natgillin/translations-raw huggingface dataset:
They do not therefore form part of Community law and thus — contrary to the arguments made by Total at the hearing — are not binding on the Community.
Seega ei ole konventsioonid ühenduse õiguse osa ja erinevalt Totali märkusest kohtuistungil ei ole need ühenduse suhtes siduvad.
57The Commission also rightly stated at the hearing that the two conventions are not binding on the Community as customary international law.
57Samuti rõhutas komisjon kohtuistungil õigustatult, et kumbki konventsioon ei ole rahvusvahelise tavaõigusena ühendusele siduv.
58 As a result, the Court cannot interpret the conventions in preliminary ruling proceedings.
58Seega ei saa Euroopa Kohus viidatud konventsioone eelotsusemenetluse raames tõlgendada.
59It may, however, examine the extent to which, even though those conventions are not binding on the Community, they can preclude the application of Article 15 of the Waste Framework Directive.
59Euroopa Kohus saab siiski kontrollida, mil määral võivad viidatud konventsioonid olenemata ühenduse suhtes siduvuse puudumisest olla vastuolus jäätmete raamdirektiivi artikli 15 kohaldamisega.
That decision can be construed as meaning that the Community has permitted the Member States to derogate from Community law in so far as this was necessary for accession to the Supplementary Protocol.
Viidatud otsust tuleb mõista nii, et ühendus on lubanud liikmesriikidel ühenduse õigusest kõrvale kalduda selles osas, mis oli vajalik lisafondi protokolliga ühinemiseks.
The permitted derogations would then include the rules of the Liability Convention under Article 1(4) of Decision 2004/246.
Lubatud erandi moodustasid otsuse 2004/246 artikli 1 lõike 4 alusel vastutuse konventsiooni sätted.
Decision 2004/246
Otsus 2004/246
In so far as the Liability Convention departs from the Waste Framework Directive, Decision 2004/246 should possibly have been based on the environmental competence under Article 175 of the Treaty.
Selles osas, milles vastutuse konventsioon erineb jäätmete raamdirektiivist, pidanuks otsus 2004/246 küll võimaluse korral tuginema EÜ artiklis 175 sätestatud keskkonnaalasele pädevusele.
However, unless the decision is repealed or annulled, there is much evidence to suggest that at least the interested parties may rely on the applicability of a convention entered into by the Member State concerned which is approved by the Community.
Kuid seni, kuni otsust ei tunnistata kehtetuks või ei tühistata, kõneleb paljugi selle kasuks, et vähemalt puudutatud isikud võivad loota, et kohaldatakse konventsioon, millega liikmesriik on ühinenud ja mille ühendus on heaks kiitnud.
Total relies on Decision 2004/246 authorising the Member States to sign, ratify or accede to, in the interest of the European Community, the Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage, 1992, and authorising Austria and Luxembourg, in
Total tugineb otsusele 2004/246, millega volitatakse liikmesriike naftareostusest põhjustatud kahju kompenseerimise rahvusvahelise fondi asutamise 1992. aasta rahvusvahelise konventsiooni 2003. aasta protokollile Euroopa Ühenduse huvides alla kirjutama, seda ratifitseerima või sellega ühinema ning volitatakse Austriat ja
57 — See my Opinion in Case C-308/06 Intertanko and Others, point 37 et seq., with further references, on the International Convention for the Prevention of Pollution from Ships (Marpol 73/78).
57 – Vt rahvusvahelise konventsiooni merereostuse vältimiseks laevadelt („MARPOL 73/78”) kohta minu 20. novembri 2007. aasta ettepanek kohtuasjas C-308/06: Intertanko jt, punkt 37 jj koos täiendavate viidetega (EKL 2008, lk I-4057).
58 — With regard to the binding effect of customary international law see Case C-286/90 Poulsen and Diva Navigation [1992] ECR I-6019, paragraph 9 et seq., and Case C-162/96 Racke [1998] ECR I-3655, paragraph 45.
58 – Rahvusvahelise tavaõiguse siduvuse kohta vt 24. novembri 1992. aasta otsus kohtuasjas C-286/90: Poulsen ja Diva Navigation (EKL 1992, lk I-6019, punkt 9 jj) ja 16. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C-162/96: Racke (EKL 1998, lk I-3655, punkt 45).
59 — Case C-158/91 Levy [1993] ECR I-4287, paragraph 21, Case C-379/92 Peralta [1994] ECR I-3453, paragraph 16 et seq., and Case C-124/95 Centro-Com [1997] ECR I-81, paragraph 58.
59 – Vt 2. augusti 1993. aasta otsus kohtuasjas C-158/91: Levy (EKL 1993, lk I-4287, punkt 21); 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-379/92: Peralta (EKL 1994, lk I-3453, punkt 16 jj) ja 14. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C-124/95: Centro-Com (EKL 1997, lk I-81, punkt 58).
Nevertheless, Decision 2004/246 was adopted only several years after the sinking of the Erika.
Otsus 2004/246 võeti siiski vastu aastaid pärast tankeri Erika põhjaminekut.
On the other hand, the obligation to bear the cost of disposing of oil waste essentially arose when the accident occurred.
Kohustus kanda õlijäätmete kõrvaldamisega seotud kulud tekkis põhimõtteliselt laevaõnnetuse toimumise ajal.
Decision 2004/246 does not contain any indication that it is intended to cancel that obligation retroactively under certain circumstances.
Otsus 2004/246 ei sisalda ka viiteid selle kohta, et asjaomane kohustus tuleks teatud asjaoludel tagasiulatuvalt tühistada.
Since responsibility for costs is not a penalty, there is also no reason to assume that the principle of the most lenient
Kuna kulude eest vastutamine ei
COMMUNE DE MESQUER penalty 60runs counter to Article 15 of the Waste Framework Directive.
COMMUNE DE MESQUER ole karistus, siis ei ole ka alust eeldada, et kergema karistuse põhimõte 60 oleks jäätmete raamdirektiivi artikliga 15 vastuolus.
It is possible that Directive 2004/35 clarifies Article 15 of the Waste Framework Directive and the exception contained therein for the Liability Convention might therefore also have repercussions on Article 15 of the Waste Framework Directive.
Paljugi räägib selle kasuks, et direktiiv 2004/35 täpsustab jäätmete raamdirektiivi artiklit 15 ja selles sisalduv erand, mis puudutab vastutuse konventsiooni, võib omada tähtsust ka viidatud artikli 15 puhul.
The Court does not have to decide on this in the present case, however.
Käesoleval juhul ei pea Euroopa Kohus siiski sellekohast otsust tegema.
Directive 2004/35 was adopted after the events at issue and had to be transposed by 30 April 2007.
Direktiiv 2004/35 on vastu võetud pärast käesoleva kohtuasja aluseks olevate sündmuste toimumist ja see tuli üle võtta 30. aprilliks 2007.
It does not apply to damage caused by an emission, event or incident that took place before that date.
Direktiiv ei kehti seega kahjustuste suhtes, mis on põhjustatud enne nimetatud kuupäeva toimunud heidetest, sündmustest või intsidentidest.
Directive 2004/35/EC
Direktiiv 2004/35/EÜ
Article 235 of the Law of the Sea Convention
Mereõiguse konventsiooni artikkel 235
At the hearing Total also relied on Article 235(3) of the Law of the Sea Convention.
Kohtuistungil tugines Total lisaks mereõiguse konventsiooni artikli 235 lõikele 3.
Under that provision, States must cooperate in the implementation and further development of international law with the objective of assuring prompt and adequate compensation in respect of all damage caused by pollution of the marine environment.
Merereostusest põhjustatud kahju viivitamatuks ja õiglaseks hüvitamiseks teevad riigid selle sätte alusel koostööd rahvusvahelise õiguse kohaldamisel ning edendavad rahvusvahelist õigusloomet.
Article 4(2) of that directive precludes its application to environmental damage or to any imminent threat of such damage arising from an incident in respect of which liability or compensation falls within the scope of the Liability Convention, which is in force in the Member State concerned.
Viidatud direktiivi artikli 4 lõike 2 kohaselt ei kohaldata sama direktiivi keskkonnakahjustuse või selle otsese ohu suhtes, kui see on põhjustatud sündmusest, millega seotud vastutus või parandamine kuulub vastutuse konventsiooni kohaldamisalasse, eeldusel et viimane asjaomases liikmesriigis kehtib.
60 — See Joined Cases C-387/02, C-391/02 and C-403/02 Berlusconi and Others [2005] ECR I-3565, paragraph 66 et seq.
60 – Vt selle kohta 3. mai 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-387/02, C-391/02 ja C-403/02: Berlusconi jt (EKL 2005, lk I-3565, punkt 66 jj).
61 — Directive 2004/35/EC of the European Parliament and of the Council of 21 April 2004 on environmental liability with regard to the prevention and remedying of environmental damage (OJ 2004 L 143, p. 56).
61 – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/35/EÜ keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta (ELT L 143, lk 56; ELT eriväljaanne 15/08, lk 357).
The Law of the Sea Convention forms an integral part of the Community legal
Mereõiguse konventsioon on ühenduse õiguskorra lahutamatu osa ja ühendusele
France appears to have deposited the instrument of ratification for the Liability Convention in its 1969 version on 11 March 1975, 63whilst the original version of the Waste Framework Directive was not adopted by the Council until 15 July 1975.
KOHTUJURIST KOKOTT’I ETTEPANEK – KOHTUASI C-188/07 siooni ratifitseerimiskirja 11. märtsil 1975 63, kusjuures nõukogu võttis jäätmete raamdi- rektiivi esialgse versiooni vastu alles 15. juulil 1975.
argue, contrary to the view taken by Total, no binding effect vis-à-vis certain international conventions on liability for pollution damage can be inferred from Article 235(3) of the Law of the Sea Convention.
siduv. 62Prantsusmaa väidab Totalile õigustatult vastu, et mereõiguse konventsiooni artikli 235 lõike 3 alusel ei saa siiski eeldada teatavate rahvusvaheliste konventsioonide siduvust, mis puudutavad vastutust reostuskahju korral.
It merely sets out the mandate to cooperate.
Viidatud säte sisaldab ainult koostöö kohustust.
Lastly, the first paragraph of Article 307 EC does not mean that the provisions of the Liability Convention take precedence over Article 15 of the Waste Framework Directive.
Lõpuks ei saa ka EÜ artikli 307 esimesest lõigust järeldada, et vastutuse konventsiooni sätted on olulisemad kui jäätmete raamdirektiivi artikkel 15.
The Liability Convention was agreed with French participation on 1 January 1958 and ratified by France only after the establishment of the Community.
Prantsusmaa osales vastutuse konventsiooni vastuvõtmisel, mis toimus alles pärast ühenduse asutamist, ja ratifitseeris selle 1. jaanuaril 1958.
The first paragraph of Article 307 EC is not therefore applicable according to its wording.
Seetõttu ei saa EÜ artikli 307 esimest lõiku selle sõnastusest tulenevalt kohaldada.
Nevertheless, there is no need here to examine further whether a mutatis mutandis application of the first paragraph of Article 307 EC is possible in this situation.
Sellegipoolest ei ole siinkohal vaja täiendavalt uurida, kas kirjeldatud olukorras on võimalik EÜ artikli 307 esimese lõigu kohaldamine analoogia alusel.
The Liability Convention in its original version could not preclude the application of Article 15 of the Waste Framework Directive in the present case.
Vastutuse konventsiooni esialgne versioon ei saanud nimelt olla käesoleval juhul vastuolus jäätmete raamdirektiivi artikli 15 kohaldamisega.
A possible conflict between the version of the 1992 Liability Convention applicable at the time and Article 15 could only stem from the fact that the Liability Convention largely precludes claims against the charterer of a tanker whilst under Article 15 the charterer might be required to bear the cost of disposing of oil waste.
Võimalik vastuolu käesolevas asjas ajaliselt kohaldatava vastutuse konventsiooni 1992. aasta redaktsiooni ja artikli 15 vahel võib tuleneda ainult sellest, et vastutuse konventsioon ei võimalda nõudeid laeva prahtija vastu, samal ajal kui artikli 15 alusel võib prahtija olla kohustatud kandma õlijäätmete kõrvaldamise kulud.
However, this exclusion from liability was not yet contained in the Liability Convention of 1969.
1969. aasta vastutuse konventsioonis selline vastutuse puudumise säte ei sisaldunud.
It is a more recent international obligation imposed on France compared with Article 15 of the Waste Framework Directive.
Võrreldes jäätmete raamdirektiivi artikliga 15 on see Prantsusmaa uuem rahvusvaheline kohustus.
The present Article 15 of the Waste Framework Directive stems from an amendment to the directive in 1991, but the original version of the Waste Framework Directive
Jäätmete raamdirektiivi artikli 15 praegune sõnastus tuleneb küll direktiivi 1991. aasta muudatusest, kuid juba jäätmete raamdirektiivi esialgne redaktsioon sisaldas
A mutatis mutandis application of the first paragraph of Article 307 EC does not lead to any other conclusion.
EÜ artikli 307 esimese lõigu kohaldamine analoogia alusel ei luba teha teistsugust järeldust.
It is conceivable where an international obligation on the part of a Member State conflicts with a
Näib, et Prantsusmaa deponeeris vastutuse konventsiooni 1969. aasta redakt-
Decree 75-553 of 26 June 1975, Journal officiel 1975, p. 6716 of 3 July 1975 announces publication, relies on a power of ratification of 1971 and states that the Convention entered into force on 19 June 1975.
26. juuni 1975. aasta dekreet nr 75-553, 3. juuli 1975. aasta Journal officiel 1975, lk 6716, teatab avaldamisest, tugineb 1971. aasta ratifitseerimise pädevusele ja märgib, et konventsioon jõustus 19. juunil 1975.
COMMUNE DE MESQUER already contained an Article 11 which was substantively identical to Article 15.
COMMUNE DE MESQUER artiklit 11, mis oli sisuliselt identne praeguse artikliga 15.
That consensus is confirmed first by the fact that the two conventions are ratified by nearly all the Member States and secondly by several non-binding Community instruments cited by Total which also state that oil pollution damage is subject to the conventions.
Nimetatud konsensust kinnitab ühelt poolt see, et mõlemad konventsioonid on ratifitseerinud peaaegu kõik liikmesriigid, ja teiselt poolt mitu ühenduse mittesiduvat dokumenti, millele on viidanud Total ja kus on samuti märgitud, et naftareostusest põhjustatud kahju kuulub konventsioonide reguleerimisalasse.
These are the First Environmental Action Programme, 64the Commission proposal for a Council directive on civil liability for damage caused by waste, 65 the Communication from the Commission to the European Parliament and the Council on the safety of the seaborne oil trade, 66and answers to two Parliamentary questions given by the Commission. 67
Viidatud dokumendid on esimene keskkonnaalane tegevusprogramm 64, komisjoni ettepanek nõukogu direktiivi kohta tsiviilvastutusest jäätmetest põhjustatud kahju korral 65, komisjoni teatis Euroopa Parlamendile ja nõukogule meretransporti kasutava naftakaubanduse ohutuse kohta 66ja komisjoni vastused kahe Euroopa Parlamendi saadiku küsimustele 67.
There could be a different assessment of the limitation of the liability of the ship’s owner since such a limitation was already laid down in Article V of the original version of the Liability Convention. In this respect the question could arise whether the adoption of the Waste Framework Directive which was immediately imminent when the Liability Convention was ratified precludes the mutatis mutandis application of the first paragraph of Article 307 EC.
Muul juhul võiks olla vajalik uurida laevaomaniku vastutuse piirangut, sest see oli sätestatud juba vastutuse konventsiooni esialgse redaktsiooni artiklis V. Selles osas võiks tekkida küsimus, kas vastutuse direktiivi ratifitseerimisele ajaliselt vahetult järgneva jäätmete raamdirektiivi vastuvõtmine ei ole vastuolus EÜ artikli 307 esimese lõigu kohaldamisega analoogia alusel.
However, there is no need to examine this further here since the present proceedings do not concern the liability of the owner of the ship, but the liability of the owner of the cargo.
Seda küsimust ei ole siiski vaja siinkohal edasi uurida, sest käesolev juhtum ei puuduta mitte laevaomaniku vastutust, vaid lasti omaniku vastutust.
Furthermore, a departure by Community law from those conventions would encumber France and possibly other Member States with a conflict between their obligations under Community law and those under international law.
Lisaks tähendaks konventsioonide kõrvalekaldumine ühenduse õigusest Prantsusmaale ja vahest veel mõnele liikmesriigile vastuolu nende ühenduse õigusest tulenevate ja rahvusvaheliste kohustuste vahel.
The obligation of loyalty between the Community and the Member States requires such conflicts to be avoided where possible.
Lojaal-suspõhimõtte (koostööpõhimõte) kohaselt tuleb hoolitseda ühenduse ja liikmesriikide vaheliste vastuolude vältimise eest.
Consistent interpretation
Kooskõlas olev tõlgendamine
Lastly, the cooperation obligation imposed on the Community under Article 235(3) of the Law of the Sea
Mereõiguse konventsiooni artikli 235 lõikes 3 sätestatud liikmesriikide koostöö
Thus the Liability Convention and the Fund Convention do not preclude the application of Article 15 of the Waste Framework Directive on the basis of the considerations mentioned so far.
Seniste seisukohtade alusel ei välista vastutuse konventsioon ja fondi konventsioon niisiis jäätmete raamdirektiivi artikli 15 kohaldamist.
However, the arguments presented illustrate a broad political consensus for liability for oil pollution damage to be regulated by the Liability Convention and the Fund Convention.
Eeltoodud argumendid näitlikustavad siiski laiaulatuslikku poliitilist konsensust, mille kohaselt vastutust naftareostusest põhjustatud kahju eest reguleerivad vastutuse konventsioon ja fondi konventsioon.
Convention implies at least that the Community must give special consideration to the efforts made by the States.
Jäätmete raamdirektiivi artiklis 15 nimetatud isikud kohustus näitlikustab lõpuks, et ühendus arvestab liikmesriikide panusega.
This is also consistent with the objective of Community policy on the environment under the fourth intent of Article 174(1) of the Treaty of promoting measures at international level to deal with environmental problems.
Öeldu vastab ka EÜ artikli 174 lõike 1 neljanda taande kohasele ühenduse keskkonnapoliitika eesmärgile edendada meetmeid rahvusvahelisel tasandil, selleks et tegelda piirkondlike ja ülemaailmsete keskkonnaprobleemidega.
Article 15 of the Waste Framework Directive lays down rules governing responsibility for the cost of disposing of waste.
Jäätmete raamdirektiivi artikkel 15 sätestab, kes kannab jäätmete kõrvaldamisega seotud kulud.
Under the first indent, in accordance with the ’polluter pays’ principle it is the responsibility of the holder who has waste handled by a waste collector or by an undertaking as referred to in Article 9.
Esimese taande alusel tuleb jäätmete kõrvaldamise kulud vastavalt „saastaja maksab” põhimõttele kanda jäätmevaldajal, kes annab jäätmed üle jäätmekogumisettevõttele või artiklis 9 osutatud ettevõttele.
In addition, the second indent mentions the previous holders or the producer of the product from which the waste came.
Lisaks on teises taandes nimetatud eelmine valdaja või tootja, kelle tootest jäätmed on tekkinud.
Article 15 of the Waste Framework Directive must therefore be interpreted as far as possible as meaning that conflicts with the Liability Convention and the Fund Convention must be avoided. 68
Eeltoodu põhjal tuleb jäätmete raamdirektiivi artiklit 15 tõlgendada nii, et saaks vältida vastuolusid vastutuse konventsiooniga ja fondi konventsiooniga. 68
In Van de Walle and Others the Court held that that provision imposes the financial burden of the disposal operations, in accordance with the principle of polluter pays, on the persons who cause the waste, whether they are holders or former holders of the waste or even producers of the product from which the waste came. 69
Euroopa Kohus sedastas Van de Walle kohtuotsuses, et asjaomase sätte kohaselt lasub jäätmete kõrvaldamisega seotud kulude eest tasumise kohustus vastavalt „saastaja maksab” põhimõttele isikutel, kes jäätmed tekitavad, olenemata sellest, kas need isikud valdavad jäätmeid vastaval ajahetkel või valdasid neid minevikus või olid jäätmeid tekitanud toote valmistajad. 69
The interpretation of Article 15 of the Waste Framework Directive
Jäätmete raamdirektiivi artikli 15 tõlgendamine
It is therefore possible that Total France is responsible for the costs as producer of the heavy fuel oil, i.e. as producer of the product from which the waste came.
Eeltoodust lähtuvalt tuleb arvestada, et kulude eest vastutab Total France, seega tootja, kelle tootest on jäätmed tekkinud.
It must now be examined whether the two companies in the Total Group, as the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier under Article 15 of the Waste Framework Directive, must bear the cost of disposing of the spilled heavy fuel oil.
Järgnevalt tuleb uurida, kas Totalgrupi mõlemad ettevõtjad peavad raske kütteõli tootjana ja/või müüjana või prahtijana kandma jäätmete raamdirektiivi artikli 15 alusel väljavoolanud raske kütteõli kõrvaldamise kulud.
This can apply to Total International Ltd, on the other hand, only if it was the holder or at least the former holder of the oil waste.
Seevastu Total international Ltd. vastutab kulude eest ainult sel juhul, kui ta oli õlijäätmete valdaja või vähemalt endine valdaja.
68 — See also my Opinion in Intertanko and Others (cited in footnote 57, point 78).
68 – Vt ka minu ettepanek eespool 57. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Intertanko jt, punkt 78.
69 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 58).
69 – Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Van de Walle jt, punkt 58.
COMMUNE DE MESQUER and/or anyone who carries out pre-process-ing, mixing or other operations resulting in a change in the nature or composition of this waste.
COMMUNE DE MESQUER kelle tegevuse käigus tekivad jäätmed (esmane tekitaja), ja/või igaüks, kes teeb jäätmete eeltöötlust, segab jäätmeid või sooritab muid toiminguid, mille tulemusena jäätmete olemus või koostis muutub.
Under Article 1(c) of the Waste Framework Directive holder means the producer of the waste or the natural or legal person who is in possession of it.
Jäätmete raamdirektiivi artikli 1 punkt c sätestab, et valdaja on „jäätmetekitaja või füüsiline või juriidiline isik, kelle valduses on jäätmed”.
According to the judgment in Van de Walle, the Waste Framework Directive therefore defines ’holder’ broadly, without specifying whether the obligation to dispose of or recover waste is as a general rule a matter for the producer or the possessor of the waste.
Kohtuotsuse Van de Walle kohaselt annab direktiiv seega valdaja laiaulatusliku definitsiooni, jättes täpsustamata, kas jäätmete kõrvaldamise või taaskasutamise kohustus lasub reeglina jäätmetekitajal või valdajal.
It is irrelevant for the purposes of possession whether he is the owner or the holder. 70
Valduse osas ei oma tähtsust, kas tegemist on omaniku või muu valdajaga. 70
The question whether that definition applies to Total International Ltd — as the Commission also argues — depends on whether it influenced the generation of the oil waste in such a way that that event is to be attributed to its own personal activity.
Kas eeltoodud määratlus kehtib ka Total international Ltd. suhtes, sõltub ka komisjoni sõnul sellest, kas ta osales õlijäätmete tekkimises sel määral, et toimunut võib liigitada tema enda tegevuseks.
This is taken to be the case if the accident could be attributed to a disregard of Total International Ltd’s contractual obligations or to any actions which could render that undertaking liable.
Viimast võib eeldada, kui laevaõnnetus toimus Total international Ltd. lepinguliste kohustuste rikkumise tõttu, või kui tema vastutus tuleneb tema muust tegevusest.
71 The extent to which Total International Ltd is therefore the producer of the oil waste can only be ascertained by the competent trial court, however.
71Seda, millisel määral on Total international Ltd. selle kohaselt õlijäätmete tekitaja, võib siiski otsustada ainult asja sisuliselt lahendav pädev kohus.