natgillin/translations-raw huggingface dataset:
That body of rights and bene¤ts would be compromised if, where the statutory period of notice was not observed in the event of dismissal during parttime parental leave, a worker employed on a full-time basis lost the right to have the compensation for dismissal due to him determined on the basis of the salary relating to his employment contract.
Euroopa Kohus leidis, et kohtuasja lahendamiseks ei ole vaja otsida vastust küsimusele, kas liikmesriikidele jääb alles pädevus tugineda eetilistele ja usulistele motiividele, õigustamaks siseriiklike meetmete võtmist, mis on vastuolus direktiividega 2001/18 ja 2002/53.
National legislation which would result in the rights ªowing from the employment relationship being reduced in the event of parental leave could discourage workers from taking such leave and could encourage employers to dismiss workers who are on parental leave rather than other workers.
Piisab tõdemusest, et Poola Vabariik ei ole tõendanud, et vaidlusalused siseriiklikud sätted järgivad tõepoolest eespool osutatud eesmärke.
This would run directly counter to the aim of the framework agreement on parental leave, one of the objectives of which is to make it easier to reconcile working and family life.
Seetõttu rikuvad niisugused üldised keelud, nagu on ette nähtud vaidlusalustes siseriiklikes sätetes, Poola Vabariigi kohustusi, mis tulenevad direktiivi 2001/18 artiklitest¡22 ja 23 ning direktiivi 2002/53 artikli¡4 lõikest¡4 ja artiklist¡16.
The Court came to the conclusion that the framework agreement on parental leave precludes, where an employer unilaterally terminates a worker’s full-time employment contract of inde¤nite duration, without urgent cause or without observing the statutory period of notice, whilst the worker is on parttime parental leave, the compensation to be paid to the worker from being determined on the basis of the reduced salary being received when the dismissal takes place.
Euroopa Kohus tegi eeltoodu põhjal järelduse, et liikmesriik, kes keelab geneetiliselt muundatud taimesortide seemnete vaba ringluse ning geneetiliselt muundatud taimesortide kandmise oma taimesortide siseriiklikusse kataloogi, rikub direktiivi 2001/18 artiklitest¡22 ja 23 ning direktiivi 2002/53 artikli¡4 lõikest¡4 ja artiklist¡16 tulenevaid kohustusi.
In Case C-88/08 Hütter (judgment of 18 June 2009), the Court held that national law which excludes periods of employment completed before the age of 18 from being taken into account for the purpose of determining the incremental step at which contractual public servants of a Member State are graded amounts to discrimination on the grounds of age which cannot legitimately be justi¤ed and which is, therefore, contrary to Community law.
Jäätmemaksu arvutamist käsitlevas kohtuasjas (16.¡juuli 2009.¡aasta otsus kohtuasjas C-254/08: Futura Imobiliare jt), milles oli vaja kohaldada „saastaja maksab” põhimõtet, tõlgendas Euroopa Kohus direktiivi 2006/12/EÜ37 artikli¡15 punkti¡a selliselt, et kehtiva ühenduse õiguse kohaselt ei ole selle sättega vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis sätestavad olmejäätmete käitlemise ja kõrvaldamise teenuse rahastamiseks maksu, mis on arvutatud selle teenuse kasutajate poolt tekitatud jäätmete hinnangulise mahu alusel, mitte aga jäätmete koguse alusel, mille nad on tegelikult tekitanud ja kogumiseks andnud.
In its judgment, it found that such legislation, which establishes a di¥erence in treatment between persons based on the age at which they acquired their professional experience, establishes a difference in treatment directly based on the criterion of age, within the meaning of Article 2(1) and (2)(a) of Directive 2000/78/EC (33).
Kohus tugines oma argumentatsioonis asjaolule, et olukorras, kus jäätmevaldaja annab jäätmed jäätmekogumisettevõtjale, näeb eelviidatud artikli¡15 punkt¡a ette, et vastavalt „saastaja maksab” põhimõttele kannavad jäätmete kõrvaldamise kulud nende valdajad. Tihti on raske või koguni kulukas määrata kindlaks iga valdaja poolt kogumisse antud olmejäätmete täpset kogust.
The Court then noted that the objectives pursued by the legislation at issue, namely to not treat a general secondary education less favourably than a vocational education and to promote integration into the labour market of young people who have pursued a vocational education, are legitimate objectives for the purposes of Article 6(1) of Directive 2000/78.
Euroopa Kohus selgitas, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb talle esitatud faktiliste ja õiguslike asjaolude alusel siiski uurida, kas olmejäätmete kõrvaldamise maks ei vii selleni, et teatud valdajate – käesoleval juhul hotellide – kanda jäetakse ilmselgelt ebaproportsionaalne kulu võrreldes nende jäätmete koguse või liigiga, mida nad võisid tekitada.
Since it did not take into account people’s age at the time of their recruitment, that rule was not therefore appropriate
Varjupaiga valdkonna kohtuasju kipub järjest juurde tulema ning Euroopa Kohtul oli võimalus tõlgendada esimest korda selle valdkonna direktiive.
) Council Directive 2000/78/EC of 27 November 2000 establishing a general framework for equal treatment in employment and occupation (OJ 2000 L 303, p. 16).
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5.¡aprilli 2006.¡aasta direktiiv 2006/12/EÜ jäätmete kohta (ELT L¡114, lk¡9).
Proceedings for the purposes of promoting the entry into the labour market of a category of workers de¤ned by their youth.
Areng ja tegevus määrust (EÜ) nr¡343/200338.
The Court came to the conclusion that the discrimination brought about by the legislation at issue could not be regarded as justi¤ed and was, therefore, contrary to Articles 1, 2 and 6 of Directive 2000/78.
Armeenia päritolu perekond Petrosian oli esitanud varjupaigataotluse kõigepealt Prantsusmaal ja seejärel Rootsis.
As in previous years, disputes relating to environmental law have been very prominent before the Court.
Rootsi ametivõimud tahtsid perekonna Prantsusmaale tagasi saata, kuid Petrosianid olid selle otsuse mitu korda edasi kaevanud, mille tõttu möödus eelosutatud määruse artikli¡20 lõike¡1 punktis¡d sätestatud kuuekuuline tähtaeg.
In Case C-76/08 Commission v Malta (judgment of 10 September 2009), the Court was required to examine whether, as submitted by the Commission, the Republic of Malta had failed to ful-¤l its obligations under Council Directive 79/409/EEC of 2 April 1979 on the conservation of wild birds (34), by authorising the opening of the spring hunting season for quails and turtle doves from 2004 to 2007.
See tähtaeg, mis „hakkab kulgema alates kaebuse või uuesti läbivaatamise suhtes tehtud otsusest”, on määratud liikmesriigile, kus varjupaigataotlus esitati, üleandmise läbiviimiseks, kuivõrd tähtaja möödumise tagajärjena muutub vastutavaks just see riik.
Under Article 7(1) and (4) of that directive, those two species must not be hunted during their return to their rearing grounds.
Kohtuotsuse keskne küsimus oli selles, missugusest sündmusest alates võib hakata kuuekuuline tähtaeg kulgema.
The Court stated that, even though the two species at issue are actually present in autumn in Malta, in the years in question hunters were able to capture only an inconsiderable number of birds during that period.
Euroopa Kohus tõi oma vastuses välja kaks hüpoteetilist olukorda vastavalt sellele, kas siseriikliku õiguse järgi on kaebusel peatav toime või mitte.
Moreover, in autumn, only a restricted part of Malta is visited by those birds. Finally, the population of those two species of bird is not below a satisfactory level.
Nii leidis kohus, et juhul kui mingit peatava toimega kaebust ei ole ette nähtud, kulgeb üleandmise tähtaeg alates sõnaselgest või tuletatavast otsusest, millega üleandmise palve saanud liikmesriik nõustub varjupaigataotleja tagasi võtma.
It is apparent, in particular, from the International Union for Conservation of Nature and Natural Resources’ Red List of Threatened Species that the species in question are listed in the ‘least concern’ category.
Seevastu juhul, kui üleandmise palve esitanud liikmesriigi õigusnormid näevad ette kaebuse peatava toime, hakkab üleandmise tähtaeg kulgema mitte alates üleandmise menetluse peatavast esialgse õiguskaitse määrusest, vaid alles alates sisulisest lahendist, millega tuvastatakse menetluse õiguspärasus ning mis ei tee üleandmisele takistusi.
The Court considered that, in those very speci¤c circumstances, the hunting of those two species during the autumn season could not be regarded as constituting, in Malta, a satisfactory alternative solution to the opening of the spring hunting season.
Võttes arvesse liikmesriikidele tähtaja kehtestamise eesmärki, tuleb tähtaja algus kindlaks määrata nii, et liikmesriikidele jääb kuuekuuline tähtaeg, mida neil tuleb maksimaalselt kasutada üleandmise tehniliste üksikasjade korraldamiseks.
However, that ¤nding, far from opening up, without limit, the possibility of authorising hunting in spring, does so only so far as it is strictly necessary and provided that the other objectives pursued by the directive are not jeopardised.
Teiseks tuli Euroopa Kohtul kohtuasjas Elgafaji (17.¡veebruari 2009.¡aasta otsus kohtuasjas C-465/07) hinnata, milline ulatus on direktiivi 2004/83/EÜ (miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase staatus)39 artikliga¡15 antud täiendaval kaitsel.
Thus, the Court considered that the opening of a spring hunting season — during which the two hunted species are returning to their rearing grounds — which resulted in a mortality rate three times higher for quails and eight times higher for turtle doves than for the autumn hunting season did not constitute an adequate solution that was strictly proportionate to the directive’s objective of conservation of the species.
Asjas esitati küsimus selle kohta, kas nimetatud artikli punktis¡c esitatud tingimust, et esineb„tõsine ja individuaalne oht tsiviilisiku elule või isikupuutumatusele juhusliku vägivalla tõttu rahvusvahelise või riigisisese relvastatud kokkupõrke puhul”, peab Euroopa Inimõiguste Kohtu antud seisukoha järgi tõlgendama nii, et täiendava kaitse taotleja on kohustatud tõendama, et oht ähvardab teda konkreetselt talle omaste asjaolude tõttu.
In those circumstances, the Court found that the Republic of Malta had failed to comply with the conditions for a derogation and, therefore, had failed to ful¤l its obligations under the directive.
Euroopa Kohus vastas sellele küsimusele eitavalt. Ta sedastas esmalt, et artikkel¡15 on autonoomne säte, mille sisu on Euroopa inimõiguste konventsiooni (EIÕK) artiklist¡3 erinev ning mida tuleb seega tõlgendada iseseisvalt.
In Case C-165/08 Commission v Poland (judgment of 16 July 2009), the Court was required to examine whether, as claimed by the Commission, the Republic of Poland had failed to ful¤l its obli-
Niisuguse ohu aluseks olevat vägivalda määratletakse kui„juhuslikku” – termin, mis tähendab, et see võib laieneda isikutele olenemata nende isiklikest asjaoludest.
) and 2002/53/EC (
Euroopa Kohus valla tase.
) by imposing a general prohibition on the marketing of genetically modi¤ed seed varieties and their inclusion in the national catalogue of varieties.
Kohus sedastas lõpuks, et artikli¡15 punkti¡c selline tõlgendus on Euroopa inimõiguste konventsiooni ja eeskätt artiklit¡3 käsitleva kohtupraktikaga täielikult kooskõlas.
The Republic of Poland submitted, in an original manner, that Directives 2001/18 and 2002/53 could not be applied in the case in point because they pursued the objectives of freedom of movement, protection of the environment and public health, whereas the national legislation pursued ethical or religious objectives.
Viimaks esitati liidetud kohtuasjades Zurita García ja Choque Cabrera (22.¡oktoobri 2009.¡aasta otsus liidetud kohtuasjades C-261/08 ja C-348/08) küsimus selle kohta, kas Schengeni lepingu rakendamise konventsioon ja Schengeni piirieeskirjad panevad liikmesriikide pädevatele asutustele kohustuse teha kõigi selliste kolmanda riigi kodanike suhtes väljasaatmisotsus, kelle puhul on tuvastatud, et nad viibivad liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult.
In other words, the contested national provisions were actually outside the scope of those directives, which meant that the obstacles to the free circulation of GMOs to which they gave rise, potentially in breach of Article 28 EC, could in some circumstances be justi-¤ed under Article 30 EC.
Kohtuasja aluseks olevad asjaolud puudutasid M.¡Zurita Garcíat ja A.¡Choque Cabrerat, kelle suhtes tehti väljasaatmisotsused, kuna nad viibisid Hispaania territooriumil ebaseaduslikult. Hispaania seaduse ja sellele antud tõlgenduse kohaselt tuleb sellisel juhul karistuseks määrata vaid rahatrahv, kui puuduvad täiendavad asjaolud, mis õigustaksid rahatrahvi asendamist väljasaatmisega.
The Court considered that, for the purposes of deciding the case, it was not necessary to rule on the question whether the Member States retained an option to rely on ethical or religious arguments in order to justify the adoption of internal measures which derogated from the provisions of Directives 2001/18 or 2002/53.
Kõigepealt sedastas Euroopa Kohus oma vastuses, et asjassepuutuva õigusakti hispaaniakeelse versiooni ja muude keeleversioonide vahel esineb lahknevusi. Kuna hispaaniakeelne versioon on siiski ainus, mille järgi väljasaatmine on ametiasutuste kohustus, mitte võimalus, järeldas Euroopa Kohus, et seadusandja tegelik tahe ei olnud kehtestada liikmesriikidele väljasaatmiskohustust.
It was sucient to hold that the Republic of Poland had failed to establish that the true purpose of the contested national provisions was in fact to pursue the objectives relied upon.
Veel sedastas Euroopa Kohus, et Schengeni lepingu rakendamise konventsioonis eelistatakse ebaseaduslikult riigis viibivate kodanike vabatahtlikku lahkumist.
In those circumstances, general prohibitions such as those laid down in the contested national provisions infringed the obligations of the Republic of Poland under Articles 22 and 23 of Directive 2001/18 and Articles 4(4) and 16 of Directive 2002/53.
Seetõttu asus Euroopa Kohus seisukohale, et iga liikmesriigi õiguses tuleb eelkõige riigist väljasaatmise tingimuste osas vastu võtta üksikasjalikud eeskirjad Schengeni lepingu rakendamise konventsioonis kehtestatud põhireeglite rakendamiseks, mis puudutavad kolmandate riikide kodanikke, kes ei täida või enam ei täida selle riigi territooriumil lühiajalise viibimise nõudeid.
The Court concluded that a Member State which prohibited the free circulation of genetically modi¤ed seed varieties and the inclusion of genetically modi¤ed varieties in the national catalogue of varieties failed to ful¤l its obligations under Articles 22 and 23 of Directive 2001/18 and under Articles 4(4) and 16 of Directive 2002/53.
Euroopa Kohus jõudis lõpuks järeldusele, et ei Schengeni lepingu rakendamise konventsioon ega Schengeni piirieeskirjad ei kohusta liikmesriike tegema väljasaatmisotsust kolmanda riigi kodaniku suhtes, kes viibib liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult.
The national court based its reasoning on the fact that, in a situation where holders of waste have it handled by a collector, Article 15(a) of Directive 2006/12 provides that, in accordance with the ‘polluter pays’ principle, the cost of disposing of the waste must be borne by those holders.
Olles saanud mitu küsimust konventsiooni artikli¡4 tõlgendamise kohta, meenutas Euroopa Kohus sissejuhatavalt, et kõnesolev konventsioon sõlmiti selleks, et jätkata rahvusvahelise eraõiguse vallas õigusnormide ühtlustamist, mis sai alguse Brüsseli konventsiooniga kohtualluvuse ning kohtuotsuste täitmise kohta41.
It is often dicult, indeed onerous, to determine the precise volume of urban waste presented for collection by each‘holder’.
Rooma konventsiooni kohaselt võivad pooled vabalt valida, missugust õigust nende vahel sõlmitavale lepingule kohaldada.
Accordingly, recourse to criteria founded, ¤rst, on the waste-production capacity of the ‘holders’, calculated on the basis of the surface area of the property which they occupy and of its use, and/or, second, on the nature of the waste produced can provide a means of calculating the costs of disposing of that waste and allocating them among the various ‘holders’, since those two parameters are such as to have a direct impact on the amount of the costs.
Kui sellekohast valikut ei ole tehtud, kohaldatakse lepingu suhtes selle riigi õigust, millega leping on kõige tugevamalt seotud. Lisaks on konventsioonis ette nähtud eeldus selle lepingupoole asukoha kasuks, kes peab täitma lepingule iseloomuliku kohustuse, ning seotuse kriteeriumid erijuhtudel, eelkõige kaubaveolepingu korral.
) Directive 2001/18/EC of the European Parliament and of the Council of 12 March 2001 on the deliberate release into the environment of genetically modi¤ed organisms and repealing Council Directive 90/220/EEC (OJ 2001 L 106, p. 1).
Euroopa Kohus leidis sellega seoses, et nimetatud konventsiooni artikli¡4 lõikes¡4 sätestatud seotu-
) Council Directive 2002/53/EC of 13 June 2002 on the common catalogue of varieties of agricultural plant spe- cies (OJ 2002 L 193, p. 1).
19.¡juunil 1980.¡aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsioon (EÜT 1980, L¡266, lk¡1; ELT eriväljaanne C¡169, lk¡10).
) Directive 2006/12/EC of the European Parliament and of the Council of 5 April 2006 on waste (OJ 2006 L 114, p. 9).
27.¡septembri 1968.¡aasta konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L¡299, lk¡32).
However, the Court stated that it was incumbent upon the national court to review, on the basis of the matters of fact and law placed before it, whether the tax for the disposal of private solid urban waste resulted in the allocation to certain ‘holders’, in the case in point hotel establishments, of costs which were manifestly disproportionate to the volumes or nature of the waste that they were liable to produce.
Peale selle leidis Euroopa Kohus, et selle konventsiooni artikli¡4 lõiget¡5¡tu-leb tõlgendada nii, et kui asjaolude kogumist nähtub selgelt, et leping on kõige tugevamalt seotud riigiga, mis erineb konventsiooni artikli¡4 lõigetes¡2–4 sätestatud eelduse alusel kindlaksmääratud riigist, siis peab kohus jätma need kriteeriumid tähelepanuta ja kohaldama selle riigi õigust, millega leping on kõige tugevamalt seotud.
Cases in the ¤eld of asylum are increasing in number and the Court has had the opportunity to interpret several directives in this ¤eld for the ¤rst time.
Kõigele lisaks leidis Euroopa Kohus, et lepingu osale võib erandkorras kohaldada ülejäänud lepingule kohaldatavast õigusest erinevat õigust siis, kui selle osa ese on autonoomne.
Thus, in Case C-19/08 Petrosian and Others (judgment of 29 January 2009), the Court dealt with the procedure for transferring an application for asylum and had the opportunity, in that regard, to interpret Regulation (EC) No 343/2003 (38).
Samuti tehti mitu tähelepanuväärset kohtuotsust määruse (EÜ) nr¡44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (Brüsseli I¡määrus)42ja 27.¡septembri 1968.¡aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (Brüsseli konventsioon) tõlgendamise küsimuses.
The Petrosian family, of Armenian origin, had applied for asylum in France, then in Sweden.
Näiteks kohtuasja Apostoli-des (28.¡aprilli 2009.¡aasta otsus kohtuasjas C-420/07) juured ulatuvad juba Küprose osadeks jagamiseni pärast Türgi vägede sissetungimist 1974.¡aastal.
The Swedish national authorities wanted to send the family back to France.
Küprose Vabariik, kes ühines Euroopa Liiduga 2004.¡aastal, kontrollib tegelikkuses vaid saare lõunaosa, samas kui põhjaosa moodustab Põhja-Küprose Vabariigi, mida on tunnustanud vaid Türgi.
However, that decision was challenged several times by the Petrosian family, with the result that the six-month period laid down in Article 20(1)(d) of the regulation had expired.
Seetõttu on Küprose Vabariigi ühinemisaktile lisatud protokollis peatatud ühenduse õiguse kohaldamine nendes piirkondades, mille üle Küprose Vabariigi valitsusel tegelik kontroll puudub.
That period, which‘runs as from the time of the decision on an appeal or review’, is intended to enable the Member State in which the application for asylum was made to transfer that application, whereas the expiry of that period makes that Member State responsible.
Eelotsusetaotluse esitanud Ühendkuningriigi kohus, kes menetles Küprose kodaniku algatatud kohtuasja, milles paluti tunnustada ja täitmisele pöörata saare lõunaosas asuva kohtu kaks otsust, millega anti kahele Briti kodanikule korraldus põhjaosas asuv kinnisomand vabastada, esitas Euroopa Kohtule mitu eelotsuse küsimust määruse nr¡44/2001 tõlgendamise ja kohaldamise kohta.
The main issue in the case was the determination of the event which could trigger the six-month period.
Kõigepealt leidis Euroopa Kohus, et protokollis ette nähtud erand ei takista määruse nr¡44/2001 kohaldamist kohtulahendi suhtes, mille on teinud valitsuse kontrollitaval alal asuv Küprose kohus, kuid mis puudutab saare põhjaosas asuvat kinnisasja.
In its answer the Court made a distinction between two hypotheses, namely where national legislation provides for an appeal with suspensive e¥ect and where it does not.
Seejärel sedastas Euroopa Kohus, et asjaolu, et kinnisasi asub alal, mille üle valitsusel puudub tegelik kontroll, ja et asjaomaseid kohtulahendeid ei saa seega kinnisasja asukohas tegelikult täita, ei ole takistuseks kohtulahendite tunnustamisele ja täitmisele pööramisele teises liikmesriigis.
Thus, it decided that, where there is no provision for an appeal to have suspensive e¥ect, the period for implementation of the transfer starts to run as from the time of the decision, explicit or presumed, by which the Member State requested to agree to the transfer agrees to take back the person concerned.
Määruse nr¡44/2001 artikli¡22 punkt¡1 puudutab tegelikult liikmesriikide rahvusvahelist kohtualluvust, mitte nende sisemist kohtualluvust.
By contrast, if the legislation of the Member State requesting the transfer provides for suspensive e¥ect of an appeal, the period for implementation of the transfer begins to run, not as from the time of the provisional judicial decision suspending the implementation of the transfer procedure, but only as from the time of the judicial decision which rules on the merits of the procedure and which is no longer such as to prevent its implementation.
Samuti meenutas Euroopa Kohus selle riigi avalikust korrast tuleneva erandi kohta, kus tunnustamist taotletakse, et kohus ei või keelduda tunnustamast teises liikmesriigis tehtud kohtulahendit vaid põhjusel, et ta leiab, et liikmesriigi või ühenduse õigust on valesti kohaldatud, sest vastasel juhul seaks ta ohtu määruse nr¡44/2001 eesmärgi.
In the light of the objective pursued by setting a period for the Member States, the start of that period should be determined in such a manner as to allow the Member States a six-month period which they are deemed to require in full in order to determine the practical details for carrying out the transfer.
Sellises olukorras võib vastavale erandile tugineda üksnes juhtudel, kui õigusnormi rikkumine toob endaga kaasa selle, et kohtulahendi tunnustamine või täitmisele pööramine on asjassepuutuva liikmesriigi õiguskorras käsitatav kui olulise õigusnormi ilmne rikkumine.
In addition, the Court took account of the observance of judicial protection and of the principle of procedural autonomy of the Member States.
Viimaseks leidis Euroopa Kohus, et tagaseljaotsuse tunnustamisest või täitmisele pööramisest ei või keelduda juhul, kui kostjal oli võimalus tagaseljaotsus edasi kaevata ja kui see kaebus võimaldas tal väita, et menetluse algatamist käsitlevat dokumenti või võrdväärset dokumenti ei toimetatud talle kätte piisavalt aegsasti ja viisil, et ta oleks saanud end kaitsta.