natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Landgericht Berlin held that the application was properly served on 23 May 2003.
Landgericht Berlin (käesolevas asjas Berliini esimese astme kohus) leidis, et hagiavaldus oli nõuetekohaselt teatavaks tehtud 23. mail 2003.
Grimshaw’s appeal against that decision was dismissed by the Kammergericht Berlin.
Kammergericht Berlin (Berliini kõrgeim piirkondlik kohus) jättis Grimshaw büroo esitatud apellatsioonkaebuse rahuldamata.
Weiss lodged an appeal on a point of law before the Bundesgerichtshof against the judgment on the appeal.
Weissi büroo esitas apellatsioonikohtu otsuse peale teistmishagi Bundesgerichtshofile (kõrgeim üldkohus).
The Bundesgerichtshof states that, under the German Code of Procedure, an application which refers to annexes attached forms a whole with those annexes and that all the evidence relied on by the applicant which is necessary for the defendant’s defence must be made available to him.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Saksa menetlusseadustiku kohaselt moodustab lisadele viitav hagiavaldus nendega ühtse terviku ja et kostja valduses peavad olema kõik tema kaitseks vajalikud andmed, millele hageja on tuginenud.
It is not therefore appropriate to determine whether an application has been properly served without having regard to the service of the annexes, on the assumption that the essential information is already clear from the application and the right to be heard remains protected by virtue of the fact that the defendant can still adequately prepare his defence in the proceedings in so far as concerns the content of the annexes.
Seega ei saa — ettekäändel, et oluline teave selgub juba hagiavaldusest ja et õigus olla ära kuulatud on sellega tagatud, ning hagiavalduse lisade osas ettekäändel, et kostjal on piisav võimalus enda kaitsmiseks veel menetluse käigus — nõustuda sellega, nagu võiks hagiavalduse nõuetekohast teatavakstegemist hinnata sõltumatult selle lisade teatavakstegemisest.
An exception to that principle is permissible if the defendant’s need for information is not significantly prejudiced, for example, because an annex which was not attached to the application was sent at virtually the same time as the action was brought or because the defendant was already familiar with the documents before the proceedings were instituted.
Erand sellest põhimõttest on lubatud juhul, kui kostja teabevajadust ei ole sisuliselt kahjustatud, näiteks kuna üks hagiavaldusele lisamata lisadest on saadetud enamvähem hagi esitamisega samal ajal või seetõttu, et kostjale on dokumendid juba enne hagi esitamist teada.
The Bundesgerichtshof states that, in the present case, Grimshaw was not familiar with all the documents, in particular those establishing the defects and how to remedy them as well as those relating to costs.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et antud juhul ei olnud Grimshaw büroole kõik dokumendid teada, eelkõige need, mis puutusid kahju tuvastamisse ja hüvitamisse ning sellega seonduvatesse kuludesse.
Such documents cannot be regarded as insignificant since the decision on whether to submit a defence may be dependent on their content being assessed.
Niisuguseid dokumente ei saa pidada tähtsusetuks, kuna otsus esitada kostja vastus võib sõltuda nendele antavast hinnangust.
The referring court is uncertain whether Grimshaw was correct to refuse the application.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõstatab küsimuse, kas Grimshaw bürool oli õigus hagiavalduse vastuvõtmisest keelduda.
It states that none of the bodies authorised to represent that firm understands German.
Ta täpsustab, et ükski seda bürood esindama volitatud isik ei saa saksa keelest aru.
According to the Bundesgerichtshof, Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 can be interpreted as meaning that service cannot be refused on the ground that annexes have not been translated.
Bundesgerichtshofi arvates võib määruse nr 1348/2000 artikli 8 lõiget 1 tõlgendada nii, et vastuvõtmisest ei saa keelduda põhjusel, et lisad on tõlkimata.
That provision is in fact silent on the refusal to accept the service of annexes.
Tema arvates ei viita see säte lisade vastuvõtmisest keeldumisele.
Moreover, the standard form to be used pursuant to the first sentence of Article 4(3) of the regulation for requests for service in the Member States of the European Union requires information on the nature and language of the document only as regards the document to be served (Paragraphs 6.1 and 6.3) and not as regards the annexes attached to it, for which only the number is required to be stated (Paragraph 6.4).
Lisaks nõutakse nimetatud määruse artikli 4 lõike 3 esimese lause alusel ette nähtud Euroopa Liidu liikmesriikides dokumentide kättetoimetamise taotluse tüüpvormis, et kättetoimetatava dokumendi puhul märgitaks laad ja keel (punktid 6.1. ja 6.3.), kuid seda ei nõuta lisade puhul, millega seoses tuleb märkida vaid nende arv (punkt 6.4.).
Should it be possible to refuse service on the sole ground that the annexes have not been translated, the referring court states that, in its view, the right of the defendant to refuse to accept a document pursuant to Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 cannot be denied simply because the contract between the applicant and the defendant provides that correspondence is to be in German.
Seoses võimalusega keelduda vastuvõtmisest ainuüksi põhjusel, et lisad pole tõlgitud, märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tema arvates ei piisa selleks, et jätta kostja ilma õigusest määruse nr 1348/2000 artikli 8 lõike 1 punkti b alusel vastuvõtmisest keelduda, ainuüksi sellest, et hageja ja kostja vaheline leping näeb ette, et nendevahelise kirjavahetuse keel on saksa keel.
That clause does not mean that the defendant understands that language within the meaning of that regulation.
See lepingutingimus ei tähenda, et kostja saab sellest keelest aru nimetatud määruse tähenduses.
However, as the referring court pointed out, academic opinion is divided, some writers considering that a clause specifying the use of a particular language in a contractual relationship may give rise to a presumption of knowledge of that language for the purpose of that regulation.
Kuid nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, ollakse õigusteoorias erinevatel seisukohtadel ning mõned autorid leiavad, et pooltevahelistes lepingulistes suhetes kasutatav keelekasutust reguleeriv tingimus on iseenesest eelduseks, et seda keelt osatakse nimetatud määruse tähenduses.
Finally, where knowledge of the language in question cannot be inferred from a contractual provision, the Bundesgerichtshof is uncertain whether it is possible in all cases to refuse service of an application where the annexes are not translated or whether there are exceptions, for example, if the defendant already has a translation of the annexes or if the content of the annex is reproduced word-for-word in the translated application.
Seoses sellega, et lepingutingimuse alusel ei saa eeldada kõnealuse keele oskamist, tõstatab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse, kas igal juhul on võimalik keelduda niisuguse hagiavalduse vastuvõtmisest, mille lisad pole tõlgitud, või esineb erandeid, näiteks juhul, kui kostjal on juba lisade tõlge olemas või kui lisade sisu on tõlgitud hagiavalduses juba sõna-sõnalt edasi antud.
That could also apply if the annexed documents were in a language which was validly chosen by the parties pursuant to a contract.
Niisugune võib olukord olla ka juhul, kui lisades toodud dokumendid on koostatud keeles, mille pooled on lepingu sõlmimise käigus ühisel kokkuleppel valinud.
The referring court also mentions the case of weaker parties who may need protection, such as crossborder consumers who have contractually agreed that correspondence is to be conducted in the language of the undertaking.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab olukorrale, kus üks lepingupool on nõrgem, keda tuleb vajadusel kaitsta, nagu näiteks piirivööndi elanikest tarbijad, kes on lepingus nõustunud sellega, et kirjavahetus toimub ettevõtja keeles.
The Bundesgerichtshof states, however, that in the case in the main proceedings Grimshaw concluded the contract in the course of its business.
Ta märgib siiski, et põhikohtuasjas sõlmis Grimshaw büroo lepingu oma majandustegevuse raames.
It sees no special need to protect that firm or therefore any need to recognise that it has a right to refuse to accept service.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei näe ühtegi erilist vajadust seda bürood kaitsta ega leia, et tuleks tunnustada tema õigust keelduda hagiavaldust vastu võtmast.
Against that background, the Bundesgerichtshof decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
WEISS UND PARTNER where only the annexes to a document to be served are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands?
WEISS UND PARTNER kui ainult dokumendi lisad ei ole adressaatliikmesriigi keeles ega edastava liikmesriigi keeles, millest adressaat aru saab?
Must Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 be interpreted as meaning that the addressee is deemed to “understand” the language of a Member State of transmission within the meaning of that regulation where, in the course of his business, he agreed in a contract with the applicant that correspondence was to be conducted in the language of the Member State of transmission?
Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis: kas määruse nr 1348/2000 artikli 8 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et eeldatavalt „saab adressaat” selle määruse tähenduses „aru” edastava liikmesriigi keelest juba seetõttu, et ta leppis oma majandustegevuse raames hagejaga sõlmitud lepingus kokku, et kirjavahetust peetakse edastava liikmesriigi keeles?
Must Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 be interpreted as meaning that the addressee may not in any event rely on that provision in order to refuse acceptance of annexes to a document which are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands if the addressee concludes a contract in the course of his business in which he agrees that correspondence is to be conducted in the language of the Member State of transmission and the annexes concern that correspondence and are written in the agreed language?’
Kui vastus teisele küsimusele on eitav, siis: kas määruse nr 1348/2000 artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et adressaat ei saa selle sättele tuginedes mingil juhul keelduda dokumendi lisade vastuvõtmisest — mis ei ole adressaatliikmesriigi keeles ega edastava liikmesriigi keeles, millest ta aru saab —, kui ta sõlmib oma majandustegevuse raames lepingu, milles ta lepib kokku, et kirjavahetust peetakse edastava liikmesriigi keeles, ning kui edastatavad lisad seonduvad nimetatud kirjavahetusega ja on koostatud kokkulepitud keeles?”
By its first question, the Bundesgerichtshof asks whether Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 must be interpreted as meaning that the addressee of a document to be served does not have the right to refuse to accept service where only the annexes to the document are not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands.
Oma esimese küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 1348/2000 artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et adressaadil puudub õigus keelduda kättetoimetatava dokumendi vastuvõtmisest, kui ainult dokumendi lisad ei ole adressaatliikmesriigi keeles ega edastava liikmesriigi keeles, millest adressaat aru saab.
A preliminary point to be noted is that Regulation No 1348/2000 applies to documents to be served which can be very different in nature, depending on whether they are judicial or extrajudicial documents and, if the former, on whether it is a document instituting the proceedings, a judicial decision, an enforcement measure or any other document.
Kõigepealt on oluline rõhutada, et määrust nr 1348/2000 kohaldatakse väga erinevat laadi dokumentide kättetoimetamisele ja teatavakstegemisele, sõltuvalt sellest, kas on tegemist kohtudokumentidega või kohtuväliste dokumentidega, ja esimesel juhul sõltuvalt sellest, kas on tegemist menetluse algatamist käsitleva dokumendiga, kohtuotsusega, täitedokumendiga või mõne muu dokumendiga.
The question referred to the Court concerns a document instituting proceedings.
Euroopa Kohtule esitatud küsimus puudutab menetluse algatamist käsitlevat dokumenti.
Since the role and importance of annexes to a document to be served may vary according to the nature of the document, the reasoning and answers in this judgment must be confined to documents instituting proceedings.
Kuna dokumendi lisade olulisus võib sõltuvalt kättetoimetatava või teatavakstehtava dokumendi laadist olla erinev, siis peavad käesolevas kohtuotsuses esitatav põhjendus ja vastused piirduma vaid menetluse algatamist käsitleva dokumediga.
It is apparent from the observations submitted to the Court that the number and nature of documents which must be annexed to a document instituting proceedings vary considerably according to the legal system concerned.
Euroopa Kohtule esitatud märkustest tuleneb, et menetluse algatamist kästelvale dokumendile lisatavate dokumentide arv ja laad on erinevates õiguskordades märgatavalt erinev.
Under some systems, such a document need only contain the subjectmatter and a summary of the pleas
Mõnel juhul peab niisugune dokument sisaldama vaid eset ning hageja faktilisi ja õiguslikke väiteid, tõendid esitatakse eraldi, kuid teistes õiguskordades,
WEISS UND PARTNER of fact and law of the application, the documentary evidence being communicated separately, whereas under other legal systems, such as German law, the annexes must be produced at the same time as the application and form an integral part of it.
WEISS UND PARTNER nagu Saksa õigus, tuleb lisad esitada hagiavaldusega samal ajal ja nad moodustavad selle lahutamatu osa.
Article 8 of Regulation No 1348/2000 does not refer to annexes to a document to be served.
Tuleb tõdeda, et määruse nr 1348/2000 artiklis 8 kättetoimetatava või teatavakstehtava dokumendi lisasid ei nimetata.
However, the reference in paragraph 2 of that article to ‘documents of which a translation is requested’ indicates that a ‘document to be served’ may consist of a number of documents.
Siiski võimaldab selle artikli lõikes 2 toodud viide „dokumendid, mille tõlkimist nõutakse” aru saada, et dokument võib koosneda ka mitmest dokumendist.
In the absence of useful guidance in the wording of Article 8 of Regulation No 1348/2000, that provision must be interpreted in the light of its objectives and its context and, more generally, the objectives and context of Regulation No 1348/2000 itself (see, to that effect, Case C-287/98 Linster [2000] ECR I-6917, paragraph 43).
Kuna määruse nr 1348/2000 artikli 8 sõnastuses asjakohased viited puuduvad, siis tuleb seda normi tõlgendada tema eesmärke ja sisu ning laiemalt määruse nr 1348/2000 eesmärke ja sisu arvestades (vt selle kohta 19. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-287/98: Linster, EKL 2000, lk I-6917, punkt 43).
As is apparent from recital 2 of the preamble, the objectives of Regulation No 1348/2000 are to improve and expedite the transmission of documents.
Nagu tuleneb määruse nr 1348/2000 põhjendusest 2 on selle määruse eesmärk parandada ja kiirendada dokumentide edastamist.
Those objectives are reiterated in recitals 6 to 8.
Need eesmärgid on korratud põhjendustes 6–8.
Recital 8 thus states that ‘[t]o secure the effectiveness of this Regulation, the possibility of refusing service of documents is confined to exceptional situations’.
Nii märgitakse neist viimases, et „määruse tõhususe tagamiseks tuleb dokumentide kätteandmisest [vastuvõtmisest] keeldumist lubada üksnes erandjuhtudel”.
In addition, Article 4(1) of that regulation provides that judicial documents are to be transmitted as soon as possible.
Lisaks näeb nimetatud määruse artikli 4 lõige 1 ette, et kohtudokumendid edastatakse võimalikult kiiresti.
However, those objectives cannot be attained by undermining in any way the rights of the defence (see, by analogy, with regard to Regulation No 44/2001, Case C-283/05 ASML [2006] ECR I-12041, paragraph 24).
Seda eesmärki ei tohi siiski saavutada kaitseõigusi ükskõik millisel viisil nõrgendades (vt analoogia põhjal seoses määrusega nr 44/2001 14. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-283/05: ASML, EKL 2006, lk I-12041, punkt 24).
Those rights, which derive from the right to a fair hearing guaranteed by Article 6 of the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (‘ECHR’), constitute a fundamental right forming part of the general principles of law whose observance the Court ensures (see, inter alia, ASML, paragraph 26).
Need õigused, mis tulenevad tegelikult Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artiklis 6 sätestatud õigusest õiglasele kohtumenetlusele, kujutavad endast põhiõigust, mis kuulub nende põhimõtete hulka, mille kaitsmise Euroopa Kohus tagab (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus ASML, punkt 26).
Every effort must therefore be made to reconcile the objectives of effectiveness and speed in the transmission of procedural documents, which are necessary for the sound administration of justice, with that of the protection of the rights of the defence, in particular in interpreting Article 8 of the Regulation No 1348/2000 and, specifically, the term ‘document to be served’, where that is a document instituting proceedings, in order to be able to determine whether such a document must include annexes consisting of documentary evidence.
Seega on oluline, et nõuetekohaseks õigusemõistmiseks vajalikku tõhususe ja kiiruse eesmärki arvestades lähtutaks ka kaitseõiguste tagamise eesmärgist, eelkõige siis, kui tõlgendatakse määruse nr 1348/2000 artiklit 8 ja täpsemalt kättetoimetatava või teatavakstehtava dokumendi mõistet, et teha kindlaks, kas niisugune dokument peab hõlmama ka tõendavatest dokumentidest koosnevaid lisasid.
It is clear that the term ‘document instituting the proceedings’ in the context of Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 cannot be interpreted in the light of the objectives of that regulation alone for the purpose of determining whether such a document can or must include annexes.
Tuleb siiski möönda, et need määruse nr 1348/2000 eesmärgid iseenesest ei võimalda tõlgendada menetluse algatamist käsitleva dokumendi mõistet määruse nr 1348/2000 artikli 8 lõike 1 raames, et teha kindlaks, kas sel dokumendil peavad olema lisad või mitte.
Nor do those objectives make it possible to establish whether the translation of a document instituting the proceedings is a vital component of the defendant’s rights of defence, which might clarify the scope of the translation obligation referred to in Article 8 of that regulation.
Need ei võimalda ka seda kindlaks teha, kas menetluse algatamist käsitleva dokumendi tõlge on kostja kaitseõiguste tagamiseks eriti oluline ning võimaldaks aru saada nimetatud määruse artiklis 8 viidatud tõlkimiskohustuse ulatusest.
However, the interpretation of Regulation No 1348/2000 cannot be dissociated from the context of developments in the field of judicial cooperation in civil matters, which include that regulation, in particular Regulation No 44/2001, Article 26(3) and (4) of which expressly refers to Regulation No 1348/2000.
Samas ei saa määruse nr 1348/2000 tõlgendamist eraldada tsiviilasjade valdkonnas tehtava õigusalase koostöö arengu kontekstist, millesse see määrus kuulub ning eelkõige määrusest nr 44/2001, mille artikli 26 lõiked 3 ja 4 viitavad sõnaselgelt määrusele nr 1348/2000.
Various provisions require the court, before delivering a default judgment or recognising a judicial decision, to verify whether the means by which a document instituting proceedings was served were such that the rights of the defence have been respected (see, inter alia, with regard to default judgments, Article 19(1) of Regulation No 1348/2000, Article 26(2) of Regulation No 44/2001 and the second paragraph of Article 20 of the Brussels Convention and, with regard to the recognition of judgments, Article 34(2) of Regulation No 44/2001 and Article 27(2) of the Brussels Convention).
Tegelikult kohustavad erinevad õigusnormid kohust enne tagaseljaotsuse tegemist või teatud kohtuotsuse tunnustamist kontrollima, kas menetluse algatamist käsitleva dokumendi kättetoimetamine toimus nii, et kaitseõigused olid tagatud (vt seoses tagaseljaotsusega eelkõige määruse nr 1348/2000 artikli 19 lõige 1, määruse nr 44/2001 artikli 26 lõige 2 ja Brüsseli konventsiooni artikli 20 teine lõik; seoses kohtuotsuste tunnustamisega vt eelkõige määruse nr 44/2001 artikli 34 punkt 2 ja Brüsseli konventsiooni artikli 27 punkt 2).
Before Regulation No 1348/2000 entered into force, crossborder service between the Member States was effected in accordance with the 1965 Hague Convention, to which Article 26(4) of Regulation No 44/2001 and the third paragraph of Article 20 of the Brussels Convention refer, or bilateral agreements concluded between Member States.
Enne määruse nr 1348/2000 jõustumist toimusid liikmesriikidevahelised piiriülesed kättetoimetamised vastavalt Haagi konventsioonile, millele viitab määruse nr 44/2001 artikli 26 lõige 4 ja Brüsseli konventsiooni artikli 20 kolmas lõik, või hoopis vastavalt liikmesriikide vahel sõlmitud kahepoolsetele lepingutele.
However, The Hague Convention and the majority of those agreements do not lay down a general obligation to translate all the documents to be served, so that the national courts have considered that the rights of the defence are adequately protected if the addressee of a document served has had sufficient time to enable him to have it translated and prepare his defence.
Haagi konventsioon ega enamus nimetatud lepingutest ei näe ette üldist kohustust kõik kättetoimetatavad või teatavakstehtavad dokumendid tõlkida ning siseriiklikud kohtud on olnud seisukohal, et kaitseõigused on piisavalt tagatud, kui kättetoimetatava või teatavakstehtava dokumendi adressaadil on piisavalt pikk tähtaeg, mis võimaldab tal lasta dokumendi tõlkida ja oma kaitse ette valmistada.
Moreover, Regulation No 1348/2000 itself does not specify whether the right to refuse a document if it has not been translated also exists in the case of service by post effected in accordance with Article 14 of that regulation.
Pealegi ei täpsustata määruses nr 1348/2000 seda, kas tõlke puudumisel võib dokumendi vastuvõtmisest keelduda ka siis, kui see on kätte toimetatud posti teel kooskõlas nimetatud määruse artikliga 14.
The commentary on Article 14(2) of the 1997 Convention concerning service by post states as follows:
1997. aasta konventsiooni artikli 14 lõike 2 kohta, mis käsitleb posti teel kättetoimetamist, on seletuskirjas märgitud:
‘This Article establishes the principle that service may be effected by post.
„Nimetatud artikkel kehtestab posti teel kättetoimetatavate dokumentide vastuvõtmise põhimõtte.
However, Member States may, in order to provide guarantees for persons residing in their territory, specify the conditions under which service may be effected in their regard by post.
Liikmesriigid võivad nende territooriumil elavate adressaatide õiguste tagamiseks siiski täpsustada neid tingimusi, mille alusel võib kättetoimetamine adressaatidele toimuda posti teel.
Such conditions might for instance include the use of registered post or the application of the Convention’s rules on the translation of documents.’
Näiteks võivad nad nõuda saatmist väljastusteatega või dokumentide tõlget käsitleva konventsiooni normide järgimist.” [Mitteametlik tõlge]