.
Türgi võimalik liitumine tõstatab küsimuse mõne Kaukaasia riigi, näiteks Gruusia ja Armeenia staatuse kohta.
Page 15
oo pa Liidust ur
Despite fulfilling the membership conditions, Iceland, Norway, Switzerland and Liechtenstein are not members of the European Union because public opinion in those countries is currently against joining.
•Naabruspoliitika raames on Euroopa Liit sõlminud kaubandus- ja koostöölepingud Vahemere lõunaranniku ja Lõuna-Kaukaasia riikidega ning ka Ida-Euroopa riikidega, kelle tulevik Euroopa Liidu liikmena ei ole veel selge.
The first such agreements were with Croatia and the former Yugoslav Republic of Macedonia (FYROM).
Ikka veel on probleemiks poliitiline olukord Valgevenes ja Moldova strateegiline seisund.
They were followed by Albania. Other potential candidates in this context are Bosnia and Herzegovina, Montenegro and Serbia.
On selge, et Venemaa liitumine viiks Euroopa Liidu nii poliitilises kui ka geograalises mõttes tasakaalust välja ja see oleks vastuvõetamatu.
Europein12lessons
12 lugu E b. Halduspiirangud
To go beyond this figure will require a new intergovernmental agreement on the relationships between the member states within the institutions.
Selle arvu ületamiseks on tarvis sõlmida uus valitsustevaheline kokkulepe, mis reguleerib liikmesriikidevahelisi suhteid institutsioonides.
The ability of the Union to function in accordance with the fundamental principles of the Treaties (see Chapter 4: ‘How does the EU work?’) will be harder with more than 30 countries.
Üle 30 liikmega liidul on raske toimida kooskõlas asutamislepingute aluspõhimõtetega (vt 4. peatükki„Kuidas Euroopa Liit toimib?”).
The decision-making procedures would have to be thoroughly re-examined to avoid paralysis and allow the EU to retain the ability to act.
Selleks, et Euroopa Liit säilitaks tegutsemisvõime, tuleks põhjalikult läbi vaadata otsuste tegemise menetlused.
Then there are sensitive issues like the use of the official languages.
Peale selle on probleemiks ka ametlike keelte kasutamine.
Bulgarian and Romanian membership brought the number of official languages to 23.
Pärast Bulgaaria ja Rumeenia liitumist tõusis ametlike keelte arv 23ni.
EU enlargement must not make ordinary people feel that their national or regional identities are being diluted within a standardised EU.
Tavakodanik ei tohi tunda, et laienemise tõttu lahustub tema rahvuslik või piirkondlik identiteet ühtses Euroopa Liidus.
Candidates and non-candidates
Kandidaatriigid ja mittekandidaatriigid
The European Union has two parallel policies for handling its relations with neighbouring countries depending on whether they are on the current list of potential candidates or not.
Euroopa Liit kasutab naaberriikidega suhtlemisel kahte lähenemisviisi, olenevalt sellest, kas need riigid kuuluvad võimalike kandidaatide hulka või mitte.
• Stabilisation and association agreements open up the possibility for a country to become a candidate for EU membership
•Stabiliseerimis- ja assotsiatsioonilepingu sõlmimine annab riigile võimaluse saada läbirääkimiste lõppedes Euroopa Liidu kandidaatriigiks.
• The Council of Ministers of the European Union, which represents the member states, is the EU’s main decision-taking body.
• Liikmesriike esindav Euroopa Liidu (Ministrite) Nõukogu on Euroopa Liidu peamine otsuseid tegev organ.
When it meets at Heads of State or Government level, it becomes the European Council whose role is to provide the EU with political impetus on key issues.
Kui kohtutakse riigipeade ja valitsusjuhtide tasemel, nimetatakse seda Euroopa Ülemkoguks, kelle ülesanne on vastu võtta peamisi poliitilisi küsimusi käsitlevaid otsuseid.
• The European Parliament, which represents the people, shares legislative and budgetary power with the Council of the European Union.
• Rahvast esindav Euroopa Parlament jagab Euroopa Liidu Nõukoguga seadusandlikku võimu ja nad vastutavad ühiselt Euroopa Liidu eelarve eest.
I. The decision-making triangle daily lives of EU citizens. The secondary legislation consists mainly of regulations, directives and recommendations adopted by the EU institutions.
I. Otsustajate kolmnurk hulka kuuluvad põhiliselt ELi institutsioonide määrused, direktiivid ja soovitused.
The European Union is more than just a confederation of countries, but it is not a federal state.
Euroopa Liit on enam kui riikide konföderatsioon, kuid ta ei ole ka föderaalriik.
It is, in fact, a new type of structure that does not fall into any traditional legal category.
Tegelikult on ta uut tüüpi struktuur, mis ei kuulu ühesse-gi traditsioonilisse õiguskategooriasse.
Its political system is historically unique and has been constantly evolving over more than 50 years.
Tema poliitiline süsteem on ajalooliselt ainulaadne ja see on enam kui 50 aasta jooksul pidevalt edasi arenenud.
These laws, along with EU policies in general, are the result of decisions taken by the institutional triangle made up of the Council (representing national governments), the European Parliament (representing the people) and the European Commission (a body independent of EU governments that upholds the collective European interest).
Need seadused koos Euroopa Liidu üldise poliitikaga on kolme põhiinstitutsiooni – Euroopa Liidu Nõukogu (esindab liikmesriike), Euroopa Parlamendi (esindab kodanikke) ja Euroopa Komisjoni (liikmesriikide valitsuste esindajatest moodustatud sõltumatu organ, kes seisab Euroopa ühishuvide eest) – otsuste tulemus.
The Council of the European Union and the European Council
Euroopa Liidu Nõukogu ja Euroopa Ülemkogu
The Council of the European Union (also known as the Council of Ministers) is the EU’s main decision-making body.
Euroopa Liidu Nõukogu (mida on nimetatud ka ministrite nõukoguks) on liidu põhiline otsusetegija.
The EU member states take it in turns to hold the Council Presidency for a six-month period.
Iga liikmesriik on kuus kuud järjestikku nõukogu eesistuja.
Every Council meeting is attended by one minister from each EU country.
Igal nõukogu istungil osaleb üks minister igast liikmesriigist.
Which ministers attend a meeting depends on which topic is on the agenda: foreign affairs, agriculture, industry, transport, the environment, etc.
See, milline minister osaleb, oleneb istungi päevakorras olevast valdkonnast: välispoliitika, põllumajandus, tööstus, transport, keskkond jne.
The Council has legislative power, which it shares with the European Parliament under the ‘co-decision procedure’.
Nõukogul on seadusandlik võim, mida ta jagab Euroopa Parlamendiga vastavalt kaasotsustamismenetlusele.
In addition to this, the Council and the Parliament share equal responsibility for adopting the EU budget.
Lisaks vastutavad nõukogu ja parlament võrdselt Euroopa Liidu eelarve vastuvõtmise eest.
The Council also concludes international agreements that have been negotiated by the Commission.
Nõukogu sõlmib ka rahvusvahelised lepingud, mille üle komisjon on läbirääkimisi pidanud.
Number of votes for each country in the Council
Häälte jagunemine nõukogus
Germany, France, Italy and the United Kingdom Spain and Poland Romania Netherlands Belgium, Czech Republic, Greece, Hungary and Portugal Austria, Bulgaria and Sweden Denmark, Ireland, Lithuania, Slovakia and Finland Estonia, Cyprus, Latvia, Luxembourg and Slovenia Malta
Itaalia, Prantsusmaa, Saksamaa ja Ühendkuningriik Hispaania ja Poola Rumeenia Madalmaad Belgia, Kreeka, Portugal, Tšehhi Vabariik ja Ungari Austria, Bulgaaria ja Rootsi Iirimaa, Leedu, Slovakkia, Soome ja Taani Eesti, Küpros, Läti, Luksemburg ja Sloveenia Malta
A minimum of 255 votes out of 345 (73.9%) is required to reach a qualified majority.
Kvalitseeritud häälteenamuseks on vaja vähemalt 255 häält 345st (73,9%).
• a majority of member states (in some cases two thirds) must approve the decision, and• any member state may ask for confirmation that the votes cast in favour represent at least 62% of the EU’s total population ters meeting in the Council of the European Union fail to agree.
• • peab enamik liikmesriike (mõnel juhul kaks kolmandikku) olema otsuse poolt jaiga liikmesriik võib nõuda kinnitust, et poolthäälte arv esindab vähemalt 62% Euroopa Liidu rahvastikust
According to the Treaties, the Council has to take its decisions either by a simple majority vote, a ‘qualified majority’ vote or unanimously, depending on the subject to be decided.
Aluslepingute kohaselt peab nõukogu langetama otsused lihthäälteenamuse või kvalit-seeritud häälteenamusega või ühehäälselt, olenevalt valdkonnast, mida otsus käsitleb.
The European Council also deals with pressing international issues through the common foreign and security policy (CFSP), which is intended to allow the EU to speak with one voice on diplomatic questions.
Ülemkogul arutatakse ka olulisi rahvusvahelisi küsimusi.
The Council has to agree unanimously on important questions such as amending the Treaties, launching a new common policy or allowing a new country to join the Union.
Ühist välis- ja julgeolekupoliitikat arendades püütakse rahvusvahelistes küsimustes kõnelda ühel häälel.
The European Parliament is the elected body that represents the EU’s citizens.
Euroopa Parlament on valitav kogu, mis esindab Euroopa Liidu kodanikke.