natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that regard, the appellant puts forward a number of heads of complaints concerning the assessment of the certificates at issue as irregular or inauthentic, failure to send specimens of stamps or signatures, breach of the obligation to warn importers, the way in which the investigations in Turkey were carried out and the non-disclosure of the registration of the certificates at issue.
Selles osas esitab apellant mitu etteheidet, mis puudutavad vaidlusaluste sertifikaatide lugemist nõuetele mittevastavateks või mitteautentseteks, templite ja allkirjade näidiste edastamatajätmist, importijate hoiatamise kohustuse rikkumist, viisi, kuidas uurimine Türgis läbi viidi, ning vaidlusaluste sertifikaatide registreerimisest teatamatajätmist.
By its sixth ground of appeal, the appellant criticises the statement in the judgment under appeal that the Commission was not required to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Oma kuuenda väitega kritiseerib apellant vaidlustatud kohtuotsuses esitatud seisukohta, et komisjon ei olnud kohustatud ühiskomiteed või assotsiatsiooninõukogu kokku kutsuma.
The seventh ground of appeal alleges that the Court of First Instance failed to have regard to the appellant’s legitimate interest in the annulment of the contested
Seitsmendas väites leiab apellant, et arvesse jäeti võtmata tema õigustatud huvi tühistada vaidlusalune otsus seoses sertifikaadiga A.TR.1 D437214, samas kui
Lastly, in the ninth ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance infringed Article 220(2)(b) of the CCC.
Lõpuks heidab apellant üheksandas väites Esimese Astme Kohtule ette, et viimane rikkus ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b.
First, it must be pointed out that the appellant submitted at the hearing that the implementation of Article 2 of the contested decision was only partly suspended and that it has paid a part of the import duty relating to the certificates at issue.
Kõigepealt tuleb märkida, et apellant väitis kohtuistungil, et vaidlusaluse otsuse artikli 2 täitmine peatati vaid osaliselt, kuna ta oli tasunud osa vaidlusaluste sertifikaatidega seotud impordimaksudest.
Consequently, the situation is one of both repayment of import duty, as regards the sums which were paid by the appellant, and remission of such duty, as regards the duty which was subsequently entered in the accounts, but which the appellant did not pay.
Seega on käesolevas asjas tegemist – kui vaadelda apellandi tasutud summasid – nii impordimaksude tagasimaksmise kui ka – kui vaadelda makse, mis on arvestatud hiljem, kuid mida apellant ei ole tasunud – selliste maksude vähendamisega.
Secondly, it must be stated that the appellant has put forward, in support of its appeal, a number of complaints relating both to infringement of essential procedural requirements and infringement of substantive rules.
Teiseks tuleb rõhutada, et apellant esitas oma apellatsioonkaebuse toetuseks mitu etteheidet nii oluliste menetlusnormide kui ka materiaalõiguse rikkumise kohta.
However, in view of the specific circumstances of the present case, and apart from the grounds of appeal alleging infringement of the right of access to the file and of Article 220(2)(b) of the CCC, those complaints in essence challenge the Court of First Instance’s application of Article 239 of the CCC, in particular as regards the existence of a special situation within the meaning of that article.
Siiski, võttes arvesse käesoleva juhtumi erilisi asjaolusid ning jättes kõrvale väited, mis puudutavad toimikuga tutvumise õiguse ning ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b rikkumist, on nende etteheidete eesmärk sisuliselt seada kahtluse alla ühenduse tolliseadustiku artikli 239 kohaldamine Esimese Astme Kohtu poolt eelkõige osas, mis puudutab eriolukorda selle artikli tähenduses.
Therefore, those complaints as a whole must be examined at the outset.
Seega tuleb kõigepealt uurida neid etteheiteid.
Infringement of Article 239 of the CCC
Ühenduse tolliseadustiku artikli 239 rikkumine
In essence, the appellant criticises the legal classification by the Court of First Instance of the failings attributable, first, to the Turkish authorities and, secondly, to the Commission.
Apellant kritiseerib sisuliselt Esimese Astme Kohtu antud õiguslikku hinnangut kohustuste rikkumisele, mis on süüks pandavad esiteks Türgi ametiasutustele ning teiseks komisjonile.
As regards the failings alleged against the Turkish authorities, the appellant submits that the Court of First Instance erred in law in respect of a number of aspects:
Türgi ametivõimudele etteheidetavate rikkumiste osas leiab apellant, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi mitme aspekti puhul:
— during the assessment of the certificates at issue, in particular of certificate A.TR.1 D 437214, in so far as those certificates were found to be forgeries;
– vaidlusaluste sertifikaatide, eeskätt sertifikaadi A.TR.1 D 437214 hindamisel, kuna need põhinesid võltsingutel;
— as regards the failings of those authorities in relation to their obligations regarding specimens of the stamps and signatures which they use and the registration of certificates issued by them;
– seoses asjaoluga, et Türgi ametivõimud rikkusid oma kohustusi, mis puudutavad templite ja allkirjade näidiste esitamist ning nende väljastatavate sertifikaatide registreerimist;
— in connection with mutual assistance, regarding whether assistance was provided by the Turkish authorities in issuing the certificates at issue, and
– Türgi ametiasutuste kaasabi osas (vastastikuse abi raames) vaidlusaluste sertifikaatide väljaandmisel ning
— in respect of other evidence which, in the appellant’s opinion, shows that there were failings on the part of the Turkish authorities constitutive of a special situation with regard to the appellant.
– seoses muude asjaoludega, mis apellandi arvates tõendavad Türgi ametiasutuste rikkumisi, mis põhjustasid apellandi eriolukorra.
With regard to the failings alleged against the Commission, the appellant submits that there were sufficient objective indications of systematic and deliberate infringements by the Turkish authorities, which should have justified an intensified review of the system of preferential arrangements by the Commission.
Komisjonile etteheidetavate rikkumiste puhul väidab apellant, et eksisteerisid piisavad objektiivsed alused tõendamaks Türgi ametiasutuste süstemaatilisi ja teadlikke rikkumisi, mis oleks pidanud õigustama sooduskorra tugevdatud kontrolli komisjoni poolt.
The appellant is also of the opinion, taking as its basis Article 93 of the CCC implementing regulation and Article 4 of Decision No 1/96, that the Republic of Turkey and the Commission were legally obliged during the period in question, namely 1995 to 1997, to send to the competent customs officials or demand specimens of the stamps used by the Turkish customs authorities.
Tuginedes ühenduse tolliseadustiku rakendusmääruse artiklile 93 ja otsuse nr 1/96 artiklile 4, on apellatsioonkaebuse esitaja seisukohal, et Türgi Vabariik ja komisjon olid ka kõnealusel ajavahemikul, s.o aastatel 1995–1997, õiguslikult kohustatud jagama pädevatele tolliametnikele Türgi tolliasutuste poolt kasutatavate templite näidiseid või neid välja nõudma.
The appellant maintains that the Court of First Instance also made an error of law when it did not conclude that the Commission was obliged to warn importers of fruit juice concentrates, by the end of 1994 or the beginning of 1995 at the latest, of irregularities in Turkey in the issuing of A.TR.1 certificates and it maintains that the Commission was also obliged to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Apellant rõhutab, et Esimese Astme Kohus rikkus samuti õigusnormi sellega, et ta ei tuvastanud, et komisjon oli kohustatud hoiatama mahlakontsentraatide importijaid hiljemalt 1994. aasta lõpul või 1995. aasta algul Türgis asetleidvate pettuste eest kaupade liikumissertifikaatide A.TR.1 väljastamisel ning et komisjon oli kohustatud kokku kutsuma ühiskomitee või assotsiatsiooninõukogu.
Moreover, UCLAF failed to comply with its obligations to carry out a proper investigation in Turkey, since it did not implement certain methods of investigation.
Peale selle on UCLAF rikkunud nõuetele vastava uurimise kohustust Türgis, kuna ta ei kasutanud teatavaid uurimismeetodeid.
Lastly, the appellant alleges that the Court of First Instance failed to have regard to the fact that it is contrary to the principle of equity which underlies Article 239 of the CCC, given the relationship between economic operators and the administration, to leave the appellant to bear the loss which stems from the contested decision.
Lõpuks heidab apellant Esimese Astme Kohtule ette, et viimane jättis tähelepanuta asjaolu, et ettevõtjate ja haldusasutuste suhet arvesse võttes oleks ühenduse tolliseadustiku artiklis 239 sätestatud õigluse põhimõttega vastuolus jätta vaidlusalusest otsusest tulenev kahju apellatsioonkaebuse esitaja kanda.
The Commission submits, first, that the grounds of appeal raised by the appellant as regards the failings which are alleged against it and the Turkish authorities do not
Komisjon on kõigepealt seisukohal, et apellandi esitatud väited komisjonile ja Türgi ametiasutustele etteheidetavate rikkumiste kohta ei puuduta õiguslikke küsimusi, vaid käsitlevad faktilisi hinnanguid, mis ei saa olla apellatsioonimenetluse ese.
Furthermore, it maintains that neither the Republic of Turkey nor the Commission was obliged, under the provisions applicable here, to send specimens of stamps or signatures or to keep registers of A.TR.1. certificates.
Peale selle leiab komisjon, et käesolevas asjas kohaldatavad õigusnormid ei kohusta Türgi Vabariiki ega teda esitama templite ja allkirjade näidiseid, veel vähem registreerima sertifikaate A.TR.1.
With regard to the duty to warn importers, the Commission points out that the imports at issue here dated from the period between April 1995 and November 1997, whereas doubts regarding the authenticity and the accuracy of the A.TR.1 certificates arose only subsequently, namely as of 1998.
Importijate hoiatamise kohustusega seoses meenutab komisjon, et käesolevas asjas vaidlusalune import toimus perioodil aprill 1995 – november 1997, samas kui kahtlus Türgi sertifikaatide A.TR.1 ehtsuse ja sisulise õigsuse osas tekkis alles pärast seda, s.o alates 1998. aastast.
It also contends that, in view of the Turkish authorities’ impeccable willingness to cooperate, it had no reason to bring the matter before the Joint Committee or the Association Council.
Komisjon rõhutab samuti, et Türgi ametiasutuste järjekindla ja laitmatu koostöövalmiduse tõttu ei olnud tal põhjust ühiskomiteed või assotsiatsiooninõukogu kokku kutsuda
Under Article 225(1) EC and the first paragraph of Article 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal to the Court of Justice is limited to points of law and shall lie on the grounds of lack of competence of the Court of First Instance, a breach of procedure before it which adversely affects the interests of the appellant or the infringement of Community law by the Court of First Instance (see, inter alia, judgement of 28 February in Case C-17/07 P Neirinck v Commission, paragraph 73).
Mis puudutab käesoleva väite vastuvõetavust, siis nagu eespool meenutatud, tuleneb EÜ artikli 225 lõikest 1 ja Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust, et apellatsioonkaebus peab piirduma õigusküsimustega ja et selle aluseks võib olla üksnes Esimese Astme Kohtu pädevuse puudumine, menetlusnormide rikkumine Esimese Astme Kohtus, mis kahjustab kaebaja huve, või ühenduse õiguse rikkumine Esimese Astme Kohtu poolt (vt eelkõige 28. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-17/07 P: Neirinck vs. komisjon, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 73).
In support of its appeal, the appellant relies on a number of circumstances which, in its opinion, constitute a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
Oma apellatsioonkaebuse toetuseks viitab apellant mitmele asjaolule, mis tema arvates põhjustasid eriolukorra ühenduse tolliseadustiku artikli 239 tähenduses.
It is settled caselaw that such a special situation is established where it is clear from the circumstances of the case that the person liable is in an exceptional situation as compared with other operators engaged in the same business (see, to that effect, Case C-86/97 Trans-Ex-Import [1999] ECR I-1041, paragraphs 21 and 22, and Case C-61/98 De Haan [1999] ECR I-5003, paragraphs 52 and 53).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on selline eriolukord tõendatud, kui juhtumiga seotud asjaoludest nähtub, et maksukohustuslane on samal tegevusalal tegutsevate ettevõtjatega võrreldes erilises olukorras (vt selle kohta 25. veebruari 1999. aasta otsus kohtuasjas C-86/97: Trans-Ex-Import, EKL 1999, lk I-1041, punktid 21 ja 22, samuti 7. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-61/98: De Haan, EKL 1999, lk I-5003, punktid 52 ja 53).
It is in the light of those circumstances that the question whether they constitute a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC must be examined.
Neil asjaoludel tuleb uurida, kas need põhjustasid eriolukorra ühenduse tolliseadustiku artikli 239 tähenduses.
The complaints put forward in the appeal thus effectively criticise the application of Article 239 of the CCC by the Court of First Instance in the judgment under appeal, in that it held that the circumstances of the present case do not constitute a special situation.
Apellatsioonkaebuse raames esitatud etteheidetes kritiseeritakse seega ühenduse tolliseadustiku artikli 239 kohaldamist vaidlustatud kohtuotsuses Esimese Astme Kohtu poolt, kuivõrd viimane leidis, et käesoleva juhtumi asjaolud ei põhjustanud eriolukorda.
That legal characterisation is a point of law which it is for the Court to examine in an appeal.
See õiguslik kvalifikatsioon kujutab endast õigusküsimust, mida Euroopa Kohus peab apellatsiooni raames uurima.
Consequently, the objection of inadmissibility raised by the Commission must be rejected.
Seega tuleb komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
— Substance
– Põhiküsimus
It must be pointed out at the outset that, according to settled caselaw, Article 239 of the CCC is a general equitable provision (see, inter alia, Case C-230/06 Militzer & Münch [2008] ECR I-1895, paragraph 50). I - 6207
Kõigepealt tuleb rõhutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kujutab ühenduse tolliseadustiku artikkel 239 endast õigluse üldklauslit (vt eelkõige 3. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-230/06: Militzer & Münch, EKL 2008, lk I-1895, punkt 50). I - 6207
Under Article 239 of the CCC, the person liable is entitled to repayment or remission of customs duty provided that two conditions are met, namely the existence of a special situation and the absence of obvious negligence or deception on his part.
Ühenduse tolliseadustiku artikli 239 kohaselt on maksukohustuslasel õigus nõuda tollimaksu tagasimaksmist või vähendamist, kui täidetud on kaks tingimust: kui esineb eriolukord ning kui asjaomast isikut ei saa süüdistada pettuses või ilmses hooletuses.
As regards the appellant’s due care and the absence of deception on its part, it must be pointed out that they are not the subjectmatter of this appeal.
Apellandi hoolsuse või pettuse puudumise osas tuleb täpsustada, et need ei ole käesoleva apellatsioonkaebuse ese.
As the Court of First Instance stated in paragraph 295 of the judgment under appeal, the Commission did not, in the part of the contested decision dealing with the certificates at issue, express its view on the issue of the appellant’s due care or negligence.
Nagu sedastas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 295, ei avaldanud komisjon vaidlustatud otsuse vaidlusaluseid sertifikaate puudutavas osas arvamust apellandi hoolsuse ega hooletuse kohta.
As regards the existence of a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC, that situation is established, as has been pointed out in paragraph 82 of this judgment, where it is clear from the circumstances of the case that the person liable is in an exceptional situation as compared with other operators engaged in the same business and that, in the absence of such circumstances, he would not have suffered the disadvantage caused by the subsequent entry in the accounts of customs duties (see, to that effect, Case 58/86 Coopérative agricole d’approvisionnement des Avirons [1987] ECR 1525, paragraph 22).
Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 82 märgitud, on tõendatud eriolukorra olemasolu ühenduse tolliseadustiku artikli 239 tähenduses, kui juhtumiga seotud asjaoludest nähtub, et maksukohustuslane on samal tegevusalal tegutsevate ettevõtjatega võrreldes erilises olukorras, ning kui nende asjaolude puudumisel ei oleks ta tollimaksude tagantjärgi arvestamise tõttu halvemasse olukorda sattunud (vt selle kohta 26. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas 58/86: Coopérative agricole d’approvisionnement des Avirons, EKL 1987, lk 1525, punkt 22).
Therefore, in order to determine whether the circumstances of the case constitute a special situation in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned within the meaning of Article 239 of the CCC, the Commission must assess all the relevant facts (see, to that effect, Case 160/84 Oryzomyli Kavallas and Oryzomyli Agiou Konstantinou v Commission [1986] ECR 1633, paragraph 16).
Seega peab komisjon selleks, et kindlaks teha, kas käesoleva juhtumiga seotud asjaolud põhjustasid eriolukorra, mis ei ole seotud asjaomase isiku ilmse hooletuse ega pettusega ühenduse tolliseadustiku artikli 239 tähenduses, hindama kõiki asjas tähtsust omavaid fakte (vt selle kohta 15. mai 1986. aasta otsus kohtuasjas 160/84: Oryzomyli Kavallas ja Oryzomyli Agiou Konstantinou vs. komisjon, EKL 1986, lk 1633, punkt 16).
That obligation implies, in a case such as this one where the person liable has relied, in support of his application for repayment or remission of import duties, on the existence of serious errors on the part of the Turkish authorities and the Commission in the implementation of the Association Agreement, that the Commission must base its assessment, when examining that application for repayment or remission of import duties, on all the facts relating to the certificates at issue of which it
See kohustus tähendab sellise juhtumi puhul nagu käesolevas asjas – kus maksukohustuslane tugines impordimaksude tagasimaksmise või vähendamise nõude toetuseks teatavatele rasketele rikkumistele, mille panid toime Türgi ametiasutused ja komisjon assotsiatsioonilepingu rakendamisel –, et komisjon võtab taotluse läbivaatamisel arvesse kõiki vaidlusaluste sertifikaatidega seotud asjaolusid, mis on
Furthermore, that finding is reinforced by Article 904(c) of the CCC implementing regulation which provides that import duties must not be repaid or remitted where the ‘only grounds’ relied on in the application for repayment or remission are presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.
See järeldus põhineb muu hulgas ühenduse tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 904 punktil c, mis sätestab, et imporditollimakse ei maksta tagasi ega vähendata, kui „ainukeseks põhjenduseks” tagasimaksmise või vähendamise taotlemisel on selliste dokumentide esitamine tariifse sooduskohtlemise saamiseks, mis hiljem osutuvad valeks, võltsituks või selle eesmärgi jaoks sobimatuteks, isegi kui sellised dokumendid esitatakse heas usus.
In other words, the presentation of forged, falsified or invalid certificates does not per se constitute a special situation for the purposes of Article 239 of the CCC.
Teiste sõnadega ei põhjusta valede, võltsitud või kehtetute sertifikaatide esitamine iseenesest eriolukorda ühenduse tolliseadustiku artikli 239 tähenduses.
By contrast, other circumstances relied on in support of an application for repayment or remission of import duty, such as inadequate monitoring by the Commission of the proper implementation of the Association Agreement, may constitute such a special situation.
Seevastu võivad niisuguse eriolukorra põhjustada muud imporditollimaksude tagasimaksmise või vähendamise taotluse toetuseks esiletoodud asjaolud nagu komisjonipoolne ebapiisav kontroll assotsiatsioonilepingu nõuetekohase rakendamise üle.
Although the Commission has some discretion as regards the application of Article 239 of the CCC, it cannot disregard its duty to balance, on the one hand, the Community interest in full compliance with the provisions of customs legislation, whether that be Community legislation or other legislation binding on the Community, and, on the other hand, the interest of an importer acting in good faith not to suffer harm which goes beyond the normal commercial risk.
Kuigi komisjonil on ühenduse tolliseadustiku artikli 239 rakendamisel hindamisruum, ei vabasta see teda siiski kohustusest tegelikult arvestada ühelt poolt ühenduse huviga tagada tollialaste õigusaktide täitmine – olgu need ühenduse õigusaktid või ühendust siduvad aktid – ning teiselt poolt heauskse importija huviga mitte kanda kahju, mis ületab tavapärast äririski.
That balancing underlies the scheme of Article 239 which, as has been pointed out in paragraph 85 of this judgment, is a general equitable provision.
Sellel arvestusel põhineb artikli 239 ülesehitus, kuna see artikkel kujutab endast, nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 85 märgitud, õigluse üldklauslit.
Consequently, when examining an application for repayment or remission of import duty, the Commission is not entitled merely to assess the behaviour and activities of the importer and the exporter.
Järelikult ei saa komisjon imporditollimaksude tagasimaksmise või vähendamise taotluse läbivaatamisel rahulduda importijate ja eksportijate käitumise ja tegevuse hindamisega.
It must also take into account, in particular, the effect of its own behaviour on the specific situation in the course of its duty to supervise and monitor.
Ta peab oma järelevalve- ja kontrollikohustuse raames võtma eelkõige arvesse oma vastava käitumise mõju konkreetsele olukorrale asjaomasel juhtumil.
In that regard, it must be pointed out that it follows from Article 211 EC that the Commission, as guardian of the EC Treaty and of the agreements concluded under it, must ensure the correct implementation by a third country of the obligations it has assumed under an agreement concluded with the Community, using the means provided for by the agreement or by the decisions taken pursuant thereto.
Selles osas tuleb rõhutada, et EÜ artiklist 211 tuleneb, et komisjon kui EÜ asutamislepingu ja selle alusel sõlmitud lepingute järelevalvaja tagab kolmanda riigi ja ühenduse vahel sõlmitud lepingus või selle lepingu alusel tehtud otsustes sätestatud meetmete abil, et asjaomane riik täidab lepingus kokkulepitud kohustusi.
That obligation is also apparent from the Association Agreement itself and from the many decisions adopted in respect of its implementation.
See kohustus tuleneb nii assotsiatsioonilepingust endast kui ka selle rakendamiseks vastuvõetud arvukatest otsustest.
Thus, Article 7 of that agreement, in conjunction with Article 211 EC, requires that the Commission take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure the fulfilment of the obligations arising from that agreement.
Nii on vastavalt selle lepingu artiklile 7 koostoimes EÜ artikliga 211 nõutav, et komisjon võtab kõik vajalikud üld- või erimeetmed, et tagada assotsiatsioonilepingust tulenevate kohustuste täitmine.
Furthermore, according to Article 24 of the Association Agreement, the Commission is represented on the Association Council and participates, as the representative of the Community, in the various committees set up by the Association Council, to ensure the continuing cooperation necessary for the proper functioning of the Agreement.
Lisaks on komisjon sama lepingu artikli 24 kohaselt esindatud assotsiatsiooninõukogus ning osaleb ühenduse esindajana assotsiatsiooninõukogu loodud erinevate komiteede töös tagamaks, et lepingu nõuetekohaseks toimimiseks vajalik koostöö oleks järjepidev.