natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Directive 94/62/EC of the European Parliament and the Council of 20 December 1994 on packaging and packaging waste (OJ 1994 L 365, p. 10).
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 1994. aasta direktiiv 94/62/EÜ pakendite ja pakendijäätmete kohta (EÜT 1994, L 365, lk 10).
Page 23
Tegevus
As regards justification relating to protection of the environment, the Court acknowledged that the introduction of a deposit and return system contributes to improving the recovery of packaging waste and to the reduction of waste in the natural environment.
Keskkonnakaitsega seotud põhjenduste kohta märgib Euroopa Kohus, et tagatisraha võtmise ja individuaalse tagasivõtmise süsteemi sisseseadmine aitab parandada pakendijäätmete taaskasutamist ja aitab kaasa jäätmete vähendamisele looduskeskkonnas.
Moreover, the probability of a change of system to a deposit obligation contributes to reducing waste by encouraging undertakings to make use of reusable packaging.
Võimalik üleminek kohustusliku tagatisraha võtmise süsteemile aitab pealegi kaasa jäätmete vähendamisele, julgustades ettevõtjaid kasutama korduskasutuspakendeid.
The national legislation is thus necessary for attaining the objectives pursued.
Niisiis on siseriiklikud õigusnormid vajalikud taotletavate eesmärkide saavutamiseks.
However, the legislation, which makes the establishment of a deposit and return system dependent on a reuse rate, must still be proportionate.
Samas peab õigusakt, mis seab tagatisraha ja individuaalse tagasivõtmise süsteemi sisseseadmise sõltuvusse korduskasutuspakendite osakaalust, olema siiski proportsionaalne.
That is the case, said the Court, only if there is a reasonable transitional period to adapt, which thus ensures that every producer or distributor concerned can actually participate in an operational system.
See on nii üksnes juhul, kui muutustega kohanemiseks jäetakse mõistlik üleminekuaeg, mis tagab, et kõik asjaomased tootjad ja turustajad saavad toimivas süsteemis tegelikult osaleda.
In Case C-309/02 the Court held that it was for the national court to assess whether that requirement was satisfied.
Kohtuasjas C-309/02 otsustas Euroopa Kohus, et selle nõude täitmise peab kindlaks tegema siseriiklik kohus.
In Case C-463/01, in the case of mineral water which must be bottled at source, the Court held that the national legislation did not comply with the principle of proportionality, since the transition period allowed by the authorities was only six months.
Kohtuasjas C-463/01 märkis Euroopa Kohus seoses mineraalvee allikal villimise kohustusega, et siseriiklikud õigusnormid ei ole kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega, kuna ametiasutuste poolt lubatud üleminekuaeg oli ainult kuus kuud.
In the area of freedom of movement for workers, four cases submitted to the Court by way of preliminary reference merit special mention.
Töötajate vaba liikumise valdkonnas väärivad erilist tähelepanu neli Euroopa Kohtule eelotsuse saamiseks esitatud kohtuasja.
The first, Case C-138/02 Collins [2004] ECR I-2703, was a reference in a dispute before a tribunal in the United Kingdom.
Esimene nendest – kohtuasi Collins (Euroopa Kohtu 23. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C-138/02, EKL 2004, lk I-2703) – puudutas Ühendkuningriigi kohtus pooleliolevat vaidlust.
In that Member State, the grant of a ‘jobseeker’s allowance’ to persons seeking employment is subject to a condition of habitual residence or to the condition that the person is a worker for the purposes of Regulation No 1612/68 5 or a person with a right to reside in the United Kingdom pursuant to Directive 68/360.
Nimetatud liikmesriigis on tööotsijatele ettenähtud „tööotsija toetuse” maksmine sõltuv alalise elukoha tingimusest või tingimusest, et isik on töötaja määruse nr 1612/685tähenduses või vastavalt direktiivile 68/360 Ühendkuningriigis elamisõigust omav isik.
Brian Francis Collins was born in the United States and has dual American and Irish nationality.
Brian Francis Collins sündis Ameerika Ühendriikides ning tal on Ameerika ja Iiri topeltkodakondsus.
Having spent one semester in the United Kingdom in 1978 as part of his university studies and having worked for 10 months in 1980 and 1981 on a part-time and casual basis in bars and the sales sector, he returned to the United Kingdom in 1998 for the purpose of seeking employment.
Olles 1978. aastal viibinud oma õpingute raames ühe semestri Ühendkuningriigis ning 1980. ja 1981. aastal töötanud 10 kuud osalise tööajaga ja juhutöid tehes baarides ja müügisektoris, pöördus ta 1998. aastal sinna tööotsimise eesmärgil tagasi.
He applied for a jobseeker’s allowance but was refused on the grounds that he was not habitually resident in the United Kingdom and was not a worker for the purposes of Regulation No 1612/68 or entitled to reside in that State pursuant to Directive 68/360.
Ta taotles tööotsija toetust, mille maksmisest talle keelduti põhjusel, et ta ei ole Ühendkuningriigi alaline elanik ega määruse nr 1612/68 tähenduses töötaja ning tal ei ole õigust direktiivi 68/3606 kohaselt selles riigis elada.
On the question whether Mr Collins was a worker within the terms of Regulation No 1612/68, the Court took the view that, as 17 years had elapsed since he had last been engaged in an occupational activity in the United Kingdom, Mr Collins did not have a sufficiently close connection with the employment market in that Member State. The
Sellega seoses esitati Euroopa Kohtule kolm eelotsuse küsimust: neist kaks esimest käsitlesid vastavalt määrust ja direktiivi, samas kui kolmandas küsiti üldisemalt, kas võib olla mõni ühenduse õiguse säte või põhimõte, mis toetaks asjaomase isiku nõudeid.
Regulation (EEC) No 1612/68 of the Council of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968(II), p. 475).
Nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määrus (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT 1968, L 257, lk 2).
Council Directive 68/360/EEC of 15 October 1968 on the abolition of restrictions on movement and residence within the Community for workers of Member States and their families (OJ, English Special Edition 1968(II), p. 485).
Nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta direktiiv 68/360/EMÜ liikmesriikide töötajate ja nende perekondade liikumis- ja elamispiirangute kaotamise kohta ühenduse piires (EÜT 1968, L 257, lk 13).
Page 24
Euroopa Kohus
Court of Justice situation of Mr Collins, the Court ruled, was comparable to that of any person seeking his first employment.
Collins’i olukord on võrreldav mistahes isiku omaga, kes otsib oma esimest töökohta.
The Court pointed out in this regard that a distinction had to be drawn between persons looking for work in the host Member State without having previously worked there and those who have already entered the employment market in that Member State.
Kohus tõi esile, et sellega seoses tuleb eristada isikuid, kes otsivad töökohta vastuvõtvas liikmesriigis, ilma et nad oleksid varem seal töötanud, isikutest, kes on juba selles liikmesriigis tööturule sisenenud.
While the former benefit from the principle of equal treatment only as regards access to employment, the latter may, on the basis of Article 7(2) of Regulation No 1612/68, claim the same social and tax advantages as national workers.
Kui esimesena nimetatud saavad võrdse kohtlemise põhimõttest kasu üksnes töö saamise osas, saavad teised määruse nr 1612/68 artikli 7 lõike 2 alusel taotleda samu sotsiaal- ja maksusoodustusi, mis selle riigi kodanikest töötajad.
The Court took the view that Mr Collins was not a worker in the sense in which that term covers persons who have already entered the employment market.
Euroopa Kohus jäi antud asjas arvamusele, et Collins ei ole töötaja selles tähenduses, kus see mõiste hõlmab isikuid, kes on juba tööturule sisenenud.
However, as Regulation No 1612/68 does not use the concept of ‘worker’ in a uniform manner, the Court stated that it was for the national tribunal to determine whether it was in fact to that meaning that the United Kingdom legislation was referring.
Kuna määrus nr 1612/68 ei kasuta mõistet „töötaja” ühetaoliselt, leidis Euroopa Kohus, et siseriikliku kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas Ühendkuningriigi õigusakt viitas just nimelt sellele tähendusele.
With regard to Directive 68/360, the Court first pointed out that the Treaty itself confers a right of residence, which may be limited in time, on nationals of Member States who are seeking employment in other Member States.
Direktiivi 68/360 osas märkis Euroopa Kohus esmalt, et asutamislepingus sätestatakse liikmesriikide kodanikele, kes otsivad tööd teises liikmesriigis, õigus elada vastava riigi territooriumil, mida võidakse ajaliselt piirata.
The right to reside in a Member State which Directive 68/360 confers is reserved for nationals who are already employed in that Member State.
Direktiivis 68/360 ettenähtud liikmesriigi territooriumil elamise õigus on tagatud kodanikele, kes selles liikmesriigis juba töötavad.
Mr Collins was not in that position and he could therefore not rely on that directive.
Collins ei olnud sellises olukorras ja seetõttu ei saanud ta kõnealusele direktiivile viidata.
The Court concluded by examining the United Kingdom legislation in the light of the fundamental principle of equal treatment.
Lõpetuseks analüüsis Euroopa Kohus Ühendkuningriigi õigusakte seonduvalt võrdse kohtlemise põhiprintsiibiga.
Nationals of one Member State who are seeking employment in another Member State come in that regard, the Court held, within the scope of application of Article 48 of the EC Treaty and are thus entitled to benefit from the right to equal treatment set out in Article 48(2).
Liikmesriigi kodanikud, kes otsivad tööd teises liikmesriigis, kuuluvad Euroopa Kohtu arvates EÜ asutamislepingu artikli 48 kohaldamisalasse ja seetõttu saavad nad kasu artikli 48 lõikes 2 sätestatud õigusest võrdsele kohtlemisele.
However, does that right to equal treatment extend to benefits of a financial nature such as the jobseeker’s allowance?
Kas selline õigus võrdsele kohtlemisele laieneb ka rahalistele hüvitistele, nagu tööotsija toetus?
In principle the answer must be in the negative in the light of the case-law previously cited of the Court, which states that equality of treatment in regard to social and financial benefits applies only to persons who have already entered the employment market, while others specifically benefit from it only as regards access to employment.
Põhimõtteliselt peaks vastus eitav olema, kui võtta arvesse Euroopa Kohtu eespool osutatud kohtupraktikat, mille kohaselt võrdne kohtlemine sotsiaalsete ja rahaliste hüvitiste osas laieneb ainult neile isikutele, kes on juba tööturule sisenenud, samas kui teised saavad sellest kasu üksnes töö saamisega seonduvalt.
The Court considered, however, that, in view of the establishment of citizenship of the Union and the interpretation in the case-law of the right to equal treatment enjoyed by citizens of the Union, it was no longer possible to exclude from the scope of Article 48(2) of the EC Treaty, which is an expression of equal treatment, a benefit of a financial nature intended to facilitate access to employment in the labour market of a Member State.
Euroopa Kohus võttis sellele vaatamata seisukoha, et liidu kodakondsuse sisseviimist ja liidu kodanike suhtes kehtiva võrdse kohtlemise õiguse kohta kohtupraktikas antud tõlgendusi silmas pidades, ei ole enam võimalik võrdse kohtlemise põhimõtet kehtestava EÜ asutamislepingu artikli 48 lõike 2 kohaldamisalast välja arvata liikmesriigi tööturul töö saamist soodustavad rahalised hüvitised.
In the present case, the residence condition imposed by the United Kingdom legislation was likely to be more easily satisfied by United Kingdom nationals.
Käesolevas asjas on Ühendkuningriigi õigusaktiga kehtestatud alalise elukoha tingimus viimase kodanike poolt kergemini täidetav.
It could be justified only if it was based on objective considerations that were independent of the nationality of the persons concerned and proportionate to the legitimate aim of the national law.
Seda saab õigustada ainult objektiivsete asjaoludega, mis ei sõltu asjaomaste isikute kodakondsusest ja on proportsionaalsed siseriikliku õigusakti õigustatud eesmärgiga.
It was, the Court pointed out, legitimate for the national legislature to wish to ensure that there was a genuine link between an applicant for the allowance and the employment market, in particular by establishing that the person concerned was, for a reasonable period, in fact genuinely seeking work.
Euroopa Kohus märgib, et siseriiklik seadusandja oli õigustatud tagama, et toetuse taotleja ja tööturu vahel on tegelik seos, pidades eelkõige silmas, et asjaomane isik on tegelikult mõistliku aja jooksul tööd otsinud.
However, if it is to be proportionate, a period of residence required for that purpose may not exceed what is necessary in order to enable the national authorities to be satisfied that the person concerned is genuinely seeking work.
Proportsionaalsuse tagamiseks ei tohi selleks nõutav elamisperiood ületada ajavahemikku, mis on riiklikele ametiasutustele vajalik tegemaks kindlaks, kas asjaomane isik otsib tegelikult tööd.
The second case, Case C-456/02 Trojani (judgment of 7 September 2004, not yet published in the ECR), involved a destitute French national who had been given
Teine kohtuasi – kohtuasi Trojani (Euroopa Kohtu 7. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-456/02, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) – puudutas elatusvahenditeta Prantsuse kodanikku, kes majutati Brüsselis asuvasse Päästearmee ühiselamusse, kus ta ülalpidamise ja mõningase taskuraha eest tegi personaalse sotsiaal- ja kutsealase reintegratsiooni programmi raames umbes 30 tundi nädalas mitmesuguseid töid. Kas tal on EÜ artiklite 39, 43 või 49 kohaselt õigus nõuda elamisõigust
Page 25
Tegevus
The question which arose was whether he could claim a right of residence as a worker, a selfemployed worker or a person providing or receiving services within the terms of Articles 39 EC, 43 EC and 49 EC respectively.
Euroopa Kohus vastavalt kas töötajana, füüsilisest isikust ettevõtjana või teenuseid osutava või saava isikuna?
If not, could he benefit from that right by direct application of Article 18 EC in his capacity merely as a citizen of the Union?
Kui tal sellist õigust ei ole, kas ta saaks elamisõigust nõuda vahetult EÜ artikli 18 alusel üksnes seetõttu, et ta on liidu kodanik?
It was in fact in respect of the right of residence that the Tribunal du travail de Bruxelles (Labour Court, Brussels) questioned the Court, even though the case had been brought before it following the refusal by the Centre public d’aide sociale de Bruxelles (CPAS) to grant Mr Trojani the minimum subsistence allowance (‘minimex’).
Tribunal du travail de Bruxelles pöördus Euroopa Kohtu poole just elamisõiguse küsimuses, kuigi kohtuasi esitati tema menetlusse pärast seda, kui Centre public d’aide sociale (CPAS) de Bruxelles keeldus asjaomasele isikule toimetulekutoetust (minimex) määramast.
On the issue of the right of residence as a worker, the Court first pointed out the Community scope of the concept of ‘worker’.
Õiguse suhtes elada vastava riigi territooriumil töötajana juhtis Euroopa Kohus kõigepealt tähelepanu mõistele „töötaja” ühenduses kasutatavas tähenduses.
The essential feature of an employment relationship is that for a certain period of time a person performs services for and under the direction of another person in return for which he receives remuneration.
Töösuhte oluline tunnus seisneb selles, et üks isik teeb kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul teise isiku kasuks ja viimase kontrolli all tööd, mille eest makstakse talle töötasu.
Neither the sui generis nature of the employment relationship under national law, nor the level of productivity of the person concerned, the origin of the funds from which the remuneration is paid or the limited amount of that remuneration can have any consequence in that regard.
Ei siseriiklikust õigusest tulenev töösuhte õiguslik omapära ega ka asjaomase isiku tootlikkuse tase, töötasu maksmise vahendite päritolu või piiratud töötasu summa saa avaldada oma mõju.
The Court found that, in this case, the constituent elements of any paid employment relationship, that is to say, the relationship of subordination and payment of remuneration, were present: the benefits in kind and in cash which the Salvation Army provided for Mr Trojani constituted the consideration for the services which he performed for and under the direction of the hostel.
Euroopa Kohus leidis, et antud juhul on kõik tasuliseks töösuhteks vajalikud tingimused, st alluvussuhe ja töötasu maksmine, olemas: asjaomasele isikule Päästearmee poolt natuuras ja sularahas makstud summad kujutasid endast vastutasu tema poolt kõnesoleva ühiselamu kasuks ja viimase kontrolli tehtud töö eest.
However, it remained to be determined whether those services were real and genuine or whether, on the contrary, they were on such a small scale as to be regarded as purely marginal and ancillary, with the result that the person concerned could not be classified as a worker.
Siiski tuleb veel kindlaks teha, kas tehtav töö oli tegelik ja tulemuslik või vastupidi, niivõrd vähetähtis, et seda võib pidada vaid marginaalse ja kõrvalise tähendusega tegevuseks, mille puhul ei saa isikut töötajaks lugeda.
It did, however, provide some guidelines: the national court had, in particular, to ascertain whether the services performed were capable of being treated as forming part of the normal labour market, regard being had to the status and practices of the hostel, the content of the social reintegration programme, and the nature and details of performance of the services.
Euroopa Kohus lükkas tagasi ka argumendi asutamisõigust käsitlevate sätete kohaldamise võimalikkuse kohta, kuna asjas oli kindlaks tehtud, et tegemist on palgatööga, ja lükkas tagasi ka teenuste osutamise sätete kohaldamise võimalikkuse, mis välistavad igasuguse alalise või vähemalt ajaliselt piiramata tegevuse.
The Court also rejected the argument that the provisions governing the right of establishment might be applicable inasmuch as it had been established in the case that the activities performed were in the nature of employment.
Kõnealuseid piiranguid ja tingimusi tuleb siiski kohaldada kooskõlas ühenduse õigusega ja eriti proportsionaalsuse põhimõtet arvestades.
The Court likewise ruled out the applicability of the provisions on the freedom to provide services, which exclude any activity carried out on a permanent basis or, at least, without a foreseeable limit to its duration.
Kohus leidis käesolevas asjas, et elatusvahendite puudumine sundis asjaomast isikut taotlema minimex’i, mis olemasoleva faktina õigustab direktiivi 90/364 kohaldamist ja välistab võimaluse toetuda EÜ artiklile 18.
With regard to the right of residence of citizens of the Union under Article 18 EC, the Court pointed out that this provision is directly effective but stated immediately that the right to rely on it is not unconditional: it may be subject to limitations and conditions, including Article 1 of Directive 90/364, 7 which allows Member States to refuse a right of residence to citizens of the Union who do not have sufficient resources.
Samas sedastas Euroopa Kohus, et Trojanil on elamisluba. Kohus rõhutas omal algatusel, et seoses sotsiaaltoetusega nagu minimex, on Trojanil võimalik toetuda EÜ artiklile 12, et tagada Belgia kodanikega võrdne kohtlemine.
Court of Justice conditions must, however, be applied in compliance with Community law and, in particular, in accordance with the principle of proportionality.
Tegevus aastal vastu võetud Austria seadust sõjavangidele hüvitise maksmise kohta, milles nähakse ette igakuise hüvitise maksmine endistele sõjavangidele, kuid mille lisatingimuseks on see, et hüvitise saajal on Austria kodakondsus.
In the present case, the Court found that it was the lack of resources which led Mr Trojani to seek the minimex, a fact which justified application of Directive 90/364 and ruled out reliance on Article 18 EC.
Euroopa Kohtule esitati eelotsuse küsimus selle kohta, kas selline õigusakt on kooskõlas töötajate vaba liikumist käsitlevate sätetega.
In this case, the allowance in question had been refused to a former Austrian national who had been a prisoner of war in the USSR from 1945 to 1947, but who had acquired Swedish nationality in 1967, at the same time forfeiting his Austrian nationality.
Käesolevas asjas keelduti kõnealuse hüvitise maksmisest ühele endisele Austria kodanikule, kes oli aastatel 1945–1947 NSVL-s sõjavang, kuid kes sai 1967. aastal Rootsi kodakondsuse ning kaotas seetõttu Austria kodakondsuse.
The Court successively examined the legislation in question in the light of Regulation No
Euroopa Kohus analüüsis kõnealust õigusakti, võttes järgemööda aluseks määruse nr
Regulation No 1612/68 9 and Article 39(2) EC.
, määruse nr 1612/689 ja EÜ artikli 39 lõike 2.
With regard to Regulation No 1408/71, the Court stated that an allowance of this kind was excluded from its scope as it was covered by Article 4(4), which provides that the regulation does not apply to ‘benefit schemes for victims of war or its consequences’.
Määruse nr 1408/71 osas märkis Euroopa Kohus, et kõnealune toetus ei kuulu selle kohaldamisalasse, kuna määruse artikli 4 lõikes 4 sätestatu kohaselt ei kohaldata seda määrust „sõja või selle tagajärgede ohvrite hüvitisskeemide suhtes”.
The Court found that the allowance in question was provided to former prisoners of war who proved that they had undergone a long period of captivity, in testimony of national gratitude for the hardships which they had endured and was thus paid as a quid pro quo for the service which they had rendered to their country.
Kohus asus seisukohale, et kõnealust toetust makstakse endistele sõjavangidele, kes tõendavad oma pikka sõjavangis viibimist, riikliku tunnustusena nende poolt läbielatud kannatuste eest, ning seega makstakse seda kui vastutasu riigile osutatud teenete eest.
The Court reasoned along identical lines in regard to Regulation No 1612/68: an allowance of the kind in issue in the case was excluded from the scope of that regulation as it also did not come within the category of advantages granted to national workers principally because of their status as workers or national residents and, as a result, did not fulfil the essential characteristics of the ‘social advantages’ referred to in Article 7(2) of Regulation No 1612/68.
Euroopa Kohus esitas identsed põhjendused määrust nr 1612/68 käsitledes: kõnealune toetus ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse, kuna see toetus ei ole võrreldav liikmesriigi töötajatele esmajoones töötaja või alalise elaniku staatuse alusel määratava toetusega ning ei vasta seetõttu nimetatud määruse artikli 7 lõikes 2 sätestatud „sotsiaalsete soodustuste” peamistele tunnusjoontele.
The Court finally reached the same conclusion with regard to Article 39(2) EC, which covers conditions of employment, remuneration and other working conditions.
Lõpuks jõuab Euroopa Kohus sama järelduseni ka EÜ artikli 39 lõike 2 alusel, mis hõlmab tööhõivetingimusi, töö tasustamist ja muid töötingimusi.
That provision, the Court ruled, could not cover compensatory allowances linked to service
Prantsusmaal elav Merida, kes töötas kuni 1999. aastani Baden-Badenis paiknevates Prantsuse relvajõududes, sai seda toetust alates sellest ajast.
Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to selfemployed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EC) No 118/97 of 2 December 1996 (OJ 1997 L 28, p. 1).
Nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, mida on muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega (EÜ) nr 118/97 (EÜT 1997, L 28, lk 1).
Page 27
Tegevus