natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I am thinking, in particular, of the fourth plea, alleging an error of assessment arising from the classification of certain investments as measures falling within the scope of application of the ECSC Treaty, the fifth plea, alleging an error of assessment by virtue of the Commission’s failure to classify certain investment plans as environmental protection measures, and the sixth plea, alleging an error of assessment in the definition of the decisive discount rate.
Ma pean eelkõige silmas neljandat väidet, mis tuleneb kaalutlusveast mõnede investeeringute kvalifitseerimisel ESTÜ asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluvateks meetmeteks; viiendat väidet, mis tuleneb kaalutlusveast, et komisjon ei olevat kvalifitseerinud teatavaid investeerimisprojekte keskkonnakaitsemeetmeteks, ning kuuendat väidet, mis tuleneb diskontomäära kindlaksmääramisel tehtud kaalutlusveast.
In the light of the foregoing, there is in my view no need for a ruling on the other limbs of this plea.
Öeldut silmas pidades leian ma, et selle väite ülejäänud osade kohta ei ole vaja seisukohta avaldada.
Nor do I consider there to be any need for a ruling on the second plea of this appeal.
Ma leian, et ka käesoleva apellatsioonkaebuse teise väite kohta ei ole vaja seisukohta avaldada.
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court of Justice should:
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku tuvastada ja otsustada järgmist:
(2) refer the case back to the Court of First Instance of the European Communities for a ruling on the substance of the matter;
2) Kohtuasi saadetakse tagasi Euroopa Ühenduse Esimese Astme Kohtusse põhikohtuasja otsustamiseks.
(3) reserve the decision as to costs.
3) Kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.
22 April 2008 *
22. aprill 2008 *
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, lodged on 16 September 2004,
Kohtuasjas C-408/04 P, mille ese on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 16. septembril 2004 esitatud apellatsioonkaebus,
Commission of the European Communities, represented by V. Kreuschitz and M. Niejahr, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, appellant, the other parties to the proceedings being:
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: V. Kreuschitz ja M. Niejahr, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis, apellatsioonkaebuse esitaja, teised menetlusosalised:
Federal Republic of Germany, represented by M. Lumma and W.-D. Plessing, as well as C. Schulze-Bahr, acting as Agents, intervener at first instance,
Saksamaa Liitvabariik, esindajad: M. Lumma ja W.-D. Plessing ning C. Schulze-Bahr, menetlusse astuja esimeses kohtuastmes,
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano and L. Bay Larsen, Presidents of Chambers, J.N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, P. Lindh and J.-C. Bonichot (Rapporteur), Judges,
EUROOPA KOHUS (suurkoda), koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, A. Tizzano ja L. Bay Larsen, kohtunikud J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, P. Lindh ja J.-C. Bonichot (ettekandja), kohtujurist: Y. Bot, kohtusekretär: ametnik J. Swedenborg, arvestades kirjalikus menetluses ja 6. veebruari 2007. aasta kohtuistungil esitatut, olles 11. septembri 2007. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
COMMISSION v SALZGITTER gives the following
KOMISJON VS. SALZGITTER on teinud järgmise otsuse
By its appeal, the Commission of the European Communities asks the Court of Justice to set aside the judgment delivered by the Court of First Instance of the European Communities on 1 July 2004 in Case T-308/00 Salzgitter v Commission [2004] ECR II-1933 (‘the judgment under appeal’) by which that court partly annulled Commission Decision 2000/797/ECSC of 28 June 2000 on State aid granted by the Federal Republic of Germany to Salzgitter AG, Preussag Stahl AG and the group’s steel-industry subsidiaries, now known as Salzgitter AG - Stahl und Technologie (SAG) (OJ 2000 L 323, p. 5, ’the contested decision’).
Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 1. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-308/00: Salzgitter vs. komisjon (EKL 2004, lk II-1933; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega Esimese Astme Kohus tühistas osaliselt komisjoni 28. juuni 2000. aasta otsuse 2000/797/ESTÜ riigiabi kohta, mida Saksamaa Liitvabariik andis Salzgitter AG-le, Preussag Stahl AG-le ja kontserni kuuluvatele terasetööstuses tegutsevatele tütarettevõtjatele, kelle praegune ühine nimi on Salzgitter AG – Stahl und Technologie (SAG) (EÜT L 323, lk 5; edaspidi „vaidlusalune otsus”).
By its crossappeal, Salzgitter AG (‘Salzgitter’) seeks to have the judgment under appeal set aside in part.
Salzgitter AG (edaspidi „Salzgitter”) palub vastuapellatsioonkaebuses tühistada osaliselt vaidlustatud kohtuotsus.
Legal context and facts of the case
Õiguslik ja faktiline raamistik
In paragraphs 1 to 5 of the judgment under appeal, the Court of First Instance set out the legal context as follows:
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–5 on Esimese Astme Kohus kirjeldanud õiguslikku raamistikku järgmiselt:
“The following are recognised as incompatible with the common market for coal and steel and shall accordingly be abolished and prohibited within the Community, as provided in this Treaty:
„Söe ja terase ühisturuga on kokkusobimatud ja ühenduse piires käesoleva lepinguga ette nähtud tingimustel kaotatud ja keelatud:
Any action by a Member State which is liable to have appreciable repercussions on conditions of competition in the coal or the steel industry shall be brought to the knowledge of the Commission by the government concerned.
Asjaomane valitsus peab teatama komisjonile kõigist liikmesriigi meetmetest, millel võib olla märgatav mõju konkurentsitingimustele söe- ja terasetööstuses.
— if the action taken by that State is having harmful effects on the coal or steel undertakings within the jurisdiction of that State, the Commission may authorise it to grant aid to these undertakings, the amount, conditions and duration of which shall be determined in agreement with the Commission. …;
– kui liikmesriigi meede mõjutab kahjulikult selle riigi jurisdiktsiooni all olevaid söe- või teraseettevõtjaid, võib komisjon lubada anda neile abi, mille suurus, tingimused ja kestus määratakse kindlaks kokkuleppel komisjoniga; […]
— if the action taken by that State is having harmful effects on the coal or steel undertakings within the jurisdiction of other Member States, the Commission shall make a recommendation to that State with a view to remedying these effects by such measures as that State may consider most compatible with its own economic equilibrium.
– kui liikmesriigi meede mõjutab kahjulikult teiste liikmesriikide jurisdiktsiooni all olevaid söe- või teraseettevõtjaid, adresseerib komisjon talle soovituse, et korvata seda mõju meetmetega, mida asjaomane liikmesriik peab oma majanduse tasakaalu seisukohalt kõige sobivamateks.
The first and second paragraph of Article 95 CS provide as follows:
ST artikli 95 esimene ja teine lõik sätestavad:
“In all cases not provided for in this Treaty where it becomes apparent that a decision or recommendation of the Commission is necessary to attain, within the common market in coal and steel and in accordance with Article 5, one of the objectives of the Community set out in Articles 2, 3 and 4, the decision may be taken or the recommendation made with the unanimous assent of the Council and after the Consultative Committee has been consulted.
„Kui käesolevas lepingus käsitlemata juhtudel osutub komisjoni otsus või soovitus vajalikuks, et artikli 5 kohaselt saavutada söe ja terase ühisturul mõnda artiklites 2, 3 ja 4 määratletud ühenduse eesmärki, võib sellise otsuse või soovituse võtta vastu nõukogu ühehäälsel nõusolekul ja pärast nõuandekomiteega konsulteerimist.
Any decision so taken or recommendation so made shall determine what penalties, if any, may be imposed.”
Võimalikud sanktsioonid määratakse sama otsuse või soovitusega, mis võetakse vastu samasuguses korras.”
In order to meet the restructuring needs of the steel industry, the Commission relied on the provisions of Article 95 CS to introduce, in the early 1980s, a Community scheme authorising the grant of State aid to the steel industry in specific and limited cases.
Terasesektori ümberstruktureerimise vajadustest lähtuvalt seadis komisjon ST artiklile 95 tuginedes alates 1980. aastate algusest sisse ühenduse korra, mis lubas piiratud juhtudel anda terasetööstusele riigiabi.
That scheme underwent a series of amendments in order to deal with the cyclical problems encountered by the steel industry.
Terasetööstuse konjunktuuriprobleemide lahendamiseks on seda korda järk-järgult muudetud.
The decisions successively adopted for that purpose are commonly known as the “Steel Aid Codes”.
Sel eesmärgil vastu võetud järjestikuseid otsuseid tähistatakse ühiselt nimetusega „teraseabikoodeksid.”
On 18 December 1996, the Commission adopted Decision No 2496/96/ECSC establishing Community rules for State aid to the steel industry (OJ 1996 L 338,
18. detsembril 1996 võttis komisjon vastu otsuse 2496/96/ESTÜ, millega kehtestati ühenduse eeskirjad terasetööstusele antava riigiabi kohta (EÜT L 338, lk 42)
That decision was applicable from 1 January 1997 to 22 July 2002.’
See otsus oli kehtiv 1. jaanuarist 1997 kuni 22. juulini 2002.”
In paragraphs 6 to 11 of the judgment under appeal, the Court of First Instance set out the pre-litigation procedure, in the following terms:
Seejärel esitas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 6–11 vaidluse tausta järgmiselt:
In Germany, the Zonenrandförderungsgesetz (German law on the development of the border zone between the former German Democratic Republic and the former Czechoslovak Socialist Republic, “the ZRFG”) was adopted on 5 August 1971 and approved, along with subsequent amendments to it, by [decision of] the Commission [(“the 1971 Decision”)], following assessment of the measures planned by the Commission pursuant to Article 92 of the EC Treaty (now, after amendment, Article 87 EC) and Article 93 of the EC Treaty (now Article 88 EC).
5. augustil 1971 võeti Saksamaal vastu Zonenrandförderungsgesetz (Saksa seadus endise Saksa Demokraatliku Vabariigiga ja endise Tšehhoslovakkia Vabariigiga külgnevate piirialade arengu toetamise kohta, edaspidi „ZRFG”), mille komisjon kiitis [otsusega] heaks koos selle hilisemate muudatustega [(edaspidi „1971. aasta otsus”)], olles hinnanud ettenähtud meetmeid EÜ asutamislepingu artikli 92 alusel (muudetuna EÜ artikkel 87) ja EÜ asutamislepingu artikli 93 alusel (nüüd EÜ artikkel 88).
The most recent amendments to the ZRFG were approved by the Commission as State aid compatible with the EC Treaty (OJ 1993 C 3, p. 3).
Viimaseid ZRFG muudatusi hindas komisjon kui EÜ asutamislepinguga kooskõlas olevat riigiabi (EÜT 1993, C 3, lk 3).
The ZRFG came to an end definitively in 1995.
ZRFG kaotas kehtivuse 1995. aastal.
From the beginning, Paragraph 3 of the ZRFG provided for tax incentives in the form of special depreciation allowances (“Sonderabschreibungen”) and taxfree reserves (“steuerfreie Rücklagen”) for investments made in any establishment of an undertaking situated along the border area between the former German Democratic Republic and the former Czechoslovak Socialist Republic … .
Algusest saadik nägi ZRFG § 3 ette maksusoodustusi eriamortisatsiooni (Son -derabschreibungen) ja maksuvabade reservide (steuerfreie Rücklagen) vormis investeeringute puhul, mida tehti endise Saksa Demokraatliku Vabariigiga või endise Tšehhoslovakkia Vabariigiga külgneval piirialal […] asuvasse ettevõttesse.
The special depreciation allowances permitted the entry of a higher rate of depreciation for eligible investment in the company accounts than would be possible, under the ordinary legislation, in the initial year or years of the investment of the
Eriamortisatsioon tähendas võimalust kanda esimestel aastatel pärast kõnealusesse ettevõttesse investeerimist ettevõtja bilanssi subsideeritava investeeringuna suurem amortisatsioonisumma kui üldreeglina lubatud.
COMMISSION v SALZGITTER company in question.
KOMISJON VS.
Thus the company’s tax base was reduced and liquidity was increased for the first year or years of the investment, thereby procuring a gain for the company.
SALZGITTER rohkem likviidseid vahendeid, tagades talle varalise kasu.
Taxfree reserves also produced a gain for the company.
Samasugust kasu sai ettevõtja maksuvabade reservide kaudu.
The special depreciation allowances and taxfree reserves could not be cumulated, however.
Kuid eriamortisatsioon ja maksuvabad reservid ei olnud kumuleeritavad.
By letter dated 3 March 1999 the Commission, after having observed from a reading of the annual accounts of Preussag Stahl AG, one of the companies of … Salzgitter …, that the company had been subsidised repeatedly between 1986 and 1995 on the basis of Paragraph 3 of the ZRFG, informed Germany of its decision to initiate the procedure under Article 6(5) of the Sixth Steel Aid Code in respect of the aid granted by [the Federal Republic of] Germany to Preussag Stahl AG and to the other subsidiaries of … Salzgitter ….
Pärast seda, kui komisjon oli […] Salzgitteri […] äriühingu Preussag Stahl AG raamatupidamise aastaaruande põhjal avastanud, et aastatel 1986–1995 on sellele äriühingule antud korduvalt riigiabi ZRFG § 3 alusel, teatas komisjon 3. märtsi 1999. aasta kirjaga Saksamaa Liitvabariigile oma otsusest algatada kuuenda teraseabikoodeksi artikli 6 lõikes 5 ette nähtud menetlus seoses abiga, mida Saksamaa [Liitvabariik] on andnud Preussag Stahl AG-le ja teistele Salzgitter[i …] tütarettevõtjatele.
By that decision, published on 24 April 1999 in the Official Journal of the European Communities (OJ 1999 C 113, p. 9), the Commission invited the parties concerned to submit their observations on the aid in question.
Kõnealuse otsusega, mis avaldati 24. aprillil 1999 Euroopa Ühenduste Teatajas (EÜT C 113, lk 9), küsis komisjon asjaosalistelt selle abi kohta selgitusi.
By Articles 2 and 3 of the [contested] decision, the Commission ordered the Federal Republic of Germany to recover that aid from the recipient and requested it to state the specific conditions for its recovery.’
[Vaidlusaluse] otsuse artiklite 2 ja 3 kohaselt käskis komisjon Saksamaa Liitvabariigil nõuda kõnealuse abi saajalt selle tagastamist ja teatada komisjonile abi tagastamise täpsed tingimused.”
Proceedings before the Court of First Instance and the judgment under appeal
Esimese Astme Kohtule esitatud hagi ja vaidlustatud kohtuotsus
By application lodged at the Registry of the Court of First Instance on 11 September 2000, Salzgitter brought an action seeking the annulment of the contested decision.
Salzgitter esitas vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 21. septembril 2000.
By order of the President of the Court of First Instance of 29 March 2001, the Federal Republic of Germany was given leave to intervene in support of the form of order sought by Salzgitter.
Saksamaa Liitvabariigile anti 29. märtsi 2001. aasta määrusega luba astuda menetlusse Salzgitteri nõuete toetuseks.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the Commission was entitled to apply Article 4(c) CS, and not Article 67 CS, to the State aid granted to Salzgitter.
Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuses, et komisjon kohaldas Salzgitterile antud abi suhtes õigustatult ST artikli 4 punkti c, jättes kõrvale ST artikli 67.
In reaching that conclusion, the Court of First Instance stated, particularly in paragraphs 111 to 115 of the judgment under appeal, that Articles 4(c) CS and 67 CS cover two distinct areas, with Article 67 not covering State aid, and that the uncertainty brought about by developments in the legal regime governing aid not specific to the coal and steel sectors during the period that saw the successive adoption of the first three Steel Aid Codes could not change its interpretation.
Sellisele järeldusele jõudmiseks selgitas Esimese Astme Kohus eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 111–115, et ST artikli 4 punkt c ja ST artikkel 67 käsitlevad kahte erinevat valdkonda, kuna ST artikkel 67 ei ole riigiabi valdkonnas asjakohane, ja et kolme esimese teraseabikoodeksi järkjärgulisel vastuvõtmisel tekkinud ebakindlus seoses muutustega sellise abi õiguslikus režiimis, mis ei ole söe- ja terasesektorile eriomane, ei mõjuta tema tõlgendust.
Moreover, the Court of First Instance rejected as unfounded Salzgitter’s arguments concerning the Commission’s erroneous interpretation of the notion of State aid and of Article 95 CS, as well as its argument concerning the failure to state reasons in the contested decision.
Lisaks lükkas Esimese Astme Kohus põhjendamatuse tõttu tagasi Salzgitteri argumendid selle kohta, et komisjon tõlgendas vääralt riigiabi mõistet ja ST artiklit 95 ning et vaidlusalust otsust ei ole põhjendatud.
By contrast, the Court of First Instance held that the Commission could not order the recovery of the aid paid to the applicant between 1986 and 1995 without breaching the principle of legal certainty, and annulled Articles 2 and 3 of the contested decision concerning the Federal Republic of Germany’s obligation to recover the State aid covered by that decision.
Seevastu leidis Esimese Astme Kohus, et komisjon ei saanud nõuda Salzgitterile aastatel 1986–1995 antud abi tagastamist, rikkumata õiguskindluse põhimõtet, ning tühistas vaidlusaluse otsuse artiklid 2 ja 3, mis puudutasid Saksamaa Liitvabariigi kohustust nõuda selles otsuses nimetatud abi tagasi.
To reach the finding that there was a breach of the principle of legal certainty, the Court of First Instance held, in paragraph 174 of the judgment under appeal, that the situation resulting from the adoption of the Second and the Third Steel Aid Code had created a legal situation that was ambiguous as to the scope of the 1971 Decision and the scope of the obligation to notify the aid granted to Salzgitter after adoption of that third code, pursuant to Article 6 of that code.
Õiguskindluse põhimõtte rikkumise tuvastamisel leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 174, et teise ja kolmanda teraseabikoodeksi vastuvõtmisele järgnenud olukord tingis ebaselge õigusliku olukorra seoses 1971. aasta otsuse ulatusega ja kolmanda teraseabikoodeksi artiklist 6 tuleneva pärast kolmanda koodeksi vastuvõtmist Salzgitterile antud abist teatamise kohustuse ulatusega.
Subsequently, the Court of First Instance held, in paragraph 179 of the judgment under appeal, that the Commission had been aware of the aid paid to Salzgitter under the ZRFG because Salzgitter had sent the Commission its annual reports and accounts for the years 1987/1988.
Seejärel tõdes Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 179, et komisjon oli teadlik Salzgitterile ZRFG alusel antud abist, kuna Salzgitter edastas talle oma tegevusaruande ja raamatupidamise aastaaruande 1987/1988. aasta kohta.
The Court of First Instance inferred from this, in paragraph 180 of the judgment under appeal, that the situation of uncertainty and lack of clarity, combined with the prolonged lack of reaction on the part of the Commission, in spite of its awareness of the aid received by Salzgitter, had led to the creation by the Commission, in disregard of its duty of diligence, of an equivocal situation which the Commission was under a duty to clarify before it could take any action to order the recovery of the aid already paid.
Esimese Astme Kohus jõudis selle põhjal vaidlustatud kohtuotsuse punktis 180 järeldusele, et ebakindluse ja ebaselguse olukorra tulemusel, mis kumuleerus komisjoni reaktsiooni kauaaegse puudumise tõttu, kuigi komisjon Salzgitteri saadud abist teadis, tekkis selle institutsiooni hoolsuskohustuse rikkumise tõttu kahemõtteline olukord, mille komisjon oleks pidanud lahendama enne meetmete võtmist juba antud abi tagastamise nõudmiseks.
Therefore, the Court of First Instance held, in paragraph 182 of the judgment under appeal, that the Commission could not order the recovery of the aid paid to Salzgitter between 1986 and 1995 without breaching the principle of legal certainty.
Seetõttu leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 182, et komisjon ei saanud nõuda Salzgitterile aastatel 1986–1995 antud abi tagastamist, rikkumata seejuures õiguskindluse põhimõtet.
In those circumstances, the Court of First Instance held that it was not necessary to rule on the calculation of the amount of aid covered by the contested decision.
Neil asjaoludel ei pidanud Esimese Astme Kohus vajalikuks võtta seisukohta vaidlusaluses otsuses nimetatud abi summade arvutamise kohta.
By its appeal, the Commission asks the Court to set aside the judgment under appeal, to refer the dispute back to the Court of First Instance and to order Salzgitter to pay the costs.
Komisjon palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, saata kohtuasi tagasi Esimese Astme Kohtusse ja mõista kohtukulud välja Salzgitterilt.
Salzgitter contends that the appeal should be dismissed and, by a crossappeal, claims that the judgment under appeal should be set aside in so far as it partially dismissed its action for annulment, and that Article 1 of the contested decision, which classifies as ’State aid’ the special depreciation allowance and the taxfree reserves which Salzgitter enjoyed pursuant to the ZRFG, should be annulled.
Salzgitter palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja vastuapellatsioonis palub ta tühistada vaidlustatud kohtuotsus selles osas, milles tema hagi jäeti osaliselt rahuldamata, ning tühistada vaidlusaluse otsuse artikkel 1, milles kuulutati talle ZRFG kohaselt määratud eriamortisatsiooni ja maksuvabad reservid „riigiabiks”.
Salzgitter also contends that the Commission should be ordered to pay the costs of both sets of proceedings.
Ta palub ka mõista kahe kohtuastme kulud välja komisjonilt.
The Federal Republic of Germany contends that the Commission’s appeal should be dismissed, that the judgment under appeal should be set aside in so far as it partially dismissed the action brought by Salzgitter, and that Article 1 of the contested decision should be annulled.
Saksamaa Liitvabariik palub jätta komisjoni apellatsioonkaebuse rahuldamata, tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles Salzgitteri hagi jäeti osaliselt rahuldamata ja tühistada vaidlusaluse otsuse artikkel 1.
The crossappeal
Vastuapellatsioon
If the Court upholds the crossappeal brought by Salzgitter, there will be no need to rule on the main appeal, which will become redundant.
Kui Euroopa Kohus rahuldab Salzgitteri esitatud vastuapellatsiooni, ei tule esmase apellatsioonkaebuse suhtes otsust teha, kuna selle ese langeb siis ära.
Therefore, the crossappeal must be examined first.
Seetõttu tuleb kõigepealt läbi vaadata vastuapellatsioon.
The first plea
Esimene väide
By its first plea, divided into three limbs, Salzgitter submits that there has been a breach of Articles 4(c) CS and 67 CS.
Salzgitter tugineb oma esimeses väites, mis on jagatud kolmeks osaks, ST artikli 4 punkti c ja ST artikli 67 rikkumisele.
The first limb of the first plea
Esimese väite esimene osa