natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, since the Court of First Instance was entitled to express the arguments submitted in the application in different terms, the second part is equally unfounded.
Niisiis, ja kuigi Esimese Astme Kohus võis hagis esitatud argumendid formaalselt ümber liigitada, ei ole ka vaadeldava väite teine osa põhjendatud.
La Poste, in its reply, denies that the first part of its second ground of appeal is inadmissible, as contended.
Oma repliigis vaidleb La Poste vastu tema teise väite esimese osa vastu esitatud vastuvõetamatuse väitele.
It maintains that it is clear.
Ta kinnitab, et tema väide on selge.
Furthermore, even if the plea of inadmissibility which it advanced before the Court of First Instance had itself been inadmissible, the Court should have made an express finding to that effect.
Isegi kui vastuvõetamatuse vastuväide, mille ta Esimese Astme Kohtus esitas, oli vastuvõetamatu, oleks kohus seda pidanud sõnaselgelt ütlema.
The plea in the present case is admissible because, according to La Poste, its pleas are directed towards the same objective as those of the Commission, the new plea by UFEX and Others was raised well after the intervention and, having been accused of infringing the rules on State aid, La Poste had an interest in raising pleas omitted by the Commission.
Käesoleval juhul on esitatud vastuväide vastuvõetav, kuna La Poste’i sõnul toetavad tema väited esiteks samu eesmärke nagu komisjoni väited, teiseks esitasid UFEX jt uue väite pärast tema menetlusse astumist, ja lõpuks, La Poste, keda süüdistati riigiabi eeskirjade rikkumises, oli huvitatud esitama vastuväited, mis komisjon oli esitamata jätnud.
In their rejoinder, UFEX and Others reiterate that a plea put forward by an intervener is not admissible, and that the novel nature of a plea is not a matter of public policy.
Oma vasturepliigis kinnitavad UFEX jt menetlusse astuja poolt esitatud vastuväite vastuvõetamatust, mis arvestades väite uudsust ei rajanenud avalikul huvil.
— First part of the second ground of appeal
– Teise väite esimene osa
An intervener has no standing to raise a plea of inadmissibility not set out in the form of order sought by the defendant (see Case C-313/90 CIRFS and Others v Commission [1993] ECR I-1125, paragraphs 21 and 22; Case C-225/91 Matra v Commission [1993] ECR I-3203, paragraphs 11 and 12; and Case C-13/00 Commission v Ireland [2002] ECR I-2943, paragraph 5).
Menetlusse astuja ei saa esitada vastuvõetamatuse vastuväidet, mida kostja ei ole oma nõuetes esitanud (vt 24. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C-313/90: CIRFS jt vs. komisjon, EKL 1993, lk I-1125, punktid 21 ja 22; 15. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas C-225/91: Matra vs. komisjon, EKL 1993, lk I-3203, punktid 11 ja 12, ning 19. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas C-13/00: komisjon vs. Iirimaa, EKL 2002, lk I-2943, punkt 5).
It is common ground that, in the proceedings which gave rise to the judgment under appeal, La Poste intervened in support of the form of order sought by the Commission, and that the Commission did not raise the plea of inadmissibility relied upon by La Poste before the Court of First Instance alleging that the plea advanced by UFEX and Others concerning the Postadex transfer was new, in that it had not been submitted in the procedure which gave rise to the judgment in Ufex and Others v Commission.
Vaidlust ei ole selle üle, et La Poste astus vaidlustatud kohtuotsusele eelnenud menetlusse komisjoni nõuete toetuseks ning et viimane ei esitanud vastuvõetamatuse vastuväidet, millele La Poste Esimese Astme Kohtus tugines ja mis tulenes sellest, et UFEX-i jt esitatud väide, mis puudutas Postadexi üleandmist, oli uus väide, kuna seda ei olnud esitatud eespool viidatud kohtuotsuse Ufex jt vs. komisjon tegemisele eelnenud menetluses.
The plea of inadmissibility thus raised by La Poste, and which, as the Advocate General noted at point 65 of her Opinion, did not concern an issue of public policy, was therefore itself inadmissible.
Vastuvõetamatuse vastuväide, mille La Poste niisiis esitas, ja mis ei puudutanud avalikku huvi, nii nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 65 märkis, oli seega ise vastuvõetamatu.
Accordingly, even if the Court of First Instance had been required to address that plea, it would equally but necessarily have had to conclude that it was inadmissible.
Neil asjaoludel, isegi kui Esimese Astme Kohus oleks pidanud sellele vastuväitele vastama, oleks ta samuti, kuid tingimata, pidanud tuvastama selle vastuvõetamatuse.
Therefore, its failure to give a ruling was of no consequence as regards the rights of La Poste, which is therefore not justified in relying on that omission in order to challenge the lawfulness of the judgment under appeal.
Seetõttu et kohus ei käsitlenud seda vastuväidet oma otsuses, ei mõjuta La Poste’i õigusi, ning viimane ei saa niisiis selle üle otsustamata jätmisele tugineda, et vaidlustatud kohtuotsuse seaduslikkust vaidlustada.
In those circumstances, even if the first part of the second ground of appeal were admissible, it is in any event unfounded.
Neil asjaoludel ei ole teise väite esimene osa põhjendatud isegi juhul, kui oletada, et see on vastuvõetav.
It must therefore be rejected.
Seetõttu tuleb see tagasi lükata.
— Second part of the second ground of appeal
– Teise väite teine osa
It must be borne in mind that, according to Article 48(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, applicable by virtue of Article 120 of those Rules where, as in the present case, the Court of First Instance is seised of a case by a judgment of the Court of Justice referring it back, no new plea in law may be introduced in the course of proceedings unless it is based on matters of law or of fact which come to light in the course of the procedure.
Tuleb meenutada, et Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 48 lõike 2 kohaselt, mida sama kodukorra artikli 120 alusel kohaldatakse juhul, kui Euroopa Kohus on teinud otsuse asja Esimese Astme Kohtule uueks arutamiseks saatmise kohta, ei või menetluse käigus esitada uusi väiteid, kui need ei tugine faktilistele ja õiguslikele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus.
It follows that, following the referral judgment of the Court of Justice, the parties are not entitled, in principle, to rely on pleas which were not raised in the procedure which gave rise to the judgment of the Court of First Instance set aside by the Court of Justice.
Sellest tuleneb, et pärast asja tagasisaatmise otsuse tegemist Euroopa Kohtu poolt ei või pooled tugineda väidetele, mida ei olnud esitatud menetluses, mis viis Euroopa Kohtu poolt tühistatud Esimese Astme Kohtu otsuse tegemisele.
It is apparent from examination of the application brought before the Court of First Instance by UFEX and Others in Ufex and Others v Commission that the application for annulment was based on four pleas in law which the Court analysed as alleging an infringement of the rights of the defence, an inadequate statement of reasons, errors of fact and manifest errors of assessment, and an error in applying the concept of State aid (Ufex and Others v Commission, paragraph 37).
Eespool viidatud kohtuotsuse Ufex jt vs. komisjon tegemisele eelnenud menetluses UFEX-i jt poolt Esimese Astme Kohtule esitatud hagi uurimisel ilmneb, et tühistamise nõue tugines neljale väitele, mida Esimese Astme Kohus analüüsis kui kaitseõiguse rikkumisest, ebapiisavast põhjendamisest, faktivigadest ja ilmsetest hindamisvigadest ning viimasena mõiste „riigiabi” valest kohaldamisest tulenevaid väiteid (eespool viidatud kohtuotsus Ufex jt vs. komisjon, punkt 37).
In their observations lodged following the judgment in Chronopost and Others v Ufex and Others, UFEX and Others maintained the last three of their pleas which the Court of First Instance, in paragraph 49 of the judgment under appeal, analysed as alleging a breach of the obligation to state reasons, errors of fact and manifest errors of assessment, and an error in applying the concept of State aid.
Pärast eespool viidatud kohtuotsust Ufex jt vs. komisjon esitatud märkustes jäid UFEX jt oma kolme viimase väite juurde, mida Esimese Astme Kohus analüüsis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 49 kui põhjendamisekohustuse rikkumisest, sisulistest ebatäpsustest ja ilmsetest hindamisvigadest ning mõiste „riigiabi” väärast kohaldamisest tulenevaid väiteid.
It is not apparent from examination of these observations that UFEX and Others intended to raise a new plea.
Nende märkuste kontrollimisel ei ilmne, et UFEX jt oleksid soovinud esitada uue väite.
It is common ground, moreover, that the arguments which they then expounded in relation to the Postadex transfer in support of the plea alleging errors of fact and manifest errors of assessment had already been submitted in the application which they lodged in the proceedings giving rise to the judgment in Ufex and Others v Commission.
Lisaks on selge, et argumentatsioon, mida nad seoses Postadexi üleandmisega arendasid sisulistest ebatäpsustest ja ilmsetest hindamisvigadest tuleneva väite toetuseks, esines juba nende selles menetluses esitatud hagis, mille tulemusel tehti kohtuotsus Ufex jt vs. komisjon.
Such expounding of arguments cannot be described as a new plea.
Sellist argumentatsiooni arendamist ei saa pidada uueks väiteks.
Furthermore, as the Court of First Instance correctly stated in paragraph 51 of the judgment under appeal, the pleas alleging errors of fact and manifest errors of assessment are indissociable, in the present case, from the plea alleging an error in applying the concept of State aid.
Lisaks, nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 51 õigesti täpsustas, langevad sisulistest ebatäpsustest ja ilmsetest hindamisvigadest tulenevad väited antud juhul kokku mõiste „riigiabi” väärast kohaldamisest tuleneva väitega.
Accordingly, the Court of First Instance was entitled to express the arguments of UFEX and Others concerning the Postadex transfer in different terms as supporting the plea alleging an error in applying the concept of State aid (see, on the possibility of expressing a plea in different terms, Case C-316/97 P Parliament v Gaspari [1998] ECR I-7597, paragraph 21).
Neil asjaoludel võis Esimese Astme Kohus Postadexi üleminekuga seonduvad UFEX-i jt argumendid õigustatult ümber kvalifitseerida mõiste „riigiabi” väärast kohaldamisest tuleneva väite toetuseks esitatuteks (vt sellise ümberkvalifitseerimise võimalikkuse kohta 19. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-316/97 P: parlament vs. Gaspari, EKL 1998, lk I-7597, punkt 21).
Therefore, by addressing those arguments in the analysis of the plea alleging an error in applying the concept of State aid, the Court of First Instance did not rule on a new plea and did not, therefore, infringe Article 48(2) of its Rules of Procedure.
Seetõttu ei otsustanud Esimese Astme Kohus nendele argumentidele mõiste „riigiabi” väärast kohaldamisest tuleneva väite analüüsimise raames vastates mingil juhul uue väite üle ega rikkunud seega oma kodukorra artikli 48 lõike 2 sätteid.
The second part of the second ground of appeal is unfounded and must therefore also be rejected.
Kuna teise väite teine osa ei ole põhjendatud, tuleb see samuti tagasi lükata.
Consequently, the second ground of appeal must be rejected in its entirety.
Seetõttu tuleb teine väide tervikuna tagasi lükata.
Third ground of appeal: error of law by the Court of First Instance in the assessment of the duty to state reasons in the contested decision with regard to the logistical and commercial assistance provided by La Poste to SFMI-Chronopost
Kolmas väide, mis tuleneb õigusnormi rikkumisest, mille Esimese Astme Kohus pani toime vaidlusaluse otsuse põhjendamiskohustuse hindamisel osas, mis puudutab La Poste’i poolt SFMI-Chronopostile antud logistilist ja ärialast abi
In order to examine this ground of appeal, it is necessary to recall the Court’s reasons for concluding that the statement of reasons for the contested decision was inadequate, before setting out the arguments of the parties.
Selle väite uurimine eeldab, et enne poolte argumentide käsitlemist tuleb meenutada põhjuseid, millele Esimese Astme Kohus tugines, tühistades vaidlusaluse otsuse selle ebapiisava põhjendatuse tõttu.
The Court’s reasons for annulment
Tühistamise põhjused, millele Esimese Astme Kohus tugines
After recalling in paragraphs 63 to 71 of the judgment under appeal the requirements of the EC Treaty, as established in the caselaw, with regard to the statement of reasons for acts of the Community institutions, the Court went on to consider the statement of reasons for the contested decision on the basis, in essence, of two sets of considerations which, according to the Court, were decisive.
Olles vaidlustatud kohtuotsuse punktides 63–71 meenutanud kohtupraktikas määratletud EÜ asutamislepingu nõudeid ühenduse õigusaktide põhjendamise kohta, asus Esimese Astme Kohus vaidlusaluse otsuse põhjenduste uurimisele, tuginedes sisuliselt kahte liiki asjaoludele, mis tema väitel on määravad.
First, the Court took the view that it had to consider whether the Commission had complied with its obligation to state reasons, in the light of the principles outlined in paragraph 40 of the judgment in Chronopost and Others v Ufex and Others, as recalled in paragraph 15 of the present judgment.
Kõigepealt leidis Esimese Astme Kohus, et tuleb uurida, kas komisjon järgis põhjendamiskohustust, lähtudes nendest eespool viidatud kohtuotsuse Chronopost jt vs. Ufex jt punktis 40 väljatoodud põhimõtetest, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 15.
The Court of First Instance concluded in paragraph 72 of the judgment under appeal that ‘… that implies in particular an examination of the adequacy of the statement of reasons in the contested decision as regards (i) the issue whether the price charged to SFMI-Chronopost covers, first, all the additional, variable costs incurred in providing
Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72, et „[see] tähendab […] täpsemalt [vaidlusaluse] otsuse põhjendatuse piisavuse uurimist, mis hõlmab ühelt poolt küsimust, kas SFMI-Chronopostilt nõutud tasu katab esiteks kõik logistilise ja ärialase abi osutamisega lisandunud muutuvkulud, teiseks, kohase hüvi-
The Court of First Instance took the view in respect of each of those points that the contested decision did not provide sufficient details.
Iga nimetatud punkti osas leidis Esimese Astme Kohus, et vaidlusalune otsus ei olnud piisavalt täpne.
Second, observing that the scope of the obligation to provide a statement of reasons must be assessed by reference to the circumstances of each case, which could, in an appropriate case, justify a more detailed statement of reasons, the Court held that this was so in the instant case.
Teiseks leidis Esimese Astme Kohus, meenutades, et põhjendamiskohustuse ulatust tuleb hinnata lähtuvalt konkreetsetest asjaoludest, mis vajadusel nõuavad üksikasjalikumat põhjendamist, et antud juhul oli see nii.
In that regard, the Court held, in paragraph 97 of the judgment under appeal, that ‘… the circumstances justifying a more detailed statement of reasons lie in the fact that, first, this was one of the first decisions dealing with the complex question, in the context of the application of the provisions on State aid, of the calculation of the costs of a parent company operating in a reserved market and providing logistical and commercial assistance to a subsidiary which does not operate in a reserved market.
Selles osas leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 97, et „[…] üksikasjalikumat põhjendamist õigustav asjaolu [on] esiteks see, et tegemist on ühega esimestest otsustest, mis käsitleb reserveeritud turul mittetegutsevale tütarettevõtjale logistilist ja ärialast abi osutava reserveeritud turul tegutseva emaettevõtja kulude arvestust puudutavaid keerukaid küsimusi riigiabi sätete kohaldamise valdkonnas.
Second, the withdrawal of the Commission’s first rejection decision of 10 March 1992 following the lodging of an action for annulment and the SFEI judgment … should have led the Commission to reason its approach even more diligently and precisely in relation to the disputed points.
Teiseks, komisjoni esimese, rahuldamata jätmise otsuse tagasivõtmine 10. märtsil 1992 pärast tühistamishagi esitamist ja eespool viidatud SFEI jt otsuse tegemine Euroopa Kohtu poolt oleks pidanud suunama komisjoni põhjendama oma otsust vaidlustatud punktide osas veelgi hoolikamalt ja täpsemalt.
Lastly, the fact that the applicants submitted several economic studies during the administrative procedure should also have led the Commission to prepare a thorough statement of reasons while addressing the essential arguments of the applicants, as substantiated by those economic studies.’
Lõpuks oleks asjaolu, et hagejad esitasid haldusmenetluse käigus mitmeid majandusuuringuid, pidanud samuti viima komisjoni oma põhjendust hoolikalt ette valmistama, vastates hagejate olulistele argumentidele, mis tuginesid neile majandusuuringutele”.
Chronopost and La Poste submit that the requirements to be satisfied by detailed reasoning in the contested decision — the basis on which the Court of First Instance found that decision to be deficient — go beyond what is necessary for the restricted review of a decision taken in an area in which the Commission has a broad discretion.
Chronopost ja La Poste väidavad, et Esimese Astme Kohtu poolt vaidlusaluse otsuse tühistamiseks seatud üksikasjaliku põhjendamise nõuded lähevad kaugemale sellest, mida nõuab valdkonnas, kus komisjonil on ulatuslik kaalutlusõigus, tehtud otsuse piiratud kontroll.
Chronopost further submits that, in what was a real misuse of powers, the Court of First Instance purported to review the statement of reasons but carried out a review of the manifest error of assessment, or even of the expediency of the contested decision, by substituting its own assessment for that of the Commission.
Chronopost lisab, et põhjenduse kontrollimise kattevarju all kontrollib Esimese Astme Kohus oma võimu tõeliselt kuritarvitades ilmse hindamisvea olemasolu vaidlusaluses otsuses, või samahästi ka viimase asjakohasust, asendades komisjoni hinnangu enda omaga.
UFEX and Others contend that this ground of appeal should be rejected, claiming that the contested decision was not sufficiently reasoned and was confined to general considerations which did not address the detailed arguments of the complaint.
UFEX jt taotlevad selle väite tagasilükkamist, väites et vaidlusalune otsus ei olnud piisavalt põhjendatud ja piirdus üldiste kaalutlustega, mis ei vastanud kaebuse üksikasjalikule argumentatsioonile.
They submit that the argument relating to misuse of powers is irrelevant to a decision of the Court of First Instance.
Ta märgib, et võimu kuritarvitamisest tulenev argument ei saa Esimese Astme Kohtu otsuste puhul tulemusi anda.
It is settled caselaw that the statement of reasons required by Article 190 of the EC Treaty (now Article 253 EC) must be appropriate to the measure at issue and must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution which adopted the measure in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for it and to enable the competent Community court to exercise its power of review.
Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad EÜ asutamislepingu artikliga 190 (muudetuna EÜ artikkel 253) nõutud põhjendused vastama asjaomase akti olemusele ning neist peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel võetud meetme põhjuseid mõista ja pädeval kohtul järelevalvet teostada.
The requirements to be satisfied by the statement of reasons depend on the circumstances of each case, in particular, the content of the measure in question, the nature of the reasons given and the interest which the addressees of the measure, or other parties to whom it is of direct and individual concern, may have in obtaining explanations.
Põhjendamise nõuet tuleb hinnata koos antud asja asjaoludega, nimelt akti sisu, põhjenduste olemuse ja huviga, mis võib olla akti adressaatidel või teistel otseselt ja isiklikult aktiga seotud isikutel selgituste saamiseks.
It is not necessary for the reasoning to go into all the relevant facts and points of law, since the question whether the statement of reasons meets the requirements of Article 190 of the Treaty must be assessed with regard not only to its wording but also to its context and to all the legal rules governing the matter in question (see, in particular, Commission v Sytraval and Brink’s France,
Ei ole nõutud, et põhjendused täpsustaksid kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna otsuse põhjenduste vastavust EÜ asutamislepingu artikli 190 nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja asjaomase valdkonna õiguslikku regulatsiooni silmas pidades (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, punkt 63 ja viidatud kohtuprak-
As regards, more particularly, a Commission decision finding that no State aid as alleged by a complainant exists, it must be noted that the Commission must at least provide the complainant with an adequate explanation of the reasons for which the facts and points of law put forward in the complaint have failed to demonstrate the existence of State aid.
Konkreetsemalt peab komisjoni otsus, milles tehakse järeldus kaebuse esitaja poolt teatatud väidetava riigiabi puudumise kohta, selgitama kaebuse esitajale piisaval määral neid põhjusi, mille tõttu kaebuses välja toodud õiguslikest ja faktilistest asjaoludest ei piisa riigiabi olemasolu tõendamiseks.
The Commission is not required, however, to define its position on matters which are manifestly irrelevant or insignificant or plainly of secondary importance (Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 64).
Sellegipoolest ei pea komisjon võtma seisukohta asjaolude suhtes, mis asjasse ei puutu, on tähtsusetud või ilmselgelt teisejärgulised (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, punkt 64).
It must also be observed that the lawfulness of a decision concerning State aid is to be assessed in the light of the information available to the Commission when the decision was adopted (Case C-197/99 P Belgium v Commission [2003] ECR I-8461, paragraph 86 and the caselaw cited).
Lisaks tuleb meenutada, et riigiabi valdkonnas tehtud otsuse õiguspärasust tuleb hinnata otsuse tegemise hetkel komisjoni käsutuses olnud andmetest lähtuvalt (11. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-197/99 P: Belgia vs. komisjon, EKL 2003, lk I-8461, punkt 86 ja viidatud kohtupraktika).
It is in the light of these considerations that it is necessary to assess the validity of the two sets of requirements which the Court of First Instance found in the present case must be satisfied by the statement of reasons, as noted in paragraphs 80 to 85 of this judgment.
Need on kaalutlused, mille valguses tuleb hinnata neid kahte põhjendamisele esitatud nõuet, millele Esimese Astme Kohus antud juhul tugines, ning mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 80–85.
Assuming, first of all, that, in its response to the complaint of UFEX and Others, the Commission had applied assessment criteria of ‘normal market conditions’ which might be incorrect in the light of those which the Court of Justice applied in its subsequent judgment in Chronopost and Others v Ufex and Others, that could be relevant to the substance of the reasoning for the contested decision, but not to its adequacy in procedural terms.
Oletades kõigepealt, et vastates UFEX-i jt kaebuses olnud põhjendustele rakendas komisjon selliseid mõiste „tavalised turutingimused” hindamiskriteeriume, mis võisid olla ekslikud võrreldes nendega, mida Euroopa Kohus kasutas eespool viidatud kohtuotsuses Chronopost jt vs. Ufex jt, mis tehti hiljem, siis see asjaolu võiks mõjutada ka vaidlusaluse otsuse põhjenduste paikapidavust, kuid mitte selle otsuse vormilist piisavust.
Next, as regards the requirement of a more detailed statement of reasons in the contested decision in view of the context in which it was adopted, the analysis of the Court of First Instance is not well founded.
Mis puutub vaidlusalusele otsusele üksikasjalikuma põhjendamise nõude seadmisse, siis selle otsuse tegemise konteksti arvestades ei ole Esimese Astme Kohtu analüüs asjakohane.