natgillin/translations-raw huggingface dataset:
29 — Opinion of Advocate General Jacobs in Bosphorus, cited in footnote 26, paragraph 53.
29 – 26. joonealuses märkuses viidatud kohtujurist Jacobsi ettepanek kohtuasjas Bosphorus, punkt 53.
26 — Case C-84/95 [1996] ECR I-3953.27 — Bosphorus, cited in footnote 26, paragraph 26.
27 – 26. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Bosphorus, punkt 26.
Commission and the United Kingdom fail to identify any basis in the Treaty from which it could logically follow that measures taken for the implementation of Security Council resolutions have supra-constitutional status and are hence accorded immunity from judicial review.
NÕUKOGU JA KOMISJON ja Ühendkuningriik ei ole nimetanud ühtegi asutamislepingu sätet, millest võiks loogika põhjal tuleneda, et Julgeolekunõukogu resolutsioonide rakendusmeetmetel on konstitutsiooniülene staatus, mistõttu need ei allu kohtulikule kontrollile.
Indeed, in the absence of a Community measure, it would in principle be open to the Member States to take their own implementing measures, since they are allowed, under the Treaty, to adopt measures which, though affecting the functioning of the common market, may be necessary for the maintenance of international peace and security.
Tõepoolest, ühenduse meetme puudumisel võivad liikmesriigid oma äranägemisel võtta rakendusmeet- meid, kuna asutamisleping lubab neil võtta meetmeid, mis on vajalikud rahu ja rahvusvahelise julgeoleku säilitamiseks hoolimata meetme mõjust ühisturu toimimisele.
31 None the less, the powers retained by the Member States in the field of security policy must be exercised in a manner consistent with Community law.
31Ometi peavad liikmesriigid neile julgeolekupoliitikas jäetud pädevust teostama kooskõlas ühenduse õigusega.
32 In the light of the Court’s ruling in ERT, 33 it may be assumed that, to the extent that their actions come within the scope of Community law, Member States are subject to the same Community rules for the protection of fundamental rights as the Community institutions themselves.
32Euroopa Kohtu otsuse ERT 33põhjal võib arvata, et niivõrd, kuivõrd liikmesriigid võtavad meetme valdkonnas, mis kuulub ühenduse õiguse reguleerimisalasse, laienevad neile samad ühenduse põhiõiguste kaitse normid, mis ühenduse institutsioonidele.
On that assumption, if the Court were to annul the contested regulation on the ground that it infringed Community rules for the protection of fundamental rights, then, by implication, Member States could not possibly adopt the same measures without — in so far as those measures came within the scope of Community law — acting in breach of fundamental rights as protected by the Court.
Juhul kui see on nii ja Euroopa Kohus otsustab vaidlustatud määruse tühistada, kuna see rikub ühenduse põhiõiguste kaitse norme, siis tähendab see, et liikmesriigid ei saa võtta samu meetmeid ühenduse õiguse reguleerimisalasse kuuluvas valdkonnas, rikkumata põhiõigusi, nagu neid kaitseb Euroopa Kohus.
Thus, the argument based on Article 307 EC is of indirect relevance only.
Seega omab EÜ artiklil 307 põhinev argument asjas tähtsust vaid kaudselt.
The United Kingdom suggests that such immunity from review can be derived from Article 307 EC.
Ühendkuningriik leiab, et kohtuliku kontrolli välistamine võib tuleneda EÜ artiklist 307.
30 — Paragraphs 235 to 241 of the judgment under appeal.
30 – Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 235–241.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-415/05 P constitutional charter, the Treaty’.
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK – KOHTUASI C-415/05 P gule, milleks on asutamisleping”.
The crucial problem with the argument raised by the United Kingdom, however, is that it presents Article 307 EC as the source of a possible derogation from Article 6(1) EU, according to which ‘the Union is founded on the principles of liberty, democracy, respect for human rights and fundamental freedoms, and the rule of law’.
Ühendkuningriigi argumendi puhul on peamine probleem see, et selle kohaselt võib EÜ artikli 307 alusel kalduda kõrvale EL artikli 6 lõikest 1, mis sätestab, et „[l]iit on rajatud vabaduse, demokraatia, inimõiguste ja põhivabaduste austamise ning õigusriigi põhimõtetele, mis on ühised kõikidele liikmesriikidele”.
I see no basis for such an interpretation of Article 307 EC.
Ma ei näe mingit alust niisuguseks EÜ artikli 307 tõlgenduseks.
Moreover, it would be irreconcilable with Article 49 EU, which renders accession to the Union conditional on respect for the principles set out in Article 6(1) EU.
Liiatigi oleks see vastuolus EL artikliga 49, mis seab liidu liikmeks astumisel tingimuseks EL artikli 6 lõikes 1 sätestatud põhimõtete austamise.
Furthermore, it would potentially enable national authorities to use the Community to circumvent fundamental rights which are guaranteed in their national legal orders even in respect of acts implementing international obligations.
Peale selle võimaldaks see teoreetiliselt liikmesriikide ametivõimudel ühendust ära kasutada, et hiilida kõrvale siseriiklikus õiguskorras tagatud põhiõigustest isegi seoses rahvusvaheliste kohustuste täitmiseks vastuvõetud õigusaktidega.
34This would plainly run counter to firmly established caselaw of this Court, according to which the Community guarantees a complete system of judicial protection in which fundamental rights are safeguarded in consonance with the constitutional traditions of the Member States.
34 See oleks täiesti vastuolus Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikaga, mille kohaselt tagab ühendus täieliku kohtuliku kaitsesüsteemi, et kaitsta põhiõigusi kooskõlas liikmesriikide riigiõiguslike tavadega.
To this end, Member States shall ‘assist each other … and shall, where appropriate adopt
Sel eesmärgil „liikmesriigid abistavad […] üksteist ning kui see on põhjendatud,
AL BARAKAAT INTERNATIONAL FOUNDATION v COUNCIL AND COMMISSION questions’.
NÕUKOGU JA KOMISJON pidanud vajalikuks rahu ja rahvusvahelise julgeoleku säilitamiseks.
39In brief, one could say that the Commission, the Council and the United Kingdom contend that the specific subjectmatter at issue in the present case does not lend itself to judicial review.
Lühidalt öeldes väidavad komisjon, nõukogu ja Ühendkuningriik, et käesoleva asja spetsiifiline sisu ei allu kohtulikule kontrollile.
a common attitude’.
võtavad vastu ühise seisukoha”.
That duty requires Member States to exercise their powers and responsibilities in an international organisation such as the United Nations in a manner that is compatible with the conditions set by the primary rules and the general principles of Community law.
See kohustus nõuab, et liikmesriigid teostavad oma pädevust ja ülesandeid sellistes rahvusvahelistes organisatsioonides nagu ÜRO viisil, mis on kooskõlas esmasest õigusest tulenevate nõuetega ja ühenduse õiguse üldpõhimõtetega.
38As Members of the United Nations, the Member States, and particularly — in the context of the present case — those belonging to the Security Council, have to act in such a way as to prevent, as far as possible, the adoption of decisions by organs of the United Nations that are liable to enter into conflict with the core principles of the Community legal order.
38Liikmesriigid kui ÜRO liikmed ning käesoleva asja kontekstis iseäranis need liikmesriigid, kes on Julgeolekunõukogu liikmed, peavad tegutsema viisil, mis välistab niivõrd kui võimalik selliste otsuste tegemise ÜRO organite poolt, mis lähevad vastuollu ühenduse õiguskorra kesksete üldpõhimõtetega.
This does not detract from the importance of the interest in maintaining international peace and security; it simply means that it remains the duty of the courts to assess the lawfulness of
See ei kahanda rahu ja rahvusvahelise julgeoleku säilitamise huvi olulisust; see tähendab lihtsalt seda, et kohtute ülesandeks jääb selliste meetmete õiguspärasuse hindamine, mis võivad vastuollu minna nii
The Council, the Commission and the United Kingdom argue that, as a matter of general principle, it is not for the Court to cast doubt on Community measures that implement resolutions which the Security Council has considered necessary for the maintenance of international peace and security. In this connection, the Commission evokes the notion of ‘political
Nõukogu, komisjon ja Ühendkuningriik argumenteerivad, et põhimõtteliselt ei tohi Euroopa Kohus kahelda ühenduse meetmetes, millega rakendatakse resolutsioone, mida Julgeolekunõukogu on
39 — The term ‘political question’ was coined by United States Supreme Court Chief Justice Taney in Luther v. Borden, 48 U.S. 1 (1849), 46-47.
39 – Mõiste „poliitiline küsimus” vermis Ühendriikide ülemkohtu esimees Taney kohtuasjas Luther vs. Borden, 48 U.S. 1(1849), lk 46–47.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-415/05 P measures that may conflict with other interests that are equally of great importance and with the protection of which the courts are entrusted.
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK – KOHTUASI C-415/05 P muude huvidega, mis on sama olulised, kui ka kohtutele usaldatud õiguskaitsega.
As Justice Murphy rightly stated in his dissenting opinion in the Korematsu case of the United States Supreme Court: the risks to public security are believed to be extraordinarily high, the pressure is particularly strong to take measures that disregard individual rights, especially in respect of individuals who have little or no access to the political process.
Nagu väitis õigesti kohtunik Murphy oma eriarvamuses United States Supreme Court’is (Ühendriikide ülemkohus) arutatud kohtuasjas Korematsu: märkis Ühendkuningriik, ei tähenda see samuti ka seda, et niisugustel juhtudel peab kohtulik kontroll olema „kõige marginaal- sem”. Vastupidi, kui leitakse, et oht avalikule julgeolekule on eriti suur, siis on surve iseäranis tugev, et võetaks meetmeid, mis eiravad isikuõigusi, eeskätt nende isikute õigusi, kes osalevad poliitilises protsessis vähe või ei osale üldse.
Therefore, in those instances, the courts should fulfil their duty to uphold the rule of law with increased vigilance.
Seepärast peavad kohtud niisugustel juhtudel eriti valvsalt täitma oma ülesannet kaitsta õigusriiki.
Thus, the same circumstances that may justify exceptional restrictions on fundamental rights also require the courts to ascertain carefully whether those restrictions go beyond what is necessary.
Seega nõuavad samad asjaolud, millega võib põhjendada põhiõiguste erandkorras piiramist, et kohtud kontrolliksid, kas need piirangud ei lähe kaugemale kui on eesmärgi saavutamiseks vajalik.
As I shall discuss below, the Court must verify whether the claim that extraordinarily high security risks exist is substantiated and it must ensure that the measures adopted strike a proper balance between the nature of the security risk and the extent to which these measures encroach upon the fundamental rights of individuals.
Allpool peatun veel sellel, et Euroopa Kohus peab kontrollima, kas väidetav eriti suur oht julgeolekule on põhjendatud, ning peab tagama, et võetud meetmetega leitakse õige tasakaal ühelt poolt julgeolekuohu laadi ja teiselt poolt isikute põhiõiguste riive ulatuse vahel.
‘Like other claims conflicting with the asserted constitutional rights of the individual, [that] claim must subject itself to the judicial process of having its reasonableness determined and its conflicts with other interests reconciled.
„Nagu teisigi väiteid, mis lähevad vastuollu üksikisiku konstitutsiooniliste õigustega, nii peab ka [seda] väidet saama kohtumenetluses kontrollida selleks, et hinnata selle mõistlikkust ning lepitada seda teiste huvidega.
41 Nor does it mean, as the United Kingdom submits, that judicial review in those cases should be only ‘of the most marginal kind’. On the contrary, when
41 Nagu
40 — United States Supreme Court, Korematsu v. United States, 323 U.S. 214, 233-234 (1944) (Murphy, J., dissenting) (internal quotation marks omitted).
40 – United States Supreme Court, kohtuotsus Korematsu vs. Ühendriigid, 323 U.S. 214, 233–234 (1944) (Murphy, J., eriarvamus) (sisemised jutumärgid välja jäetud).
According to the Council, the Commission and the United Kingdom, the European Court of Human Rights relinquishes its powers of review when a contested measure is necessary in order to implement a Security Council resolution.
Nõukogu, komisjoni ja Ühendkuningriigi sõnul loobub Euroopa Inimõiguste Kohus oma kohtuliku kontrolli pädevusest, kui vaidlusalune meede on vajalik Julgeolekunõukogu resolutsiooni rakendamiseks.
Yet, I seriously doubt that the European Court of Human Rights limits
Ent ma kahtlen tõsiselt selles, et Euroopa Inimõiguste Kohus
42 Moreover, even if it were to do so, I do not think that that would be of consequence in the present case.
42Samas, isegi kui see nii oleks, ei leia ma, et see mõjutaks
It is certainly correct to say that, in ensuring the observance of fundamental rights within the Community, the Court of Justice draws inspiration from the caselaw of the European Court of Human Rights.
inspiratsiooni Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast.
43None the less, there remain important differences between the two courts.
43Sellegipoolest erinevad nime- tatud kohtud oluliselt.
The task of the European Court of Human Rights is to ensure the observance of the commitments entered into by the Contracting States under the Convention.
Euroopa Inimõiguste Kohtu ülesanne on tagada, et konventsiooniga liitunud lepinguosalised täidavad oma kohustusi.
45The EC Treaty, by contrast, has founded an autonomous legal order, within which States as well as individuals have immediate rights and obligations.
45Asutamislepinguga loodud autonoomne õiguskord on vastupidi selline, kus liikmesriikidel ja isikutel on vahetud õigused ja kohustused.
The duty of the Court of Justice is to act as the constitutional court of the municipal legal order that is the Community.
Euroopa Kohtu ülesanne on toimida sisemise õiguskorra – mis moodustabki ühenduse – konstitutsioonikohtuna.
The European Court
Euroopa Inimõiguste Kohus ja Euroopa Kohus erinevad teineteisest ratione personae
43 — See, for instance, Case C-36/02 Omega Spielhallen [2004] ECR I-9609, paragraph 33.
43 – Vt nt 14. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-36/02: Omega Spielhallen (EKL 2004, lk I-9609, punkt 33).
Yet, the European Court of Human Rights declined jurisdiction ratione personae mainly because the ultimate authority and control over the security mission remained with the Security Council and, therefore, the impugned actions and inactions were attributable to the United Nations and not to the respondent States (see §§121 and 133 to 135 of the decision).
Ent Euroopa Inimõiguste Kohus leidis, et tal puudub ratione personae pädevus, seda peamiselt põhjusel, et lõplik võimupädevus ja kontroll rahuvalvemissiooni üle kuulub Julgeolekunõukogule, mistõttu tuleb kaebuse aluseks olnud teod ja tegevusetus omistada ÜROle, mitte kostja-riikidele (vt määruse punktid 121 ja 133–135).
Indeed, in this respect the Court carefully distinguished the case from Bosphorus Airways (see, in particular, §151 of the decision).
Tõepoolest, sellega seoses eristas kõnealune kohus väga selgelt nimetatud määruse kohtuotsusest Bosphorus Airways (vt eeskätt määruse punkt 151).
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-415/05 P court.
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK – KOHTUASI C-415/05 P pädevuse poolest ning oma õigussüsteemi seose poolest rahvusvahelise avaliku õigusega.
46 Indeed, the possibility of a successful challenge cannot be entirely unexpected on the Security Council’s part, given that it was expressly contemplated by the Analytical Support and Sanctions Monitoring Team of the Sanctions Committee.
riiklikus kohtus. 46 Tegelikult ei saa kõnealuse meetme edukas vaidlustamine olla Julgeolekunõukogule päriselt üllatuseks, kuna seda küsimust on sõnaselgelt käsitlenud sanktsioonide komitee analüüsi ja sanktsioonide monitooringu töörühm. 47
To the extent that such a ruling would prevent the Community and its Member States from implementing Security Council resolutions, the legal consequences within the international legal order remain to be determined
Selles ulatuses, milles niisugune otsus takistab ühendusel ja liikmesriikidel rakendada Julgeolekunõukogu resolutsioone, tuleb vastavalt rahvusvahelise avaliku õiguse normidele kindlaks teha, millised on õiguslikud taga-
46 — See paragraph 39 of the Report of 16 August 2006 of the UN Special Rapporteur on the promotion and protection of human rights and fundamental freedoms while countering terrorism (A/61/267): ‘Given that the effect of inclusion [on the list] is the freezing of assets, the right to contest inclusion is a necessity.
46 – Vt ÜRO eriraportööri 16. augusti 2006. aasta aruanne (A/61/267) inimõiguste ja põhivabaduste kaitse küsimustes terrorismile vastuseismise ajal, punkt 39: „Võttes arvesse, et [loetelusse] lisamise tagajärjel külmutatakse rahalised vahendid, siis on loetelusse lisamise vaidlustamise õigus hädavajalik.
47 — See, in particular, the Second Report of the Analytical Support and Sanctions Monitoring Team (S/2005/83), in which it is noted, in paragraph 54, that ‘the way entities or individuals are added to the terrorist list maintained by the Council and the absence of review or appeal for those listed raise serious accountability issues and possibly violate fundamental rights norms and conventions’ and, in paragraph 58, that ‘revisions to the process could help to reduce the possibility of one or more potentially negative court decisions’.
47 – Vt eeskätt analüüsi ja sanktsioonide monitooringu töörühma teine aruanne (S/2005/83), mille punktis 54 on märgitud, et „üksuste ja isikute loetelusse kandmise viis ning kontrolli ja edasikaebamise võimaluse puudumine loetelusse kantute jaoks tõstatab tõsiseid vastutusega seonduvaid küsimusi ja on võimalik, et on rikutud põhiõigusi, õigusnorme ja konventsiooni” ning punktis 58, et „kontroll selle menetluse üle aitaks vähendada ühe või mitme võimalikult negatiivse kohtuotsuse võimalust”.
They are the immediate consequence of the fact that, as the system governing the functioning of the United Nations now stands, the only option available to individuals who wish to have access to an independent tribunal in order to obtain adequate protection of their fundamental rights is to challenge domestic implementing measures before a domestic
Tegemist on nimelt sellise tõsiasja vahetu tagajärjega, et praegu ÜRO toimimist reguleeriva süsteemi puhul on ainus võimalus isiku jaoks, kes soovib oma põhiõiguste kohaseks kaitseks pöörduda sõltumatusse kohtusse, siseriikliku rakendusmeetme vaidlustamine sise-
Court make use of the possibility of giving final judgment in this case.
Euroopa Kohtul tuleks käesolevas asjas teha lõplik otsus.
48 For reasons of expediency, I think it would be appropriate, in this regard, to concentrate on the principal aspect of the case, namely the issue whether the contested regulation infringes the appellant’s fundamental rights.
48 Otstarbekuse seisukohalt pean siinkohal kohaseks keskenduda käesoleva asja põhiküsimusele, nimelt sellele, kas vaidlustatud määrus rikub apellatsioonkaebuse esitaja põhiõigusi.
by the rules of public international law.
järjed rahvusvahelises õiguskorras.
The Council’s contention that, by reviewing the contested regulation, the Court would assume jurisdiction beyond the perimeters of the Community legal order is therefore misconceived.
Seega on ekslik nõukogu väide, et vaidlustatud määruse kohtulikul kontrollimisel võtab Euroopa Kohus endale pädevuse, mis väljub ühenduse õiguskorra piiridest.
In consequence, the Court should consider the appellant’s third plea well founded and set aside the judgment under appeal.
Järelikult peaks Euroopa Kohus leidma, et apellatsioonkaebuse esitaja kolmas väide on põhjendatud, ning tühistama vaidlustatud kohtuotsuse.
The appellant alleges that the contested regulation infringes a number of its fundamental rights and, on those grounds, seeks the annulment of that regulation.
Apellatsioonkaebuse esitaja väitel on rikutud mitut tema põhiõigust ning seetõttu palub ta tühistada vaidlustatud määruse.
The respondents — in particular the Commission and the United Kingdom — argue that, to the extent that the contested regulation may interfere with the appellant’s fundamental rights, this is justified for reasons relating to the suppression of international terrorism.
Vastustajad, eeskätt komisjon ja Ühendkuningriik leiavad, et selles osas, milles vaidlustatud määrus ehk piirab apellatsioonkaebuse esitaja põhiõigusi, on see põhjendatud rahvusvahelise terrorismi kõrvaldamise vajadusega.
They advocate a type of judicial review that at heart is very similar to the approach taken by the Court of First Instance under the heading
Nad pooldavad sellist laadi kohtulikku kontrolli, mis on sisuliselt väga sarnane Esimese Astme Kohtu käsitletuga lähtuvalt ius cogens’ist.
Instead of referring the matter back to the Court of First Instance, I suggest that the
Selle asemel, et saata asi otsustamiseks tagasi Esimese Astme Kohtusse, leian, et
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-415/05 P interests ought to be reconciled.
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK – KOHTUASI C-415/05 P väita, et tal on ainupädevus otsustada, kuidas lepitada teatavaid põhimõttelisi huvisid.
It must, where possible, recognise the authority of institutions, such as the Security Council, that are established under a different legal order than its own and that are sometimes better placed to weigh those fundamental interests.
Võimaluse korral peaks Euroopa Kohus tunnustama selliste institutsioonide pädevust nagu Julgeolekunõukogu, mis on loodud teistsuguse õiguskorra alusel kui ta ise ning mis on mõnikord paremas olukorras selliste põhimõtteliste huvide vaagimisel.
Consequently, in situations where the Community’s fundamental values are in the balance, the Court may be required to reassess, and possibly annul, measures adopted by the Community institutions, even when those measures reflect the wishes of the Security Council.
Järelikult olukorras, kus kaalul on ühenduse põhiväärtused, võib Euroopa Kohtult nõuda, et hinnataks ümber ja võib-olla ka tühistataks meetmed, mille on võtnud ühenduse institutsioonid, isegi siis, kui need meetmed peegeldavad Julgeolekunõukogu soove.
of jus cogens. In a sense, their argument is yet another expression of the belief that the present case concerns a ‘political question’ and that the Court, unlike the political institutions, is not in a position to deal adequately with such questions.
Teatud mõttes väljendab nende argument pelgalt teisel moel veendumust, et käesolev asi puudutab „poliitilist küsimust” ning et erinevalt poliitilistest institutsioonidest puudub Euroopa Kohtul pädevus niisuguste küsimuste asjakohaseks käsitlemiseks.
The reason would be that the matters at issue are of inter national significance and any intervention of the Court might upset globally-coordinated efforts to combat terrorism.
Põhjust nähakse selles, et kõnealused küsimused on rahvusvahelise tähtsusega ning igasugune Euroopa Kohtu sekkumine võiks ülemaailmselt koordineeritud terrorismivastase võitluse jõupingutusi häirida.
The Security Council, in contrast, presumably has the expertise to make that determination.
Vastupidi võib oletada, et Julgeolekunõukogu on selles osas kompetentne.
For these reasons, the respondents conclude that the Court should treat assessments made by the Security Council with the utmost deference and, if it does anything at all, should exercise a minimal review in respect of Community acts based on those assessments.
Nendele põhjendustele tuginedes järeldavad vastustajad, et Euroopa Kohus peaks suhtuma Julgeolekunõukogu hinnangutesse äärmise aupaklikkusega, ning juhul kui ta otsustab midagi ette võtta, siis peaks see piirduma nendele hinnangutele tuginevate ühenduse õigusaktide minimaalse kontrolliga.
As a result, the Court cannot always assert a monopoly on determining how certain fundamental
Järelikult ei saa Euroopa Kohus alati
In doing so, rather than trespassing into the domain of politics, the Court is reaffirming the limits that the law imposes on certain political decisions.
Tehes seda ilma, et ta sekkuks poliitikasse, kinnitab Euroopa Kohus veel kord nende piiride olemasolu, mille õigus seab teatavatele poliitilistele otsustele.
Especially in matters of public security, the political process is liable to become overly responsive to immediate
Eeskätt avaliku julgeoleku küsimustes võib