natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Whether or not the provisions in question are directly applicable and — correlatively — whether they confer rights on individuals is not conclusive for the purpose of responding to the request for a preliminary ruling.
See, kas kõnealused sätted on vahetult kohaldatavad ja kas neist tuleneb järelikult õigusi üksikisikutele, ei ole eelotsusetaotlusele vastamiseks määrav.
Even the legal bases of the Treaties are in principle not directly applicable in the sense that individuals can derive from them rights or legal consequences to their benefit.
Ka lepingute õiguslikud alused ei ole põhimõtteliselt vahetult kohaldatavad selles tähenduses, et üksikisikud võivad neist tuletada enda kasuks õigusi või õiguslikke tagajärgi.
Nevertheless, individuals may question the legality of rules of secondary law by contesting the legal basis thereof.
Sellegipoolest võivad üksikisikud seada teisese õiguse normide õiguspärasuse kahtluse alla seeläbi, et nad ei tunnusta selle õiguslikku alust. 45
46 — Cited in footnote 22, paragraph 25.
46 – Viidatud eespool 22. joonealuses märkuses, punkt 25.
45 — See, for example, Case C-210/03 Swedish Match [2004] ECR I-11893, paragraph 27 et seq., and Joined Cases C-453/03, C-11/04, C-12/04 and C-194/04 ABNA and Others [2005] ECR I-10423, paragraph 52 et seq.
45 – Vaata näiteks 14. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-210/03: Swedish Match (EKL 2004, lk I-11893, punkt 27 jj) ja 6. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-453/03, C-11/04, C-12/04 ja C-194/04: ABNA jt (EKL 2005, lk I-10423, punkt 52 jj).
47 — Naturally, rules may also be justified by other international standards.
47 – Loomulikult võivad normide aluseks olla ka teised rahvusvahelised standardid.
In this case, however, Marpol 73/78 alone is relevant.
Käesoleval juhul on kohaldatav siiski MARPOL 73/78.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06
KOHTUJURIST KOKOTT’I ETTEPANEK – KOHTUASI C-308/06 c) Konventsiooni MARPOL 73/78 rakendamine
By contrast, Italy’s view that more stringent protective measures could be adopted and applied outside the territorial sea in spite of these provisions is unconvincing.
Veenev ei ole seevastu Itaalia käsitlus, mille kohaselt võib hoolimata nendest sätetest kehtestada ja kohaldada väljaspool territoriaalmerd rangemaid kaitsenorme.
It is true that States must protect the marine environment, as expressed in particular in Article 192 of the Convention on the Law of the Sea.
On küll õige, et riigid peavad merekeskkonda kaitsma, nagu see ilmneb eeskätt mereõiguse konventsiooni artiklist 192.
However, this duty is given concrete expression outside the territorial sea by the abovementioned provisions, which give effect to the common international standards developed pursuant to Article 211(1).
Väljaspool territoriaalmerd täpsustavad seda ülesannet eespool nimetatud normid, mis annavad artikli 211 lõike 1 kohaselt välja töötatud ühistele rahvusvahelistele standarditele õigusjõu.
This reference to common standards is justified by the fact that unilateral measures could place an unreasonable burden on international shipping.
Viide ühistele standarditele on õigustatud sellega, et ühepoolsed meetmed võivad rahvusvahelist meresõitu liigselt koormata.
This is particularly true on the high seas, where it is possible to imagine a large number of different standards of protection applying in parallel.
See kehtib eriti avamere suhtes, mille puhul võib ette kujutada paljude erinevate kaitsestandardite paralleelselt kehtivust.
As the claimants and the Danish, Greek, Maltese, Swedish and Cypriot Governments point out, there are a number of factors which suggest that Directive 2005/35 should not derogate from Marpol 73/78.
Nagu rõhutavad hagejad ning Taani, Kreeka, Malta, Rootsi ja Küprose valitsus, osutab terve rida pidepunkte, et direktiiv 2005/35 ei peaks konventsioonist MARPOL 73/78 kõrvale kalduma.
According to Article 1(1), the purpose of the directive is to incorporate international standards for shipsource pollution into Community law.
Artikli 1 lõike 1 kohaselt on direktiivi eesmärk laevade põhjustatud reostust reguleerivate rahvusvaheliste standardite lisamine ühenduse õigustikku.
According to recital (2) in the preamble, these standards are set out in Marpol 73/78, to which Article 2(1) 48 of the directive refers in the form of a dynamic reference.
Kõnealused standardid tulenevad direktiivi teise põhjenduse kohaselt konventsioonist MARPOL 73/78, millele viitab sõnaselgelt direktiivi artikli 2 punkt 1.
According to recital (3) in the preamble, implementation of this convention by the Member States is to be harmonised by the directive.
48Nimetatud konventsiooni rakendamist liikmesriikide poolt tuleb kolmanda põhjenduse kohaselt ühtlustada direktiivi abil.
In particular, according to recital (15), 49penalties for violations of these international standards are to be established. However, no
Põhjenduse 15 49 kohaselt tuleb eelkõige kehtestada karis-
48 — In the German version this provision is incomplete and also barely comprehensible as the first line of the definition is missing.
48 – Saksakeelses redaktsioonis on see säte puudulik ja vaevu arusaadav, sest puudub määratluse esimene rida.
49 — In the German version of the directive this is incorrectly designated recital (14) since the actual recital (14) on comitology is missing in the German version.
49 – Direktiivi saksakeelses redaktsioonis on seda nimetatud ebaõigesti 14. põhjenduseks, kuna saksakeelses redaktsioonis puudub tegelik 14. põhjendus komisjoni rakendusvolituste kohta.
Consequently, through the reference in the above provisions of the Convention on the Law of the Sea concluded by the Community Marpol 73/78 is the test standard applicable to Directive 2005/35 outside the territorial sea.
Viitamisega ühenduse poolt sõlmitud mereõiguse konventsiooni nimetatud sätetele muutub konventsioon MARPOL 73/78 seega väljaspool territoriaalmerd direktiivi 2005/35 hindamise kriteeriumiks.
In this respect it should be borne in mind that under the Convention on the Law of the Sea only rules which comply with Marpol 73/78, that is to say, rules which implement the standard of protection laid down therein, are permitted.
Tuleb silmas pidada, et seal on mereõiguse konventsiooni kohaselt lubatud ainult normid, mis on kooskõlas konventsiooniga MARPOL 73/78, st mis rakendavad selles sätestatud kaitsestandardeid.
By contrast, rules which go beyond Marpol 73/78 are not permitted in these sea areas.
Nendes merepiirkondades ei ole seevastu lubatud normid, mis lähevad konventsioonist MARPOL 73/78 kaugemale.
INTERTANKO AND OTHERS express indications of an intended derogation from Marpol 73/78 are to be found in the wording of Directive 2005/35.
Direktiivi 2005/35 tekstis ei leidu aga selgeid viiteid tahtlikule kõrvalekaldumisele konventsioonist MARPOL 73/78.
52By contrast, in the case of the implementation of Marpol 73/78 by Directive 2005/35 no obligation has been assumed by the Community.
52Tugine-des direktiivis 2005/35 konventsioonile MARPOL 73/78, ei võtnud ühendusel endale seevastu mingit kohustust.
None the less, the Court has at least intimated that Directive 98/44 should be reviewed in the light of the Convention on the Grant of European Patents, 53even though it was only the Member States, and not the Community, that were parties to it. 54
Euroopa Kohus on siiski vähemalt vihjanud, et direktiivi 98/44 tuleb kontrollida Euroopa patentide väljaandmise konventsiooni alusel, 53kuigi selles ei osalenud mitte ühendus, vaid üksnes liikmesriigid. 54
The assumption that the Community is bound through the implementation of obligations under international law is also based on caselaw developed in connection with GATT.
Oletus, et rahvusvahelised kohustused muutuvad ühendusele siduvaks nendele tuginemise tõttu, põhineb samuti GATT-iga seotud kohtupraktikal.
It is true that, given their nature and structure, GATT and the WTO Agreements are not in principle among the rules in the light of which the Court is to review the legality of measures adopted by the Community institutions.
GATT ja WTO ei kuulu oma iseloomu ja ülesehituse tõttu üldiselt nende normide hulka, mille alusel Euroopa Kohus kontrollib ühenduse institutsioonide õigusaktide õiguspärasust.
50 However, where the Community has intended to implement a particular obligation assumed in the context thereof, or where the Community measure refers expressly to the precise provisions of those agreements, it is for the Court to review the legality of the Community measure in question in the light thereof. 51
50Euroopa Kohus peab kontrollima kõnealuse ühenduse õigusakti õiguspärasust nimetatud eeskirjade alusel siis, kui ühendus soovib täita nende raames võetud teatud kohustust, või olukorras, kus ühenduse õigusakt viitab sõnaselgelt nende lepingute konkreetsetele sätetele. 51
However, this caselaw is based on the fact that GATT and the WTO Agreements form part of Community law and are therefore in principle binding on the Community
Kõnealune kohtupraktika põhineb siiski sellel, et konventsioonid GATT ja WTO on ühenduse õiguse osad ja on seega ühendu-
However, there is no discernible legal basis for examining secondary law on the basis of international-law obligations of the Member States which the Community has not itself assumed.
Siiski ei ilmne õiguslikku alust teisese õiguse kontrollimiseks liikmesriikide rahvusvaheliste kohustuste põhjal, mida ühendus ei ole endale võtnud.
Rather, such an examination would run counter to the finding made in the judgment in Netherlands v Parliament and Council that the Community is not bound by the Member States’ obligations under international law. 56
See oleks pigem vastuolus samas otsuses tehtud sedastusega, et liikmesriikide rahvusvahelised kohustused ei ole ühendusele siduvad. 56
52 — International Fruit Company, cited in footnote 25, paragraphs 10 and 13 et seq.
52 – Eespool 25. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas International Fruit Company, punktid 10 ja 13 jj.
Today this binding effect arises from Article 300(7) EC, since the Community has acceded to the WTO Agreements.
Praegu tuleneb siduvus EÜ artikli 300 lõikest 7, sest ühendus on ühinenud WTO kokkulepetega.
53 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 61 and 62.
53 – Eespool 21. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Madalmaad vs. parlament ja nõukogu, punkt 61 jj.
54 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 51 and 52.
54 – Eespool 21. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Madalmaad vs. parlament ja nõukogu, punkt 51 jj.
55 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 55 and 56.
55 – Eespool 21. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Madalmaad vs. parlament ja nõukogu, punkt 55 jj.
See Article 1(2) of Directive 98/44.
Vt direktiivi 98/44 artikli l lõige 2.
51 — Case 70/87 Fediol v Commission [1989] ECR 1781, paragraph 19 et seq.; Case C-69/89 Nakajima v Council [1991] ECR I-2069, paragraph 31; and Germany v Council, paragraph 111, Portugal v Council, paragraph 49, Biret International, paragraph 53, and Van Parys, paragraph 40, all cited in footnote 50.
56 – Eespool 21. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Madalmaad vs. parlament ja nõukogu, punkt 51 jj.
56 — Netherlands v Parliament and Council, cited in footnote 21, paragraphs 51 and 52.
51 – 22. juuni 1989. aasta otsus kohtuasjas 70/87: Fediol vs. komisjon (EKL 1989, lk 1781, punkt 19 jj); 7. mai 1991. aasta otsus kohtuasjas C-69/89: Nakajima vs. nõukogu (EKL 1991, lk I-2069, punkt 31); eespool 50. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Saksamaa vs. nõukogu, punkt 111; eespool 50. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Portugal vs. nõukogu, punkt 49; eespool 50. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Biret International, punkt 53, ja eespool 50. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas van Parys, punkt 40.
Nevertheless, more extensive binding effects on the Community cannot arise from agreements of the Member States which the Community has not adopted.
Ühenduse poolt üle võtmata liikmesriikide konventsioonidest ei saa siiski järeldada ulatuslikumat siduvust ühendusele.
Therefore, the implementation objective of Directive 2005/35 also does not mean that Marpol 73/78 can be used as a criterion for determining the legality of that directive.
Seetõttu ei anna ka direktiivis 2005/35 sätestatud konventsioonile tuginemise eesmärk alust kasutada konventsiooni MARPOL 73/78 direktiivi õiguspärasuse kriteeriumina.
Accordingly, the Community can in principle require the Member States to take measures which run counter to their obligations under international law.
Vastavalt sellele saab ühendus kohustada liikmesriike võtma meetmeid, mis on vastuolus nende rahvusvaheliste kohustustega.
This is already demonstrated by Article 307 EC, which governs inconsistencies between pre-existing international agreements and Community law.
See ilmneb juba EÜ artiklist 307, mis reguleerib vastuolu varasemate rahvusvaheliste lepingute ja ühenduse õiguse vahel.
Even if the Member States’ obligations under pre-existing agreements are initially unaffected by conflicts with Community law, the Member States must nevertheless take all appropriate measures to put an end to such conflicts.
Isegi kui vastuolu ühenduse õigusega ei mõjuta esialgu liikmesriikide varasematest lepingutest tulenevaid kohustusi, peavad liikmesriigid siiski võtma kõik sobivad meetmed, et selline vastuolu lõpetada.
This may even require the denunciation of international agreements.
See võib nõuda koguni rahvusvaheliste lepingute tühistamist.
57 Member
57 Pärast ühinemist sõlmitud lepinguid ei saa liikmesriigid põhimõtteliselt ühenduse õigusele vastandada. 58
Compatibility of Article 4 of Directive 2005/35, in conjunction with Article 5(2) thereof, with the Convention on the Law of the Sea, in conjunction with Marpol 73/78
Direktiivi 2005/35 artikli 4 koosmõjus artikli 5 lõikega 2 kooskõla mereõiguse konventsiooniga koosmõjus konventsiooniga MARPOL 73/78
The first question concerns the compatibility of Article 5(2) of Directive 2005/35 with Marpol 73/78.
Esimene küsimus puudutab direktiivi 2005/35 artikli 5 lõike 2 kooskõla konventsiooniga MARPOL 73/78.
A conflict between Community law and Member States’ obligations under international law will, however, always give rise to problems and is likely to undermine the practical effectiveness of the relevant provisions of Community law and/or of international law.
Vastuolu ühenduse õiguse ja liikmesriikide rahvusvaheliste kohustuste vahel tekitab siiski alati probleeme ja kahjustab ühenduse õiguse asjaomaste sätete ja/või rahvusvahelise õiguse sätete praktilist mõju.
It is therefore sensible and dictated by the principle of cooperation between Community institutions and Member States that efforts be made to avoid conflicts, particularly in the interpretation of the relevant provisions.
Seepärast on mõttekas – nagu nõuab ka lojaalsuspõhimõte – hoolitseda vastuolude vältimise eest, eeskätt asjaomaste sätete tõlgendamisel.
This applies in particular where the Community measure concerned — as in this case — seeks to achieve the harmonised implementation of Member States’ obligations under international law.
See kehtib eriti juhul, kui ühenduse asjaomase meetme – millega on tegemist ka käesolevas asjas – eesmärk on liikmesriikide rahvusvaheliste kohustuste ühtlustatud ülevõtmine.
57 — Case C-84/98 Commission v Portugal [2000] ECR I-5215, paragraph 58.
57 – 4. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-84/98: komisjon vs. Portugal (EKL 2000, lk I-5215, punkt 58).
58 — Case C-466/98 Commission v United Kingdom (‘open skies’) [2002] ECR I-9427, paragraphs 26 and 27.
58 – 5. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-466/98: komisjon vs. Ühendkuningriik (open skies) (EKL 2002, lk I-9427, punkt 26 jj).
This applies at least where the relevant Community powers already existed at the time the agreement was concluded.
See kehtib igal juhul siis, kui konventsiooni sõlmimisel olid ühenduse asjaomased pädevused juba olemas.
Firstly, Article 4 of Directive 2005/35 lays down general standards of liability applicable to all, including, in particular, liability for serious negligence.
Direktiivi 2005/35 artiklis 4 on kõigepealt sätestatud üldised, igaühe suhtes kehtivad vastutuse kriteeriumid, sealhulgas eeskätt vastutus raske hooletuse eest.
However, in Article 5 it restricts this standard of liability with express reference to the relevant provisions of the Marpol 73/78 Convention relating to the vessel’s owner, the master or the crew when acting under the master’s responsibility.
Kõnealune vastutus on artikli 5 lõikes 2 siiski piiratud reederi, kapteni või kapteni vastutusel tegutseva laevaperega, kusjuures sõnaselgelt viidatakse MARPOL 73/78 asjaomastele sätetele.
This restriction applies in specific areas of the sea, namely in straits, in the exclusive economic zone and on the high seas.
Nimetatud piirang kehtib kindlates merepiirkondades, nimelt väinades, majandusvööndites ja avamerel.
The first question covers only these areas of the sea and not the territorial sea to be classified as territory of the coastal States, which
Esimese küsimuse esemeks on üksnes need merepiirkonnad, mitte aga rannikuriikide territooriumi juurde kuuluv
I will deal with below in connection with the second and third questions.
INTERTANKO JT a) Muude isikute kui kapteni ja reederi vastutus territoriaalmeri, mida käsitlen järgnevalt seoses teise ja kolmanda küsimusega.
However, this question rightly also extends to the validity of Article 4, since any repeal of Article 5(2) in isolation would not safeguard the effectiveness of the Marpol regulations concerned but rather reduce it further.
Õigupoolest laieneb see küsimus ka artikli 4 kohaldatavusele, sest artikli 5 lõike 2 tühistamine üksinda ei tagaks MARPOL-i asjaomaste reeglite kehtivust, vaid vähendaks seda veelgi.
On the basis of an interpretation founded solely on its wording, the directive goes further than Marpol 73/78 when it provides that, in the event of damage, the acts of persons other than the master or owner are sufficient to activate the prohibition on discharge.
Üksnes sõnastuse alusel tõlgendamisel läheb direktiiv konventsioonist MARPOL 73/78 kaugemale, kuna merreheitmise keelu kohaldamiseks piisab muude isikute käitumisest peale kapteni või reederi.
It has been argued by some that it is incompatible with the Community’s international obligations to provide for the liability of these other persons in respect of discharges.
Osaliselt väideti, et muude isikute vastutuse sätestamine merreheitmise eest ei ole kooskõlas ühenduse rahvusvaheliste kohustustega.
Regulation 9 of Annex I and Regulation 5 of Annex II to Marpol 73/78 prohibit discharges.
MARPOL 73/78 I lisa 9. reegel või vastavalt II lisa 5. reegel keelavad merreheitmise.
However, these prohibitions do not apply where the exceptions laid down re- spectively in Regulations 11 and 6 of the annexes apply.
Need keelud ei kehti aga I lisa 11. reegli või II lisa 6. reegli kohaldamisel.
Under subparagraph (b)(ii) of each of these regulations, the prohibitions are not to apply to discharge resulting from damage to a ship or its equipment except if the owner or the master acted either with intent to cause damage, or recklessly and with knowledge that damage would probably result.
Mõlema reegli punkti b alapunkti ii kohaselt ei kohaldata keelde merreheitmise suhtes, mis on põhjustatud laeva või selle seadmete avariist, välja arvatud juhul, kui reeder või kapten tegutses kahju tekitamise eesmärgil või kergemeelselt, olles teadlik kahju tekkimise tõenäosusest.
It may, admittedly, be pointed out, as the Parliament does, that Marpol 73/78 is silent as regards other persons.
Võiks küll jagada parlamendi seisukohta, et MARPOL 73/78 ei kõnele muudest isikutest.
However, that would merely rule out conflict with Marpol 73/78.
Sellega oleks aga välistatud kõigest üks vastuolu konventsiooniga MARPOL 73/78.
The Community would still be bound by the provisions of the Convention on the Law of the Sea, which, in the sea areas under consideration here, permits in respect of all persons only rules which give effect to the standard of protection laid down in Marpol 73/78.
Mereõiguse konventsiooni sätted, mis lubavad käesolevas asjas käsitletud merepiirkondades kohaldada kõikide isikute suhtes üksnes norme, mis rakendavad MARPOL 73/78 kaitsestandardeid, oleksid ühendusele ikka veel siduvad.
Therefore, the Community would not be free to lay down rules on other cases in these areas at its own discretion but would rather be precluded from doing so.
Seega ei oleks ühendus vaba reguleerima teisi juhtumeid neis piirkondades oma äranägemise järgi.
However, as Denmark, France, the Council and the Commission in particular correctly point out, basing oneself strictly on the wording of Marpol 73/78 would lead to absurd results.
Range tuginemine konventsioonile MARPOL 73/78 viiks siiski – nagu rõhutavad õigusega Taani, Prantsusmaa, nõukogu ja komisjon – absurdsete tulemusteni.
Even discharges
Sel juhul oleks lubatud isegi laeva või selle seadmete
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-308/06 resulting from intentional damage to a ship or its equipment would be permitted as long as neither the master nor the owner acted with intent or recklessly.
KOHTUJURIST KOKOTT’I ETTEPANEK – KOHTUASI C-308/06 tahtlikust kahjustamisest tingitud merreheitmine, kui tahtlikult või ettevaatamatult ei tegutse kapten ega reeder.
The relevant provisions of the Convention on the Law of the Sea are also intended to facilitate effective protection of the marine environment.
Mereõiguse konventsiooni määravad sätted peavad võimaldama ka merekeskkonna tõhusat kaitset.
This is to be achieved on the basis of common international standards in order to make the requirements imposed on shipping predictable.
See tuleb saavutada ühiste rahvusvaheliste standardite alusel, et kehtestada meresõidule ootuspärased nõuded.
It is not necessary to restrict liability to the master and owner in order to do so.
Selleks ei ole vaja piirduda kapteni ja reederi vastutusega.
It is thus necessary not only to interpret Marpol 73/78 in isolation on the basis of its wording, but also to take account of its objectives and its function within the framework of the Convention on the Law of the Sea.
Seega ei tule konventsiooni MARPOL 73/78 tõlgendada mitte ainult selle sõnastuse alusel, vaid arvestada tuleb ka konventsiooni eesmärke ja ülesannet mereõiguse konventsiooni raames.
According to the fourth paragraph of the preamble thereto, the overarching objective of Marpol 73/78 is to achieve the complete elimination of intentional pollution and the minimisation of accidental pollution.
Preambuli neljanda lõigu kohaselt on konventsiooni MARPOL 73/78 laiem eesmärk tahtliku saastamise täielik kõrvaldamine ja õnnetusest tingitud reostuse minimeerimine.
Moreover, the exclusion of all liability on the part of other persons would lead to a completely different result to that of the second sentence of Article III(4) of the International Convention of 29 November 1969 on Civil Liability for Oil Pollution Damage, 59as amended by the 1992 Protocol.
Muude isikute mis tahes vastutuse välistamine lubaks pealegi jõuda hoopis teistsugusele järeldusele, kui on sätestatud 29. novembri 1969. aasta rahvusvahelise konventsiooni naftareostusest tingitud kahjustuste tsiviilvastutuse kohta 59 III artikli lõike 4 teises lauses 1992. aasta protokolli redaktsioonis.
60 Unlike Marpol 73/78, this provision expressly provides that in principle the owner alone bears civil liability and a number of other persons such as, for example, the crew, charterers or servants and agents, do not.
60Erinevalt konventsioonist MARPOL 73/78 näeb nimetatud säte sõnaselgelt ette, et tsiviilõiguslikult vastutab laeva eest põhimõtteliselt ainult reeder, aga mitte teised isikud, nagu laevapere, prahtija või teenuste osutajad.
These persons are, however, liable if they act with intent or recklessly and with the knowledge that damage would probably result.
Nimetatud isikud vastutavad siiski juhul, kui nad tegutsesid tahtlikult või kergemeelselt, olles teadlikud tõenäolise kahju tekkimisest.