natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the Board of Appeal, the alleged reputation, in Belgium, of the applicant’s mark RIVER WOODS cannot call into question the foregoing findings given that the acquisition by a trade mark of distinctiveness through use does not apply to the case referred to by Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 (paragraph 19 of the contested decision).
Apellatsioonikoja sõnul ei sea hageja kaubamärgi RIVER WOODS väidetav maine Belgias eelnimetatud järeldusi kahtluse alla, kuna eristusvõime omandamine kaubamärgi kasutamise käigus ei ole kohaldatav määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punktis h käsitletud juhul (vaidlustatud otsuse punkt 19).
The Board of Appeal also rejected the other arguments of the applicant, which maintained that it had registered a number of similar national marks, including Canadian marks, and invoked OHIM’s previous decision-making practice concerning marks containing flags or State emblems (paragraphs 20 to 22 of the contested decision).
Apellatsioonikoda lükkas tagasi ka hageja ülejäänud argumendid selle kohta, et hageja on registreerinud mitmeid sarnaseid siseriiklikke kaubamärke, kaasa arvatud Kanada kaubamärke, ning osundas ühtlustamisameti varasemale otsustuspraktikale riigilippu või -embleemi sisaldavate kaubamärkide valdkonnas (vaidlustatud otsuse punktid 20–22).
In support of its application, the applicant relies on a single plea in law, alleging infringement of Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94.
Oma hagi toetuseks esitab hageja üheainsa väite määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti h rikkumise kohta.
The Court considers that it is necessary to examine that plea, first, as regards the services in Class 40 covered by the application for registration and, secondly, as regards the goods in Classes 18 and 25 covered by that application.
Esimese Astme Kohus peab vajalikuks kontrollida seda väidet kõigepealt registreerimistaotluses käsitletud klassi 40 kuuluvate teenuste osas ning seejärel samas taotluses käsitletud klassi 18 ja 25 kuuluvate kaupade osas.
The services in Class 40
Klassi 40 kuuluvad teenused
The applicant states that, although the issue of the application of Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention to service marks may give rise to some questions, it will expound its arguments without distinguishing between the goods and services covered by the disputed application for registration.
Hageja täpsustab, et kuigi Pariisi konventsiooni artikli 6 ter lõike 1 punkti a kohaldatavus teenuste kaubamärkidele võib tekitada küsimusi, arendab ta oma argumente vaidlusaluses registreerimistaotluses osundatud kaupade ja teenuste vahel vahet tegemata.
OHIM concedes that, taken literally, Article 6ter of the Paris Convention applies only to trade marks, that is to say to trade marks for goods.
Ühtlustamisamet märgib omalt poolt, et Pariisi konventsiooni artikkel 6 ter on kohaldatav üksnes kaubamärkidele, st kaupade kaubamärkidele.
That provision does not therefore oblige the States party to the Convention of Paris and the States or international organisations — including the European Union — which are members of the World Trade Organisation and which must comply with Article 6ter, to refuse or to invalidate the registration as service marks or as elements of service marks, of signs including or imitating State emblems or other official signs.
See säte ei kohusta Pariisi konventsiooni osalisriike ega Maailma Kaubandusorganisatsiooni liikmeteks olevaid riike või rahvusvahelisi organisatsioone – sh Euroopa Liitu –, kes on kohustatud artiklit 6 ter järgima, keelduma teenuste kaubamärkidena või teenuste kaubamärkide osadena registreerimast riigi embleeme või teisi ametlikke tähiseid kujutavaid või jäljendavaid tähiseid või nende registreeringut kehtetuks tunnistama.
However, according to OHIM, the States and OHIM itself are unquestionably free to do so.
Ühtlustamisameti sõnul on nii liikmesriikidel kui ka ühtlustamisametil endal siiski vaieldamatult õigus seda teha.
First, the WIPO, which administers the Paris Convention, expressly acknowledges that possibility, as is apparent from paragraph 7 of the ‘General Information on Article 6ter’, available on the WIPO internet site.
WIPO koduleheküljel kättesaadava dokumendi „Üldteave Pariisi konventsiooni artikli 6 ter kohta” lõike 7 kohaselt tunnustab Pariisi konventsiooni haldav WIPO seda võimalust otsesõnu.
Secondly, Article 1 of Regulation No 40/94 expressly refers to the protection of ‘trade mark[s] for goods or services’, while Article 7 thereof, which relates to absolute grounds for refusal, makes no distinction between trade marks for goods and service marks.
Teiseks viitab määruse nr 40/94 artikkel 1 sõnaselgelt „kaupade või teenuste kaubamärkidele”, samas kui sama määruse artikkel 7, mis käsitleb absoluutseid keeldumispõhjusi, ei tee kaupade ja teenuste kaubamärkidel vahet.
Lastly, the Court itself confirmed, in ECA, paragraph 10 above, that Article 6ter of the Paris Convention is also applicable to service marks, since the mark which was at issue in that case designated both goods, in Class 9, and services, in Class 41, and the Court did not distinguish between goods and services when it held that registration of that mark had been correctly refused under Article 6ter of the Paris Convention.
Lõpuks on Esimese Astme Kohus eespool punktis 10 viidatud kohtuotsuses ECA ise nentinud, et Pariisi konventsiooni artikkel 6 ter on kohaldatav ka teenuste kaubamärkidele, kuna selle kohtuasja aluseks olnud kaubamärk tähistas nii klassi 9 kuuluvaid kaupu kui ka klassi 41 kuuluvaid teenuseid, ning sedastades, et asjaomase kaubamärgi registreerimisest keelduti Pariisi konventsiooni artikli 6 ter alusel põhjendatult, ei teinud Esimese Astme Kohus vahet kaupadel ja teenustel.
At the hearing, OHIM argued in favour of a wide interpretation of Article 6ter of the Paris Convention which would cover service marks as well because, since the adoption of Article 6ter of the Paris Convention, that category of marks has acquired increased importance, comparable to that of trade marks for goods.
Kohtuistungil toetas ühtlustamisamet Pariisi konventsiooni artikli 6 ter laia tõlgendust nii, et selle kohaldamisalasse kuuluksid ka teenuste kaubamärgid, kuna pärast Pariisi konventsiooni artikli 6 ter vastuvõtmist on kõnealune kaubamärgi liik omandanud suurema tähtsuse, mis on võrreldav kaupade kaubamärkide tähtsusega.
Furthermore, according to OHIM, the WIPO recommends such an interpretation of the provision in question.
Ühtlustamisameti sõnul soovitab ka WIPO kõnealuse sätte sellist tõlgendust.
In its reply, OHIM also maintained that, in any event, the issue of the application of Article 6ter of the Paris Convention to service marks was not part of the discussions before the Court, seeing that, on the one hand, that issue had never been broached during the procedure before the departments of OHIM and, on the other hand, the applicant had not sufficiently explained the argument that that provision does not apply to service marks in its application.
Samuti väitis ühtlustamisamet kostja vastuses, et igal juhul ei ole Pariisi konventsiooni artikli 6 ter kohaldatavus teenuste kaubamärkidele Esimese Astme Kohtu vaidluse esemeks, kuna esiteks ei ole seda küsimust ühtlustamisameti talitustes toimunud menetluste käigus tõstatatud, ning teiseks ei ole hageja piisavalt selgitanud väidet, mille kohaselt asjaomane säte ei ole kohaldatav teenuste kaubamärkidele.
However, at the hearing, OHIM conceded that the Court could examine that issue, in spite of failure by the applicant to submit specific arguments in that regard, and this was noted in the minutes of the hearing.
Siiski märkis ühtlustamisamet kohtuistungil, et Esimese Astme Kohus võib seda küsimust kontrollida, kuigi hageja ei ole selle kohta konkreetseid argumente esitanud, ning selle kohta tehti märge kohtuistungi protokolli.
It must be pointed out at the outset that, both before the departments of OHIM and before the Court, the applicant essentially relied on a single plea in law alleging infringement of Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94, on the ground that registration of the mark applied for, which is neither the emblem of the Canadian State nor an imitation thereof ‘from a heraldic point of view’, cannot be refused pursuant to Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention.
Kõigepealt tuleb märkida, et nii ühtlustamisameti talitustes kui ka Esimese Astme Kohtus on hageja esitanud sisuliselt üheainsa väite määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti h rikkumise kohta, tuues põhjenduseks, et taotletud kaubamärgi registreerimisest ei saa Pariisi konventsiooni artikli 6 ter lõike 1 punkti a alusel keelduda, kuna see kaubamärk ei ole ei Kanada riigi embleem ega „heraldika seisukohalt” selle jäljendus.
The issue of the applicability of Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention to service marks is a preliminary matter which must be resolved in order to ensure that Regulation No 40/94 is properly applied having regard to the plea submitted by the applicant.
Samas on Pariisi konventsiooni artikli 6 ter lõike 1 punkti a kohaldatavus teenuste kaubamärkidele selline eelnev küsimus, mille lahendamine on hageja esitatud väidet arvestades määruse nr 40/94 nõuetekohaseks kohaldamiseks hädavajalik.
In order to establish whether the mark applied for, in so far as it covers services, is a mark whose registration may be contrary to Article 6ter(1)(a), it is necessary to establish whether that provision applies to service marks. If that is not the case, then OHIM’s refusal to register that mark in respect of the services actually constitutes
Tegemaks kindlaks, kas taotletud kaubamärk kujutab teenuseid puudutavas osas endast kaubamärki, mille puhul on võimalik, et selle registreerimine on artikli 6 ter lõike 1 punktiga a vastuolus, tuleb teha kindaks, kas see säte on kohaldatav teenuste kaubamär-
2008 — CASE T-215/06 infringement of Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94, as claimed by the applicant, without the need to examine whether the mark sought includes the State emblem of Canada or an imitation thereof ‘from a heraldic point of view’.
Vastasel korral on ühtlustamisameti keeldumine registreerida see kaubamärk teenuste jaoks tõesti määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti h rikkumine, nagu väidab hageja, ilma et oleks vaja kontrollida, kas taotletud kaubamärk kujutab endast Kanada riigi embleemi või „heraldika seisukohalt” selle jäljendust.
Therefore, the matters of law in the dispute brought before the Board of Appeal included the issue of the applicability of Article 6ter of the Paris Convention to service marks, even if the applicant did not put forward a view on that matter and even if the Board of Appeal omitted to rule on that aspect (Case T-57/03 SPAG v OHIM — Dann and Backer (HOOLIGAN) [2005] ECR II-287, paragraph 21).
Seega kuulub küsimus, kas Pariisi konventsiooni artikkel 6 ter on teenuste kaubamärkidele kohaldatav, apellatsioonikojale esitatud vaidluse õiguslike asjaolude hulka, isegi kui hageja ei ole selle küsimuse osas oma seisukohta väljendanud ja apellatsioonikoda ei ole seda aspekti käsitlenud (Esimese Astme Kohtu 1. veebruari 2005. aasta otsus kohtuasjas T-57/03: SPAG vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Dann ja Backer (HOOLIGAN), EKL 2005, lk II-287, punkt 21).
That issue may therefore be raised for the first time before the Court of First Instance (HOOLIGAN, paragraph 22).
Seega võib seda küsimust esimest korda tõstatada Esimese Astme Kohtus (eespool viidatud kohtuotsus HOOLIGAN, punkt 22).
For the reasons given in paragraph 23 above, that issue is also one of the matters of law in the dispute brought before the Court.
Eespool punktis 23 käsitletud põhjustel kuulub see küsimus ka Esimese Astme Kohtule esitatud vaidluse õiguslike asjaolude hulka.
Although it must rule only on the application of the parties, whose task it is to define the scope of the dispute, the Court cannot be bound merely by the arguments relied upon by the parties in support of their claims, since it would otherwise be forced, in some circumstances, to base its decisions on erroneous legal considerations (order of 27 September 2004 in Case C-470/02 P UER v M6 and Others, not published in the ECR, paragraph 69, and order of 13 June 2006 in Case C-172/05 P Mancini v Commission, not published in the ECR, paragraph 41).
On asjakohane märkida, et kuigi otsus tuleb teha üksnes poolte nõuete kohta, mis moodustavad vaidluse raamistiku, ei pea kohus piirduma üksnes argumentidega, mille pooled on esitanud väidete toetuseks, vastasel korral võib ta sattuda olukorda, kus ta on sunnitud oma otsuses tuginema vääratele õiguslikele kaalutlustele (Euroopa Kohtu 27. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-470/02 P: UER vs. M6 jt, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 69, ja 13. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-172/05 P: Mancini vs. komisjon, EKL 2006, lk I-77, punkt 41).
That is particularly so in the present case, as the applicant has voiced doubts as to the applicability of Article 6ter of the Paris Convention to service marks.
Nii on ka käesolevas asjas, kuna hageja on väljendanud kahtlusi selles osas, kas Pariisi konventsiooni artikkel 6 ter on kohaldatav teenuste kaubamärkidele.
Therefore, as OHIM itself conceded at the hearing, that issue is not outside of the scope of the discussions and must be examined by the Court, as that examination is necessary to deal with the single plea raised by the applicant.
Nagu ühtlustamisamet ise kohtuistungil märkis, ei jää see küsimus seega vaidluse esemest välja ning Esimese Astme Kohtul tuleb hageja esitatud ainsale väitele vastamiseks seda kontrollida.
Consequently, it must be examined whether Article 6ter of the Paris Convention also applies to service marks.
Seetõttu tuleb kontrollida, kas Pariisi konventsiooni artikkel 6 ter on kohaldatav teenuste kaubamärkidele.
In that regard, it must be stated that the wording of that provision refers only to ‘trade marks’.
Selles osas tuleb märkida, et kõnealuse sätte sõnastus hõlmab üksnes „kaubamärke”.
It is clear from Article 1(2), Article 6(1) and Article 6sexies of the Paris Convention that the Convention establishes a distinction
Pariisi konventsiooni artikli 1 lõikest 2, artikli 6 lõikest 1 ja lõpuks artiklist 6 sexies tuleneb, et nimetatud konventsioon teeb vahet
As Article 6ter refers only to trade marks, that is to say to marks for goods, the conclusion must be that the prohibition on registration and use established by that provision does not affect service marks.
Kuna artikkel 6 ter hõlmab üksnes kaubamärke, st kaupade kaubamärke, siis tuleb järeldada, et selles sättes kehtestatud registreerimise ja kasutamise keeld ei puuduta teenuste kaubamärke.
However, OHIM submits that the Community legislature may also prohibit the registration of marks which contain a State emblem as an element in respect of services, although it is not required to do so under Article 6ter of the Paris Convention.
Siiski väidab ühtlustamisamet, et ühenduse seadusandja võib keelata teenuste jaoks registreerida selliseid kaubamärke, mille koostisosaks on riigi embleem, olgugi et Pariisi konventsiooni artikli 6 ter alusel ei ole ta selleks kohustatud.
Clearly, Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 merely refers to Article 6ter of the Paris Convention, by stating that ‘the following shall not be registered: trade marks which … are to be refused pursuant to Article 6ter of the Paris Convention’.
Tuleb märkida, et määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkt h kõigest osundab Pariisi konventsiooni artiklile 6 ter, täpsustades et „[e]i registreerita kaubamärke, mille […] registreerimisest tuleb keelduda Pariisi konventsiooni artikli 6 ter kohaselt”.
The mere fact, relied upon by OHIM, that Article 7 of Regulation No 40/94 makes no distinction between marks for goods and service marks is not sufficient to result in the contrary conclusion, as that distinction is established by Article 6ter of the Paris Convention to which Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 refers.
Selleks, et järeldada vastupidist, ei piisa ühtlustamisameti tõstatatud asjaolust, et määruse nr 40/94 artikkel 7 ei tee vahet kaupade kaubamärgi ja teenuste kaubamärgi vahel, kuna see vahetegemine on kehtestatud Pariisi konventsiooni artiklis 6 ter, millele määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkt h viitab.
If the Community legislature had also intended to prohibit the registration of marks containing ‘armorial bearings, flags, and other State emblems’ in respect of services, it would not merely have referred to Article 6ter of the Paris Convention, but
Kui ühenduse seadusandjal oleks olnud kavatsus keelata „vapp[e], lipp[e] ja teis[i] riiklik[k]e embleem[e]” kujutavate kaubamärkide registreerimine ka teenuste jaoks, ei oleks ta piirdunud üksnes viitega Pariisi konventsiooni artiklile 6 ter, vaid oleks
The above considerations cannot be invalidated by the judgment in ECA, paragraph 10 above, relied upon by OHIM, because, in that judgment, the Court did not examine the issue of the applicability of Article 6ter of the Paris Convention to service marks, an issue which was, moreover, not raised by the parties in that case.
Ühtlustamisameti poolt eespool punktis 10 viidatud kohtuotsus ECA ei lükka ümber eespool käsitletud kaalutlusi, kuna selles kohtuasjas ei kontrollinud Esimese Astme Kohus Pariisi konventsiooni artikli 6 ter kohaldatavust teenuste kaubamärkidele ning pealegi ei tõstatanud pooled nimetatud kohtuasjas seda küsimust.
Lastly, OHIM’s argument that Article 6ter of the Paris Convention should be interpreted widely must be rejected.
Lõpuks, mis puutub ühtlustamisameti argumenti, mille kohaselt tuleb Pariisi konventsiooni artiklit 6 ter tõlgendada laialt, siis tuleb see tagasi lükata.
First, the only relevant WIPO document put forward by OHIM (see paragraph 19 above) merely states that Article 6ter of the Paris Convention ‘does not oblige States party to the Paris Convention to refuse or to invalidate the registration, and to prohibit the use of State emblems or other official signs as a service mark or as an element of a service mark.
Esiteks on ainsas asjakohases WIPO dokumendis (vt eespool punkt 19), millele tugineb ühtlustamisamet, märgitud kõigest seda, et Pariisi konventsiooni artikkel 6 ter „ei kohusta Pariisi konventsiooni osalisriike riigi embleemide või teiste ametlike tähiste registreerimisest keelduma, registreeringut kehtetuks tunnistama ja keelama nende kasutamist teenuste kaubamärkide või teenuste kaubamärkide osadena.
States are nevertheless free to do so …’.
Liikmesriikidel on siiski õigus seda teha […]”.
Thus, contrary to OHIM’s submission, that document by no means militates in favour of a wide interpretation of that provision.
Vastupidiselt ühtlustamisameti väidetele ei toeta see dokument seega kõnealuse sätte laia tõlgendamist.
Furthermore, it must be pointed out that it was precisely in order to extend to service marks the protection granted by the Paris Convention to marks for goods that a specific provision was inserted in Article 16 of the Trade Mark Law Treaty, adopted at Geneva on 27 October 1994.
Pealegi lisati nimelt selleks, et anda teenuste kaubamärkidele Pariisi konventsiooniga kaupade kaubamärkidele antud kaitse, 27. oktoobril 1994 Genfis vastu võetud lepingu kaubamärgiõiguse kohta artiklisse 16 vastavasisuline erisäte.
However, that Treaty, which was signed by the European Community on 30 June 1995, was not ratified by it.
Samas ei ole Euroopa Ühendus seda 30. juunil 1995 Euroopa ühenduse poolt allkirjastatud lepingut veel ratifitseerinud.
Secondly and above all, it may be assumed that, when it adopted Regulation No 40/94 relatively recently, the Community legislature was aware of the importance, in modern commerce, of service marks and could, therefore, also have extended the
Teiseks võib eelkõige eeldada seda, et määruse nr 40/94 suhteliselt hiljutise vastuvõtmise ajal oli ühenduse seadusandja teadlik teenuste kaubamärkide tähtsusest kaasaegses kaubanduses ning seega oleks saanud Pariisi konventsiooni artikliga 6 ter
It follows from all of the above that in refusing to register the mark sought for the services in Class 40, the contested decision infringed Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 and must be annulled.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et kuna vaidlustatud otsusega keelduti taotletud kaubamärgi registreerimisest klassi 40 kuuluvate teenuste jaoks, siis rikkus see otsus määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti h ning see otsus tuleb tühistada.
The goods in Classes 18 and 25
Klassidesse 18 ja 25 kuuluvad kaubad
The applicant refers, at the outset, to the caselaw of the Court relating to the interpretation of Article 6ter(1)(a) of the Paris Convention (ECA, paragraph 10 above, paragraph 39) and concludes from that that the registration of a mark which, like the mark applied for, does not undermine the right of the State to control the use of the symbols of its sovereignty and cannot mislead the public as to the origin of the goods and services for which it is used cannot be refused on the basis of that provision.
Hageja tuletab kõigepealt meelde Esimese Astme Kohtu praktikat, mis puudutab Pariisi konventsiooni artikli 6 ter lõike 1 punkti a tõlgendamist (eespool punktis 10 viidatud kohtuotsus ECA, punkt 39) ning järeldab sellest, et selle sätte alusel ei saa keelata sellise kaubamärgi registreerimist, mis nagu taotletud kaubamärk ei kahjusta riigi õigust kontrollida oma suveräänsuse sümbolite kasutamist ega eksita avalikkust asjaomaste kaupade ja teenuste päritolu osas.
First, the applicant submits that the Board of Appeal erred in dismissing the presence of the word element ‘rw’ in the mark applied for as irrelevant.
Esiteks väidab hageja, et apellatsioonikojal ei olnud õigus, kui ta jättis kõrvale asjaolu, et taotletud kaubamärgil on sõnaline osa „rw”, kuna sel puudus käesolevas asjas tähtsus.
According to the applicant, regard must always be had to the perception of the average consumer and, more particularly, to the overall impression that the mark has on him (see, by analogy,
Hageja sõnul tuleb alati arvestada seda, kuidas keskmine tarbija asjaomast kaubamärki tajub ning eriti tervikmuljet, mis keskmisel tarbijal kaubamärgist
Case C-404/02 Nichols [2004] ECR I-8499, paragraph 35; see also, ECA, paragraph 10 above, paragraph 64).
KOHTUOTSUS 28.2.2008 – KOHTUASI T-215/06 tekib (vt analoogia alusel Euroopa Kohtu 16. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-404/02: Nichols, EKL 2004, lk I-8499, punkt 35; vt ka eespool punktis 10 viidatud kohtuotsus ECA, punkt 64).
The average consumer normally perceives a mark as a whole (Case C-251/95 SABEL [1997] ECR I-6191, paragraph 23).
Pealegi tajub keskmine tarbija kaubamärki kui tervikut (Euroopa Kohtu 11. novembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-251/95, SABEL, EKL 1997, lk I-6191, punkt 23).
In the present case, the word element ‘rw’, an abbreviation of the applicant’s principal mark RIVER WOODS, forms a whole with the figurative element of the mark applied for.
Käesoleval juhul moodustab sõnaline osa „rw”, mis on hageja peamise kaubamärgi RIVER WOODS lühend, taotletud kaubamärgi kujutisosaga terviku.
Moreover, account must be taken of the way in which that mark is perceived by the average consumer in the normal circumstances in which it is used.
Ühtlasi tuleb arvesse võtta seda, kuidas keskmine tarbija tajub asjaomast kaubamärki selle kasutamise tavatingimustes.
In its application, the applicant reproduces images, which, in its opinion, give an idea of such a perception.
Hageja esitab oma hagis joonised selle kohta, kuidas tema arvates kõnealust kaubamärki tajutakse.
The taking into account of the overall impression of the mark sought, as perceived in the normal circumstances in which it is used, excludes any possibility of the application of Article 7(1)(h) of Regulation No 40/94 in the present case.
Arvestades tervikmuljet, mis jääb taotletud kaubamärgist nagu seda tajutakse kasutamise tavatingimustes, on välistatud igasugune võimalus kohaldada käesolevas asjas määruse nr 40/94 artikli 7 lõike 1 punkti h.