natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, the exclusion from liability does not appear to be incompatible with Article 15 of the Waste Framework Directive, even if the persons concerned contributed to causing the waste, but is a permissible full utilisation of the scope which the polluterpays principle allows the Member States in connection with implementation.
Vastutuse välistamine näib siiski isegi soodustatud isiku süü puhul olevat mitte vastuolus jäätmete raamdirektiivi artikliga 15, vaid on selle kaalutlusruumi lubatav ammendav kasutamine, mida „saastaja maksab” põhimõte liikmesriikidele ülevõtmisel võimaldab.
First of all, claims can be made directly against those persons, in the event of increased responsibility, where the damage resulted from their personal act or omission, committed with the intent to cause such damage, or recklessly and with knowledge that such damage would probably result.
tavad need isikud suurenenud vastutuse korral vahetult, nimelt kui on võimalik tõendada, et reostuskahju põhjuseks on tegu, mille nad on pannud toime või jätnud toime panemata kahju tekitamise tahtlusega või kergemeelsusest, olles teadlikud kahju tekkimise tõenäosusest.
Secondly, the owner may have recourse against them under Article III(5) of the Liability Convention.
Teiselt poolt on omanikul vastutuse konventsiooni artikli III lõike 5 alusel tagasinõudeõigus nimetatud isikute vastu.
It is therefore ensured that these persons too may be ordered to bear costs for their contribution in accordance with the polluterpays principle.
Viimasega on tagatud, et ka need isikud võivad „saastaja maksab” põhimõtte kohaselt oma tegude eest kulusid kanda.
It would be necessary to examine such a claim in particular if the Total companies are partially or wholly responsible for the ship’s accident, as the Tribunal de grande instance found 85 and as the Commission and France also consider to be possible.
Sellist nõuet tuleb eeskätt uurida juhul, kui Totalgrupi ettevõtjad olid laevaõnnetuse eest osaliselt või täielikult vastutavad, nagu sedastas Tribunal de grande instance 85ja mida peavad võimalikuks nii komisjon kui ka Prantsusmaa.
The Liability Convention and the Fund Convention clarify the apportionment of responsibility for costs in connection with oil accidents at sea.
Vastutuse konventsioon ja fondi konventsioon täpsustavad kulude eest vastutamise jaotumist naftareostuse korral merel.
The channelling of responsibility for costs to the owner of the ship under the Liability Convention is consistent with the polluterpays principle.
Vastutuse konventsioonis sätestatud vastutuse suunamine laevaomanikule vastab „saastaja maksab” põhimõttele.
As a rule, in the event of an accident the owner is responsible for the cargo of his ship becoming waste since he has responsibility for the command and condition of the ship which he operates or has operated.
Üldjuhul vastutab ta õnnetuse korral selle eest, et laeva last muutus jäätmeteks, sest tema kannab vastutust ka käitatava laeva juhtimise ja korrashoiu eest.
For certain cases where third parties are responsible for the damage, Article III(2) and (3) provide for exemption from liability for the ship’s owner.
Teatavatel juhtudel, kus kahju eest vastutab kolmas isik, näevad artikli III lõiked 2 ja 3 ette laevaomaniku vastutusest vabastamise.
This form of liability is consistent with the liability which the Court established in connection with the manager of a service station in relation to hydrocarbons leaked from storage facilities into the surrounding ground. 84
Selline vastutuse vorm vastab Euroopa Kohtu sedastatud tankla operaatori vastutusele kütuse eest, mis voolas mahutist välja ja reostas ümbritseva pinnase. 84
However, under Article V of the Liability Convention liability on the part of the owner is limited if it is not proved that the pollution damage resulted from his personal act or omission, committed with the intent to cause such damage, or recklessly and with knowledge that such damage would probably result.
Siiski on laevaomaniku vastutus vastutuse konventsiooni artikli V kohaselt piiratud, kui ei leia tõendamist, et reostuskahju põhjuseks on tegu, mille ta on pannud toime või jätnud toime panemata kahju tekitamise tahtlusega või kergemeelsusest, olles teadlik kahju tekkimise tõenäosusest.
If this limitation of liability applies, the individual claims under Article V(4) are settled only pro rata, that is to say partially, by the owner of the ship.
Kui kohaldatav on vastutuse piirang, siis artikli V lõike 4 alusel hüvitab laevaomanik nõuded pro rata ehk osaliselt.
This appears prima facie to be a breach of the polluterpays principle.
Esialgu näib see „saastaja maksab” põhimõttest kõrvalekaldumisena.
84 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 59).
84 – Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Van de Walle jt, punkt 59.
COMMUNE DE MESQUER persons who are likewise required to pay the costs under national law.
COMMUNE DE MESQUER kõrvaldamise kuludest.
The imposition on individuals of the cost of disposing of waste which they have not caused would be incompatible with the polluterpays principle.
„Saastaja maksab” põhimõttega ei ole kooskõlas panna jäätmete kõrvaldamise kulud üksikisikute kanda, kes ei ole neid tekitanud.
87Those concerned could therefore apply Article 15 of the Waste Framework Directive vis-à-vis such a demand made by State authorities.
Puudutatud isikud võiksid ametiasutuste asjaomase nõude jäätmete raamdirektiivi artiklile 15 tuginedes vaidlustada.
However, the limited liability of the owner of the ship is supplemented under the Fund Convention by liability under the International Oil Pollution Damage Compensation Fund.
Laevaomaniku piiratud vastutust täiendab fondi konventsiooni kohaselt reostuskahjude hüvitamise fondi vastutus.
Under Article 12, the Fund is financed by those who have received large quantities of crude oil or heavy fuel oil after sea transport.
Fondi konventsiooni artikli 12 kohaselt rahastavad fondi isikud, kellele tarnitakse mereveo kaudu suurimad nafta või raske kütteõli kogused.
Through their demand those undertakings cause the oil transportation which creates the risk of oil accidents at sea.
Viidatud ettevõtete nõudlus põhjustab naftavedusid, mis tekitab naftareostuse riski merel.
They too may therefore be apportioned the cost of disposing of oil waste which is created in the event of oil accidents in accordance with the polluterpays principle.
Seetõttu võib „saastaja maksab” põhimõtte kohaselt jätta nende kanda naftareostusest tekkivate õlijäätmete kõrvaldamise kulud.
Liability under the Fund is excluded in the event of damage resulting from an act of war under Article 4(2) of the Fund Convention and may be limited, under Article 4(3), if the party which suffered the damage is partially at fault.
Fondi konventsiooni artikli 4 lõike 2 alusel on fondi vastutus sõjakahjustuste korral välistatud ja võib olla sama artikli lõikest 3 tulenevalt kannatanu osalise kaassüü korral piiratud.
In addition, under Article 9 of the Fund Convention there is the right of recourse against other responsible persons in relation to costs borne by the Fund.
Fondi konventsiooni artikli 9 alusel on üldjuhul võimalik nõuda kahjude hüvitamist teistelt vastutavatelt isikutelt ka nende summade ulatuses, mille katab fond.
In the present case the Fund has therefore brought proceedings as a precaution against various persons, including the Total companies which are party to the present case. 86
Käesoleval juhul esitas fond ennetavalt hagi erinevate isikute vastu, nende hulgas eeskätt käesolevas asjas osalevate Totalgrupi ettevõtjate vastu. 86
On the other hand, the imposition of the remaining costs of disposal on the general public is compatible with the polluterpays principle under Article 15 of the Waste Framework Directive.
Jäätmete raamdirektiivi artikli 15 tähenduses on „saastaja maksab” põhimõttega kooskõlas jätta jäätmete kõrvaldamise kulude ülejäänud osa üldsuse kanda.
The general public at least accepts the relevant risks, since the States permit risky maritime oil transportation.
Üldsus vähemalt lepib asjaomase riskiga, sest riigid lubavad riskiga seotud naftavedusid merel.
At the same time, through the requirements laid down in Marpol 73/78 88the States guarantee a minimum level of maritime safety.
Ühtlasi tagavad liikmesriigid konventsioonis Marpol 73/78 88ette nähtud laevaohutuse minimaalsed nõuded.
The general public benefits from these transportation operations because they ensure the supply of a desired energy source.
Üldsus saab asjaomastest vedudest kasu, sest seeläbi on tagatud varustamine olulise energiaallikaga.
Without demand for oil products there would be no transportation.
Naftasaaduste nõudluseta ei oleks ka nende vedu.
It is thus justified to apportion to the general public a causal contribution for oil accidents and some of the risk.
Niisiis on see õigustatud, et üldsus võtab osa naftareostuse põhjustamise süüd ja osa riski enda kanda.
Liability under the Fund is also limited.
Fondi vastutus on samuti piiratud.
This limited liability can mean that neither the ship’s owner nor the Fund bears some of the cost of disposing of waste resulting from oil pollution damage at sea.
Vastutuse piirang võib tuua kaasa olukorra, et ei laevaomanik ega fond ei kanna teatavat osa naftareostuse tõttu merel tekkinud jäätmete
87 — See point 120 above.
87 – Vt eespool punkt 120.
88 — International Convention for the Prevention of Pollution from Ships 1973, as modified by the Protocol of 1978 thereto (UN Treaty Series, Vol. 1341, No. 22484).
86 – Naftareostusest põhjustatud kahju hüvitamise rahvusvahelise fondi direktori 4. mai 2006. aasta teatis 92FUND/EXC.33/5 http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc3-3-5_e.pdf, lk 5 jj.
86 — Note 92FUND/EXC.33/5 by the Director of the International Oil Pollution Compensation Fund of 4 May 2006, http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc33-5_e.pdf, p. 5 et seq.
88 – 1973.aasta rahvusvaheline konventsioonlaevadelt pärineva merereostuse vältimise kohta, mida on muudetud 1978. aasta protokolliga (Recueil des traités des Nations unies/UN Treaty Series, 1341. kd, lk 22484).
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 is also to be financed by oil importers and raises the liability coverage considerably.
KOHTUJURIST KOKOTT’I ETTEPANEK – KOHTUASI C-188/07
Consequently, it is compatible with Article 15 of the Waste Framework Directive and the polluterpays principle contained therein to channel liability for oil accidents at sea to the owner of the ship and to limit the level of that liability in accordance with the Liability Convention and the Fund Convention. This conclusion accords with the obligation to avoid contradictions with the Liability Convention as far as possible when interpreting Community law. 90
Jäätmete raamdirektiivi artikliga 15 ja selles sisalduva „saastaja maksab” põhimõttega on kooskõlas, et ühelt poolt suunatakse vastutus naftareostuse eest merel – kooskõlas vastutuse konventsiooniga ja fondi konventsiooniga – laevaomanikule ja naftareostusest põhjustatud kahju hüvitamise rahvusvahelisele fondile, kusjuures teiselt poolt piiratakse vastutuse piirmäära. 90
Furthermore, the liability on the part of the ship’s owner and the supplement under the Fund are not linked to fault.
Lisaks ei ole laevaomaniku vastutus ja fondi täiendav vastutus seotud süüga.
There is therefore a relatively high probability that oil pollution damage will be covered wholly or at least in part.
Seega on väga tõenäoline, et naftareostuse tõttu tekkinud kulud kaetakse täielikult või vähemalt osaliselt.
This is especially the case since the Supplementary Protocol to the Fund Convention 89 entered into force in 2005, creating a Supplementary Compensation Fund which
Eelöeldul on seda enam kaalu, et 2005. aastal jõustus fondi konventsiooni lisaprotokoll 89, mille alusel luuakse naftaimportijate rahastatav naftareostuse hüvitamise lisafond, mis suurendab oluliselt vastutuse summat.
The answer to the third question must therefore be that the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier may be ordered under Article 15 of the Waste Framework Directive to bear the cost of disposing of oil waste following a shipping accident if they can be accused of contributing personally to causing the leak of the heavy fuel oil.
Eeltoodust lähtuvalt tuleb kolmandale küsimusele vastata nii, et jäätmete raamdirektiivi artikli 15 kohaselt võib õlijäätmete kõrvaldamise kulud pärast laevaõnnetust sisse nõuda raske kütteõli tootjalt ja/või müüjalt või prahtijalt, kui talle saab süüks panna raske kütteõli väljavoolamist.
However, it is also compatible with that provision to limit the liability of the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier in accordance with the Liability Convention and the Fund Convention.
Viidatud sättega on siiski samuti kooskõlas piirata raske kütteõli tootja ja/või müüja või prahtija vastutust tulenevalt vastutuse konventsioonist ja fondi konventsioonist.
According to the Fund, http://www.iopcfund.org/92members.htm#suppfund, in addition to four other States, Belgium, Denmark, Germany, Greece, Spain, France, Ireland, Italy, Latvia, Lithuania, the Netherlands, Portugal, Slovenia, Finland, Sweden and the United Kingdom have ratified the Protocol and on 30 March 2008 they will be joined by Hungary.
Fondi andmetel, vt http://www.iopcfund.org/92members.htm#suppfund, ratifitseerisid protokolli lisaks neljale riigile Belgia, Taani, Saksamaa, Kreeka, Hispaania, Prantsusmaa, Iirimaa, Itaalia, Läti, Leedu, Madalmaad, Portugal, Sloveenia, Soome, Rootsi ja Ühendkuningriik ning 30. märtsil 2008 lisandub Ungari.
90 — See point 99 et seq. above.
90 – Vt eespool punkt 99 jj.
I therefore suggest that the Court give the following answers to the reference for a preliminary ruling:
Eelnevale tuginedes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele järgmiselt:
However, it is also compatible with that provision to limit the liability of the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier in accordance with the International Convention of 29 November 1969 on Civil Liability for Oil Pollution Damage, as amended by the Protocol of 1992, and the 1971 International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage, as amended by the Protocol of 1992.’
Viidatud sättega on siiski samuti kooskõlas piirata raske kütteõli tootja ja/või müüja või prahtija vastutust tulenevalt naftareostusest põhjustatud kahju korral kehtiva 29. novembri 1969. aasta tsiviilvastutuse rahvusvahelisest konventsioonist, mida on muudetud 1992. aasta protokolliga, ning naftareostusest põhjustatud kahju hüvitamise rahvusvahelise fondi asutamise 1971. aasta rahvusvahelisest konventsioonist, mida on muudetud 1992. aasta protokolliga.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Cour de cassation (France), made by decision of 28 March 2007, received at the Court on 3 April 2007, in the proceedings
Kohtuasjas C-188/07, mille ese on EÜ artikli 234 alusel Cour de cassationi (Prantsusmaa) 28. märtsi 2007. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 3. aprillil 2007, menetluses
THE COURT (Grand Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Second Chamber, acting as President, A. Rosas, K. Lenaerts and L. Bay Larsen, Presidents of Chambers,
EUROOPA KOHUS (suurkoda), koosseisus: teise koja esimees C. W. A. Timmermans presidendi ülesannetes, kodade esimehed A. Rosas, K. Lenaerts ja L. Bay Larsen ning kohtunikud R. Silva de
R. Silva de Lapuerta, K. Schiemann, P. Kūris, E. Levits, A. Ó Caoimh, P. Lindh, J.-C. Bonichot, T. von Danwitz and C. Toader (Rapporteur), Judges,
Lapuerta, K. Schiemann, P. Kūris, E. Levits, A. Ó Caoimh, P. Lindh, J.-C. Bonichot, T. von Danwitz ja C. Toader (ettekandja), kohtujurist: J. Kokott, kohtusekretär: osakonnajuhataja M.-A. Gaudissart, arvestades kirjalikus menetluses ja 22. jaanuari 2008. aasta kohtuistungil esitatut, arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
— Commune de Mesquer, by C. Lepage and A. Moustardier, avocats,
– commune de Mesquer, esindajad: advokaadid C. Lepage ja A. Moustardier,
— Total France SA and Total International Ltd, by J.-P. Hordies, C. Smits, M. Memlouk, J. Boivin, E. Fontaine and F.-H. Briard, avocats,
– Total France SA ja Total International Ltd, esindajad: advokaadid J.-P. Hordies, C. Smits, M. Memlouk, J. Boivin, E. Fontaine ja F.-H. Briard,
— the French Government, by G. de Bergues and A.-L. During, acting as Agents,
– Prantsuse valitsus, esindajad: G. de Bergues ja A.-L. During,
— the Belgian Government, by L. Van den Broeck, acting as Agent,
– Belgia valitsus, esindaja: L. Van den Broeck,
— the United Kingdom Government, by C. Gibbs and I. Rao, acting as Agents, assisted by J. Maurici, barrister,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindajad: C. Gibbs ja I. Rao, keda abistas barrister J. Maurici,
— the Commission of the European Communities, by M. Konstantinidis, J.-B. Laignelot and G. Valero Jordana, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 13 March 2008, gives the following
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: M. Konstantinidis, J.-B. Laignelot ja G. Valero Jordana, olles 13. märtsi 2008. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku, on teinud järgmise otsuse
The reference was made in the course of proceedings between the Commune de Mesquer (municipality of Mesquer) and Total France SA and Total International Ltd (‘the Total companies’) concerning compensation for the damage caused by the waste spread on the territory of that municipality following the sinking of the oil tanker Erika.
Taotlus esitati ühelt poolt commune de Mesquer’ (edaspidi „Mesquer’ vald”) ja teiselt poolt Total France SA ja Total International Ltd (edaspidi koos „äriühingud Total”) vahelises kohtumenetluses, mille ese on naftatankeri Erika hukkumise tagajärjel kõnealuse valla territooriumile levinud jäätmete tõttu tekkinud kahju hüvitamine.
International law
Rahvusvahelised õigusnormid
The International Convention on Civil Liability for Oil Pollution Damage adopted at Brussels on 29 November 1969, as amended by the Protocol signed in London on 27 November 1992 (OJ 2004 L 78, p. 32) (‘the Liability Convention’), governs the liability of shipowners for damage caused by the spillage of persistent oil from oil tankers.
Naftareostusest põhjustatud kahju korral kehtiv tsiviilvastutuse rahvusvaheline konventsioon, mis võeti vastu 29. novembril 1969 Brüsselis ja mida on muudetud 27. novembril 1992 Londonis allkirjastatud protokolliga (ELT 2004, L 78, lk 32; ELT eriväljaanne 11/50, lk 109; edaspidi „tsiviilvastutuse konventsioon”), reguleerib laevaomanike vastutust tankeritest välja voolanud püsivate süsivesinike tõttu tekkinud kahju eest.
It introduces the principle of strict liability on their part, limited to an amount calculated by reference to the tonnage of the ship, and establishes a system of compulsory liability insurance.
Konventsiooniga kehtestatakse laevaomanike objektiivse vastutuse põhimõte, mille kohaselt on vastutus piiratud laeva kogumahutavuse alusel arvutatud summaga, ning luuakse kohustusliku vastutuskindlustuse süsteem.
Under Article II(a) of the Liability Convention, the Convention applies to pollution damage caused in the territory, including the territorial sea, of a Contracting State, and in the exclusive economic zone of a Contracting State established in accordance with international law or, as the case may be, in an area beyond and adjacent to the territorial sea of that State determined by that State in accordance with maritime law and extending not more than 200 nautical miles from the baselines from which the breadth of its territorial sea is measured.
Vastavalt tsiviilvastutuse konventsiooni II artikli punktile a kohaldatakse konventsiooni reostuskahjude puhul, mis põhjustati osalisriigi territooriumil, kaasa arvatud territoriaalmeres, ja osalisriigi rahvusvahelise õiguse alusel kindlaksmääratud majandusvööndis või vajadusel kõnealuse riigi territoriaalmerest väljaspool asuval ja sellega piirneval alal, mis on määratletud selle riigi poolt rahvusvahelise õiguse alusel ning mis ei ulatu enam kui 200 meremiili kaugusele lähtejoonest, millest mõõdetakse tema territoriaalmere laiust.
Under Article III(4) of the Liability Convention, ‘no claim for compensation for pollution damage under this Convention or otherwise may be made against … any charterer (howsoever described, including a bareboat charterer), manager or operator of the ship … unless the damage resulted from their personal act or omission, commit-
Tsiviilvastutuse konventsiooni III artikli lõige 4 sätestab, et „käesoleva konventsiooni alusel ega muul viisil [ei või] esitada reostuskahju hüvitamise nõuet […] laeva prahtija (mis tahes kujul, sealhulgas laevapereta prahtija), haldaja või kasutaja vastu […], välja arvatud juhul, kui kahju põhjuseks oli nende endi kahju tekitamisele suunatud tegu
The International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage adopted at Brussels on 18 December 1971, as amended by the Protocol signed in London on 27 November 1992 (OJ 2004 L 78, p. 40) (‘the Fund Convention’) complements the Liability Convention by establishing a system for compensating victims.
Naftareostusest põhjustatud kahju kompenseerimise rahvusvahelise fondi asutamise rahvusvaheline konventsioon, mis võeti vastu 18. detsembril 1971 Brüsselis ja mida on muudetud 27. novembril 1992 Londonis allkirjastatud protokolliga (ELT 2004, L 78, lk 40; ELT eriväljaanne 11/50, lk 117) (edaspidi „fondi asutamise konventsioon”), täiendab tsiviilvastutuse konventsiooni, kehtestades kannatanutele hüvitise maksmise korra.
The International Oil Pollution Compensation Fund (‘the Fund’), which is financed by contributions from the oil industry, can cover up to 135 million SDR (special drawing rights) for an incident before 2003.
Naftareostusest põhjustatud kahju kompenseerimise rahvusvaheline fond (edaspidi „fond”), mida rahastab naftatööstus, võib katta kuni 135 miljonit arvestusühikut enne 2003. aastat aset leidnud juhtumi puhul.
Under Article 4 of the Fund Convention, victims may bring claims for compensation before the courts of the Contracting State where the damage has been caused, in particular where the Liability Convention does not provide for any liability for the damage in question or where the shipowner is insolvent or released from liability under that Convention.
Vastavalt fondi asutamise konventsiooni artiklile 4 võivad kannatanud esitada kahju hüvitamise nõudeid konventsiooni selle osalisriigi kohtutele, kus kahju tekitati, eelkõige juhul, kui tsiviilvastutuse konventsioon ei näe kõnealuse kahju puhul ette mingit vastutust või kui laevaomanik on maksejõuetu või kõnealuse konventsiooni alusel vastutusest vabastatud.
The Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage, 1992, (OJ 2004 L 78, p. 24) establishes an international supplementary fund for compensation for oil pollution damage, to be named ’The International Oil Pollution Compensation Supplementary Fund, 2003’, which together with the Fund makes it possible to cover up to 750 million units of account in respect of any one incident after 1 November 2003.
Naftareostusest põhjustatud kahju kompenseerimise rahvusvahelise fondi asutamise 1992. aasta rahvusvahelise konventsiooni 2003. aasta protokoll (ELT 2004, L 78, lk 24; ELT eriväljaanne 11/50, lk 101) asutab rahvusvahelise naftareostuse hüvitamise lisafondi, mida nimetatakse „2003. aasta rahvusvahelise naftareostuse hüvitamise lisafondiks” ja mis võimaldab koos fondiga katta kuni 750 miljonit arvestusühikut pärast 2003. aastat aset leidnud juhtumi puhul.
Directive 75/442
Direktiiv 75/442
According to the third recital in the preamble to Directive 75/442, the essential objective of all provisions relating to waste disposal must be the protection of human health and the environment against harmful effects caused by the collection, transport, treatment, storage and tipping of waste.
Direktiivi 75/442 põhjenduse 3 kohaselt peab jäätmete kõrvaldamist käsitlevate sätete põhieesmärk olema inimeste tervise ja keskkonna kaitse jäätmete kogumise, vedamise, töötlemise, hoidmise ja ladestamisega seotud kahjulike mõjude eest.