natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The date on which the sum due is credited to the creditor’s account is therefore decisive as regards determining whether the creditor is entitled to interest for late payment.
Kuupäev, mil makstav summa krediteeritakse võlausaldaja kontole, on seega määrava tähtsusega hetk, millest lähtudes tehakse kindlaks, kas viimasel on õigus nõuda viivitusintressi maksmist.
However, Deutsche Telekom and the German, Austrian and Finnish Governments submit, principally, that Directive 2000/35 lays down only minimal requirements with regard to combating late payment in commercial transactions and, in the context of that objective, allows the legislation of the Member States some considerable leeway.
Deutsche Telekom ning Saksamaa, Austria ja Soome valitsus seevastu on põhimõtteliselt seisukohal, et direktiiv 2000/35 seab vaid minimaalsed nõuded hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul, tunnustades selle eesmärgi raames liikmesriikide õigusaktide ulatuslikku tegutsemisruumi.
In particular, Article 3 of that directive leaves it to the Member States to determine the point at which a payment by bank transfer is to be regarded as having been made in time by laying down solely, in the absence of any contractual agreement, the conditions on which and the period after which interest for late payment may be claimed.
Eelkõige direktiivi artikkel 3 jätab viimati nimetatud aktide määratleda hetke, mil pangaülekandega tehtud makse tuleb lugeda õigel ajal sooritatuks, sätestades, millistel tingimustel ja tähtaegadel võib nõuda viivitusintressi, üksnes juhuks, kui see ei ole lepinguga määratud.
In that context, an interpretation requiring the debtor to make the credit transfer through a financial institution by the due date achieves an adequate balance between the interests of the creditor and those of the debtor, having regard in particular to the fact that the time necessary for the credit transfer to be executed depends on the handling of the transaction by the banks and not on any action by the debtor.
Selle raames loob tõlgendus, mis nõuab, et võlgnik teeks oma makse krediidiasutuses ettenähtud tähtajaks, sobiva tasakaalu võlausaldaja ja võlgniku huvide vahel, arvestades eelkõige asjaolu, et maksekorralduse täitmiseks vajalik aeg sõltub sellest, kuidas pank teostab ülekande, ja mitte võlgniku tegevusest.
In those circumstances, it is unreasonable to make the debtor liable for any delays due to the time taken to handle banking transactions if he has acted in good faith by making the credit transfer in time, that is to say before the due date for payment.
Neil asjaoludel ei oleks mõistlik jätta pangaülekande tegemise ajavahemikust tingitud võimalikku viivitust võlgniku kanda, kes tegutses heas usus, sooritades oma makse õigel ajal, nimelt enne maksetähtaja lõppu.
In order to answer the question referred by the national court, it must first be recalled that although, as Deutsche Telekom and the German, Austrian and Finnish Governments point out, the Directive does not harmonise fully all the rules relating
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele vastamiseks on vaja sissejuhatuseks meenutada, et kuigi, nagu rõhutavad Deutsche Telekom ning Saksamaa, Austria ja Soome valitsus, selle direktiiviga ei ühtlustata kõiki õigusnorme, mis puudutavad
01051 TELECOM to late payments in commercial transactions, it does govern certain specific rules in that regard.
01051 TELECOM hilinenud maksmist äritehingute korral, reguleeritakse sellega siiski teatud konkreetseid erinõudeid selles valdkonnas.
They include, inter alia, as the Court has already held, rules on interest for late payment (see, to that effect, Case C-302/05 Commission v Italy [2006] ECR I-10597, paragraph 23).
Nende hulgas, nagu Euroopa Kohus on juba selgitanud, on nõuded viivitusintressi kohta (vt selle kohta 26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-302/05: komisjon vs. Itaalia, EKL 2006, lk I-10597, punkt 23).
In that regard, after laying down in Article 3(1)(b)(i) a period for payment of 30 days to be applicable in the absence of any contractual agreement, Directive 2000/35 provides, in Article 3(1)(c)(ii), that the creditor is to be entitled to interest for late payment to the extent that ‘he has not received the amount due on time, unless the debtor is not responsible for the delay’.
Selle suhtes on esmalt direktiivi 2000/35 artikli 3 lõike 1 punkti b alapunktis i määratud maksetähtaeg 30 päeva, mida kohaldatakse juhul, kui see ei ole lepingus kindlaks määratud, ning seejärel on sama paragrahvi punkti c alapunktis ii sätestatud, et võlausaldajal on õigus saada võlgnikult hilinenud maksmise eest intressi, kuivõrd „ta ei ole saanud makstavat summat õigel ajal, välja arvatud juhul, kui viivituse eest ei vastuta võlgnik”.
It is therefore explicit in the wording of that provision that a debtor’s payment is regarded as late, for the purposes of entitlement to interest for late payment, where the creditor does not have the sum owed at his disposal on the due date.
Viimasena osundatud sätte sõnastusest nähtub seega selgelt, et võlgniku makse loetakse viivitusintressi nõudeõiguse tekkimise aspektis hilinenuks, kui tasumisele kuuluv summa ei ole tähtaja lõppedes võlausaldaja kasutuses.
In the case of payment by bank transfer, only the crediting of the amount due to the creditor’s account will enable him to have that sum at his disposal.
Pangaülekandega tehtud makse korral võimaldab ainult tasumisele kuuluva summa kandmine võlausaldaja kontole viimasena mainitul seda summat kasutada.
That interpretation is confirmed by the various language versions of Directive 2000/35 which refer, unequivocally, to receipt of the amount due within the period for payment.
Sellist tõlgendust kinnitavad direktiivi 2000/35 eri keeleversioonid, mis ühemõtteliselt viitavad tasumisele kuuluva summa saamisele maksetähtaja jooksul.
Such is the case, inter alia, of the wording ‘erhalten’, ‘received’, ‘reçu’ and ‘ricevuto’ in the German, English, French and Italian language versions respectively of Directive 2000/35.
Nii on see eelkõige mõistete „erhalten”, „received”, „reçu” ja „ricevuto” puhul, mis esinevad vastavalt direktiivi 2000/35 saksa, inglise, prantsuse ja itaalia keeleversioonis.
Moreover, it is clear from the travaux préparatoires for that directive that the choice of the word ‘received’ was not random, but the result of a deliberate decision by the Community legislature.
Peale selle ilmneb direktiivi ettevalmistavatest materjalidest selgelt, et mõistet „reçu” ei valitud juhuslikult, vaid see tuleneb ühenduse seadusandja läbikaalutud otsusest.
As the Commission points out, during the discussions in the
Nagu rõhutab komisjon, eelistati Euroopa Liidu Nõukogus toimunud direktiivi
Council of the European Union which preceded the adoption of that directive, that word was finally preferred to a number of other, less precise, expressions with regard to determination of the point from which a payment is to be regarded as having been made within the period for payment in a commercial transaction.
KOHTUOTSUS 3.4.2008 — KOHTUASI C-306/06 vastuvõtmisele eelnenud arutelul lõpuks seda mõistet mitmele muule vähem täpsele väljendile selle hetke määratlemisel, millest alates tuleb makse lugeda äritehingu raames ettenähtud tähtajaks sooritatuks.
Furthermore, an interpretation which makes the crediting of the amount due to the account of the creditor the decisive criterion of payment, inasmuch as it is based on the point when the sum due is definitely at the creditor’s disposal, complies with the main objective pursued by Directive 2000/35, as is apparent, inter alia, from recitals 7 and 16 in the preamble thereto, that is to say the protection of those holding financial debts.
Lisaks on tõlgendus, et tasumisele kuuluva summa kandmine võlausaldaja kontole on makse puhul määrav kriteerium, kuna see põhineb hetkel, mil tasumisele kuuluv summa on kindlalt antud võlausaldaja kasutusse, kooskõlas direktiivi 2000/35 peamise eesmärgiga, nagu see tuleneb põhjendustest 7 ja 16, nimelt finantsnõuete omanike kaitsega.
It is worth adding also that such a reading of Article 3(1)(c)(ii) of the Directive appears to be confirmed by the interpretation adopted by the Court in respect of other areas of Community law.
Lõpetuseks tuleb lisada, et kõnealuse direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti c alapunkti ii sellist käsitust kinnitab Euroopa Kohtu tõlgendus, mis puudutab ühenduse õiguse teisi valdkondi.
Thus, as 01051 Telecom points out, it is apparent from the caselaw of the Court that the crediting to the account of the own resources of the European Communities constitutes the decisive criterion for establishing whether a Member State which is required to place a sum of money at the disposal of the Commission has failed to fulfil its obligations and whether, consequently, it is required to pay interest for late payment (see, to that effect, Case C-363/00 Commission v Italy [2003] ECR I-5767, paragraphs 42, 43 and 46).
Nagu osutab 01051 Telecom, nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et Euroopa ühenduste omavahendite kontole kandmine on määrav kriteerium, mille järgi tehakse kindlaks, kas liikmesriik, kes peab andma rahasumma komisjoni kasutusse, on rikkunud oma kohustusi ja kas ta on seega kohustatud maksma viivitusintressi (vt selle kohta 12. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-363/00: komisjon vs. Itaalia, EKL 2003, lk I-5767, punktid 42, 43 ja 46).
Accordingly, the decisive point for the assessment of whether, in a commercial transaction, payment by bank transfer may be regarded as having been made in time, thus excluding the possibility of the debt giving rise to the charging of interest for late payment within the meaning of that provision, is the date on which the sum due is credited to the account of the creditor.
Seega on hindamisel, kas äritehingu raames pangaülekandega tehtud makset võib pidada tähtajal sooritatuks, mis hoiab ära võlanõude alusel viivitusintressi saamise kõnealuse sätte tähenduses, määrava tähtsusega hetkeks kuupäev, mil summa on kantud võlausaldaja kontole.
That conclusion cannot be called into question by the argument, raised in particular by the Finnish Government, that such an interpretation of Article 3(1)(c)(ii) of Direct- ive 2000/35 would lead to the debtor’s being unreasonably required to bear the risk relating to delays in the handling of banking transactions.
Seda järeldust ei kõiguta argumendid, mida toetab eeskätt Soome valitsus ja mille kohaselt direktiivi 2000/35 artikli 3 lõike 1 punkti c alapunkti ii niisuguse tõlgenduse tulemusena jääb pangaülekannete teostamise ajavahemikuga seotud risk ebamõistlikult võlgniku kanda.
In that regard, it is sufficient to observe that that provision lays down specifically, in its last phrase, that the debtor must not be held liable for delays for which he is not responsible.
Selles osas piisab, kui märkida, et mainitud sätte lõpuosas on täpselt ette nähtud, et võlgnikku ei tohi võtta vastutusele viivituse eest, mis temast ei sõltu.
In other words, Directive 2000/35 itself excludes interest for late payment in cases where the late payment is not the result of the debtor’s conduct, as he has diligently taken into account the periods normally necessary for execution of a bank transfer.
Teisisõnu välistab direktiiv 2000/35 ise viivitusintressi maksmise juhul, kui hilinenud maksmine ei ole võlgniku käitumise tagajärg, kes on hoolsalt arvesse võtnud pangaülekande tegemiseks tavaliselt vajaliku ajavahemiku.
In view of all the foregoing considerations, the answer to the question referred to the Court must be that Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35 is to be interpreted as meaning that it requires, in order that a payment by bank transfer may avoid or put an end to the application of interest for late payment, that the sum due be credited to the account of the creditor within the period for payment.
Kõikidest eelnevatest kaalutlustest lähtudes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2000/35 artikli 3 lõike 1 punkti c alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et see nõuab selleks, et pangaülekandega tehtud makse hoiaks ära või lõpetaks viivitusintressi kohaldamise, et tasumisele kuuluv summa oleks tähtajaks kantud võlausaldaja kontole.
Article 3(1)(c)(ii) of Directive 2000/35/EC of the European Parliament and of the Council of 29 June 2000 on combating late payment in commercial transactions is to be interpreted as meaning that it requires, in order that a payment by bank transfer may avoid or put an end to the application of interest for late payment, that the sum due be credited to the account of the creditor within the period for payment.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/35/EÜ hilinenud maksmisega võitlemise kohta äritehingute puhul artikli 3 lõike 1 punkti c alapunkti ii tuleb tõlgendada nii, et see nõuab selleks, et pangaülekandega tehtud makse hoiaks ära või lõpetaks viivitusintressi kohaldamise, et tasumisele kuuluv summa oleks tähtajaks kantud võlausaldaja kontole.
Case C-331/06
Kohtuasi C-331/06
(Reference for a preliminary ruling from the Rechtbank te Amsterdam)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank te Amsterdam)
(Old-age insurance — Worker who is a national of a Member State — Social security contributions — Separate periods — Different Member States — Calculation of periods of insurance — Application for a pension — Residence in a nonMember State)
Vanaduskindlustus — Liikmesriigi kodanikust töötaja — Sotsiaalkindlustusmaksed — Erinevad perioodid — Erinevad liikmesriigid — Kindlustusperioodide arvutamine — Pensionitaotlus — Elukoht kolmandas riigis
Summary of the Judgment
Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 3. aprill 2008 . . . . . . . . . . . . . .
(Council Regulation No 1408/71, Arts 10 and 48(2))
Võõrtöötajate sotsiaalkindlustus — Vanadus- ja toitjakaotuskindlustus — Hüvitise arvutamine(Nõukogu määrus nr 1408/71, artikkel 10 ja artikli 48 lõige 2)
SUMMARY — CASE C-331/06 subject to the provisions of the national law of the Member State of the institution responsible for paying the pension.
KOKKUVÕTE — KOHTUASI C-331/06
While Article 10 of Regulation No 1408/71 introduces a binding right to have a pension paid in any Member State, neither that regulation nor any provision of Community law requires Member States to pay pensions in nonMember States.
Kuigi määruse nr 1408/71 artikkel 10 sätestab täitmisele pööratava õiguse saada pensionihüvitist mis tahes liikmesriigis, ei kohusta määrus ega ükski ühenduse õiguse säte liikmesriike maksma pensioni kolmandatesse riikidesse.
Article 48(2) of Regulation No 1408/71, as amended and updated by Regulation No 631/2004, requires the competent institution of the last Member State in which a worker who is a national of a Member State resided to take into account, in calculating the old-age pension of that worker, who, when he submits his pension claim, is resident in a nonMember State, of the periods worked in another Member State under the same conditions as if that worker still resided in the Community.
Määrusega nr 631/2004 muudetud ja ajakohastatud määruse nr 1408/71 artikli 48 lõike 2 kohaselt on selle liikmesriigi pädev asutus, kus töötaja, kes on mõne liikmesriigi kodanik, viimati elas, kohustatud selle töötaja vanaduspensioni arvutamisel siis, kui see töötaja elab pensioni maksmise taotluse esitamise ajal kolmandas riigis, võtma teises liikmesriigis töötatud perioode arvesse samadel tingimustel nagu siis, kui see töötaja elaks ikka veel ühenduse territooriumil.
(see paras 38, 39, operative part)
(vt punktid 38 ja 39 ning resolutiivosa)
OPINION OF ADVOCATE GENERALMAZÁK delivered on 16 January 2008 1 other social security systems of one or several other Member States.
KOHTUJURISTI ETTEPANEKJÁN MAZÁK esitatud 16. jaanuaril 2008 1 liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemide alusel täitunud kindlustusperioodidele.
This reference for a preliminary question concerns Article 48 of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended by Regulation (EC) No 1386/2001 of the European Parliament and of the Council of 5 June 2001 (‘Regulation No 1408/71’ or ‘the Regulation’). 2
Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuni 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1386/2001, (edaspidi „määrus nr 1408/71” või „määrus”), 2artiklit 48.
This provision concerns periods of insurance of less than one year under a given national pension system.
Nimetatud säte puudutab ühe liikmesriigi õigusaktide alusel täitunud kindlustusperioode, mille kogukestus on alla ühe aasta.
Article 48(2) of Regulation No 1408/71 provides, in essence, that such short periods are to be aggregated to periods of insurance completed under
Määruse nr 1408/71 artikli 48 lõige 2 sätestab sisuliselt seda, et sellised lühikesed kindlustusperioodid liidetakse ühe või mitme muu
2 — OJ, English Special Edition 1971(II), p. 416.
2 — ELT eriväljaanne 05/01, lk 35.
In the case giving rise to the present reference, a British national worked for several years in the Community (mainly in the Netherlands but also for nine months in Denmark) and then moved to the United States, where he has been living ever since.
Kõnesoleva eelotsusetaotluse aluseks olnud juhul töötas Briti kodanik aastaid ühenduses (peamiselt Madalmaades, kuid üheksa kuud ka Taanis) ning kolis seejärel Ühendriikidesse, kus ta elab tänini.
When he submitted a request for a pension to the Netherlands pension authorities, the question arose whether the rule contained in Article 48(2) of Regulation No 1408/71 should be applied to a pension request submitted by a person residing outside the Community, which would mean, in this case, that the Netherlands pension authority would have to take into account the periods of insurance completed under both Netherlands and Danish law when calculating the pension requested.
Kui ta esitas Madalmaade pensioniasutusele pensionitaotluse, tekkis küsimus, kas määruse nr 1408/71 artikli 48 lõikes 2 sätestatud normi tuleks kohaldada taotluse suhtes, mille on esitanud väljaspool ühendust elav isik, mis käesoleval juhul tähendaks seda, et Madalmaade pensioniasutusel tuleks taotletud pensioni arvutamisel arvesse võtta nii Madalmaade kui ka Taani õigusaktide alusel täitunud kindlustusperioode.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-331/06
KOHTUJURIST MAZÁKI ETTEPANEK — KOHTUASI C-331/06
Article 3(1) of that regulation states as follows:
Määruse artikli 3 lõige 1 sätestab:
‘Equality of treatment
„Võrdne kohtlemine
Regulation No 1408/71 lays down provisions for the coordination of the application of national social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community.
Määrus nr 1408/71 sätestab siseriiklike sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kooskõlastamise ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes.
Article 2 of that regulation provides as follows:
Määruse artikkel 2 sätestab:
Subject to the special provisions of this Regulation, persons [resident in the territory of one of the Member States 3] to whom this Regulation applies shall be subject to the same obligations and enjoy the same benefits under the legislation of any Member State as the nationals of the State.’
[Liikmesriigi territooriumil elavatel 3] isikutel, kelle suhtes on kohaldatav käesolev määrus, on liikmesriigi õigusaktide alusel samasugused kohustused ja õigus saada samasuguseid hüvitisi kui kõnealuse liikmesriigi kodanikel, arvestades käesoleva määruse erisätteid.”
‘Persons covered
„Isikud, kelle suhtes määrus on kohaldatav
Article 10 of the Regulation states:
Määruse artikkel 10 sätestab:
This Regulation shall apply to employed or selfemployed persons and to students who are or have been subject to the legislation of one or more Member States and who are nationals of one of the Member States or who are stateless persons or refugees residing within the territory of one of the Member States, as well as to the members of their families and their survivors.
Käesolevat määrust kohaldatakse töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja õpilaste suhtes, kelle suhtes kehtivad või on kehtinud ühe või mitme liikmesriigi õigusaktid ning kes on mõne liikmesriigi kodanikud või mõne liikmesriigi territooriumil elavad kodakondsuseta isikud või pagulased, samuti nende pereliikmete ja nende ülalpidamisel olnud isikute suhtes.
‘Waiving of residence clauses — Effect of compulsory insurance on reimbursement of contributions
„Elamisega seotud tingimusest loobumine. Kohustusliku kindlustuse mõju sissemaksete tagasimaksmisele
3 — Deleted by Regulation No 647/2005.
3 — Välja jäetud määrusega nr 647/2005.
Save as otherwise provided in this Regulation invalidity, old-age or survivors’ cash benefits, pensions for accidents at work or occupational diseases and death grants acquired under the legislation of one or more Member States shall not be subject to any reduction, modification, suspension, withdrawal or confiscation by reason of the fact that the recipient resides in the territory of a Member State other than that in which the institution responsible for payment is situated.
Välja arvatud juhul, kui käesolevas määruses on sätestatud teisiti, ei tohi ühe või mitme liikmesriigi õigusaktide alusel saadavaid rahalisi invaliidsus, vanadus- või toitjakaotushüvitisi, tööõnnetus- ja kutsehaiguspensione ning matusetoetusi mingil viisil vähendada, muuta, peatada, tühistada või konfiskeerida seetõttu, et nende saaja elab liikmesriigi territooriumil, mis ei ole see liikmesriik, kus asub hüvitiste maksmise eest vastutav asutus.
(a) the competent institution shall calculate the theoretical amount of the benefit to which the person concerned could lay claim provided all periods of insurance and/or of residence, which have been completed under the legislation of the Member States to which the employed person or selfemployed person was subject, have been completed in the State in question under the legislation which it administers on the date of the award of the benefit.
taotleda tingimusel, kui kõik kindlustus- ja/või elamisperioodid, mis on täitunud töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja suhtes kehtinud liikmesriigi õigusaktide alusel, oleksid täitunud kõnealuses riigis pädeva asutuse poolt hüvitise määramise päeval kohaldatavate õigusaktide alusel.
If, under this legislation, the amount of the benefit is independent of the duration of the periods completed, the amount shall be regarded as being the theoretical amount referred to in this paragraph;
Kui kõnealuste õigusaktide järgi ei sõltu hüvitise suurus täitunud perioodide kestusest, loetakse selline hüvitise suurus käesolevas punktis osutatud teoreetiliseks suuruseks; […]”
The first subparagraph shall also apply to lump-sum benefits granted in cases of remarriage of a surviving spouse who was entitled to a survivors’ pension.
Esimest lõiku kohaldatakse ka ühekordsete hüvitiste suhtes, mida antakse uuesti abiellumise korral lesele, kellel oli õigus saada toitjakaotuspensioni.
Article 48 of the Regulation provides:
Määruse artikkel 48 sätestab:
Article 46(2) of the Regulation provides:
Määruse artikli 46 lõige 2 sätestab: kestvad kindlustus- või
‘Periods of insurance or of residence of less than one year
„Alla aasta elamisperioodid
Notwithstanding Article 46(2), the institution of a Member State shall not be required
Kui liikmesriigi õigusaktide tingimused hüvitise saamiseks on täidetud üksnes pärast artikli 45 või artikli 40 lõike 3 kohaldamist, kohaldatakse järgmisi reegleid: a) pädev asutus arvutab hüvitise teoreetilise suuruse, mida asjaomane isik saaks
Where the conditions required by the legislation of a Member State for entitlement to benefits are satisfied only after application of Article 45 and/or Article 40(3), the following rules shall apply:
Olenemata artikli 46 lõikest 2 ei ole liikmesriigi pädev asutus kohustatud määrama