natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The applicant explains in that regard that ADSL connections are offered over both analogue and ISDN lines.
Hageja selgitab, et ADSL-ühendusi pakutakse nii analoog- kui ISDN-ühenduste kaudu.
An increase in ADSL charges on the basis of ISDN connections would shift demand towards the analogue variant.
ISDN-ühendustel põhineva ADSL-i hindade tõstmine suunaks nõudluse ümber analoogvariandile.
The Commission and the first and second interveners contend that the first part of the first plea in law should be dismissed.
Komisjon ja menetlusse astujad 1 ja 2 paluvad esimese väite esimese osa tagasi lükata.
(i) Preliminary observations
b) Esimese Astme Kohtu hinnang i) Sissejuhatavad märkused
It follows from the caselaw that Articles 81 EC and 82 EC apply only to anticompetitive conduct engaged in by undertakings on their own initiative.
Kohtupraktikast tulenevalt peetakse EÜ artiklites 81 ja 82 silmas üksnes konkurentsivastast tegevust, mille algatajateks on ettevõtjad ise.
If anticompetitive conduct is required of undertakings by national legislation or if the latter creates a legal framework which itself eliminates any possibility of competitive activity on their part, Articles 81 EC and 82 EC do not apply.
Kui ettevõtjatele on konkurentsivastane tegevus siseriiklike õigusnormide alusel kohustuslik või kui need õigusnormid moodustavad õigusliku raamistiku, mis välistavad igasuguse ettevõtjatevahelise konkureerimise võimaluse, ei ole EÜ artiklid 81 ja 82 kohaldatavad.
In such a situation, the restriction of competition is not attributable, as those provisions implicitly require, to the autonomous conduct of the undertakings (see Joined Cases C-359/95 P and C-379/95 P Commission and France v Ladbroke Racing [1997] ECR I-6265, paragraph 33, and the caselaw cited).
Sellises olukorras ei ole konkurentsipiirangu põhjuseks ettevõtjate autonoomne tegevus, mis on nende sätete eeldus (vt Euroopa Kohtu 11. novembri 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-359/95 P ja C-379/95 P: komisjon ja Prantsusmaa vs. Ladbroke Racing, EKL 1997, lk I-6265, punkt 33 ja viidatud kohtupraktika).
In that regard it must nevertheless be observed that the possibility of excluding particular anticompetitive conduct from the scope of Articles 81 EC and 82 EC, on the ground that it has been required of the undertakings in question by existing national legislation or that the legislation has eliminated any possibility of competitive conduct on their part, has been only partially accepted by the Court of Justice (Joined Cases 209/78 to 215/78 and 218/78 van Landewyck and Others v Commission [1980] ECR 3125, paragraphs 130 to 134; Case 41/83 Italy v Commission [1985] ECR 873, paragraph 19; Joined Cases 240/82 to 242/82, 261/82, 262/82, 268/82 and 269/82 Stichting Sigarettenindustrie and Others v Commission [1985] ECR 3831, paragraphs 27 to 29; and Case C-198/01 CIF [2003] ECR I-8055, paragraph 67).
Siinkohal tuleb siiski meelde tuletada, et Euroopa Kohus on üksnes piiratud ulatuses nõustunud võimalusega teatav konkurentsivastane tegevus EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamisalast välja jätta põhjusel, et see on kõnealustele ettevõtjatele kehtivate siseriiklike õigusnormide alusel kohustuslik või et need õigusnormid välistavad igasuguse ettevõtjatevahelise konkureerimise võimaluse (Euroopa Kohtu 29. oktoobri 1980. aasta otsus liidetud kohtuasjades 209/78–215/78 ja 218/78: van Landewyck jt vs. komisjon, EKL 1980, lk 3125, punktid 130–134; 20. märtsi 1985. aasta otsus kohtuasjas 41/83: Itaalia vs. komisjon, EKL 1985, lk 873, punkt 19; 10. detsembri 1985. aasta otsus liidetud kohtuasjades 240/82–242/82, 261/82, 262/82, 268/82 ja 269/82: Stichting Sigarettenindustrie jt vs. komisjon, EKL 1985, lk 3831, punktid 27–29, ja 9. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-198/01: CIF, EKL 2003, lk I-8055, punkt 67).
For the national legal framework to have the effect of making Articles 81 EC and 82 EC inapplicable to the anticompetitive activities of undertakings, the restrictive effects on competition must originate solely in the national law (Case T-513/93 Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali v Commission [2000] ECR II-1807, paragraph 61).
Selleks et siseriikliku õigusliku raamistiku tagajärjena võiks olla välistatud EÜ artiklite 81 ja 82 kohaldamine ettevõtjate konkurentsivastase tegevuse suhtes, peab konkurentsi piirav mõju tulenema üksnes siseriiklikust õigusest (Esimese Astme Kohtu 30. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas T-513/93: Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali vs. komisjon, EKL 2000, lk II-1807, punkt 61).
Articles 81 EC and 82 EC may apply, however, if it is found that the national legislation leaves open the possibility of competition which may be prevented, restricted or distorted by the autonomous conduct of undertakings (van Landewyck and Others v Commission, cited in paragraph 86 above, paragraphs 126 and 130 to 134; Stichting Sigarettenindustrie and Others v Commission, cited in paragraph 86 above, paragraphs 12 to 37; Case C-219/95 P Ferriere Nord v Commission [1997] ECR I-4411, paragraphs 23 to 25; and Commission and France v Ladbroke Racing, cited in paragraph 85 above, paragraph 34).
Seevastu võivad EÜ artiklid 81 ja 82 olla kohaldatavad, kui ilmneb, et siseriiklikud õigusnormid jätavad võimaluse konkurentsiks, mida ettevõtjate autonoomne tegevus võib takistada, piirata või kahjustada (eespool punktis 86 viidatud Euroopa Kohtu otsus van Landewyck jt vs. komisjon, punktid 126 ja 130–134; eespool punktis 86 viidatud Euroopa Kohtu otsus Stichting Sigarettenindustrie jt vs. komisjon, punktid 12–37; Euroopa Kohtu 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-219/95 P: Ferriere Nord vs. komisjon, EKL 1997, lk I-4411, punktid 23–25, ja eespool punktis 85 viidatud Euroopa Kohtu otsus komisjon ja Prantsusmaa vs. Ladbroke Racing, punkt 34).
Thus, if a national law merely encourages or makes it easier for undertakings to engage in autonomous anticompetitive conduct, those undertakings remain subject to Articles 81 EC and 82 EC (Joined Cases 40/73 to 48/73, 50/73, 54/73 to 56/73, 111/73, 113/73 and 114/73 Suiker Unie and Others v Commission [1975] ECR 1663, paragraphs 36 to 73, and CIF, cited in paragraph 86 above, paragraph 56; see, to that effect, Case T-387/94 Asia Motor France and Others v Commission [1996] ECR II-961, paragraph 60).
Kui siseriiklik seadus piirdub sellega, et õhutab ettevõtjaid autonoomsele konkurentsivastasele tegevusele või lihtsustab sellist tegevust, siis on EÜ artiklid 81 ja 82 kõnealuste ettevõtjate suhtes kohaldatavad (Euroopa Kohtu 16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt vs. komisjon, EKL 1975, lk 1663, punktid 36–73, ja eespool punktis 86 viidatud Euroopa Kohtu otsus CIF, punkt 56; vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 18. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas T-387/94: Asia Motor France jt vs. komisjon, EKL 1996, lk II-961, punkt 60).
It is in the light of the principles set out above that the Court must examine the German legal framework — in particular the TKG, the Charges Order and the decisions taken by RegTP during the period covered by the contested decision — in order to establish whether it eliminated any possibility of competitive activity by the applicant or whether it allowed the applicant sufficient scope to fix its charges at a level which would have enabled it to end or reduce the margin squeeze identified in the contested decision.
Eespool väljendatud põhimõtteid silmas pidades tuleb uurida, kas Saksa õiguslik raamistik, täpsemalt TKG, tariifide reguleerimise määrus ja RegTP poolt vaidlustatud otsuses käsitletud perioodi vältel tehtud otsused välistasid hageja igasuguse konkureeriva tegevuse või jätsid need hagejale piisava tegutsemisruumi oma tariifide kehtestamiseks tasemel, mis oleks tal võimaldanud vaidlustatud otsuses tuvastatud hinnakruvi efekti kõrvaldada või seda vähendada.
In the contested decision, the Commission examines the charges for wholesale access and the retail charges and finds an ‘abuse by [the applicant] in the form of a margin squeeze generated by a disproportion between [those two charges]’ (recital 57).
Pärast seda, kui komisjon on analüüsinud võrguteenuste hindu ja jaehindu, tuvastab ta vaidlustatud otsuses „[hageja] poolt toime pandud rikkumise hinnakruvi efekti kujul, mis tuleneb [nende hindade] ebaproportsionaalsest vahest” (põhjendus 57).
The Commission goes on to indicate in the contested decision that ‘there is an abusive margin squeeze if the difference between the retail prices charged by a dominant undertaking and the wholesale prices it charges its competitors for comparable services is negative, or insufficient to cover the productspecific costs to the dominant operator of providing its own retail services on the downstream market’ (recital 107).
Komisjon märgib vaidlustatud otsuses muu hulgas, et „võib järeldada, et kuritarvitav hinnakruvi efekt esineb juhul, kui vahe turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja jaehindade ja võrguteenuste nende hindade vahel, mida ta küsib konkurentidele osutatavate võrreldavate teenuste eest, on negatiivne või ebapiisav selleks, et katta turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja tootepõhised kulud, mis kaasnevad tema enda teenuste osutamisega abonentidele turustusahelas järgneval turul” (põhjendus 107).
Although the Commission does not, in the contested decision, exclude the possibility of the applicant reducing its charges for wholesale access (recitals 17, 163 and 206), it confines its analysis in that decision to the question whether the applicant had genuine scope to increase its retail prices (recitals 164 to 175).
Kuigi komisjon ei välista vaidlustatud otsuses hageja võimalust langetada oma võrguteenuste hindu (põhjendused 17, 163 ja 206), analüüsib ta kõnealuses otsuses üksnes küsimust, kas hagejal oli tegelik tegutsemisruum oma jaehindade tõstmiseks (põhjendused 164–175).
To that end it distinguishes between two periods.
Selleks eristab ta kahte perioodi.
The Commission takes the view first of all that, ‘[i]n the period from the beginning of 1998 to the end of 2001, [the applicant] was in a position to end the margin squeeze entirely by adjusting its retail charges’ (recital 199).
Komisjon leiab kõigepealt, et „[a]javahemikus 1998. aasta algusest 2001. aasta lõpuni oli [hagejal] võimalus hinnakruvi efekt täielikult kõrvaldada abonentidelt küsitavate tariifide muutmise teel” või teisisõnu jaehindade muutmise teel (põhjendus 199).
The Commission explains that the applicant ‘could have avoided the margin squeeze by increasing retail charges for analogue and ISDN connections’ (recital 164).
Komisjon selgitab, et hagejal „oli tõepoolest [piisav] tegutsemisruum hinnakruvi efekti vältimiseks analoog- ja ISDN-liinide jaehindade tõstmise teel” (põhjendus 164).
Next, for the period from 1 January 2002 to the adoption of the contested decision, the Commission also finds that the applicant had scope to increase its retail charges.
1. jaanuarist 2002 kuni vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseni kestnud perioodi osas leiab komisjon samuti, et hagejal oli tegutsemisruum oma jaehindade tõstmiseks.
However, that scope applies only to retail prices for ADSL access.
Kõnealune tegutsemisruum puudutab siiski üksnes ADSL-i juurdepääsuteenuste jaehindu.
The Commission observes in the contested decision that, ‘[s]ince the beginning of 2002, [the applicant] could in any event have reduced the margin squeeze, by increasing the ADSL retail access charges’ (recital 199).
Komisjon märgib vaidlustatud otsuses, et „[a]lates 2002. aastast oli [hagejal] igal juhul jätkuvalt võimalik hinnakruvi efekti vähendada, tõstes ADSL-liinidega seotud tariife” (põhjendus 199).
It explains that, ‘since 1 January 2002, [the applicant’s] only legal means of reducing the margin squeeze has been limited to increases in the T-DSL charges’ (recital 206).
Komisjon täpsustab, et „alates 1. jaanuarist 2002 on [hageja] õiguslik võimalus hinnakruvi efekti vähendada piiratud T-DSL-i hinna tõstmisega” (põhjendus 206).
In those circumstances, it is necessary to consider whether the Commission was correct to find in the contested decision that the applicant had sufficient scope during the two periods identified in paragraphs 94 and 95 above to increase its retail prices, so as to end or reduce the margin squeeze identified in the contested decision.
Neil asjaoludel tuleb uurida, kas komisjon võis vaidlustatud otsuses õigustatult leida, et hagejal oli eespool punktides 94 ja 95 eristatud kahe perioodi vältel piisav tegutsemisruum oma jaehindade tõstmiseks viisil, mis oleks vaidlustatud otsuses tuvastatud hinnakruvi efekti kõrvaldanud või seda vähendanud.
(iii) Absence of an abuse because the applicant had insufficient scope to avoid a margin squeeze by increasing its retail prices in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001
iii) Kuritarvituse puudumine seetõttu, et hageja tegutsemisruum oli ebapiisav selleks, et vältida hinnakruvi efekti oma jaehindade tõstmise teel ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001
According to the contested decision (recitals 164 and 199), the applicant had sufficient scope to end the margin squeeze in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 by increasing its retail charges for access to analogue and ISDN lines.
Tuleb meenutada, et vaidlustatud otsuse kohaselt (põhjendused 164 ja 199) oli hagejal ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 piisav tegutsemisruum hinnakruvi efekti kõrvaldamiseks analoog- ja ISDN-liinidele juurdepääsu jaehindade tõstmise teel.
In order to assess the merits of that finding it is necessary, in the first place, to consider the German legislative framework applicable.
Selleks et hinnata kõnealuse järelduse põhjendatust, tuleb esiteks analüüsida kohaldatavat Saksa õiguslikku raamistikku.
In that respect, it must be observed that, under the second sentence of Paragraph 27(1) and Paragraph 25(1) of the TKG, and Paragraphs 4 and 5 of the Charges Order, the applicant’s retail prices for access to analogue and ISDN lines had to be approved by RegTP in the context of a price cap system.
Siinkohal tuleb meelde tuletada, et vastavalt TKG § 27 lõike 1 teisele lausele ja § 25 lõikele 1 ning tariifide reguleerimise määruse §-dele 4 ja 5 pidi RegTP hageja analoog- ja ISDN-liinidele juurdepääsu jaehinnad hinnalaesüsteemi raames heaks kiitma.
The price cap applied to two baskets (residential services and business services) which, for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, consisted of both access services and telephone calls, in particular, local, regional, long-distance and international calls.
Hinnalaesüsteem põhines kahel portfellil (eraklientidele osutatavad teenused ja äriklientidele osutatavad teenused), mis sisaldasid ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 samal ajal nii juurdepääsuteenuseid kui ka kõneteenuseid, st kohalikke, piirkondlikke, kauge- ja rahvusvahelisi kõnesid.
In view of the cap imposed by the decision of the BMPT of 17 December 1997, the applicant had to reduce the aggregate price for each of the two baskets by 4.3% in the period from 1 January 1998 to 31 December 1999 and, following the decision of RegTP of 23 December 1999, by 5.6% in the period from 1 January 2000 to 31 December 2001.
Vastavalt BMPT 17. detsembri 1997. aasta otsusega kehtestatud hinnalaele pidi hageja kummagi portfelli koguhinda vähendama 4,3% võrra ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 1999 ning RegTP 23. detsembri 1999. aasta otsuse kohaselt 5,6% võrra ajavahemikus 1. jaanuarist 2000 kuni 31. detsembrini 2001.
However, it must be held that, within that framework, the applicant was able to adjust its prices after obtaining the prior authorisation of RegTP.
Sellegipoolest tuleb märkida, et nende raamide piires võis hageja oma hindu RegTP eelneva loa alusel muuta.
The applicant does not dispute the statement in recitals 37 and 166 to the contested decision that, in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, it lowered its telephone call charges by much more than the 4.3% and 5.6% reductions required by RegTP for the baskets as a whole.
Hageja ei vaidle vastu vaidlustatud otsuse põhjendustes 37 ja 166 esitatud järeldusele, mille kohaselt ta langetas ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 oma kõnehindu oluliselt rohkem kui 4,3% ja 5,6%, milleks RegTP teda kummagi koguportfelli puhul kohustas.
RegTP’s reply of 3 April 2002 to the request for information of 23 March 2002 referred to in recital 37 to the contested decision thus confirms that ‘the charges for telephone services regulated under the price cap system were reduced by DEM [confidential] 1 [or approximately EUR [confidential]] over and above the price cap requirements’.
3. aprilli 2002. aasta vastus, mille RegTP saatis 23. märtsi 2002. aasta informatsiooninõudele ja millele vaidlustatud otsuse põhjenduses 37 on viidatud, kinnitab, et „hinnalae seadmise menetluses reguleeritud telefoniteenuste tariife alandati summas [konfidentsiaalne]1Saksa marka (või ligikaudu [konfidentsiaalne] eurot) rohkem, kui nõudsid hinnalae seadmise eeskirjad”.
That tariff reduction gave the applicant scope to increase its retail prices for access to its analogue and ISDN lines.
Selline tariifide alandamine tekitas hagejale tegutsemisruumi oma analoog- ja ISDN-liinidele juurdepääsu jaehindade tõstmiseks.
As stated in recital 167 to the contested decision, the applicant also admitted in its reply to the statement of objections that there was scope for it to be able to increase the monthly charge per residential line by EUR [confidential] during the 1998 and 1999 price cap period.
Nagu on märgitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 167, on hageja pealegi oma vastuses vastuväiteteatisele tunnistanud, et oli olemas tegutsemisruum, mis võimaldas tal tõsta igakuist abonemenditasu koduliinilt [konfidentsiaalne] euro võrra hinnalae seadmise perioodil 1998–1999.
The fact that the applicant did have scope to increase its retail charges is also apparent from remarks made by the German Government in its communication to the Commission of 8 June 2000, in which the German Government stated:
Hageja tegutsemisruum oma jaehindade tõstmiseks nähtub ka Saksamaa valitsuse märkustest, mis sisaldusid tema 8. juuni 2000. aasta teates, mille ta saatis komisjonile. Saksamaa valitsus kinnitas oma märkustes järgmist:
‘The … complaint that, by its retail price cap decisions, RegTP limited the [applicant’s] discretion to such an extent that an increase in the basic charge would not have been possible is unfounded. … [In fact the applicant] had the scope to raise the basic charge for analogue connections (DEM 21.39) so as better to align the basic charge with the charge of DEM 25.40 authorised on 8 February 1999 for local network access.’
„[E]tteheide, […] mille kohaselt RegTP piiras jaehindade lae määramise otsustega [hageja] tegutsemisruumi sellises ulatuses, et enam ei olnud võimalik baasabonemendi tasu suurendada, on põhjendamatu. […] [Hagejal] oli [tegelikult] tegutsemisruum, mis võimaldas tal analoogliinide baasabonemendi tasu (21,39 Saksa marka) suurendada, selleks et paremini kohandada baasabonemendi tasu kliendiliinile juurdepääsu tariifiga summas 25,40 Saksa marka, millele anti luba 8. veebruaril 1999.”
Furthermore, RegTP’s decision of 8 February 1999 — to which the applicant refers in its application and in its reply to support its argument that it cannot be held responsible for an infringement of Article 82 EC — confirms that ‘the applicant retains a discretion as regards the adjustment of the various retail prices, subject to the limits applicable to the basket established in the price cap procedure’.
Lisaks on RegTP 8. veebruari 1999. aasta otsuses, millele hageja viitab hagiavalduses ja repliigis oma nende argumentide toetuseks, mille kohaselt teda ei saa pidada vastutavaks EÜ artikli 82 rikkumise eest, kinnitatud, et „hagejal säilib tegutsemisruum erinevate jaehindade kujundamiseks hinnalae seadmise menetluses kindlaks määratud portfelli piires”.
The Commission was correct therefore to find in recitals 166 and 167 to the contested decision that, having regard to the six applications for reductions in call charges between 1 January 1998 and 31 December 2001, the applicant had scope during that period to apply for increases in the prices of its access services for analogue and ISDN
Seega leidis komisjon vaidlustatud otsuse põhjendustes 166 ja 167 õigesti, et võttes arvesse kuut kõnetariifide alandamise taotlust, mis esitati ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001, oli hagejal kõnealusel perioodil tegutsemisruum esitada analoog- ja ISDN-liinide juurdepääsuteenuste hindade tõstmise taotlusi,
Moreover, the applicant admitted at the hearing that it had such scope.
Hageja möönis ka kohtuistungil, et selline tegutsemisruum oli tal olemas.
In the second place, it is necessary to consider whether, notwithstanding the discretion noted in paragraph 105 above, the applicant is no longer subject to Article 82 EC as a result of RegTP’s intervention in fixing the applicant’s charges.
Teiseks tuleb uurida, kas vaatamata eespool punktis 105 tuvastatud tegutsemisruumile oli RegTP-poolse hageja tariifide kehtestamisse sekkumise tagajärg see, et EÜ artikkel 82 ei ole hageja suhtes enam kohaldatav.
In that respect, it must be borne in mind at the outset that the fact that the applicant’s charges had to be approved by RegTP does not absolve it from responsibility under Article 82 EC (see, to that effect, Case 123/83 BNIC [1985] ECR 391, paragraphs 21 to 23).
Siinkohal tuleb kõigepealt meenutada, et asjaolu, et RegTP pidi hageja tariifid heaks kiitma, ei kõrvalda hageja vastutust EÜ artikli 82 alusel (vt selle kohta Euroopa Kohtu 30. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 123/83: BNIC, EKL 1985, lk 391, punktid 21–23).
Since the applicant (as it also admits in its reply) influences the level of its retail charges through applications to RegTP for authorisation pursuant to Paragraph 28(1) of the TKG, the restrictive effects on competition associated with the margin squeeze found in the contested decision did not originate solely in the applicable national legal framework (Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali v Commission, cited in paragraph 87 above, paragraph 61).
Kuna hageja – nagu ta ka oma repliigis tunnistab – mõjutab oma jaehindade suurust vastavalt TKG § 28 lõikele 1 RegTP-le esitatavate loataotluste kaudu, ei tulene konkurentsi piiravad tagajärjed, mis on seotud vaidlustatud otsuses tuvastatud hinnakruvi efektiga, üksnes kohaldatavast siseriiklikust õiguslikust raamistikust (eespool punktis 87 viidatud kohtuotsus Consiglio nazionale degli spedizionieri doganali vs. komisjon, punkt 61).
The applicant nevertheless maintains that it did not have any responsibility under Article 82 EC, as RegTP had checked the compatibility of its charges with Article 82 EC beforehand.
Hageja rõhutab siiski asjaolu, et ta ei ole EÜ artikli 82 alusel vastutav, kuna RegTP kontrollib eelnevalt, kas tema tariifid on kooskõlas EÜ artikliga 82.
In that respect, first, it must be noted that the retail charges for access to analogue lines which applied throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 had not been authorised by RegTP, but were based on decisions taken under the legislation in force before the adoption of the TKG.
Selles suhtes tuleb esiteks märkida, et analoogliinidele juurdepääsu jaehindu, mis kehtisid kogu perioodil 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001, ei olnud RegTP heaks kiitnud, vaid need põhinesid enne TKG vastuvõtmist kehtinud õigusnormide alusel tehtud otsustel.
In response to a written
Vastuseks ühele Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele
However, neither in its application nor in its reply did the applicant claim that the charges fixed under the legislation in force in 1990 had been authorised after the competent authority had considered them as to their conformity with Article 82 EC.
Ei hagiavalduses ega repliigis ei väitnud hageja, et 1990. aastal kehtinud õigusnormide alusel kehtestatud tariifidele anti luba pärast seda, kui pädev asutus oli kontrollinud, kas need on kooskõlas EÜ artikliga 82.