natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The present reference, which is being dealt with under the accelerated procedure provided for in Article 104a of the Court’s Rules of Procedure, concerns the scope of the right of residence of nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen.
Käesolev eelotsusetaotlus, mida käsitletakse Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 104a sätestatud kiirendatud menetluse korras, puudutab liidu kodaniku kolmandate riikide kodanikest pereliikmete elamisõiguse ulatust.
The issue is a sensitive one because it involves drawing a dividing line between what is covered by the provisions on Union citizens’ freedom of movement and residence and what comes under immigration control, a matter over which the Member States retain competence in so far as and to the extent that the European Community has not brought about complete harmonisation.
See küsimus on tundlikku laadi, kuna sellele vastamiseks tuleb eristada liidu kodanike vaba liikumist ja elamisõigust reguleerivate õigusnormide kohaldamisala ning sisserände kontrolliga seonduvat, mis on jäetud liikmesriikide pädevusse seni ja sedavõrd, kui Euroopa Ühendus ei ole kõnealuses valdkonnas läbi viinud täielikku ühtlustamist.
The constitutional significance of the subject explains the liveliness of the debate, with no less than 10 Member States intervening in support of the respondent in the main proceedings to challenge the interpretation put forward by the applicants in the main proceedings and the Commission of the European Communities.
Teema konstitutsiooniline tähtsus selgitab vaidluse tulisust, kuivõrd põhikohtuasja kostjaks oleva valitsuse toetuseks on menetlusse astunud koguni kümme liikmesriiki, et vaielda vastu põhikohtuasja hagejate ja Euroopa Ühenduste Komisjoni esitatud tõlgendusele.
It is also true that the positions adopted previously by the Court have helped fuel the debate since there does not appear to be clear consistency in the line taken in case-law.
On tõsi, et sellele aitavad kaasa ka Euroopa Kohtu varasemad seisukohad, kuna kohtupraktika näib olevat järjepidevusetu.
The questions on the interpretation of Directive 2004/38/EC 2 which have been referred in the present
Nii annavad direktiivi 2004/38/EÜ 2tõlgendamist puudutavad eelotsuse küsimu- sed Euroopa Kohtule hea võimaluse sellesse teemasse selgust tuua.
The present reference for a preliminary ruling was made by the High Court (Ireland) in the course of proceedings on four applications for judicial review of the refusal to grant a residence card to a national of a nonmember country married to a Union citizen established in Ireland.
Käesoleva eelotsusetaotluse esitas High Court (Iirimaa) nelja liidetud kohtuasja menetluses, milles vaidlustati elamisloa andmisest keeldumine kolmanda riigi kodanikule, kes on abielus Iirimaal elava Euroopa Liidu kodanikuga.
In each of the four cases a national of a nonmember country entered Ireland directly and made an application for asylum which was refused.
Kõigis neljas kohtuasjas saabus kolmanda riigi kodanik otse Iirimaale ja esitas seal varjupaiga taotluse, mis jäeti rahuldamata.
Following his arrival in Ireland, the applicant married a national of another Member State who was established and working in Ireland.
Pärast Iirimaale saabumist abiellus asjaomane isik teise liikmesriigi kodanikuga, kes elab ja töötab Iirimaal.
Following the marriage he applied for a residence card as the spouse of a national of a Member State lawfully resident in Ireland.
Abiellumise järel taotles ta elamisluba („residence card”) Iirimaal seaduslikult elava muu liikmesriigi kodaniku abikaasana.
The applicant was refused such a card by the Minister for Justice on the ground that he was unable to provide evidence that he had been lawfully resident in another Member State prior to arrival in Ireland, as required by the Irish regulations adopted to transpose
2 – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46).
VIEW OF MR POIARES MADURO — CASE C-127/08
KOHTUJURIST POIARES MADURO SEISUKOHT – KOHTUASI C-127/08
Directive 2004/38.
Iiri õigusnormid.
The applicants therefore challenged those ministerial decisions to refuse them residence cards, claiming that the condition of prior lawful residence in another Member State imposed by the Irish legislation, noncompliance with which was the reason for the contested refusals, is contrary to Directive 2004/38.
Taotlejad esitasid ministri elamisloa andmisest keeldumise otsuste peale kaebused väites, et Iiri õigusnormides sätestatud teises liikmesriigis eelneva seadusliku elamise nõue, mille alusel elamisloa andmisest keelduti, on vastuolus direktiivi 2004/38 sätetega.
A — Compatibility of the requirement of prior lawful residence in another Member State with Directive 2004/38
A. Teises liikmesriigis eelneva seadusliku elamise nõude kooskõla direktiiviga 2004/38
The question whether Directive 2004/38 permits the benefit of the right of residence which it grants to non-EU nationals who are the family members of a Union citizen to be subject in the host Member State to the condition that they must have previously been lawfully resident in another Member State requires consideration of the scope of application of that legislation: does it apply only to families which were established in a Member State before moving to the host Member State?
Küsimus, kas direktiiv 2004/38 lubab seada selles liidu kodanike kolmanda riigi kodanikest pereliikmetele tagatud elamisõiguse vastuvõtvas liikmesriigis kasutamiseks tingimuse, et viimane on teises liikmesriigis eelnevalt seaduslikult elanud, puudutab nimetatud teksti kohaldamisala: kas see kuulub kohaldamisele üksnes perekondade suhtes, kes on enne vastuvõtvasse liikmesriiki asumist elanud teises liikmesriigis?
In other words, does Dir ective 2004/38 guarantee for non-EU nationals who are family members of a Union citizen only freedom of movement within the territory of the Union or also, in certain cases, access for them to the territory of the Union?
Teisiti öeldes – kas direktiiv 2004/38 tagab liidu kodaniku pereliikmetele, kes ei ole liidu kodanikud, liikumisvabaduse üksnes liidu territooriumil või annab teatud juhtudel viimastele liidu territooriumile sisenemise õiguse?
Directive 2004/38 does not provide an explicit answer.
Direktiiv 2004/38 otsest vastust ei anna.
It merely confers, in Art -icles 6, 7 and 16 thereof, a right of residence on a Union citizen’s family members who are not nationals of a Member State, ‘accompanying or joining the Union citizen’.
Selle artiklites 6, 7 ja 16 üksnes tunnustatakse nende „liidu kodanikuga kaasas olevate või ühinevate” pereliikmete elamisõigust, kes ei ole liikmesriigi kodanikud.
Since an analysis of the text provides no assistance, it is necessary to refer to its objectives.
Kuna nimetatud teksti analüüs selles küsimuses abi ei anna, siis tuleb vaadata selle eesmärke.
Dir -ective 2004/38 seeks to guarantee the ‘primary and individual right to move and reside freely
Direktiiviga 2004/38 soovitakse tagada „esma[n]e ja individuaal[n]e õigus[…] liikmesriikide territooriumil vabalt liikuda ja elada”, mis
Therefore, in order to be able to examine the merits of the proceedings brought against the refusals to grant residence cards, the referring court considers that it is necessary essentially to ask the Court of Justice whether the benefit of the provisions of Directive 2004/38, or more specifically of the right of residence for the non-EU national spouse of a Union citizen, can be subject to the condition that he must have been lawfully resident in another Member State before coming to the host Member State.
Seetõttu peab eelotsusetaotluse esitanud kohus vaidlusaluste elamisloa andmisest keeldumise otsuste peale esitatud kaebuste põhjendatuse hindamiseks vajalikuks küsida Euroopa Kohtult sisuliselt, kas direktiivi 2004/38 sätete kohaldamise, täpsemalt liidu kodaniku abikaasale, kes ei ole liidu kodanik, elamisõiguse andmise tingimuseks võib sätestada enne vastuvõtvasse liikmesriiki saabumist teises liikmesriigis seaduslikult elamise tingimuse.
This forms the subject of the first question referred.
See on esimese eelotsuse küsimuse ese.
Even if the answer were no, it would remain to be determined whether the nationals of nonmember countries could, in the present case, nevertheless be refused the benefit of the provisions of Directive 2004/38, since Article 3(1) thereof reserves the right to rely on its provisions to family members who ‘accompany’ or ‘join’ a Union citizen, and the nationals in question did not marry until after they arrived in Ireland.
Juhul kui see ei ole nii, siis tuleb välja selgitada, kas on siiski võimalik, et direktiivi 2004/38 sätteid, mille artikli 3 lõige 1 annab nimetatud sätetele tuginemise õiguse pereliikmetele, kes on liidu kodanikuga „kaasas” või „ühinevad” temaga, ei kohaldata käesoleval juhul kolmandate riikide kodanike suhtes, kuivõrd nad abiellusid alles pärast Iirimaa territooriumile saabumist.
Hence the second and third questions referred which essentially concern the effect of the date of the marriage on the applicability of Directive 2004/38.
Sellest tulenevad teine ja kolmas eelotsuse küsimus, mis käsitlevad sisuliselt küsimust, kas abiellumise aeg mõjutab direktiivi 2004/38 kohaldamist.
I will examine these two points in turn.
Käsitlen neid kaht teemat järgemööda.
METOCK AND OTHERS with Community law and, in particular, the fundamental freedoms of movement.
METOCK JT on EÜ artikliga 18 liidu kodanikele otseselt antud 3.
5 It has thus been expressly ruled that requirements relating to compliance with Union citizens’ right to freedom of movement and residence could constrain the Member States’ exercise of their powers, 6 in particular those which they have in relation to immigration control.
Seega tuleb nimetatud direktiivi kohtupraktikast, et liikmesriigid peavad teostama oma pädevust kooskõlas ühenduse õigusega ja iseäranis vaba liikumise põhiõigustega 5.
7 within the territory of the Member States’ conferred on Union citizens directly by Article 18 EC.
Kohtupraktikas on selgelt öeldud, et liidu kodanike liikumis- ja elamisvabaduse põhimõtte järgimise nõue võib piirata liikmesriikide pädevuse 6, sealhulgas sisserände kontrolli puudutava pädevuse 7 teostamist.
3It is therefore in the light of the fundamental right of Union citizens to move and reside that the provisions of that directive must be interpreted.
sätete tõlgendamisel pidada silmas Euroopa Liidu kodanike individuaalset põhiõigust vabalt liikuda ja elada.
The rights that it provides for must be understood in functional terms in such a way that they are given the full scope necessary to ensure the effectiveness of Union citizens’ right to move and reside, but no more.
Selles sätestatud õigusi tuleb vaadelda lähtuvalt funktsionaalsusest, nii et neile oleks omistatud piisav ulatus, mis on vajalik liidu kodanikele tõhusa liikumis- ja elamisõiguse tagamiseks, kuid mitte rohkem.
In other words, it is a question of determining whether full and complete enjoyment by a Union citizen of his right of residence means that the right of residence of non-EU national members of a Union citizen’s family, which is a right consequential to and dependent on that of the Union citizen, 4includes a right to enter the territory of the Union.
Teisi sõnu tuleb välja selgitada, kas liidu kodaniku elamisõiguse täielik ja igakülgne kasutamine eeldab, et liidu kodaniku pereliikme, kes ei ole liidu kodanik, elamisõigus, mis on tuletatud õigus ja sõltub liidu kodaniku vastavast õigusest 4, sisaldab endas õigust siseneda liidu territooriumile.
In order to contest the applicability of Directive 2004/38 to the entry of non-EU national members of the family of a Union citizen into the territory of the Community, it is equally not possible to refer legitimately to the organisation of Community powers under the various legal bases provided for in the EC Treaty.
Selleks, et vaidlustada direktiivi 2004/38 kohaldatavust ühenduse kodaniku pereliikmete, kes ei ole liidu kodanikud, ühenduse territooriumile sisenemise küsimuse suhtes, ei saa õiguspäraselt tugineda ka ühenduse pädevuste korraldusele, mis tuleneb erinevatest EÜ asutamislepinguga sätestatud õiguslikest alustest.
Admittedly, only Title IV of the EC Treaty permits the adoption of Community legislation on immigration and external border controls, 8whilst Dir -ective 2004/38 is based on Title III of the EC Treaty.
Tõepoolest, ühenduse õigusaktide vastuvõtmist sisserände ja välispiirikontrolli valdkonnas lubab üksnes EÜ asutamislepingu IV jaotis 8, samas kui direktiiv 2004/38 põhineb EÜ asutamislepingu III jaotisel.
However, the directive directly governs only the rights of Union citizens, and those of their family members are covered only in so far as they are accessories to the former rights.
Kuid viimane reguleerib otseselt vaid liidu kodanike õigusi ja nende pereliikmete õigusi puudutab see üksnes niivõrd kuivõrd need kaasnevad liidu kodanike õigustega.
The fact that the directive may thereby have an effect on immigration
Asjaolu, et nii võib see mõjutada sisserände kontrolli valdkonda, ei kahjusta
5 — See Case C-446/03 Marks & Spencer [2005] ECR I-10837, paragraph 29. 6.
5 – Meenutuseks vt 13. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-446/03: Marks & Spencer (EKL 2005, lk I-10837, punkt 29). 6.
The intervening Member States cannot validly invoke against this approach, and the response which may result from it, the vertical constitutional division of competences.
Menetlusse astunud liikmesriigid ei saa sellele lähenemisviisile ja sellest tulenevale võimalikule vastusele vastuväiteid esitades õiguspäraselt tugineda vertikaalsele konstitutsioonilisele pädevuse jaotusele.
Although it is true that in principle the Member States remain competent for immigration control, and thus the admission of nationals of nonmember countries from outside the territory of the Community, it cannot consequently be deduced that Directive 2004/38 relates only to the movement between Member States of Union citizens and their family members and not to the access of those family members to the territory of the Union.
Kuigi on tõsi, et liikmesriikidel on pädevus sisserännet kontrollida ja seega pädevus lubada liikmesriiki väljastpoolt ühenduse territooriumi pärit kolmanda riigi kodanikke, siis ei saa sellest järeldada, et direktiiv 2004/38 käsitleb liidu kodanike ja nende pereliikmete liikumist üksnes liikmesriikide vahel ega puuduta viimaste sisenemist liidu territooriumile.
6 — See Case C-135/99 Elsen [2000] ECR I-10409, paragraph 33; Case C-148/02 Garcia Avello [2003] ECR I-11613, paragraph 25; Case C-224/02 Pusa [2004] ECR I-5763, paragraph 22; Case C-209/03 Bidar [2005] ECR I-2119, paragraph 33; Case C-192/05 Tas-Hagen and Tas [2006] ECR I-10451, paragraph 22; and Case C-499/06 Nerkowska [2008] ECR I-3993, paragraph 24.
6 – Vt 23. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-135/99: Elsen (EKL 2000, lk I-10409, punkt 33); 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-148/02: Garcia Avello (EKL 2003, lk I-11613, punkt 25); 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-224/02: Pusa (EKL 2004, lk I-5763, punkt 22); 15. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C-209/03: Bidar (EKL 2005, lk I-2119, punkt 33); 26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-192/05: Tas-Hagen ja Tas (EKL 2006, lk I-10451, punkt 22), ja 22. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C-499/06: Nerkowska (EKL 2008, lk I-3993, punkt 24).
7 — See Case C-459/99 MRAX [2002] ECR I-6591.
7 – Vt 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-459/99:, MRAX (EKL 2002, lk I-6591).
See also Case C-157/03 Commission v Spain [2005] ECR I-2911.
Vt ka 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-157/03: komisjon vs. Hispaania (EKL 2005, lk I-2911).
3 — See Case C-413/99 Baumbast and R [2002] ECR I-7091, paragraph 84.
3 – Vt 17. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-413/99: Baumbast ja R (EKL 2002, lk I-7091, punkt 84).
8 — For an example, see Council Directive 2003/86/EC of 22 September 2003 on the right to family reunification (OJ 2003 L 251, p. 12), which confers a right to family reunification on nationals of nonmember countries.
8 – Näitena vt nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiiv 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (ELT L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224), mis annab kolmanda riigi kodanikele perekonna taasühinemise õiguse.
4 — See Case C-291/05 Eind [2007] ECR I-10719, paragraphs 23, 24 and 30.
4 – Meenutuseks vt 11. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-291/05: Eind (EKL 2007, lk I-10719, punktid 23, 24 ja 30).
VIEW OF MR POIARES MADURO — CASE C-127/08 control does not encroach upon the power under Title IV since its main purpose is merely to guarantee the exercise of the right of Union citizens to move and reside.
KOHTUJURIST POIARES MADURO SEISUKOHT – KOHTUASI C-127/08
It therefore remains to determine whether the full effect of the rights attached to Union citizenship means that the right of residence conferred on the family members of a Union citizen by Directive 2004/38 may, under certain circumstances, include a right of access to Community territory.
Seega tuleb välja selgitada, kas liidu kodakondsusega seotud õiguste täielik rakendamine eeldab, et direktiiviga 2004/38 ühenduse kodaniku pereliikmele tagatud elamisõigus võib teatud juhtudel hõlmata ka ühenduse territooriumile sisenemise õigust.
To that end it is firstly necessary to point out the repeated emphasis which both the legislature 9and the Court 10place on the importance of protecting the family lives of nationals of the Member States in order to eliminate obstacles to the exercise of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty.
Selleks tuleb kõigepealt märkida, et nii seadusandja 9kui Euroopa Kohus 10on korduvalt rõhutanud liikmesriikide kodanike perekonnaelu kaitse tagamise tähtsust, et kõrvaldada takistused asutamislepingus sätestatud põhivabaduste teostamiselt.
EC) and Directive 73/148/EEC 11must be construed as requiring a Member State to grant leave to enter and reside in its territory to the spouse, of whatever nationality, of a national of that State who has gone, with that spouse, to another Member State in order to work there as an employed person as envisaged by Article 48 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 39 EC), and returns to establish himself or herself as envisaged by Article 52 of the Treaty in the territory of his or her State of origin; in the view of the Court, a national of a Member State might be deterred from leaving his country of origin in order to pursue an activity as an employed or selfemployed person in the territory of another Member State if, on returning to the Member State of which he is a national in order to pursue an activity there as an employed or selfemployed person, his spouse and children were not also permitted to enter and reside in the territory of his Member State of origin under conditions at least equivalent to those granted them by Community law in the territory of another Member State.
Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et sellise instrumentaalse seose tõttu, mis on seatud õiguse perekonnaelu austamisele ja liikumisvabaduse vahele, tuleb EÜ asutamislepingu artikli 52 (muudetuna EÜ artikkel 43) ja direktiivi 73/148/EMÜ 11sätteid tõlgendada nii, et need kohustavad liikmesriiki andma loa tema territooriumile sisenemiseks ja seal elamiseks selle liikmesriigi kodaniku abikaasale olenemata viimase kodakondsusest, kusjuures see kodanik on koos nimetatud abikaasaga töötamise eesmärgil asunud EÜ asutamislepingu artikli 48 tähenduses (muudetuna EÜ artikkel 39) elama teise liikmesriigi territooriumile ja pöördub tagasi oma päritoluriigi territooriumile asutamislepingu artikli 52 tähenduses; Euroopa Kohus on leidnud, et liikmesriigi kodanikku võib mõjutada oma päritoluriigist teise liikmesriigi territooriumil töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana töötamise eesmärgil mitte lahkuma, kui tema ning ta abikaasa ja laste suhtes ei kohaldata tema töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana töötamise eesmärgil sellesse liikmesriiki tagasipöördumisel, mille kodanik ta on, sinna sisenemise ja seal elamise osas tingimusi, mis on vähemalt samaväärsed nendega, mida nende suhtes kohaldatakse ühenduse õiguse alusel teise liikmesriigi territooriumil 12.
12 This connection of purpose also explains why the Court has ruled that Article 49 EC, read in the light of the fundamental right to respect for family life, is to be construed as precluding a refusal, by the Member State of origin of a provider of ser -vices established in that State who provides services to recipients established in other Member States, of the right to reside in its territory to that provider’s spouse, who is a national of a nonmember country.
Nimetatud instrumentaalne seos selgitab ka seda, miks Euroopa Kohus on otsustanud, et arvestades põhiõigust perekonnaelu austamisele, tuleb EÜ artiklit 49 mõista nii, et sellega on vastuolus, kui teenuste osutaja päritoluliikmesriik, kus on ka selle teistes liikmesriikides asuvatele teenusesaajatele teenuseid osutava isiku asukoht, keeldub andmast teenuste osutaja kolmanda riigi kodanikust abikaasale oma territooriumil elamise luba 13.
13Even in Akrich, 14in which the Court refused to grant, under Regulation No 1612/68, a right of residence in the Member State of origin to which a Union citizen had returned to
Isegi kohtuotsuses Akrich 14, milles Euroopa Kohus keeldus tunnustamast elamisõigust määruse nr 1612/68 alusel päritoluliikmesriigis, kuhu liidu kodanik oma kolmanda riigi kodanikust
9 — After pointing out, in the fifth recital in the preamble thereto, that ‘the right of freedom of movement, in order that it may be exercised, by objective standards, in freedom and dignity, requires … that obstacles to the mobility of workers shall be eliminated, in particular as regards the worker’s right to be joined by his family’, Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968 (II), p. 475), lays down, in Article 10 thereof, the right of family members, irrespective of their nationality, to install themselves with a worker who is a national of one Member State and who is employed in the territory of another Member State.
9 – Olles märkinud selle põhjenduses 5, et „õigus liikumisvabadusele, nii et seda võiks kasutada objektiivse mõõdupuu järgi vabalt ja väärikalt, nõuab […] töötajate liikumist takistavate piirangute kõrvaldamist, eelkõige selliste piirangute kõrvaldamist, mis on seotud töötaja õigusega olla koos oma perega”, sätestab nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT L 127, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01 lk 15) artikkel 10, et sõltumata kodakondsusest on pereliikmetel õigus asuda elama töötaja juurde, kes on ühe liikmesriigi kodanik ja kes töötab teise liikmesriigi territooriumil.
Recital 5 in the preamble to Directive 2004/38 points out, in very similar terms, that ‘[t]he right of all Union citizens to move and reside freely within the territory of the Member States should, if it is to be exercised under objective conditions of freedom and dignity, be also granted to their family members, irrespective of nationality’.
Direktiivi 2004/38 põhjenduses 5 on väga sarnases sõnastuses öeldud, et selleks „[e]t kõikide liidu kodanike õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil saaks kasutada vabaduse ja väärikuse objektiivseid tingimusi täites, tuleks see õigus anda ka nende pereliikmetele, sõltumata nende kodakondsusest”.
11 — Council Directive 73/148/EEC of 21 May 1973 on the abolition of restrictions on movement and residence within the Community for nationals of Member States with regard to establishment and the provision of services (OJ 1973 L 172, p. 14).
11 – Nõukogu 21. mai 1973. aasta direktiiv 73/148/EMÜ liikmesriikide kodanikele seoses asutamise ja teenuste osutamisega seatavate liikumis- ja elamispiirangute kaotamise kohta ühenduse piires (EÜT L 172, lk 14; ELT eriväljaanne 05/01, lk 167).