natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Should indirect discrimination be established, it is possible for it to be justied by overriding reasons in the general interest, subject to compliance with the principle of proportionality.
Erinevate siseriiklike maksumeetmete hulgast, mida Euroopa Kohus läbi vaatas, tunnistati mõningaid neist ühenduse õigusele vastavaks, ülejäänud aga mitte.
Of the various national fiscal measures examined by the Court, some were held compatible with Community law, and others incompatible.
Ühenduse õigusele vastavaks tunnistatud siseriiklike meetmete hulgas on esiteks meetmed, mida kohaldatakse objektiivselt võrreldavates olukordades samamoodi.
The dierence in treatment existing between residents who are nationals of the Member State concerned and those who are nationals of other Member States cannot be regarded as constituting discrimination prohibited by Article 56 EC because it flows from the Member States’ power to dene the criteria for allocating their powers of taxation.
Euroopa Kohus asjaomase liikmesriigi kodanikest ning teiste liikmesriikide kodanikest residentide erinevat kohtlemist, siis ei saa seda pidada EÜ artikliga 56 keelatud diskrimineerimiseks, kuna see tuleneb liikmesriikide õigusest määrata kindlaks pidepunktid maksualase pädevuse piiritlemisel.
That was also the position in Case C-513/04 Kerckhaert and Morres (judgment of 14 November 2006, not yet published in the ECR), concerning fiscal legislation which taxes at the same rate share dividends from companies established in national territory and those from companies established in another Member State, without taking account of the income tax already levied by deduction at source in the latter Member State.
Nii oli see ka kohtuasjas Kerckhaert ja Morres (14. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-513/04, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), mis puudutas maksualaseid õigusakte, mis kehtestavad ühetaolise maksumäära nii liikmesriigi territooriumil asutatud äriühingute aktsiatelt saadud dividendidele kui teise liikmesriigi territooriumil asutatud äriühingute aktsiatelt saadud dividendidele, ilma et võetaks arvesse teises liikmesriigis kinnipeetud tulumaksu.
The Court stated that, in respect of the tax legislation of his State of residence, the position of a shareholder receiving dividends is not necessarily dierent merely because he receives those dividends from a company established in another Member State, which, in exercising its fiscal sovereignty, makes those dividends subject to a deduction at source.
Elukohariigi maksualaste õigusaktide osas märkis Euroopa Kohus, et dividende saava aktsionäri olukord ei pea olema tingimata muutunud üksnes seetõttu, et ta saab neid äriühingust, mis on asutatud teises liikmesriigis, mis oma maksupädevuse teostamisel maksustab dividendid kinnipeetava maksuga.
That legislation is therefore not contrary to Article 56 EC.
Seega ei ole need õigusaktid EÜ artikliga 56 vastuolus.
The regrettable consequences, in terms of double taxation, which result from such legislation stem from the exercise in parallel by two Member States of their fiscal sovereignty.
Selliste õigusaktide ebasoodsad tagajärjed topeltmaksustamise seisukohalt tulenevad kahe liikmesriigi poolt oma maksupädevuste paralleelsest teostamisest.
It is consequently for them to remedy those consequences by applying, in particular, the apportionment criteria followed in international tax practice.
Järelikult on nende riikide ülesanne sellised tagajärjed heastada, kasutades eelkõige rahvusvahelises maksunduses järgitavaid pädevuse jaotamise kriteeriume.
National measures recognised as compatible with Community law include, next, measures which, although treating objectively comparable situations dierently, ultimately prove neutral in light of the objective pursued.
Ühenduse õigusele vastavaks tunnistatud siseriiklike meetmete hulgas esineb veel meetmeid, mis vaatamata sellele, et nad näevad objektiivselt võrreldavate olukordade puhul ette erineva kohtlemise, osutuvad taotletava eesmärgi suhtes lõppastmes siiski neutraalseteks.
Case C-446/04 Test Claimants in the FII Group Litigation (judgment of 12 December 2006, not yet published in the ECR) illustrates this well.
Kohtuasi Test Claimants in the FII Group Litigation (12. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-446/04, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) on selle kohta heaks näiteks.
In generally applicable legislation intended to prevent or mitigate the imposition of a series of charges to tax or economic double taxation (double taxation of the same income in the hands of two dierent taxpayers), the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland had adopted, for the calculation of tax payable by resident companies, two distinct systems for the taxation of dividends, according to whether they were nationally sourced or foreign sourced.
Üldnormide raames, mille eesmärk on vältida või vähendada järjestikulist maksustamist või majanduslikku topeltmaksustamist (sama tulu topeltmaksustamine kahe eri maksumaksja juures), säilitas Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik residendist äriühingute poolt tasumisele kuuluva maksu arvutamiseks kahte eri süsteemi dividendide maksustamiseks sõltuvalt sellest, kas dividendid on saadud samast liikmesriigist või välismaalt.
While dividends received by resident companies from other resident companies were subject to an exemption system, dividends received by resident companies from non-resident companies were subject to an imputation system.The Court stated that, in the context of such legislation, the situation of a company receiving foreign-sourced dividends is, however, comparable to that of a company receiving nationally sourced dividends insofar as, in each case, the prots made are, in principle, liable to be subject to a series of charges to tax.
Kui dividendidele, mida residendist äriühingud maksavad sama liikmesriigi residendist äriühingule, kohaldati maksuvabastuse süsteemi, siis mitteresidendist äriühingute makstud dividendidele kohaldati mahaarvamise süsteemi. Euroopa Kohus märkis selliste õigusnormide kohta, et välismaalt dividende saava aktsionärist äriühingu olukord on sellegipoolest võrreldav samast liikmesriigist dividende saava aktsionärist äriühingu olukorraga, kuna põhimõtteliselt võib mõlemal juhul jaotatavat kasumit järjestikuliselt maksustada.
Provided that the dierence in treatment does not prove to be disadvantageous in the case of foreign-sourced dividends it is not contrary to Articles 43 EC and 56 EC, a matter which is for the national courts to establish.
Juhul kui välismaalt saadud dividendide puhul ebasoodsamat olukorda ei teki, ei ole selline erinev kohtlemine EÜ artiklitega 43 ja 56 siiski vastuolus, mille kontrollimine on siseriiklike kohtute ülesanne.
The Court stated that this dierence in tax treatment is not, however, discriminatory.
Areng ja tegevus mitteresidendist äriühingute maksustamisel ei ole siiski diskrimineeriv.
While the situation of resident shareholders receiving nationally sourced dividends must be regarded as comparable to the situation of resident shareholders receiving foreign-sourced dividends (see Test Claimants in the FII Group Litigation), the same is not necessarily true, as regards the application of the tax legislation of the Member State in which the company making the distribution is resident, of the situations in which shareholders receiving dividends resident in that Member State and shareholders receiving dividends resident in another Member State are placed.
Kui samast liikmesriigist dividende saavate residendist aktsionäride olukorda tuleb pidada võrreldavaks välismaalt dividende saavate residendist aktsionäride olukorraga (eespool viidatud kohtuotsus Test Claimants in the FII Group Litigation), ei ole see tingimata nii selles osas, mis puudutab dividende maksva äriühingu asukohajärgse liikmesriigi maksuseaduste kohaldamist olukordadele, milles on dividende saanud aktsionärid, kes on selle liikmesriigi residendid, ja dividende saanud aktsionärid, kes on teise liikmesriigi residendid.
Where the company making the distribution and the shareholder to whom it is paid are not resident in the same Member State, the Member State in which the company making the distribution is resident, that is to say the Member State in which the prots are derived, is not in the same position, as regards the prevention or mitigation of a series of charges to tax and of economic double taxation, as the Member State in which the shareholder receiving the distribution is resident.
Kui dividende maksev äriühing ja neid saav aktsionär ei ole sama liikmesriigi residendid, siis dividende maksva äriühingu asukohajärgne liikmesriik ehk kasumi allika liikmesriik ei ole tegelikult dividende saava aktsionäri asukohajärgse liikmesriigiga samas seisus selles osas, mis puudutab järjestikuse maksustamise ja majandusliku topeltmaksustamise vältimist või vähendamist.
The dierence in treatment between resident and non-resident companies is therefore not prohibited in a case of that kind by Articles 43 EC and 56 EC.
Seega ei ole residendist äriühingute ja mitteresidendist äriühingute erinev kohtlemine sellisel juhul EÜ artiklitega 43 ja 56 keelatud.
Finally, national measures have been recognised as compatible with Community law where they give rise to dierences in treatment but those dierences are justied by overriding reasons in the general interest, as in Case C-290/04 FKP Scorpio Konzertproduktionen (judgment of 3 October 2006, not yet published in the ECR).
Peale selle tunnistati ühenduse õigusele vastavaks veel siseriiklikud meetmed, mis olid küll erineva kohtlemise põhjuseks, kuid mis olid õigustatud ülekaaluka üldise huvi tõttu, nagu see oli kohtuasjas FKP Scorpio Konzertproduktionen (3. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-290/04, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata).
The main proceedings concerned national legislation under which a procedure of retention of tax at source is applied to payments made to providers of services not resident in the Member State in which the services are provided, whereas payments made to resident providers of services are not subject to a retention.
Põhikohtuasi puudutas siseriiklikke õigusnorme, mille kohaselt maksu kinnipidamise menetlust kohaldatakse liikmesriigi, kus teenuseid osutati, mitteresidentidest teenuste osutajatele tehtud väljamaksele, samas kui residentidest teenuste osutajatele tehtud väljamaksele kinnipidamist ei kohaldata.
The Court considered the obligation on the recipient of services to make a retention if he is not to incur liability to be an obstacle to the freedom to provide services.
Euroopa Kohus määratles teenuste osutamise vabaduse piiranguna teenuste saajale pandud maksu kinnipidamise kohustuse, mille eiramine võib kaasa tuua vastutuse tekkimise.
It held, however, that such legislation was justied by the need to ensure the eective collection of income tax from persons established outside the State of taxation and constituted a means proportionate to the objective pursued.
Kohus siiski nentis, et sellised õigusnormid on õigustatud vajadusega tagada maksustavast riigist väljaspool asuvate isikute tulumaksu kogumise tõhusus ning kujutavad endast taotletud eesmärgi suhtes proportsionaalset vahendit.
National measures held incompatible with Community law include, first, measures which, although dictated by overriding reasons in the general interest, prove disproportionate to the objective pursued.
Ühenduse õigusega vastuolus olevaks tunnistatud siseriiklike meetmete hulgas on esiteks meetmed, mis ülekaalukale üldisele huvile vaatamata osutusid taotletud eesmärgi suhtes ebaproportsionaalseteks.
An example of this is provided by N. A taxpayer holding shares who becomes liable, simply by reason of transfer of his residence abroad, to taxation of increases in value which have not yet been realised, whereas, if he were to remain in the territory of the Member State of which he is a national, increases in value would become taxable only when, and to the extent that, they are actually realised, is deterred from exercising his right to freedom of movement.
Selle kohta võib leida näite eespool viidatud kohtuasjast N. Maksumaksjal − kes omab osalust ja kellel tekib ainuüksi elukoha välismaale üleviimise tõttu kohustus tasuda maksu kapitalikasumilt, mida ei ole veel saadud, samas kui ta oleks jätkuvalt elanud oma kodakondsusjärgse liikmesriigi territooriumil, oleks kapitalikasumit maksustatud alles siis ja vaid selles ulatuses, mis on tegelikult saadud − takistatakse kasutada oma õigust vabale liikumisele.
The Court acknowledged that the national provisions at issue pursued an objective in the general interest in that they allocated the power to tax between Member States on the basis of the territoriality principle, thereby avoiding cases
Eespool viidatud kohtuasjas Ritter-Coulais käsitles Euroopa Kohus piiranguna siseriiklikke õigusnorme, mis ei luba füüsilistel isikutel, kes saavad liikmesriigis palgatulu ja kellel on seal üldine maksukohustus, nõuda selles liikmesriigis nimetatud tulu maksumäära
Nonetheless, both the obligation to provide guarantees in order to obtain a deferral of payment of the tax normally due and the inability to rely on reductions in value arising after the transfer of residence rendered the tax regime at issue disproportionate to the objective pursued.
Euroopa Kohus kindlaksmääramiseks sellise saamata jäänud tulu arvessevõtmist, mis on seotud elumajaga, mida nad kasutavad enda tarbeks ja mis asub teises liikmesriigis ning mille omanikud nad on ja mida nad kasutavad peamise elukohana, samas kui üüritulu võetakse sellisena arvesse.
While that legislation is not specically directed at non-residents, the latter are more likely to own a home outside national territory than resident citizens and are also more often than not nationals of other Member States.
Ehkki tegelikult need õigusnormid ei puuduta otseselt mitteresidente, on just viimased residentidest tihedamini liikmesriigi territooriumist väljaspool asuva maja omanikud ning tihtipeale on nad ka teiste liikmesriikide kodanikud.
The less favourable treatment accorded to them is consequently contrary to Article 39 EC.
Järelikult on nende ebasoodsam kohtlemine EÜ artikliga 39 vastuolus.
In Case C-386/04 Centro di Musicologia Walter Stauer (judgment of 14 September 2006, not yet published in the ECR), the Court was asked whether a Member State may treat a non-resident foundation which satises the conditions in that State for recognition as a charity less favourably than a resident foundation of the same kind.
Kohtuasjas Centro di Musicologia Walter Stau er (14. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-386/04, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) esitati Euroopa Kohtule küsimus, kas mitteresidendist sihtasutust, mis vastab selles liikmesriigis kehtivatele tingimustele, et sihtasutust saaks lugeda avalikes huvides tegutsevaks, võib liikmesriik kohelda ebasoodsamalt kui sama liiki residendist sihtasutust.
The Court pointed out that, while Article 58 EC authorises the Member States to accord dierent fiscal treatment to non-resident taxpayers, it prohibits, however, measures constituting a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on the free movement of capital.
Kuigi EÜ artikkel 58 lubab liikmesriikidel kohelda mitteresidendist maksumaksjaid maksustamise seisukohalt erinevalt, tuletas Euroopa Kohus meelde, et see keelab siiski meetmed, mis kujutavad endast suvalise diskrimineerimise vahendit või varjatud piirangut kapitali vabale liikumisele.
Accordingly, dierent treatment of foundations with unlimited tax liability — which resident foundations have — and those with limited liability — which non-resident foundations have — is permissible only if it concerns situations which are not objectively comparable or is justied by overriding reasons in the general interest.
Neil tingimustel on piiramatu maksukohustusega sihtasutuste ehk residendist sihtasutuste ja piiratud maksukohustusega sihtasutuste ehk mitteresidendist sihtasutuste erinev kohtlemine lubatav vaid juhul, kui see puudutab olukordi, mis ei ole objektiivselt võrreldavad või mida saab õigustada ülekaaluka üldise huvi tõttu.
Foreign foundations recognised as having charitable status in their Member State of origin which satisfy the requirements imposed for that purpose by the law of another Member State and whose object is to promote the very same interests of the general public as those promoted in the latter State are in a situation comparable to that of resident foundations of the same kind.
Sellega seoses on välismaa sihtasutused, keda nende päritoluliikmesriigis loetakse avalikes huvides tegutsevateks ning kes täidavad teises liikmesriigis samasugustele sihtasutustele seadusega kehtestatud tingimusi ja kelle eesmärgiks on samasuguste üldsuse huvide edendamine, nagu edendatakse teises liikmesriigis, võrreldavas olukorras sama liiki residendist sihtasutustega.
In the absence of justication, unfavourable treatment of non-resident foundations is consequently contrary to Community law.
Kuna mitteresidendist sihtasutuste ebasoodne kohtlemine ei ole õigustatud, on see järelikult ühenduse õigusega vastuolus.
In FKP Scorpio Konzertproduktionen, the Court was once again confronted with the question of the deductibility of business expenses incurred by a non-resident provider of services.
Eespool viidatud kohtuasjas FKP Scorpio Konzertproduktionen tuli Euroopa Kohtul veel kord käsitleda küsimust selliste ettevõtluskulude mahaarvamise kohta, mida on kandnud mitteresidendist teenuste osutaja.
With regard to business expenses directly linked to the economic activity that has generated the taxable income, residents and non-residents are in a comparable situation.
Maksustatud tulude aluseks oleva majandustegevusega otseselt seotud ettevõtluskulude osas olid nii residendid kui mitteresidendid võrreldavates olukordades.
The Court had therefore held in Case C-234/01 Gerritse [2003] ECR I-5933 that a national provision which refuses to allow non-residents to deduct business expenses, where residents are allowed to do so, risks operating mainly to the detriment of nationals of other Member States and therefore constitutes indirect discrimination contrary to the Treaty.
Ka kohtuasjas Gerritse on Euroopa Kohus varem leidnud, et siseriiklikud õigusnormid, mis keelavad mitteresidentidel ettevõtluskulude mahaarvamise, mis on lubatud residentidele, kahjustavad peamiselt teiste liikmesriikide kodanike huve ja kujutavad endast seega asutamislepinguga vastuolus olevat kaudset diskrimineerimist.
Here, the Court held that it was also contrary to the Treaty for national legislation not to allow business expenses to be taken into account in the very procedure for retention of tax at source but only in a subsequent refund procedure.
Samas asjas tunnistas kohus asutamislepinguga vastuolus olevaks siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei saa võtta arvesse ettevõtluskulusid kohe maksu kinnipidamise menetluses, vaid ainult hilisemas tagasimaksmise menetluses.
With regard to freedom of establishment, the Court held in two parallel cases, one of which (Case C-506/04 Wilson) resulted from a reference for a preliminary ruling while the other (Case C-193/05 Commission v Luxembourg) was an action for failure to full obligations (judgments of 19 September 2006, neither yet published in the ECR), that the provisions of Luxembourg law making the registration of lawyers who have obtained their professional qualication in another Member State subject to a prior test to establish prociency in the three national languages were incompatible with the directive on practice of the profession of lawyer under the home-country professional title 14.
Mis puudutab veel asutamisvabadust, siis leidis Euroopa Kohus kahes 19. septembril 2006 tehtud otsuses kohtuasjades, millest ühe aluseks oli eelotsuse küsimus (kohtuasi C-506/04: Wilson, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja teise aluseks liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi (kohtuasi C-193/05: komisjon v. Luksemburg, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata), et advokaadi kutsealal tegutsemist päritolumaa kutsenimetuse alusel reguleeriva direktiiviga14on vastuolus Luksemburgi seadusesätted, mis kehtestavad advokaadi, kes on omandanud kutsekvalifikatsiooni teises liikmesriigis, registreerimise tingimuseks eelneva kontrolli kolme riigikeele oskuse kohta.
The Court explained that presentation of a certicate attesting to registration in the home Member State, in accordance with Article 3 of the directive, is the only condition to which registration in the host Member State may be subject, enabling the person concerned to practise in the latter State under his home-country professional title.
Kohus selgitas, et päritoluliikmesriigis registreerimist tõendava tunnistuse esitamine on eelnimetatud direktiivi artikli 3 kohaselt ainus tingimus, mis on seatud vastuvõtva liikmesriigi pädevas asutuses registreerimiseks ning mis võimaldab asjaomasel isikul seal päritolumaa kutsenimetuse alusel tegutseda.
The Court pointed out in this regard that the lack of a system of prior testing of knowledge under the directive is accompanied by a set of rules ensuring the protection of consumers and the proper administration of justice, in particular the obligation on the lawyer to practice under his home-country professional title and the obligation of professional conduct not to handle matters for which he lacks competence, for instance owing to lack of linguistic knowledge.
Kohus rõhutas siinjuures, et direktiivis a priori kontrolli süsteemist loobumisega kaasneb rida norme, mis tagavad üksikisikute kaitse ja korrakohase õigusemõistmise, nagu näiteks advokaadi kohustus tegutseda päritolumaa kutsenimetuse all ja kutse-eetikast tulenev kohustus mitte võtta vastu kohtuasju, mis jäävad väljapoole tema kompetentsi, näiteks puuduliku keelteoskuse tõttu.
In Wilson, the Court also found that the Luxembourg legislation was not compatible with Article 9 of the directive under which, where a decision is made refusing registration, a remedy must be available before a court or tribunal in accordance with the provisions of domestic law.
Ka kohtuasjas Wilson otsustas Euroopa Kohus, et Luksemburgi seadus ei vasta eelnimetatud direktiivi artiklile 9, mille kohaselt võib registreerimisest keeldumise otsused siseriikliku õiguse sätete kohaselt kohtusse kaevata.
The Court considered that a sucient guarantee of impartiality was not ensured since in the case in point decisions refusing registration were subject to review by a body composed exclusively — at first instance — or for the most part — on appeal — of national lawyers, and an appeal to the Court of Cassation enabled judicial review of the law only and not the facts.
Kuna registreerimisest keeldumise otsused alluvad käesoleval juhul esimeses astmes üksnes liikmesriigi advokaatidest ja apellatsiooniastmes enamuses liikmesriigi advokaatidest koosneva organi kontrollile ja kuna kassatsioonkaebuse esitamine puudutab vaid õigusküsimuste ja mitte faktiküsimuste kohtulikku kontrolli, siis asus kohus seisukohale, et erapooletus ei ole piisavalt tagatud.
As regards, finally, freedom to provide services, in Case C-452/04 Fidium Finanz (judgment of 3 October 2006, not yet published in the ECR) the Court held that Community law does not preclude national legislation under which the granting of credit on national territory by a company established in a non-member country is subject to prior authorisation and such authorisation can be granted only if that company has its central administration or a branch on national territory.
Teenuste osutamise vabaduse valdkonnas tunnistas Euroopa Kohus kohtuasjas Fidium Finanz (3. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-452/04, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ühenduse õigusega kooskõlas olevaks siseriiklikud õigusnormid, mis nõuavad eelnevat tegevusluba liikmesriigi territooriumil krediidi andmisega tegelevalt äriühingult, kelle asukoht on kolmandas riigis, ning mille kohaselt sõltub sellise tegevusloa väljastamine sellest, kas kõnealusel äriühingul on liikmesriigi territooriumil peakontor või liaal.