natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Resolution of 18.11.1999 on the preparation of the reform of the Treaties and the next Intergovernmental Conference (OJ C 189, 7.7.2000, p. 222, rapporteurs: Giorgos Dimitrakopoulos and Jo Leinen, A5-0058/1999).
18.11.1999 resolutsioon asutamislepingute reformimise ettevalmistamise ja järgmise valitsustevahelise konverentsi kohta (EÜT C 189, 7.7.2000, lk 222, raportöörid: Giorgos Dimitrakopoulos ja Jo Leinen, A50058/1999).
Resolution of 3.2.2000 on the convening of the Intergovernmental Conference (OJ C 309, 27.10.2000, p. 85, rapporteurs: Giorgos Dimitrakopoulos and Jo Leinen, A5-0018/2000).
3.2.2000 resolutsioon valitsustevahelise konverentsi kokkukutsumise kohta (EÜT C 309, 27.10.2000, lk 85, raportöörid: Giorgos Dimitrakopoulos ja Jo Leinen, A5-0018/2000).
Resolution of 16.3.2000 on the drafting of a European Union Charter of Fundamental Rights (OJ C 377, 29.12.2000, p. 329, rapporteurs: Andrew D u . and Jo h a n n e s V o g g en h u b e r , A 5 - 0 0 6 4 / 2 0 0 0 ) .
16.3.2000 resolutsioon Euroopa Liidu põhiõiguste harta koostamise kohta (EÜT C 377, 29.12.2000, lk 329, raportöörid: Andrew Duffi ja Johannes Voggenhuber, A5-0064/2000).
Resolution of 13.4.2000 containing the European Parliament's proposals for the Intergovernmental Conference (OJ C 40, 7.2.2001, p. 409, rapporteurs: Giorgos Dimitrakopoulos and Jo Leinen, A5-0086/2000).
13.4.2000 resolutsioon, mis sisaldab Euroopa Parlamendi ettepanekuid valitsustevahelisele konverentsile (EÜT C 40, 7.2.2001, lk 409, raportöörid: Giorgos Dimitrakopoulos ja Jo Leinen, A50086/2000).
Resolution of 16.1.1986 on the position of the European Parliament on the Single Act approved by the Intergovernmental Conference on 16 and 17 December 1985 (OJ C 36, 17.2.1986, p. 144, rapporteur: Altiero Spinelli, A2-0199/1985).
16.1.1986 resolutsioon Euroopa Parlamendi seisukoha kohta 16. ja 17. detsembri 1985. aasta valitsustevahelisel konverentsil heaks kiidetud Ühtse Akti kohta (EÜT C 36, 17.2.1986, lk 144, raportöör: Altiero Spinelli, A2-0199/1985).
Resolution of 11.12.1986 on the Single European Act (OJ C 7, 12.1.1987, p. 105, rapporteur: Luis Planas Puchades, A2-0169/1986).
11.12.1986 resolutsioon Ühtse Euroopa Akti kohta (EÜT C 07, 12.1.1987, lk 105, raportöör: Luis Planas Puchades, A2-0169/1986).
Resolution of 7.4.1992 on the results of the Intergovernmental Conferences (OJ C 125, 18.5.1992, p. 81, rapporteurs: David Martin and Fernand Herman, A3-0123/1992).
7.4.1992 resolutsioon valitsustevahelise konverentsi tulemuste kohta (EÜT C 125, 18.5.1992, lk 81, raportöörid: David Martin ja Fernand Herman, A3-0123/1992).
Resolution of 19.11.1997 on the Amsterdam Treaty (OJ C 371, 8.12.1997, p. 99, rapporteurs: I÷igo Mïndez de Vigo and Dimitris Tsatsos, A4-0347/1997).
19.11.1997 resolutsioon Amsterdami lepingu kohta (EÜT C 371, 8.12.1997, lk 99, raportöörid: Iñigo Méndez de Vigo ja Dimitris Tsatsos, A4-0347/1997).
Resolution of 31.5.2001 on the Treaty of Nice and the future of the European Union (OJ C 47 E, 21.2.2002, p. 108, rapporteurs: I÷igo Mïndez de Vigo and Antùnio Josï Seguro, A5-0168/2001).
31.5.2001 resolutsioon Nice’i lepingu ja Euroopa Liidu tuleviku kohta (EÜT C 47 E, 21.2.2002, lk 108, raportöörid: Iñigo Méndez de Vigo ja António José Seguro, A5-0168/2001).
Resolution of 29.11.2001 on the constitutional process and the future of the Union (OJ C 153 E, 27.6.2002, p. 310, rapporteurs: Jo Leinen and I÷igo Mïndez de Vigo, A5-0368/2001).
29.11.2001 resolutsioon põhiseadusliku protsessi ja liidu tuleviku kohta (EÜT C 153 E, 27.6.2002, lk 310, raportöörid: Jo Leinen ja Iñigo Méndez de Vigo, A5-0368/2001).
Resolution of 24.9.2003 on the draft Treaty establishing a Constitution for Europe and the European Parliament's opinion on the convening of the Intergovernmental Conference (OJ C 77 E, 26.3.2004, p. 255, rapporteurs: Josï Maróa Gil-Robles Gil-Delgado and Dimitris Tsatsos, A5-0299/2003).
24.9.2003 resolutsioon Euroopa põhiseaduse lepingu eelnõu kohta ning Euroopa Parlamendi arvamus valitsustevahelise konverentsi kokkukutsumise kohta (ELT C 77 E, 26.3.2004, lk 255, raportöörid: José María Gil-Robles Gil-Delgado ja Dimitris Tsatsos, A5-0299/2003).
`I am not an advocate of frequent changes in laws and constitutions, but laws and institutions must go hand in hand withthe progress of the human mind.
“Ma ei poolda seaduste ja põhiseaduste sagedast muutmist, kuid seadused ja institutsioonid peavad käima käsikäes inimmõistuse arenguga.
As that becomes more developed, more enlightened, as new discoveries are made, new truths discovered, and manners and opinions change, with change of circumstances, institutions must advance also to keep pace withthe times.
Kui see areneb, valgustub, kui tehakse uusi avastusi, leitakse uusi tõdesid ning kui kombed ja arvamused muutuvad koos asjaolude muutumisega, peavad institutsioonid samuti arenema, et ajaga sammu pidada.
We might as well require a man to wear still the coat which «ttedhim when a boy, as civilised society to remain ever under the regime of their ancestors.'
Sama hästi võiksime nõuda, et täiskasvanud mees kannaks sama mantlit mida poisikesena, kui et tsiviliseeritud ühiskond jääks alatiseks oma eelkäijate režiimi alla.”
More than half a century ago, the Schuman Declaration set in train an ambitious undertaking: that of uniting Europeans, who had been divided for centuries by fratricidal con‹icts,aroundacommonproject.
Rohkem kui poole sajandi eest valmistas Schumani deklaratsioon ette pinnase ambitsioonikale ettevõtmisele: ühendada sajandeid kestnud vennatapukoniktide käigus eraldatud eurooplased ühe ettevõtmise ümber.
Success was dependent on a resolution of the three crucial issues facing Europe at the end of the Second World War: how to overcome the internal demons which were the root cause of the most serious disasters to have a.ectedourcontinent,howtoregaina place at the forefront of world a.airs,andhowtodevelopeconomicconditionswhich would guarantee the survival of a stable democratic order.
Edu sõltus sellest, kuidas plaaniti lahendada kolm olulist küsimust, millega Euroopa Teise maailmasõja lõpul silmitsi seisis: kuidas võita sisemised deemonid, mis olid meie kontinenti mõjutanud kõige tõsisemate katastroode peamiseks põhjuseks, kuidas öelda taas sõna sekka ülemaailmse tähtsusega küsimustes ning kuidas kujundada majandustingimusi, mis tagaksid stabiilse demokraatliku korra säilimise.
The history of the last «vedecadesisthechronicleofasuccess.Europehasmanagedto consolidate a political system based on the principles of freedom, pluralism and tolerance; has reconciled countries which had been enemies only just before, ushering in the longest period of peace in modern times; has secured for Europeans high levels of material well-being and social progress; has helped to bring about the dismantling of the Iron Curtain which divided the Europe of the free from the Europe of the oppressed.
Viimase viie aastakümne ajalugu on edu kroonika. Euroopal on õnnestunud moodustada ühtne poliitiline süsteem, mis põhineb vabaduse, pluralismi ja sallivuse põhimõttel; ta on lepitanud vaid veidi enne seda vaenujalal olnud riigid ning juhatanud sisse pikima nüüdisaegse rahuperioodi; ta on taganud eurooplastele materiaalse heaolu ja sotsiaalse progressi; ta on aidanud langetada raudset eesriiet, mis eraldas vabade inimeste Euroopat rõhutute Euroopast.
All these achievements of the European integration process should not lead us to forget its true objectives: making nationalist excesses, the real cancer a . e c t in g m o d e r n E u r op e , a t h in g of the p a s t ; d e f en d in g d e m o c r a c y a s a s y s t e m w h i c h c a n channel divergent opinions in a pluralist society; and giving Europe a strong, in‹uentialvoicetodefenditsideas,itsvaluesanditsinterests.
Kõigi nende Euroopa integratsiooniprotsessi saavutuste taustal ei tohiks me unustada selle tõelisi eesmärke: jätta minevikku rahvuslik äärmuslus, see tänapäevast Euroopat mõjutav vähkkasvaja; kaitsta demokraatiat kui süsteemi, mille kaudu võib eriarvamused muundada pluralistlikuks ühiskonnaks, ning anda Euroopale oma ideede, väärtuste ja huvide kaitsmiseks tugev, mõjuvõimas hääl.
Since the « r s t European Cffo m mstu n i t y ( Cffo a l and S t e e l : P a r iffs Treaty of 1 8 A p r i l 1 9 5 1 1 ) , which brought together six Western European countries2, was established, the
Kuid Euroopa ei tohi loorberitele puhkama jääda: ta peab tegelema uute, 21. sajandi künnisel ootavate väljakutsetega, st liidu rolliga rahvusvahelises
THE EUROPEAN PARLIAMENT`S OPINION ON THE EUROPEAN CONSTITUTION
EUROOPA PARLAMENDI SEISUKOHT EUROOPA PÕHISEADUSE KÜSIMUSES poliitikas, üleilmastumise, laienemise, euroraha küsimuste, meie kontinendi sise- ja välisjulgeoleku, terrorismiprobleemide, migratsiooni, hariduse, tehnoloogia arengu, rassismi, ksenofoobia või sotsiaalse tõrjutusega.
European integration process has been extended to embrace 25 European States3 and has seen its scope expand to cover new areas through the establishment of the Economic Community and the Atomic Energy (Euratom) Community (Treaties of Rome of 25 March 19574) and, subsequently, the European Union (Maastricht Treaty of 7 February 1992).
Majandusühenduse ja Euroopa Aatomienergiaühenduse (Euratom) (Rooma lepingud, 25. märts 1957) ja seejärel Euroopa Liidu (Maastrichti leping, 17. veebruar 1992) asutamise tulemusena haaranud uusi alasid.
Ever since the « r s t European e l e c t i on s b y u n i v e r s a l s u . r a g e in 1 9 7 9 , P a r l i a m en t h a s consistently sought to democratise and make more e.ectiveandtransparenttheworkings of what was to become the European Union.
Alates esimestest üldistest üle-euroopalistest valmistest 1979. aastal on parlament püüdnud tulevase Euroopa Liidu tegemisi järjekindlalt demokratiseerida ja tõhustada ning muuta need läbipaistvamaks.
By adopting, on 14 February 1984, the « r s t d r a f t Treaty e s t a b l iffs h in g the European Union ( k n o w n a s the ` S p in e l l i ' d r a f t , after its rapporteur), Parliament initiated a reform process which was to continue for the following 20 years and lead to the drafting of the Single European Act5, the
Võttes 14. veebruaril 1984 vastu esimese Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu eelnõu (mida tuntakse selle esitaja järgi Spinelli eelnõuna), alustas parlament reformiprotsessi, mis pidi kestma järgmised 20 aastat ja viima ühtse Euroopa
Maastricht Treaty6, the Treaty of Amsterdamestablishing a Constitution for Europe9.
5, Nice’i lepingu ja nüüd akti3, Maastrichti lepingu4, Amsterdami lepingu Euroopa põhiseaduse lepingu7 koostamiseni.
At each stage, withthe Committee on Institutional A . a i r s , w h i c h in 1 9 9 9 b e c a m e the Cffo m m i t t e e on Constitutional A.airs,providingthedrivingforce,Parliamentplayedan active part in the preparatory talks and assessed the outcome of the various Intergovernmental Conferences (IGCs)10.
Institutsiooniliste küsimuste komisjoni, millest 1999. aastal sai põhiseaduskomisjon, eestvedamisel mängis parlament igal etapil eelläbirääkimistel aktiivset rolli ja andis hinnangu erinevate valitsustevaheliste konverentside (VVK)8 tulemustele.
Right from the start of this process, it advocated clarifying and enhancing the constitutional basis for the European Union, a need which became more and more acute under the pressure of successive enlargements, given their capacity to jeopardise the political dimension of the integration process.
Kohe protsessi algusest saadik toetas see Euroopa Liidu põhiseadusliku aluse selgitamist ja tugevdamist, see vajadus muutus järjestikuste laienemiste survel üha tungivamaks, arvestades võimalust, et laienemised võisid ohtu seada integratsiooniprotsessi poliitilise mõõtme.
Three distinct but related objectives have been pursued by Parliament to this end:
Parlament on töötanud kolme erineva, kuid üksteisega seotud eesmärgi nimel.
First, it has sought to clarify and where necessary strengthen the competences and responsibilities of the European Union itself.
Esiteks on parlament püüdnud Euroopa Liidu enda pädevust ja ülesandeid selgitada ja vajadusel tugevdada.
Parliament has consistently argued that powers should be attributed to, and exercised by, the Union on the basis of the `principle of subsidiarity', i.e. it should exercise those responsibilities - but only those responsibilities - that can be carried out more e.ectivelybycommonpoliciesthanbythe Member States acting separately.
Parlament on järjekindlalt väitnud, et liidule tuleks volitused anda ja liit peaks neid kasutama vastavalt lähimuspõhimõttele, st et liit peaks täitma neid ülesandeid – kuid ainult neid ülesandeid –, mida on võimalik tõhusamalt täita ühiste poliitikate kui liikmesriikide eraldi tegutsemise kaudu.
It has also pleaded for a stronger role to be given to the Commission in carrying out policies once they have been agreed, subject to proper scrutiny and control.
Teiseks on parlament väitnud, et Euroopa tasandil tuleks ülesandeid täita tõhusamalt.
Those responsibilities which national parliaments, in ratifying the Treaties, have transferred to the Union should not be exercised by the Council (i.e.
Eriti kriitiline oli parlament nõukogu ühehäälsuse suhtes, väites,
The loss of parliamentary powers at the national level should be o . s e t b y a n in c r e a s e in p a r l i a m en t a r y po w e r a t European l e v e l .
Samuti on parlament palunud suurema rolli anda komisjonile juba kokku lepitud poliitikate elluviimiseks, tingimusel, et see toimub asjakohase järelevalve ja kontrolli all.
Parliament had already reached that conclusion, and outlined it clearly, in its resolution of 19 November 1997 (based on the report by Ó÷igo Mïndez de Vigo and Dimitris Tsatsos, see footnote 10 above) which marked the real starting point of the political review process which was to culminate, in 1999, in the establishment, at the instigation of the German Council Presidency, of the Convention model, one «rstemployed in connection withthe drafting of the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Pidades silmas, et Amsterdami ja Nice’i lepinguga saavutati ebaselged ja kahtlemata ebapiisavad tulemused, arvestades nii liikmesriikide arvu kahekordistumise kui ka liidu edasise keerulisemaks muutumisega lisanduvat väljakutset, sai üha ilmsemaks, et lepingute uue läbivaatamise ja korrigeerimisega ei ole enam võimalik Euroopa arenguga kaasnevatele küsimustele nõutaval tasemel vastata.
The signatories to the Treaty of Nice, being aware of its imperfections, in fact annexed to it a Declaration No 23 `on the future of the Union'11 which paved the way for further reform of the treaties, originally scheduled for 2004. This reform was to be prepared for by `wide-ranging discussions with all interested parties: representatives of national parliaments and all those re‹ectingpublicopinion(...)representativesofcivilsociety,etc.', which was to take place in 2001 with a view to the adoption of a declaration `containing appropriate initiatives for the continuation of this process' at the European Council in Laeken.
Parlament oli sellele järeldusele jõudnud juba varem ja seda ka selgesti väljendanud oma 19. novembri 1997. aasta resolutsioonis (lisatud Íñigo Méndez de Vigo ja Dimitris Tsatsose raportile, vt märkus 7 eespool), mis tähistas poliitiliste ümberkorralduste protsessi tegelikku algpunkti, kusjuures protsess pidi tollal nõukogus eesistujaks oleva Saksamaa õhutusel kulmineeruma 1999. aastal konvendi mudeli loomisega, mida kasutati esimest korda Euroopa Liidu põhiõiguste harta koostamisel.
Parliament, for its part, after having sought to work in partnership withthe the national parliaments, during the preparations for successive IGCs12
Olles püüdnud töötada käsikäes liikmesriikide parlamentidega ja tehes järgmisteks VVKdeks9 ettevalmistusi, pakkus parlament esimesena välja10idee kutsuda Euroopa Liidu põhiõiguste harta koostamisel loodud pretsedendi alusel11 kokku konvent, kuhu kuuluvad liikmesriikide riigipeade ja valitsusjuhtide, liikmesriikide parlamentide, Euroopa Parlamendi ja Euroopa Komisjoni esindajad ning mille töös osalevad täisliikmetena taotlejariikide valitsuste ja parlamentide esindajad.
, was the «rstto propose13, on the basis of the precedent set when the Charter of Fundamental Rights of the European Union was drawn up14, the convening of a Convention comprising representatives of the Heads of State and Government of the Member States, the national parliaments and the European Parliament and the Commission and withthe involvement, as full members, of representatives of the governments and parliaments of the applicant States.
Konvendile (president Valéry Giscard d’Estaing; asepresidendid Giuliano Amato ja Jean-Luc Dehaene) tehti ülesandeks koostada põhiseaduse eelnõu, mille kallal asub tööle järgmine VVK.
The open and transparent nature of the Convention and the quality of its debates had also facilitated e.ortstoachieveaconsensusbygivingevery representative the opportunity, «rstofall,toexpresshisorherownviews,and,subsequently, to understand those of the other representatives.
Konvendi edu põhiõiguste harta väljatöötamisel sillutas teed sarnase konvendi moodustamisele, et teha ettevalmistusi uue VVK jaoks, arvestades, et harta konvent oli oma tööd hästi teinud ja näidanud, et suudab ette
THE EUROPEAN PARLIAMENT`S OPINION ON THE EUROPEAN CONSTITUTION
EUROOPA PARLAMENDI SEISUKOHT EUROOPA PÕHISEADUSE KÜSIMUSES valmistada eelnõuteksti, mille riigipead või valitsusjuhid tõenäoliselt heaks kiidavad.
The Laeken European Council of 14 and 15 December 2001, by adopting the `Laeken declaration on the future of European Union'15followed up this initiative by setting out the organisational arrangements for the work of the Convention and, above all, de«ningitstermsofreferenceandtheissuesthatitwouldbecalledupontodiscuss.Thus, the Convention on the Future of Europe (chairman: Valïry Giscard d'Estaing; vice-chairmen: Giuliano Amato and Jean-Luc Dehaene) was given the task of drawing up a preliminary draft Constitution to serve as the basis for the work of the IGC which was to follow.
Euroopa tuleviku konvent kinnitas, et selle meetodi valimine oli tark tegu, kuivõrd aasta ja neli kuud kestnud töö järel esitas konvent edukalt konsensusel põhineva teksti, mida ilmestasid intensiivsed debatid, mis tuginesid samuti tihedale dialoogile kodanikuühiskonnaga.
The outcome of the Convention con«rmedthatthechoiceofthismethodhadbeenawise one, since the latter succeeded in presenting, after 16 months' work, a consensus-based text informed by intense debates which also drew on close dialogue with civil society.
Põhiseaduskomisjoni tegevuse kaudu avaldas parlament suurt mõju põhiseaduse lepingu eelnõule12
For its part, Parliament, through the work of its Committee on Constitutional A.airs,exerted a major in ‹ u en c e on the d r a f t c on s t i tffu t i on a l Treaty 1 6 , only a very few provisions of which would be m o d i « e d b y the I G C .
, milles VVK muutis ainult üksikuid sätteid.
A t t h a t I G C , for the « r s t t i m eP a r l i a m en t w a s f u l l y involved in the proceedings, in the persons of its President, Pat Cox, and its two representatives, Ó÷igo Mïndez de Vigo, subsequently replaced by Elmar Brok, and Klaus Hênsch.
Mainitud VVK-l osales parlament esimest korda president Pat Coxi ning kahe esindaja Íñigo Méndez de Vigo (kelle vahetas hiljem välja Elmar Brok) ja Klaus Hänschi isikus kõigis toimingutes.
How does the Constitution represent a step forward by comparison withthe Treaties in force and, hence, the existing acquis?
Kuidas on uus põhiseaduse leping kehtivate lepingutega ja seega olemasoleva acquis’ga võrreldes samm edasi?
The new Constitution proposed for the European Union includes a high number of s i g n i « c a n t r e for m s and i m p r o v e m en t s t o the c u r r en t C on s t i tffu t i on ( i . e . the s e t of o v e r l a p p in g treaties that currently serve as the de facto constitution).
Euroopa Liidu uus põhiseadus sisaldab praeguse põhiseaduse (st kattuvate lepingute kogumi, mis praegu moodustab de facto põhiseaduse) mitmeid reforme ja parandusi.
It is, of course, a compromise that is cautious in a number of respects.
Muidugi on tegu kompromissiga, mille puhul tuleb mitmes suhtes olla ettevaatlik.
But it is a compromise that takes Europe forward, that has been elaborated after lengthy, public and pluralistic debates in the European Convention and has been «nalisedandapprovedbytheelectedgovernments of all 25 Member States - each of which wants this to be the basis on which they will work together in Europe in the future.
Kuid see on kompromiss, mis viib Euroopat edasi, mis on saavutatud pärast pikki avalikke ja mitmekesiseid debatte Euroopa konvendis ning mille on lõpule viinud ja heaks kiitnud kõigi 25 liikmesriigi valitud valitsused – kõik liikmesriigid soovivad, et sellest saaks nende koostöö alus tuleviku Euroopas.
The question is sometimes raised as to whether the new document is a Constitution or a Treaty.
Mõnikord küsitakse, kas uus dokument on põhiseadus või leping.
A sterile debate on an issue which is nothing more than a red herring must be avoided: there is no doubt that, in formal terms, the document is a treaty which will be adopted and rati«edinaccordancewith the rules in force governing the revision of treaties.
Selle ebaolulise teema üle ei ole mõtet viljatult vaielda: pole mingit kahtlust, et formaalselt on dokumendi näol tegu lepinguga, mis võetakse vastu ja ratitseeritakse vastavalt lepingute läbivaatamise kohta kehtivatele reeglitele.
There is no other possible procedure.
Muud võimalust ei ole.
However, by virtue of its nature and substance, this Treaty establishes a genuine Constitution.
Kuid oma olemuse ja sisu poolest kehtestab leping ehtsa põhiseaduse.
The Constitutional Treaty d e « n e s the n a tffu r e of the a c t i on s w h i c h the European Union (EU) may take and the values and principles which guide those actions; it describes the Union's competences; it lays down what institutions the EU will have, outlines its decision-making procedures, stipulates what form its acts will take; it de«nescitizens'rightsvis-ë-vis the EU; it lays down the rules governing its own revision, etc.
21 sätestatakse ELi institutsioonid, visandatakse otsuste tegemise kord, nähakse ette õigusaktide vorm; selles määratletakse kodanike ja ELi õigused; selles sätestatakse põhiseaduse läbivaatamist reguleerivad eeskirjad jms.
This is the role of a constitution: laying down the conditions governing, and the limits to, the exercise of power in the context of a political entity and safeguarding citizens' rights.
See on põhiseaduse roll: sätestada poliitilise terviku võimu teostamist reguleerivad tingimused ja selle piirangud ning kodanikuõigusi kaitsvad tingimused.
To a substantial extent, the same is true of the existing Treaties: the Union already has its Constitution, deriving from the Treaties which brought it into being, just like any other political entity.
Olemasolevad asutamislepingud täitsid juba suuresti seda ülesannet: liidul oli juba olemas põhiseadus, mis tulenes asutamislepingutest, millega liit nagu mis tahes muu poliitiline tervik ellu kutsuti.
By simplifying those Treaties, by giving them a more readily comprehensible structure, and by conferring on them a particularly formal status, a vital step has been taken towards clarifying the system with a view to making it more transparent and comprehensible for citizens.
Nende lepingute lihtsustamisega, nende struktuuri arusaadavuse parandamisega ja neile erilise ametliku staatuse andmisega on tehtud oluline samm selgema süsteemi poole, et muuta see läbipaistvamaks ja kodanikele paremini mõistetavaks.