natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court of First Instance found that, in those circumstances, a prudent and wellinformed trader could reasonably expect to obtain payment of the aid concerned.
Esimese Astme Kohus leidis, et antud tingimustes võis ettevaatlik ja informeeritud tootja õigustatult eeldada, et talle makstakse kõnealust abi.
In particular, as a security had been lodged by the distiller, under Article 11 of Regulation No 2499/82, in order to guarantee that operations were correctly carried out, the risk of insolvency on the part of the distiller would legitimately appear to be covered, as regards the amount of the aid paid earlier to the distiller by way of an advance, where the producers had fulfilled all their obligations and the wine had been distilled in accordance with the provisions of that regulation.
Eriti kuna destilleerija seadis määruse nr 2499/82 artikli 11 alusel garantii, et tagada tehingu nõuetekohasust, võidi õiguspäraselt arvata, et destilleerija maksejõuetuse korral on risk destilleerijale ettemaksena tasutud abi osas kaetud, kuna tootjad olid täitnud kõik oma kohustused ning vein oli destilleeritud vastavalt selle määruse nõuetele.
The exceptional nature of the situation resulting from the abovementioned lacuna in Regulation No 2499/82 in the area of the prevent- ive distillation of table wine was moreover confirmed by the fact that the system provided for in Article 9 of that regulation was extremely unusual. 29
Määruse nr 2499/82 eespool mainitud lüngast tulenevat erakorralist olukorda lauaveini eeldestilleerimise valdkonnas kinnitab lisaks asjaolu, et nimetatud määruse artiklis 9 ettenähtud mehhanism oli äärmiselt ebatavaline. 29
The Commission has appealed against the judgment of the Court of First Instance.
Komisjon esitas Esimese Astme Kohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse.
The appeal is limited to that part of the judgment ruling on the interpretation of Article 46 of the Statute of the Court of Justice (paragraphs 129 to 150, summarised in points 54 to 58 above).
Apellatsioonkaebus on esitatud üksnes otsuse selle osa peale, mis puudutab Euroopa Kohtu põhikirja artikli 46 tõlgendamist (kohtuotsuse punktid 129–150, kokkuvõtvalt esitatud eespool punktides 54–58).
For all those reasons, given the complexity of the system introduced by Regulation No 2499/82 and the exceptional circumstances described above, it was only after the proceedings relating to the secur- ity were brought before the Italian courts that the applicants became aware that they would not obtain payment of the aid in question from the security.
Kõigil nendel põhjustel ja võttes arvesse määrusega nr 2499/82 kehtestatud süsteemi keerukust ja esitatud erakorralisi asjaolusid, said hagejad alles garantiid puudutavate menetluste lõppedes Itaalia kohtutes teadlikuks sellest, et neile ei maksta garantii vahendusel kõnealust abi.
In the present case, although the security was redeemed by AIMA in February 1991 in accordance with the judgment of the Tribunale civile di Roma and entered in the EAGGF accounts for that year, the identity of the beneficiary of that security under Regulation No 2499/82 was
Kuigi käesolevas asjas kasseeris AIMA garantii sisse 1991. aasta veebruaris vastavalt Rooma Tribunale civile otsusele ja see kanti EPATF-i raamatupidamisse, tuvastas Itaalia kohus lõplikult selle garantii saaja määruse nr 2499/82 sätete alusel alles pärast Itaalia Corte di Cassazione eespool märgitud 28. novembri 1994. aasta
The Commission submits that the ruling of the Court of First Instance to the effect that time started to run when the applicants were in a position to realise that they would
Komisjon leiab, et Esimese Astme Kohtu järelduse puhul, et aegumistähtaeg hakkas kulgema hetkel, kui hagejad said teada, et neile ei maksta abi AIMA kasuks DAI seatud
29 — See the legislative context explained in paragraph 144 of the judgment of the Court of First Instance.
29 – Vt õigusliku olukorra selgitus Esimese Astme Kohtu otsuse punktis 144.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS not obtain the aid by recourse to the security provided by DAI in favour of AIMA is based on a manifest error of law.
KOMISJON VS. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA JT garantii vahendusel, on tegemist olulise õigusnormi rikkumisega.
Its sole ground of appeal is that the Court of First Instance thereby infringed Article 46 of the Statute of the Court of Justice.
Apellatsioonkaebuse aluseks olev ainus väide seisneb selles, et Esimese Astme Kohus rikkus sealjuures Euroopa Kohtu põhikirja artiklit 46.
the basis of that caselaw, the Court of First Instance should have held that time began to run when the application of the system of indirect payment of aid to distillation under Article 9 of Regulation No 2499/82 had actually caused damage to the applicants by failing to provide that the aid would be paid directly to the producer if the distiller became insolvent.
kohaselt oleks Esimese Astme Kohus pidanud sedastama, et aegumistähtaeg hakkas kulgema hetkel, kui määruse nr 2499/82 artiklis 9 sätestatud destilleerimisabi kaudse maksmise mehhanismi kohaldamisest tingituna oli hagejatele tekkinud tegelik kahju, kuna kõnealune mehhanism ei näinud ette abi maksmist otse tootjatele destilleerija maksejõuetuse korral.
In practice, that was when, because of DAI’s insolvency, the applicants could not obtain payment of the aid in the timelimits laid down by Regulation No 2499/82, namely at the latest 90 days after distillation.
Tegelikkuses tekkis hagejatele kahju siis, kui DAI ei maksnud oma maksejõuetuse tõttu hagejatele abi määrusega nr 2499/82 kehtestatud tähtaja jooksul, nimelt hiljemalt 90 päeva jooksul pärast destilleerimist.
In fact the Court of First Instance held that the damage occurred many years later, when the applicants became aware of the failure of their attempts to obtain payment of the aid, by recourse to the security, from the national courts.
Esimese Astme Kohus sedastas hoopis, et kahju tekkis aastaid hiljem, kui hagejad said teada, et nende katsed siseriiklikes kohtutes saada garantii vahendusel abi on olnud edutud.
That Court considered that, given the complexity of the system of indirect payment of aid established by Regulation No 2499/82, the applicants could reasonably count on obtaining payment of the amounts in question by recourse to the security.
Esimese Astme Kohus leidis, et arvestades määrusega nr 2499/82 kehtestatud abi kaudse maksmise mehhanismi keerukust, võisid hagejad õigustatult eeldada kõnealuste summade maksmist garantii vahendusel.
The damage resulting from nonpayment of the aid was therefore not certain until the judgment of the Corte di Cassazione of 28 November 1994.
Järelikult ei saa abi maksmata jätmisest tulenevat kahju pidada konkreetseks enne Corte di Cassazione 28. novembri 1994. aasta otsust.
The Commission considers that the Court of First Instance, having correctly summarised the above caselaw, takes a position which is diametrically opposed to it. On
Komisjon leiab, et Esimese Astme Kohus tegi küll õiged järeldused eeltoodud kohtupraktikast, kuid asub täiesti vastupidisele seisukohale. Nimetatud kohtupraktika
31 — Joined Cases 256/80, 257/80, 265/80 and 267/80 and 5/81 Birra Wührer and Others v Council and Commission [1982] ECR 85, paragraph 10.
31 – 17. veebruari 1987. aasta otsus liidetud kohtuasjades 256/80, 257/80, 265/80, 267/80 ja 5/81: Birra Wührer jt vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1982, lk 85, punkt 10).
That conclusion, which at first sight the Court of First Instance appears to reach on the basis of findings of fact alone, is in reality (says the Commission) based on the incorrect legal view that the condition relating to the existence of certain damage must be determined subjectively rather than objectively.
Esimese Astme Kohtu järeldus, mis esmapilgul tundub tuginevat ainult faktilistele asjaoludele, lähtub (komisjoni sõnul) ebaõigest õiguslikust käsitlusest, et konkreetse kahju olemasolu hindamisel tuleb lähtuda pigem subjektiivsest kui objektiivsest aspektist.
In other words, the Court of First Instance presupposed that the damage flowing from application of an unlawful legislative
Teisisõnu, Esimese Astme Kohus lähtus eeldusest, et õigusvastase õigustloova akti kohaldamisest tulenevat kahju saab konkreetseks pidada alles siis, kui asjaomane
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P of First Instance is not sound even on the basis of the principles laid down by the Court in Adams v Commission, 34relied on by the applicants in an attempt to circumvent the limitation period.
KOHTUJURIST SHARPSTONI ETTEPANEK – KOHTUASI C-51/05 P ei ole kooskõlas isegi mitte Euroopa Kohtu otsuses kohtuasjas Adams vs. komisjon 34 sätestatud põhimõtetega, millele hagejad tuginesid tähtajast kõrvalehiilimisel.
That judgment does not concern the determination of when time starts to run, but rather when the limitation period expires.
Nimetatud kohtuotsus ei puuduta aegumistähtaja kulgemise alguse määratlemist, vaid pigem selle lõppemist.
Moreover in Adams the Court took account of the lack of awareness of the event giving rise to the damage, not the illegality of that fact.
Lisaks arvestas Euroopa Kohus kohtuotsuses Adams kahju tekitanud sündmust puudutava teadmatusega, mitte selle asjaolu õigusvastasusega.
measure cannot be certain unless the person concerned considers it to be so, even though the measure has already, to his knowledge, had harmful effects on him.
isik seda leiab, olgugi et ta teab, et nimetatud akt on talle varem kahjulikku mõju avaldanud.
The Court of First Instance took no account of the fact that, since 1983, Regulation No 2499/82 objectively caused harm to the applicants.
Esimese Astme Kohus ei arvestanud üldse asjaoluga, et määrus nr 2499/82 on hagejatele avaldanud objektiivselt kahjulikku mõju alates aastast 1983.
Instead, it concentrated on the applicants’ perception of those harmful effects.
Selle asemel keskendus nimetatud kohus asjaolule, kuidas hagejad kõnealust kahjulikku mõju tajusid.
In effect, the Court of First Instance considered that the fact that the applicants knew that they had suffered harm flowing from the application of Regulation No 2499/82 was insufficient.
Esimese Astme Kohus leidis, et ei ole piisav, et hagejad olid teadlikud määruse nr 2499/82 kohaldamisest neile tulenevast kahjust.
It added to the test a wholly subjective element, namely that the applicants should be aware that they could obtain redress only by way of an action for compensation against the Commission.
Ta kasutas oma arutluskäigus täiesti subjektiivset elementi, mis seisnes selles, et hagejad peaksid teadma, et neil on võimalus saada kahjuhüvist ainult komisjoni vastu kahju hüvitamise hagi esitamise kaudu.
The Commission stresses that, as the Court of First Instance noted, 35it was
Komisjon rõhutab, et Esimese Astme Kohus märkis, 35et hagejad olid DAI-ga
According to the Commission, such an approach cannot be justified on the basis that account must be taken of any doubts which the applicants might have had concerning the legality of Regulation No 2499/82 or the misconceived choices they made in seeking to obtain payment of the aid by appropriating the security provided in favour of AIMA.
Komisjoni sõnul ei saa sellist käsitlust õigustada sellega, et arvesse tuleb võtta igasugune hagejate kahtlus seoses määruse nr 2499/82 õiguspärasusega või nende ebaõnnestunud valikud seoses abi maksmise taotlemisega AIMA kasuks seatud garantii vahendusel.
It is clear from the caselaw that such errors of assessment by the persons concerned have no relevance in determining when time starts to run.
Kohtupraktikast nähtub, et niisugune asjaomase isiku hindamisviga ei oma tähtaja kulgemise alguse määratlemisel tähtsust.
33 perfectly clear to the applicants once they had entered into contracts with DAI that the aid would be granted to them on the conditions and in accordance with the procedure laid down by Regulation No 2499/82.
33 lepingut sõlmides täiesti teadlikud sellest, et neile antakse abi vastavalt määruses nr 2499/82 kehtestatud tingimustele ja korrale.
The applicants did not prove before the Court of First Instance that they had been prevented from the outset from obtaining repayment of the sums due by way of aid by claiming payment from, for example, AIMA or the Commission.
Hagejad ei tõendanud Esimese Astme Kohtus, et neile keelduti algusest peale tasumast abisummasid, taotledes seda näiteks AIMA-lt või komisjonilt.
The errors of interpretation which led them to believe that they could have recourse to the security if the distiller became insolvent, and hence to undertake long and fruitless proceedings before the national courts, cannot amount to justification in this context.
Antud juhul ei saa hagejaid õigustada vead õigusnormi tõlgendamisel, mille tõttu nad uskusid, et neil on võimalik destilleerija maksejõuetuse korral saada garantii vahendusel abi ning mis viisid pikaleveninud ja kasutute menetluste algatamiseni siseriiklikes kohtutes.
The applicants cannot therefore allege involuntary ignorance of the fact giving rise to the damage.
Järelikult ei saa hagejad tugineda sellele, et nad ei olnud endast sõltumatutel asjaoludel teadlikud kahju tekitanud asjaolust.
The Commission also argues that the approach taken in the judgment of the Court
Samuti väidab komisjon, et Esimese Astme Kohtu seisukoht kõnealuses otsuses
In the view of the Commission, the criterion used by the Court of First Instance
Komisjoni arvates ei vasta tingimus, mida Esimese Astme Kohus kasutas, vahetu
33 — The Commission cites Case T-20/94 Hartmann v Council and Commission [1997] ECR II-595, paragraph 109 et seq., and, with regard to the former EAEC Statute of the Court of Justice, Case C-136/01 P Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi v Commission [2002] ECR I-6565, in particular paragraphs 31 and 56.
33 – Komisjon viitab 16. aprilli 1997. aasta otsusele kohtuasjas T-20/94 : Hartmann vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1997, lk II-595, punkt 109 jj) ning seoses varasema Euratomi Kohtu põhikirjaga 18. juuli 2002. aasta otsusele kohtuasjas C-136/01 P: Autosalone Ispra dei Fratelli Rossi vs. komisjon (EKL 2002, lk I-6565, eeskätt punktid 31 ja 56).
34 — Case 145/83 [1985] ECR 3539.35 — See paragraphs 139 and 140 of the judgment.
35 – Vt kohtuotsuse punktid 139 ja 140.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS cannot be based on the concept of imminent and foreseeable damage within the meaning of the caselaw of the Court.
KOMISJON VS. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA JT ja ootuspärase kahju määratlusele Euroopa Kohtu praktika tähenduses.
36 That concept permits applicants to bring an action for damages earlier in order to avoid damage which would be even more serious because unquantifiable.
36Kõnealune määratlus võimaldab hagejatel esitada kahju hüvitamise hagi varem, et vältida määratlematusest tingitud veel suuremat kahju.
It cannot justify delaying the moment when time starts to run on the basis of a subjective assessment of the imminent and foreseeable nature of damage which has already occurred.
Vastavalt kõnealusele määratlusele ei ole õigustatud tähtaja kulgemise alguse edasilükkamine lähtuvalt subjektiivsest hinnangust tekkinud kahju vahetu ja ootuspärase olemuse kohta.
of the approach taken by the Court of First Instance, that court’s assessment of when time started to run is in part erroneous because it is based on a manifest distortion of the facts.
Kohtu seisukohast on kohtu hinnang aegumistähtaja kulgemise alguse kohta osaliselt ekslik seetõttu, et selle aluseks on oluliselt moonutatud asjaolud.
As the Court of First Instance itself noted, only four out of the five applicants appealed against the judgment of the Tribunale civile di Roma.
Nagu Esimese Astme Kohus ise märkis, esitasid ainult neli hagejat viiest apellatsioonkaebuse Rooma Tribunale civile otsuse peale.
There is therefore no reason to consider that time started to run vis-à-vis the fifth applicant (Cantina sociale del Vermentino) at the date of the judgment of the Corte di Cassazione.
Seega ei ole põhjust arvata, et aegumistähtaeg seoses viienda hagejaga (Cantina sociale del Vermentino) hakkas kulgema Corte di Cassazione otsuse kuupäeval.
On the basis of the criterion adopted by the Court of First Instance, time would start to run on the date of the judgment of the Tribunale civile di Roma, namely on 27 January 1989.
Esimese Astme Kohtu seatud tingimuse kohaselt hakkaks tähtaeg kulgema Rooma Tribunale civile otsuse kuupäeval 27. jaanuaril 1989. aastal.
That applicant’s action would therefore have been timebarred when it commenced proceedings before the Court of First Instance on 12 October 1998.
Sellisel juhul oleks hageja kahju hüvitamise nõue olnud aegunud ajahetkeks, kui ta esitas 12. oktoobril 1998 hagi Esimese Astme Kohtusse.
The approach of the Court of First Instance is moreover, the Commission argues, incompatible with the fundamental requirements of legal certainty to which timelimits are subject.
Liiatigi on komisjoni sõnul Esimese Astme Kohtu järeldus vastuolus tähtaegade suhtes kohaldatavate õiguskindluse peamiste nõuetega.
It is obvious that if the moment when time starts to run for the purposes of Article 46 of the Statute of the Court of Justice were to depend on the applicant’s subjective perception of the certainty of damage, the injured party would be able to decide when an action for damages was finally timebarred.
On ilmne, et juhul kui aegumistähtaja kulgemise algus Euroopa Kohtu põhikirja artikli 46 tähenduses sõltub hageja subjektiivsest tajust seoses kahju konkreetsusega, siis on kahju kannatanud isik võimeline otsustama, millal kahju hüvitamise nõue lõplikult aegub.
In a case such as the present, a litigant could simply bring several sets of proceedings, even wholly speculatively, and could then claim that he did not consider the damage sufficiently certain.
Hageja võiks algatada käesoleva asjaga sarnastel juhtudel mitmeid menetlusi kas või spekulatiivselt ning seejuures väita, et ta ei pidanud kahju piisavalt konkreetseks.
He could thereby artificially extend, even by several years, the timelimit for bringing an action for damages.
Sellisel juhul saab ta kunstlikult venitada kahju hüvitamise nõude aegumistähtaega isegi mitme aasta võrra.
The applicants submit, first, that they did not themselves bring the national proceedings.
Hagejad väidavad esiteks seda, et nemad ise ei algatanud menetlusi siseriiklikes kohtutes.
Rather, they intervened in the proceedings brought by DAI against AIMA seeking a declaration that the amount guaranteed by the security provided in favour of AIMA could be paid to them.
Pigem osalesid nad DAI algatatud menetlustes AIMA vastu menetlusse astujatena, taotledes AIMA kasuks seatud garantiiga tagatud summa maksmist.
The applicants accordingly had to await the outcome of that litigation before bringing proceedings before the Community judicature.
Seetõttu pidid hagejad enne ühenduse kohtusse pöördumist ära ootama nimetatud vaidluse lahendi.
The Court of First Instance would certainly have dismissed an earlier application on the ground that domestic rights of action had not been exhausted.
Esimese Astme Kohus oleks kindlasti jätnud varasema taotluse rahuldamata põhjusel, et siseriiklikud õiguskaitsevahendid ei olnud ammendatud.
Finally and in the alternative the Commission submits that even on the basis
Lõpuks ning teise võimalusena leiab komisjon, et isegi lähtuvalt Esimese Astme
36 — Joined Cases 56/74 to 60/74 Kampffmeyer v Commission and Council [1976] ECR 711, paragraph 6; Case 147/83 Binderer v Commission [1985] ECR 257, paragraph 19; and Case 281/84 Zuckerfabrik Bedburg v Council and Commission [1987] ECR 49, paragraph 14.
36 – 2. juuni 1976. aasta otsus liidetud kohtuasjades 56/74–60/74: Kampffmeyer vs. komisjon ja nõukogu (EKL 1976, lk 711, punkt 6); 29. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas: 147/83: Binderer vs. komisjon (EKL 1985, lk 257, punkt 19) ja 14. jaanuari 1987. aasta otsus kohtuasjas 281/84: Zuckerfabrik Bedburg vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1987, lk 49, punkt 14).
The applicants submit, second, that the Commission’s alternative ground of appeal
Teiseks leiavad hagejad, et komisjoni teise võimalusena esitatud väide, millele
Preliminary observations is both inadmissible and unfounded.
Esialgsed märkused apellatsioonkaebus tugineb, on nii vastuvõetamatu kui ka põhjendamatu.
It is inadmissible because it was not raised before the Court of First Instance.
See on vastuvõetamatu põhjusel, et seda ei tõstatatud Esimese Astme Kohtus.
It is unfounded because, as a matter of Italian procedure, whatever the outcome of the appeal to the Corte di Cassazione, all five applicants would have been affected in the same way.
See on põhjendamatu, kuna vastavalt Itaalia menetlusõigusele oleks sõltumata Corte di Cassazione kassatsioonkaebuse lahendist olnud selle mõju kõigile viiele hagejale ühetaoline.
If the appeal had been dismissed, the judgment at first instance would have become res judicata in respect of all parties to the proceedings before the Tribunale.
Apellatsioonkaebuse rahuldamata jätmisel oleks esimese astme otsus jõustunud kõikide Tribunale menetlusosaliste suhtes.
Likewise, if the appeal had been allowed, the judgment of the Corte d’appello would have been quashed and the case remitted to the Tribunale, which would have had to rule on the substance vis-à-vis all parties to the proceedings before it.
Täpselt samuti oleks olnud siis, kui kassatsioonkaebus oleks rahuldatud, mis oleks tühistanud Corte d’appello otsuse, ja asi oleks uue otsuse tegemiseks tagasi saadetud Tribunalesse, kus oleks tehtud otsus vaidluse põhiküsimuses seoses kõikide menetlusosalistega.
In the proceedings before the Court of First Instance, the Commission tried (successively) to argue that the conduct in question could not be attributed to the Commission, that there were effective domestic remedies, and that the applicants’ action was timebarred.
Esimese Astme Kohtu menetluses väitis komisjon (korduvalt), et kõnealust tegevust ei saa temale süüks panna, et tõhusad siseriiklikud õiguskaitsevahendid olid olemas ning et hagejate hagi esitamise tähtaeg oli möödunud.
The Court of First Instance dealt with each point with considerable care.
Esimese Astme Kohus analüüsis kõiki kolme väidet väga põhjalikult.
It dismissed each in turn and went on to examine the merits.
Ta lükkas kõik väited järjest tagasi ning asus seejärel analüüsima vaidluse põhiküsimust.
It concluded that the conditions were met for the Community to incur liability as regards the unlawfulness of the conduct complained of, the existence of the damage and the causal link between that conduct and the damage pleaded.
Ta järeldas, et ühenduse vastutuse tekkimise tingimused, milleks on süükspandava käitumise õigusvastasus, kahju olemasolu ning väidetava õigusvastase käitumise ja osutatud kahju vahelise põhjusliku seose olemasolu, on täidetud.
37 Accordingly, the Court of First Instance made an interlocutory decision that the Commission was required to compensate the applicants for the damage which had resulted for them from the total or partial absence of payment of the share represented by the Community aid — which they were entitled to claim under Regulation No 2499/82 — forming part of the unpaid debts owed to them by DAI. 38
37 Sellest tulenevalt tegi Esimese Astme Kohus vaheotsuse, et komisjon peab hüvitama hagejatele kahju, mis tuleneb sellest, et hagejatele ei makstud täielikult või osaliselt ühenduse abile vastavat osa – millele neil oli õigus määruse nr 2499/82 alusel – nende rahuldamata nõuete summast DAI suhtes. 38
In addressing the limitation point, I should make it clear that I share the analysis of the Court of First Instance of the merits
Seoses aegumistähtaja kulgemise algusega pean märkima, et ma nõustun Esimese Astme Kohtu vaidluse põhiküsimuse
37 — Paragraph 178 of the judgment of the Court of First Instance.
37 – Esimese Astme Kohtu otsuse punkt 178.38 – Punkt 179.
In the event that the Court accepts some of the Commission’s arguments based on the timelimit for bringing proceedings before the Court of First Instance, the applicants put forward, in the alternative, a [so-called] cross-appeal.
Juhuks kui Euroopa Kohus nõustub teatavate komisjoni väidetega Esimese Astme Kohtusse hagi esitamise aegumistähtaja kohta, esitavad hagejad teise võimalusena [nn] vastuapellatsiooni.