natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 4 February 2002, Kronofrance SA (‘Kronofrance’) brought an action for the annulment of the
Kronofrance SA (edaspidi „Kronofrance”) esitas 4. veebruaril 2002 Esimese Astme Kohtu kantseleisse vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagi, milles ta tugines neljale
The Commission for its part raised a plea of inadmissibility, on the ground that the applicant did not have locus standi.
Komisjon väitis, et hagi on vastuvõetamatu, kuna tema arvates ei olnud hagejal kaebeõigust.
According to the Commission, Kronofrance could not be considered to be a competitor of the beneficiary of the aid and consequently could not claim the status of ‘interested party’ within the meaning of Regulation No 659/1999.
Kostjast institutsiooni sõnul ei saanud Kronofrance’i käsitada abisaaja ettevõtja konkurendina ja seetõttu ei saanud ta tugineda „huvitatud poole” staatusele määruse nr 659/1999 tähenduses.
For that reason, it did not have standing to challenge the contested decision.
Seetõttu ei oleks ta saanud vaidlusalust otsust vaidlustada.
As to the substance, Kronofrance claimed inter alia that, by authorising the aid in question after only a preliminary examination, the Commission had infringed Article 88(2) EC and Article 4(4) of Regulation No 659/1999, which require the formal investigation procedure to be initiated once ‘doubts are raised’ as to the compatibility with the common market of a notified measure.
Põhiküsimuses väitis Kronofrance eelkõige seda, et komisjon rikkus kõnealuseks abiks juba esialgse uurimise tulemusena luba andes nii EÜ artikli 88 lõiget 2 kui ka määruse nr 659/1999 artikli 4 lõiget 4, mis nõuavad ametliku uurimismenetluse algatamist juhul, kui teatatud meetme ühisturuga kokkusobivuse kohta „ilmnes kahtlusi”.
According to Kronofrance, a specific investigation of the situation in the relevant market should have given rise to such doubts.
Kronofrance’i arvates oleks asjaomase turu olukorra täpne analüüs pidanud niisuguseid kahtlusi tekitama.
Indeed, during the administrative procedure, Kronofrance had sent the Commission data on the apparent consumption of wood panels and boards, which showed that the investment at issue related to a declining market.
Kronofrance oli haldusmenetluse käigus esitanud komisjonile puitplaatide nähtava tarbimise kohta andmed, mis näitasid, et kõnealune investeering seondub langeva nõudlusega turuga.
Nevertheless, the Commission limited itself to investigating only the possible existence of structural overcapacity and considered that it was not required to verify whether the investments in question were carried out in a declining market.
Komisjon piirdus siiski vaid selle uurimisega, kas esineb liigset struktuurilist tootmisvõimsust, ning leidis, et ta ei pea kontrollima, kas kõnealused investeeringud tehakse langeva nõudlusega turul.
In paragraphs 38 to 44 of the judgment under appeal, the Court of First Instance found that Glunz and Kronofrance were in competition with one another, which accorded the latter the status of an interested party which could be regarded as directly and individually concerned by the contested decision within the meaning
Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 38–44, et Glunzi ja Kronofrance’i vahel on konkurentsisuhe, mis annab viimasele huvitatud isiku staatuse, keda saab käsitada otseselt ja isiklikult puudutatuna EÜ artikli 230 neljanda
On that basis, the Court of First Instance rejected the plea of inadmissibility raised by the Commission.
Niisuguse põhjendusega lükkas Esimese Astme Kohus komisjoni esitatud vastuvõetamatuse väite tagasi.
As to the substance, in paragraphs 79 to 111 of the judgment under appeal the Court of First Instance found that, by examining the competitive situation in the market in question on the sole basis of the data relating to structural overcapacity, without having at the same time ascertained whether the proposed aid was intended for a declining market, the Commission had infringed Article 87 EC and the multisectoral framework of 1998.
Põhiküsimuses jõudis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 79–111 järeldusele, et komisjon rikkus EÜ artiklit 87 ja 1998. aasta mitut valdkonda hõlmavat raamprogrammi, kui ta analüüsis asjaomase turu konkurentsiolukorda vaid liigset struktuurilist tootmisvõimsust puudutavate andmete põhjal ega kontrollinud seda, kas kavandatud abi oli määratud langeva nõudlusega turule.
The Court of First Instance reached that conclusion after having held in particular, on one hand, that a different interpretation would amount to denying the specificity of the two criteria for the assessment of factor T (competition factor) and, on the other hand, that investments undertaken in a declining market carry serious risks of distorting competition, which is plainly contrary to the objective of undistorted competition pursued by Article 87 EC.
Esimese Astme Kohus jõudis sellele järeldusele eelkõige pärast seda, kui ta oli leidnud esiteks, et teistsugune tõlgendus tähendaks teguri T „konkurentsiolukord” hindamiskriteeriumide eripära eitamist, ja teiseks, et langeva nõudlusega turul tehtud investeeringud loovad tõsise ohu konkurentsimoonutuseks, mis on selgelt vastuolus EÜ artikli 87 kohase kahjustamata konkurentsi eesmärgiga.
Such a conclusion was, moreover, consistent with the aim that the Commission itself had laid down when it had adopted the multisectoral framework of 1998, which according to point 1.2 was to limit aid for large-scale projects to a level which avoids as much as possible adverse effects on competition but which at the same time maintains the attraction of the assisted area.
Niisugune järeldus on kooskõlas ka eesmärgiga, mille komisjon 1998. aasta mitut valdkonda hõlmava raamprogrammi vastuvõtmisel endale püstitas ja mis raamprogrammi punkti 1.2 kohaselt seisneb abi andmise piiramises ulatuslikele projektidele selliselt, et ebasoodsaid konkurentsimõjusid võimalikult suures ulatuses ära hoida, säilitades samas abistatava piirkonna atraktiivsuse.
The Court of First Instance accordingly annulled the contested decision.
Seejärel tühistas Esimese Astme Kohus vaidlusaluse otsuse.
Procedure before the Court and the forms of order sought
Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
The Federal Republic of Germany, and Glunz and OSB, brought two appeals against that judgment, which were registered respectively on 11 February 2005 under the number C-75/05 P and on 16 February 2005 under the number C-80/05 P.
Saksamaa Liitvabariik ning Glunz ja OSB esitasid vaidlustatud kohtuotsuse peale kaks apellatsioonkaebust, mis registreeriti vastavalt 11. veebruaril 2005 numbriga C-75/05 P ja 16. veebruaril 2005 numbriga C-80/05 P.
By order of the President of the Court of 13 October 2005, the two cases were joined for the purposes of the oral procedure and the judgment.
Euroopa Kohtu presidendi 13. oktoobri 2005. aasta määrusega liideti need kaks kohtuasja suulise menetluse ja kohtuotsuse tegemise huvides.
The Federal Republic of Germany and the Commission claim that the Court should:
Saksamaa Liitvabariik ja komisjon paluvad Euroopa Kohtul:
— declare Kronofrance’s action inadmissible or dismiss it as unfounded, and
– tunnistada Kronofrance’i hagi vastuvõetamatuks või jätta see põhjendamatuse tõttu rahuldamata ning
— order Kronofrance to pay the costs relating to the proceedings at first instance and on appeal.
– mõista kohtukulud esimeses kohtuastmes ja apellatsioonimenetluses välja Kronofrance’ilt.
Glunz and OSB claim that the Court should:
Glunz ja OSB paluvad Euroopa Kohtul:
— dismiss the action or, in the alternative, refer the case back to the Court of First Instance, and
– jätta hagi rahuldamata või teise võimalusena saata kohtuasi Esimese Astme Kohtule tagasi ja
— order Kronofrance to pay the costs.
– mõista kohtukulud välja Kronofrance’ilt.
Kronofrance contends that the Court should:
Kronofrance palub Euroopa Kohtul:
— dismiss the appeals, and
– jätta apellatsioonkaebused rahuldamata ning
— order the appellants to pay the costs relating to the proceedings at first instance and on appeal.
– mõista kohtukulud esimeses kohtuastmes ja apellatsioonimenetluses välja apellantidelt.
The Federal Republic of Germany advances three grounds of appeal, whilst Glunz and OSB put forward four grounds of appeal, which partly coincide with Germany’s grounds.
Saksamaa Liitvabariik esitab oma hagi põhjenduseks kolm väidet ning Glunz ja OSB neli väidet, mis Saksamaa Liitvabariigi väidetega osaliselt kattuvad.
Infringement of the fourth paragraph of Article 230 EC
EÜ artikli 230 neljanda lõigu rikkumine
The Federal Republic of Germany, by its first ground of appeal, and Glunz and OSB, by their second ground of appeal, supported by the Commission, maintain that the judgment under appeal infringes the fourth paragraph of Article 230 EC, in that the Court of First Instance considered the contested decision to be ‘of direct and individual concern’ to Kronofrance and consequently held the action brought by that undertaking to be admissible.
Saksamaa Liitvabariik väidab oma esimeses väites ning Glunz ja OSB oma teises väites, mida komisjon toetab, et Esimese Astme Kohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuses EÜ artikli 230 neljandat lõiku, kui ta leidis, et vaidlusalune otsus puudutab Kronofrance’i „otseselt ja isiklikult” ning tunnistas nimetatud ettevõtja hagi vastuvõetavaks.
That incorrect assessment stems from an unreason-
Nimetatud väidete kohaselt tuleneb see vale tõlgendus EÜ artikli 230
The Court of First Instance wrongly concluded that any person potentially ‘interested’ by the formal procedure for investigating aid within the meaning of Article 1(h) of Regulation No 659/1999 was to be regarded as directly and individually concerned, within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, by an approval decision taken at the end of the preliminary examination stage, and that it was therefore unnecessary to show that the competitive position of Kronofrance was ‘substantially’ affected by that decision.
Esimese Astme Kohus leidis alusetult, et iga isikut, kes võib olla „huvitatud” abi ametlikust uurimismenetlusest määruse nr 659/1999 artikli 1 lõike h tähenduses, tuleb EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses käsitada isikuna, keda abi esialgse uurimise lõpus tehtav lubav otsus puudutab otseselt ja isiklikult, ilma et oleks vaja tõendada, et nimetatud otsusega on esimese astme hageja konkurentsiolukorda „oluliselt” kahjustatud.
By contrast, according to the Federal Republic of Germany, Glunz and OSB, the status of ‘interested party’ within the meaning of Regulation No 659/1999 does not automatically imply the right to bring legal proceedings.
Saksamaa Liitvabariigi, Glunzi ja OSB sõnul ei anna „huvitatud poole” staatus määruse nr 659/1999 tähenduses seevastu automaatselt kohtus kaebeõigust.
Only a specific examination, based on the competitive relationship existing between the recipient of the aid and the applicant at first instance, would meet the requirements laid down in settled caselaw and, in particular, by Case 25/62 Plaumann v Commission [1963] ECR 95.
Väljakujunenud kohtupraktikaga, sh eelkõige 15. juuli 1963. aasta otsusega kohtuasjas 25/62: Plaumann vs. komisjon (EKL 1963, lk 197) kehtestatud nõuetega on kooskõlas vaid konkreetne uurimine, mis põhineb abisaaja ja esimese astme hageja vahelisel konkurentsisuhtel.
Accordingly, in order to find that Kronofrance had locus standi, the Court of First Instance should have ascertained whether its position on the relevant market was substantially affected.
Seega oleks Esimese Astme Kohus Kronofrance’i kaebeõiguse olemasolu kindlakstegemiseks pidanud kontrollima, kas tema olukord asjaomasel turul oli oluliselt kahjustatud.
Contrary to the findings of that court, Glunz and Kronofrance are not actually in competition on the market in question and therefore Kronofrance’s position on that market cannot have been substantially affected.
Vastupidi Esimese Astme Kohtu seisukohale ei ole Glunz ja Kronofrance kõnealusel turul tegelikult konkurendid ning seetõttu ei saanud Kronofrance’i olukord sellel turul oluliselt kahjustatud olla.
In that regard, Glunz and OSB allege that the finding of the Court of First Instance that the marketing areas of Kronofrance and Glunz overlap is inaccurate.
Glunz ja OSB väidavad sellega seoses, et Esimese Astme Kohtu seisukoht, mille kohaselt Kronofrance’i ja Glunzi müügipiirkonnad kattuvad, on ebatäpne.
The Court incorrectly assessed the data relating to the markets of the two undertakings.
Esimese Astme Kohus on nende ettevõtjate turgusid puudutavaid andmeid hinnates eksinud.
Moreover, according to the Federal Republic of Germany, the Court of First Instance merely stated that Glunz belonged to a group which included other companies active in the field of wood panels and boards in France.
Saksamaa Liitvabariik rõhutab veel, et Esimese Astme Kohus piirdus vaid märkimisega, et Glunz kuulus Prantsusmaal puitplaatide valdkonnas tegutsevate ettevõtjate kontserni.
That criterion is, however, irrelevant because it is based on considerations relating to such a group rather than on specific competition between the two undertakings in question.
See kriteerium ei ole siiski asjakohane, kuna põhineb selle kontserni kohta tehtud järeldustel, mitte aga kahe kõnealuse ettevõtja vahelisel tegelikul konkurentsil.
In the light of those considerations, the Federal Republic of Germany, Glunz and OSB, as well as the Commission, are of the opinion that the action for annulment brought by Kronofrance should have been declared inadmissible.
Nendest kaalutlustest lähtudes leiavad Saksamaa Liitvabariik, Glunz, OSB ja komisjon, et Kronofrance’i hagi oleks tulnud tunnistada vastuvõetamatuks.
Kronofrance, on the other hand, maintains that, if the formal investigation procedure is not opened, a competitor of the recipient of aid need prove only its status as an ‘interested party’ within the meaning of Article 88(2) EC, where its action seeks to protect its procedural rights.
Kronofrance seevastu kinnitab, et kui abisaaja konkurent taotleb oma hagiga menetluslike õiguste kaitset, peab ta vaid tõendama, et tal on „asjassepuutuva isiku” staatus EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses.
In that situation, it is not necessary to show that the applicant’s competitive position is substantially affected.
Niisugusel juhul ei ole vaja tõendada, et hageja konkurentsiolukord on oluliselt kahjustatud.
It is sufficient that its interests might be affected by the grant of the aid.
Piisab, kui abi andmine võis tema huve kahjustada.
In the present case, the direct competitive relationship between Glunz and Kronofrance is enough to reach such a conclusion.
Antud juhul piisab sellisele järeldusele jõudmiseks Glunzi ja Kronofrance’i vahelise otsese konkurentsisuhte olemasolust.
It should first of all be stated that under the fourth paragraph of Article 230 EC a natural or legal person may institute proceedings against a decision addressed to another person only if that decision is of direct and individual concern to the former.
Alustuseks tuleb meenutada, et vastavalt EÜ artikli 230 neljandale lõigule võib füüsiline või juriidiline isik teisele isikule adresseeritud otsuse peale edasi kaevata vaid juhul, kui see otsus teda otseselt ja isiklikult puudutab.
According to settled caselaw, persons other than those to whom a decision is addressed may claim to be individually concerned only if that decision affects them by
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale saavad teised isikud, kes ei ole otsuse adressaadid, väita, et see puudutab neid isiklikult ainult siis, kui see mõjutab neid
Since the present action concerns a Commission decision on State aid, it must be borne in mind that, in the context of the procedure for reviewing State aid provided for in Article 88 EC, the preliminary stage of the procedure for reviewing aid under Article 88(3) EC, which is intended merely to allow the Commission to form a prima facie opinion on the partial or complete conformity of the aid in question, must be distinguished from the examination under Article 88(2) EC.
Kuna käesolev hagi puudutab riigiabi käsitlevat komisjoni otsust, siis tuleb meenutada, et EÜ artiklis 88 sätestatud riigiabi järelevalvemenetluses tuleb eristada ühelt poolt esialgse uurimise etappi selle artikli lõike 3 alusel, mille eesmärk on vaid võimaldada komisjonil esimese arvamuse kujundamist asjaomase abi ühisturuga osalise või täieliku kokkusobivuse küsimuses, ja teiselt poolt sama artikli lõikes 2 nimetatud uurimise etappi.
It is only in connection with the latter examination, which is designed to enable the Commission to be fully informed of all the facts of the case, that the Treaty imposes an obligation on the Commission to give the parties concerned notice to submit their comments (Cook v Commission, paragraph 22; Matra v Commission, paragraph 16; Case C-367/95 P Commission v Sytraval and Brink’s France [1998] ECR I-1719, paragraph 38; and Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 34.
Ainult selle uurimise raames, mis peab komisjonil võimaldama hankida juhtumi kõigi asjaolude kohta täielikku teavet, näeb asutamisleping ette komisjoni kohustuse küsida asjassepuutuvatelt isikutelt selgitusi (eespool viidatud kohtuotsus Cook vs. komisjon, punkt 22; eespool viidatud kohtuotsus Matra vs. komisjon, punkt 16; 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-367/95 P: komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I-1719, punkt 38, ning eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 34).
It follows that, where, without initiating the formal investigation procedure under Article 88(2) EC, the Commission finds, on the basis of Article 88(3) EC, that aid is compatible with the common market, the persons intended to benefit from those procedural guarantees may secure compliance therewith only if they are able to challenge that decision before the Community judicature.
Sellest tuleneb, et kui komisjon EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametlikku uurimismenetlust algatamata sama artikli lõike 3 alusel vastu võetud otsuses leiab, et abi sobib ühisturuga kokku, siis saavad õigustatud isikute menetluslikud tagatised olla kindlustatud vaid siis, kui neil on võimalus vaidlustada see otsus ühenduste kohtus.
For those reasons, an action for the annulment of such a decision brought by a person who is concerned within the meaning of Article 88(2) EC is declared to be admissible where that person seeks, by instituting proceedings, to safeguard the procedural rights available to him under the latter provision (Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 35 and the caselaw cited there).
Sel põhjusel tunnistab ühenduste kohus vastuvõetavaks tühistamishagi, mille EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses asjassepuutuv isik on niisuguse otsuse peale esitanud, et tagataks talle osutatud sättest tulenevate menetluslike õiguste kaitse (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 35 ja viidatud kohtupraktika).
The Court has had occasion to observe that such parties concerned are any persons, undertakings or associations whose interests might be affected by the granting of aid, that is, in particular competing undertakings and trade associations (Commission v Sytraval and Brink’s France, paragraph 41, and Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 36).
Euroopa Kohus on täpsustanud, et need asjassepuutuvad isikud on isikud, ettevõtjad või ühendused, kelle huve võib abi andmine kahjustada ehk eelkõige abi saajaga konkureerivad ettevõtjad ja ametiliidud (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, punkt 41, ja eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 36).
On the other hand, if the applicant calls in question the merits of the decision appraising the aid as such, the mere fact that it may be regarded as ‘concerned’ within the meaning of Article 88(2) EC cannot suffice for the action to be considered admissible.
Seevastu kui hageja vaidlustab abi hindamise otsuse põhjendatuse seisukohalt, siis ainuüksi asjaolu, et teda võib pidada „asjassepuutuvaks” isikuks EÜ artikli 88 lõike 2 tähenduses, ei ole hagi vastuvõetavaks tunnistamisel piisav.
It must then demonstrate that it enjoys a particular status within the meaning of Plaumann v Commission.
Ta peab veel tõendama, et ta on erilises olukorras eespool viidatud kohtuotsuse Plaumann vs. komisjon mõttes.
That would in particular apply where the applicant’s market position would be substantially affected by the aid to which the decision at issue relates (see, to that effect, Case 169/84 Cofaz and Others v Commission [1986] ECR 391, paragraphs 22 to 25, and Commission v Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, paragraph 37).
Nii oleks see juhul, kui vaidlustatud otsuse esemeks oleva abiga oleks oluliselt kahjustatud hageja seisundit turul (vt selle kohta 28. jaanuari 1986. aasta otsus kohtuasjas 169/84: Cofaz jt vs. komisjon, EKL 1986, lk 391, punktid 22–25, ja eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, punkt 37).
It is in the light of those principles, which have been identified by the caselaw referred to in the preceding paragraphs, that the arguments advanced by the appellants to challenge the Court of First Instance’s appraisal of the admissibility of the action for annulment fall to be examined.
Argumente, mille apellandid esitasid vaidlustamaks Esimese Astme Kohtu hinnangut talle esitatud hagi vastuvõetavuse kohta, tuleb analüüsida just eelnevates punktides meenutatud kohtupraktikas väljakujunenud põhimõtteid arvestades.
It should first be observed that, at paragraph 35 of the judgment under appeal, the Court of First Instance found, without being contradicted on this point by the appellants, that Kronofrance had sought annulment of the contested decision on the ground that the Commission had wrongly refused to initiate the formal investigation procedure provided for in Article 88(2) EC.
Kõigepealt tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 35 tõdes Esimese Astme Kohus – ja seda ei ole apellandid vaidlustanud –, et Kronofrance taotles vaidlusaluse otsuse tühistamist põhjusel, et komisjon keeldus alusetult EÜ artikli 88 lõikes 2 ette nähtud ametliku uurimismenetluse algatamisest.
As the Advocate General observed in points 116 to 118 of his Opinion, the Court of First Instance was therefore right, in checking compliance with the condition that the undertaking in question must be individually concerned for the purposes of the fourth paragraph of Article 230 EC, to ascertain whether Kronofrance could be considered an ‘interested party’ in terms of Article 88(2) EC and Article 1(h) of
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 116–118 märkis, oli Esimese Astme Kohtul õigus, kui ta kontrollides, kas on täidetud tingimus, mille kohaselt asjaomane ettevõtja peab olema EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses isiklikult puudutatud, tegi kindlaks, kas Kronofrance’i võis käsitada huvitatud poolena EÜ artikli
Regulation No 659/1999 and to examine, to that end, Kronofrance’s position on the relevant market, concluding that a competitive relationship with Glunz existed.
88 lõike 2 ja määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti h tähenduses ning uuris selleks Kronofrance’i olukorda asjaomasel turul, leides, et nimetatud ettevõtja ja Glunzi vahel on konkurentsisuhe.
In those circumstances, contrary to what the appellants claim, there was no necessity for the Court of First Instance, particularly in view of the judgments in Cook v Commission and Matra v Commission, to require in addition proof that the position of Kronofrance on the market concerned was substantially affected by the adoption of the contested decision.
Vastupidi apellantide väitele ei olnud Esimese Astme Kohus nendel asjaoludel, arvestades eelkõige eespool viidatud kohtuotsuseid Cook vs. komisjon ja Matra vs. komisjon, sugugi kohustatud nõudma lisaks ka seda, et oleks tõendatud, et Kronofrance’i olukorda asjaomasel turul on vaidlusaluse otsusega oluliselt kahjustatud.