natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Where, without initiating the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) EC, the Commission finds, by decision adopted on the basis of Article 88(3) EC, that an aid is compatible with the common market, the persons intended to benefit from those procedural guarantees may secure compliance with them only if they are able to challenge that decision before the Community Courts (Cook v Commission, paragraph 66 above, paragraph 23; Matra v Commission, paragraph 72 above, paragraph 17; and Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 72 above, paragraph 40).
Kui komisjon leidis EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametlikku uurimismenetlust algatamata sama artikli lõike 3 alusel vastu võetud otsusega, et abi on ühisturuga kokkusobiv, siis selle menetluse protsessuaalsed tagatised on kindlustatud vaid siis, kui õigustatud isikutel on võimalus vaidlustada otsus ühenduste kohtus (eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Cook vs. komisjon, punkt 23, eespool punktis 72 viidatud kohtuotsused Matra vs. komisjon, punkt 17, ja komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, punkt 40).
For those reasons, the Courts will declare admissible an application for annulment of such a decision brought by a ‘party concerned’ within the meaning of Article 88(2) EC where the applicant intends, by bringing the action, to ensure that the procedural rights which he derives from that provision are protected (Cook v Commission, paragraph 66 above, paragraphs 23 to 26, and Matra v Commission, paragraph 72 above, paragraphs 17 to 20).
Sel põhjusel tunnistab kohus vastuvõetavaks tühistamishagi, mille EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes asjassepuutuv isik on sellise otsuse peale esitanud, tagamaks osutatud sättest tulenevate protsessuaalsete õiguste kaitse (eespool punktis 66 viidatud kohtuotsus Cook vs. komisjon, punktid 23–26, ja eespool punktis 72 viidatud kohtuotsus Matra vs. komisjon, punktid 17–20).
The ‘parties concerned’ for the purposes of Article 88(2) EC who are entitled under the fourth paragraph of Article 230 EC to institute proceedings for annulment are any persons, undertakings or associations whose interests may be affected by the grant of aid, in particular undertakings competing with the recipients of the aid and trade associations (Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 72 above, paragraph 41, and Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 72 above, paragraphs 35 and 36).
EÜ artikli 88 lõike 2 mõttes asjassepuutuvateks isikuteks, kellel on seega EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel õigus esitada tühistamishagi, on isikud, ettevõtjad ja ühendused, kelle huve abi andmine puudutab, st eelkõige abi saajaga konkureerivad ettevõtjad ja kutseala organisatsioonid (eespool punktis 72 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, punkt 41, ning eespool punktis 72 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punktid 35 ja 36).
On the other hand, if the applicant challenges the substance of the decision appraising the aid as such, the mere fact that it may be regarded as concerned within the meaning of Article 88(2) EC cannot suffice to render the action admissible.
Seevastu, kui hageja vaidlustab abi hindamise otsuse põhjendatuse seisukohalt, siis ainuüksi asjaolu, et teda võib pidada asjassepuutuvaks isikuks EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, ei ole hagi vastuvõetavaks tunnistamiseks piisav.
The applicant must then demonstrate that it has a particular status within the meaning of the caselaw established in Plaumann v Commission, paragraph 71 above.
Ta peab veel näitama, et ta on erilises olukorras eespool punktis 72 viidatud kohtulahendi Plaumann vs. komisjon mõttes.
That applies in particular where the applicant’s market position is substantially affected by the aid to which the decision at issue relates (see Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 72 above, paragraph 37 and the caselaw there cited).
Nii on see juhul, kui vaidlustatud otsusega antud abi oleks oluliselt mõjutanud hageja seisundit turul (vt eespool punktis 72 viidatud kohtuotsus komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 37 ja selles viidatud kohtupraktika).
In the present case, the applicants contest, in particular by their first and second pleas, the substantive legality of the contested decision, while only their sixth plea goes to the failure to open the formal investigation procedure and thus failure to respect the procedural guarantees provided for in Article 88(2) EC from which the
Käesolevas asjas vaidlustavad hagejad eeskätt oma esimese ja teise väitega põhiliselt vaidlustatud otsuse sisulise õiguspärasuse ning üksnes kuues väide käsitleb ametliku uurimismenetluse puudumist ja seega ka nende EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud menetluslike tagatiste rikkumist, mida hagejad kui huvitatud isikud oleks
In that last plea, the applicants claim, moreover, that the Commission ought to have initiated the formal investigation procedure owing to the doubts as to whether the RES was compatible with the common market on account of the factual and economic complexity of the case.
Selle viimase väite raames märgivad hageja lisaks, et komisjon oleks pidanud algatama ametliku uurimismenetluse, kuna juhtumi faktilise ja majandusliku keerukuse tõttu esinesid kahtlused RES-i kokkusobivuse osas ühisturuga.
As regards, first, the applicants’ capacity to secure respect for their procedural rights, it is not disputed by the defendant that the applicants, and in particular BUPA Ireland, as the VHI’s main competitor on the Irish PMI market, are ‘parties concerned’ within the meaning of the caselaw cited at paragraph 69 above.
Mis puudutab esiteks hagejate õigust olla kohtumenetluse pool seoses nende menetlusõiguste kaitsega, siis ei vaidle kostja vastu sellele, et hageja ja nimelt BUPA Ireland kui VHI peamine konkurent Iirimaa ERK turul on asjassepuutuvad isikud eespool punktis 69 viidatud kohtupraktika tähenduses.
The fact that in this case the applicants were able, after lodging their complaint against the RES in 1999, that is to say, before the Commission initiated its examination of the RES notified by Ireland in 2003, to put forward their arguments even during the preliminary examination procedure under Article 88(3) EC cannot deprive them of the right to respect for the procedural guarantee expressly conferred on them by Article 88(2) EC (see, to that effect, Case T-34/02 Le Levant 001 and Others v Commission [2006] ECR II-267, paragraphs 94 to 98).
Sellega seoses ei saa asjaolu, et käesolevas asjas oli hagejatel pärast 1999. aastal kaebuse esitamist RES-i vastu, st enne kui komisjon alustas Iirimaa poolt 2003. aastal teavitatud RES-i uurimist, võimalus esitada oma argumendid juba esialgse uurimismenetluse ajal EÜ artikli 88 lõike 3 tähenduses, võtta neilt õigust sellele, et järgitaks neile EÜ artikli 88 lõikes 2 otsesõnu antud menetluslikku tagatist (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 22. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas T-34/02: Le Levant 001 jt vs. komisjon, EKL 2006, lk II-267, punktid 94–98).
It follows that the applicants have locus standi in so far as they seek to secure respect for their procedural rights under Article 88(2) EC.
Sellest tuleneb, et hagejatel on õigus olla kohtumenetluse pool seoses EÜ artikli 88 lõikes 2 tulenevate menetlusõiguste kaitsega.
As regards, next, the applicants’ locus standi to challenge the substance of the contested decision, the defendant is wrong to claim that the applicants are not individually distinguished, within the meaning of the Plaumann caselaw cited at paragraph 69 above, by the contested decision.
Mis puudutab seejärel hagejate õigust olla kohtumenetluse pool, et vaidlustada vaidlustatud otsuse põhjendatust, siis eksib kostja, kui ta märgib, et vaidlustatud otsus ei individualiseeri hagejaid eespool punktis 72 viidatud Plaumanni kohtupraktika tähenduses.
So far as, first of all, BUPA Ireland is concerned, it is common ground that even though the RES is in theory intended to apply to all insurers active on the Irish PMI market, BUPA Ireland is the VHI’s main competitor on the Irish PMI market, on which the VHI occupies a dominant position, and, moreover, that the application of the RES would necessarily give rise, initially, to RES payments being made
Esiteks, seoses BUPA Irelandiga ei ole vaidlust selles, et kuigi RES-i kohaldatakse teoreetiliselt kõigile Iirimaa ERK turul tegutsevatele kindlustusandjatele, siis esiteks BUPA Ireland on VHI peamine konkurent Iirimaa ERK turul, kus viimatimainitul on turgu valitsev seisund, ja teiseks tekitaks RES-i kohaldamine tingimata selle, et alguses teostaks BUPA Ireland RES makseid üksnes VHI-le HIA hallatava fondi
In those circumstances, the contested decision not only substantially affects BUPA Ireland in its competitive position on the Irish PMI market but is also aimed at BUPA Ireland, at the time of its adoption, as the only net contributor to the fund set up for the RES.
Neis tingimustes mõjutab vaidlustatud otsus mitte üksnes oluliselt BUPA Irelandi konkurentsiseisundit Iirimaa ERK turul, vaid peab oma vastuvõtmise hetkel teda silmas kui ainsat maksete tegijat RES-i loodud fondi.
In that regard, the defendant’s argument that the circle of persons concerned by the RES and, accordingly, the scope of the contested decision also extends to the SMPF, cannot be upheld, a fortiori because there is no suggestion that that fact is capable of altering the burden imposed on BUPA Ireland as the only net contributor.
Sellega seoses ei saa nõustuda kostja argumendiga, mille kohaselt RES puudutab ka SMPF-i ja järelikult laieneb otsuse ulatus ka sellele ettevõtjale, kuna ei märgitud, et see asjaolu võiks muuta suhteliseks BUPA Irelandile kui ainsale maksjale pandud kohustuse.
It should be added that it is on account of the fear of such a substantial effect on its competitive situation, even to the point of having to leave the Irish PMI market, that BUPA Ireland lodged a complaint with the Commission and that it was the only interested third party to have played an active part, following a dispute lasting approximately three years, in the procedure leading to the adoption of the contested decision, the content of which it determined, at least in part (see, in particular, paragraphs 33 to 35 and 42 to 49 of the contested decision).
Tuleb lisada, et tema konkurentsiolukorra sellise olulise mõjutatuse või lausa Iirimaa ERK turult lahkumise vajaduse kartuses esitas BUPA Ireland kaebuse komisjonile ja oli ainuke huvitatud kolmas isik, kes osales pärast ligi kolm aastat kestnud vaidlustamist aktiivselt menetluses, mille tagajärjel võeti vastu vaidlustatud otsus, mille sisu oli vähemalt osaliselt temast tingitud (vt eeskätt vaidlustatud otsuse punktid 33–35 ja 42–49).
The Court concludes from the foregoing that BUPA Ireland has thus established the existence of a set of facts constituting a special situation which distinguishes it, from the viewpoint of the contested decision, from any other economic operator (see, to that effect, judgment of 16 May 1991 in Extramet Industrie v Council, paragraph 64 above, paragraph 17).
Esimese Astme Kohus järeldab eelneva põhjal, et BUPA Ireland on seega tõendanud asjaolude olemasolu, mis kujutavad teda iseloomustavat erilist olukorda, mis teda otsust silmas pidades kõigist teistest ettevõtjatest eristab (vt selle kohta eespool punktis 64 viidatud kohtuotsus Extramet Industrie vs. nõukogu, punkt 17).
It follows that the contested decision distinguishes BUPA Ireland as an addressee.
Sellest tuleneb, et vaidlustatud otsus individualiseerib BUPA Irelandi kui otsuse adressaadi.
As regards, next, whether the first and second applicants are individually affected, it is sufficient to note that the considerations set out at paragraphs 78 and 79 above apply mutatis mutandis, since, at the time of lodging the present application and until the present, those applicants, together with BUPA Ireland, formed a group of undertakings in which the first applicant, British United Provident Association Ltd, wholly controls its subsidiaries BUPA Insurance Ltd (the second applicant) and BUPA Ireland (the third applicant) (see, by analogy, Case T-112/97 Monsanto v Commission [1999] ECR II-1277, paragraphs 57 and 58, a point not taken in the appeal in Case C-248/99 P France v Monsanto and Commission [2002] ECR I-1).
Mis puudutab seejärel esimese ja teise hageja isiklikku puudutatust, siis piisab märkimisest, et eespool punktides 78 ja 79 esitatud kaalutlused kehtivad mutatis mutandis, kuna hagiavalduse esitamise hetkel moodustasid need hagejad ja BUPA Ireland ettevõtjate kontserni, mille raames esimene hageja BUPA United Provident Association Ltd kontrollib oma tütarettevõtjaid BUPA Insurance Ltd (teine hageja) ja BUPA Ireland (kolmas hageja) 100% ulatuses (vt analoogia alusel Esimese Astme Kohtu 22. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas T-112/97: Monsanto vs. komisjon, EKL 1999, lk II-1277, punktid 57 ja 58, mida ei käsitleta apellatsioonkaebuses, mille tagajärjel Euroopa Kohus tegi 8. jaanuaril 2002 otsuse kohtuasjas C-248/99 P: Prantsusmaa vs. Monsanto ja komisjon, EKL 2002, lk I-1).
(b) Whether the applicants were directly concerned
KOMISJON b) Hagejate otsene puudutatus
As to the issue of direct concern raised by the defendant, it has consistently been held that the contested measure must directly produce effects on the legal situation of the person concerned and its implementation must be purely automatic and follow solely from the Community rules, without the application of other intermediate measures.
Mis puudutab kostja esitatud küsimust otsesest puudutatusest, siis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab vaidlustatud meede vahetult mõjutama asjassepuutuva isiku õiguslikku olukorda ning selle rakendamine olema puhtautomaatne ja tulenema vaid ühenduse õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme.
In the case of a decision authorising aid, the same applies where the possibility that the national authorities will decide not to grant the aid authorised by the contested Commission decision is purely theoretical and there is no doubt that those authorities intend to act in that way (see, to that effect, Mitteldeutsche Erdöl-Raffinerie v Commission, paragraph 65 above, paragraphs 47 and 48; Case T-435/93 ASPEC and Others v Commission [1995] ECR II-1281, paragraphs 60 and 61; and Case T-442/93 AAC and Others v Commission [1995] ECR II-1329, paragraphs 45 and 46; see also Case C-386/96 P Dreyfus v Commission [1998] ECR I-2309, paragraphs 43 and 44).
Mis puudutab abi lubavat otsust, siis kehtib sama põhimõte, juhul kui võimalus, et siseriiklikud ametiasutused otsustavad vaidlustatud komisjoni otsusega lubatud abi mitte anda, on üksnes teoreetiline, ja nende ametiasutuste tahe sel viisil tegutseda on väljaspool kahtlust (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu eespool punktis 64 viidatud kohtuotsus Mitteldeutsche Erdöl-Raffinerie vs. komisjon, punktid 47–48; 27. aprilli 1995. aasta otsused kohtuasjas T-435/93: ASPEC jt vs. komisjon, EKL 1995, lk II-1281, punktid 60 ja 61 ning kohtuasjas T-442/93: AAC jt vs. komisjon, EKL 1995, lk II-1329, punktid 45 ja 46; vt samuti Euroopa Kohtu 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-386/96 P: Dreyfus vs. komisjon, EKL 1998, lk I-2309, punktid 43 ja 44).
In the present case, it follows from the events preceding the adoption of the contested decision, and in particular from the steps taken following the liberalisation of the Irish PMI market, including the setting-up of the HIA (see paragraph 18 et seq. above), that the Irish authorities firmly intended to implement the RES, the mechanism of which was rediscussed and revised on a number of occasions, the only questions that remain open being the precise date on which the RES would become applicable and the RES payments commence together with the determination of the amounts of those payments.
Käesolevas asjas tuleneb vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele eelnenud sündmustest ja eeskätt ettevõtjate toimingutest pärast Iirimaa ERK turu liberaliseerimist, sh HIA loomine (vt eespool punkt 18 jj), et Iirimaa ametiasutustel oli kindel kavatsus rakendada RES-i, mille sisulist osa arutati ja muudeti korduvalt, ja ainsad lahtised küsimused olid RES-i rakendamise ja RES maksete käivitamise täpne kuupäev ning nende maksete summade kindlaksmääramine.
Therefore, at the time of adoption of the contested decision, the possibility that the Irish authorities would decide not to implement the RES was purely theoretical, as the delay in implementing it was attributable solely to the actions brought by the applicants before the High Court against the implementing measures provided for in the relevant national legislation.
Seetõttu oli vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel üksnes teoreetiline võimalus, et Iirimaa ametiasutused otsustavad RES-i mitte rakendada, sest selle rakendamise viibimine oli tingitud üksnes hagejate poolt High Court’is algatatud kaebustest asjaomastes siseriiklikes õigusnormides ette nähtud rakendusmeetmete vastu.
Consequently, it is appropriate to reject the defendant’s argument that the adoption of the contested decision did not necessarily have as a consequence the application of the RES, on the ground that the Irish authorities had to take certain intermediate measures that were amenable to appeal.
Järelikult tuleb lükata tagasi kostja argument, mille kohaselt vaidlustatud otsuse vastuvõtmise tagajärg ei olnud tingimata RES-i kohaldamine, kuna Iirimaa ametiasutused pidid võtma teatud vahemeetmeid, mida võis kohtus vaidlustada.
It follows that the applicants are directly and individually concerned, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, by the contested decision and that the application must be declared admissible in its entirety.
Sellest tuleneb, et vaidlustatud otsuse puudutab hagejad otseselt ja isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses ja et hagi tuleb tervikuna vastuvõetavaks kuulutada.
The plea of inadmissibility raised by the defendant must therefore be rejected.
Seetõttu tuleb kostja esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
II — Substance
II – Põhiküsimus
A — Preliminary observation
A – Esialgne märkus
The applicants raise seven pleas in law in support of their application, namely, first, misapplication of Article 87(1) EC; second, misapplication of Article 86(2) EC; third, an error of law in failing to examine the legality of the RES under Article 86(1) EC in conjunction with Article 82 EC; fourth, an error of law in failing to examine the legality of the RES under Articles 43 EC and 49 EC; fifth, an error of law and a failure to state reasons regarding the failure to carry out a proper examination of the legality of the RES in the light of the third non-life insurance directive; sixth, unlawful failure to open a formal investigation procedure under Article 88(2) EC; and, seventh, breach of the obligation to state reasons under Article 253 EC.
Hagejad esitavad oma hagi toetuseks seitse väidet: esiteks EÜ artikli 87 lõike 1 ebaõige kohaldamine; teiseks EÜ artikli 86 lõike 2 ebaõige kohaldamine; kolmandaks õigusnormi rikkumine, kuna RES-i õiguspärasust ei uuritud EÜ artikli 86 lõike 1 alusel koostoimes EÜ artikliga 82; neljandaks õigusnormi rikkumine, kuna RES-i õiguspärasust ei uuritud EÜ artiklite 43 ja 49 alusel; viiendaks õigusnormi rikkumine ja põhjendamise puudumine, kuna RES-i õiguspärasust ei uuritud piisavalt kolmanda kahjukindlustuse direktiivi alusel; kuuendaks õigusvastane hoidumine algatamast ametlikku uurimismenetlust EÜ artikli 88 lõike 2 alusel; ja seitsmendaks EÜ artiklist 253 tuleneva põhjendamiskohustuse rikkumine.
The Court notes, by way of preliminary observation, that the arguments which the parties put forward in connection with the first and second pleas overlap to a significant extent.
Esimese Astme Kohus märgib kõigepealt, et esimese ja teise väite raames esitatud poolte argumendid kattuvad suures osas.
They raise, in particular, the question of the existence of an SGEI mission and also the question whether the RES is necessary for the purpose of discharging that mission and whether it is proportionate.
Need käsitlevad peamiselt ÜMPT ülesande olemasolu küsimust ning seda, kas RES on selle ülesande täitmiseks vajalik ja proportsionaalne.
It is therefore appropriate to begin by setting out the substance of all of those arguments so that they can properly be taken into account in the examination of those two pleas.
Seetõttu tuleb alustuseks korrata kõigi nende argumentide sisu, et neid seejärel tõhusalt arvestada nende kahe väite uurimisel.
B — First and second pleas
B – Esimene ja teine väide
Arguments of the parties
Poolte argumendid a) EÜ artikli 87 lõike 1 ebaõiget kohaldamist käsitlev väide i) Hagejate argumendid
(1) General observations
1) Üldised märkused
The applicants submit, by way of preliminary observation, that by their first plea they take exception to Article 1 of the contested decision, which states that the RES ‘does not involve State aids in the sense of Article 87(1) EC’.
Hagejad märgivad kõigepealt, et oma esimese väitega vaidlevad nad vastu vaidlustatud otsuse artiklile 1, mille kohaselt RES „ei kujuta endast riigiabi [EÜ] artikli 87 lõike 1 tähenduses”.
They observe that the defendant puts forward no defence to that plea, so that the decision ought to be annulled on that ground alone.
Nad märgivad, et kostja ei esitanud sellele väitele vastuargumente, mistõttu tuleb vaidlustatud otsus juba sellel põhjusel tühistada.
The applicants further observe that the Commission correctly stated, at recital 39 to the contested decision, that in principle the RES satisfies the criteria set out in Article 87(1) EC and could therefore be qualified as State aid.
Hagejad lisavad, et komisjon märkis vaidlustatud otsuse punktis 39 õigustatult, et põhimõtteliselt vastab RES EÜ artikli 87 lõike 1 nõuetele ja et seetõttu võib seda lugeda riigiabiks.
At recitals 61 and 62 to the contested decision, however, the Commission wrongly considered that the RES nevertheless did not constitute State aid within the meaning of that provision because it compensated for SGEI obligations.
Siiski leidis komisjon selle otsuse punktides 61-62 ekslikult, et RES ei ole riigiabi selle sätte tähenduses, kuna sellega hüvitatakse ÜMPT kohustusi.
However, in this case the conditions for financial compensation for SGEI obligations, as recognised by the Court of Justice (Ferring, paragraph 41 above, paragraph 27, and Case C-280/00 Altmark Trans und Regierungspräsidium Magdeburg [2003] ECR I-7747, ‘Altmark’, paragraphs 87 to 93), are not satisfied.
Sellegipoolest ei ole käesolevas asjas täidetud ÜMPT kohustuste hüvitamise tingimused, nagu Euroopa Kohus neid määratles (eespool punktis 41 viidatud kohtuotsus Ferring, punkt 27 ja Euroopa Kohtu 24. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-280/00: Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, EKL 2003, lk I-7747, edaspidi „Altmarki kohtuotsus”, punktid 87–93).
In particular, in Altmark the Court of Justice held that where a State measure must be regarded as compensation for the services provided by the recipient undertakings in order to discharge public service obligations, so that those undertakings do not enjoy a real financial advantage and the measure thus does not have the effect of putting them in a more favourable competitive position than the undertakings competing with them, such a measure is not caught by Article 87(1) EC (Altmark, paragraph 87).
Eeskätt leidis Euroopa Kohus Altmarki kohtuotsuses, et kuivõrd riigi meedet tuleb pidada kompensatsiooniks abisaajate ettevõtjate poolt avaliku teenuse pakkumise kohustuse täitmiseks osutatud teenuste eest, nii et need ettevõtjad tegelikkuses rahalist kasu ei saa ja nimetatud meede ei aseta neid võrreldes teiste konkureerivate ettevõtjatega soodsamasse konkurentsiolukorda, ei kuulu selline meede EÜ artikli 87 lõike 1 reguleerimisalasse (eespool viidatud Altmarki kohtuotsus, punkt 87).
Furthermore, according to the Court of Justice, in that connection four cumulative conditions must be satisfied (Altmark, paragraphs 88 to 93; ‘the Altmark conditions’), and they are not satisfied in this case.
Lisaks peab Euroopa Kohtu sõnul selleks olema täidetud neli kumulatiivset tingimust (eespool viidatud Altmarki kohtuotsus, punktid 88–93), käesolevas asjas ei ole need aga täidetud.