natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The proprietor of the earlier mark is not required to demonstrate actual and present harm to his mark. He must, however, adduce prima facie evidence of a future risk, which is not hypothetical, of unfair advantage or detriment (SPA-FINDERS, cited in paragraph 61 above, paragraph 40).
Varasema kaubamärgi omanik ei pea tõendama oma kaubamärgi tegelikku ning hetkel aset leidvat kahjustamist, kuid ta peab välja tooma asjaolud, mille alusel saab prima facie järeldada, et varasema kaubamärgi ärakasutamise või kahjustamise võimalus ei ole hüpoteetiline (eespool punktis 61 viidatud Esimese Astme Kohtu otsus SPA-FINDERS, punkt 40).
Such a conclusion may be established, in particular, on the basis of logical deductions made from an analysis of the probabilities and by taking account of the normal practice in the relevant commercial sector as well as all the other circumstances of the case.
Sellisele järeldusele võib jõuda tõenäosuste analüüsist tehtavate loogiliste järelduste alusel, võttes arvesse asjaomases kaubandussektoris levinud praktikat ning kõiki muid käesoleva asja asjaolusid.
The concept of taking unfair advantage of the distinctive character or repute of the earlier mark is intended to encompass instances where there is clear exploitation and free-riding on the coattails of a famous mark or an attempt to trade upon its reputation (SPA-FINDERS, cited in paragraph 61 above, paragraph 51).
Varasema kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamise all tuleb mõista kõiki tuntud kaubamärgi kasutamise ja parasiitluse ilmseid juhtumeid või selle maine ärakasutamise võimalust (eespool punktis 61 viidatud kohtuotsus SPA-FINDERS, punkt 51).
Finally, the stronger the earlier mark’s distinctive character and reputation, the easier it will be to accept that detriment has been caused to it for the purposes of Article 8(5) of Regulation No 40/94 (SPA-FINDERS, cited in paragraph 61 above, paragraph 41).
Lõpuks, mida tugevam on varasema kaubamärgi eristusvõime ja mida mainekam see on, seda tõenäolisem on varasema kaubamärgi kahjustamine määruse nr 40/94 artikli 8 lõike 5 tähenduses (eespool punktis 61 viidatud kohtuotsus SPA-FINDERS, punkt 41).
As has already been stated, the reputation of the trade mark CITIBANK in the European Community in regard to banking services is not disputed.
Nagu juba märgitud, ei ole vaidlustatud kaubamärgi CITIBANK Euroopa ühenduses omandatud mainet pangandusteenuste osas.
That reputation is associated with features of the banking sector, namely, solvency, probity and financial support to private and commercial clients in their professional and investment activities.
Nimetatud mainet seostatakse pangandussektori omadustega, nagu maksevõime, ausus ja era- ning äriklientidele erialases tegevuses ja investeerimisel osutatav finantsabi.
As OHIM recognises, there is a clear relationship — as well as an overlap in the applicants’ and the intervener’s groups of clients — between the services of customs agencies and the financial services offered by banks such as the applicants, in that clients who are involved in international trade and in the import and export of goods also use the financial and banking services which such transactions require.
Ühtlustamisameti märkuse kohaselt esineb ilmne seos tolliagentuuri teenuste ja hagejate sarnaste pankade teenuste vahel ning lisaks kattuvad hagejate ja menetlusse astuja kliendirühmad, kuna rahvusvahelise kaubanduse ning kaupade impordi ja ekspordiga tegelevad kliendid kasutavad ka finants- ja pangandusteenuseid, mis on selliste tehingute puhul vajalikud.
It follows that there is a probability that such clients will be familiar with the applicants’ bank given its extensive reputation at international level.
Sellest tuleneb, et on tõenäoline, et nimetatud kliendid tunnevad hagejate panka, arvestades, et see on rahvusvahelisel tasandil väga mainekas.
In those circumstances, the Court holds that there is a high probability that the use of the trade mark applied for, CITI, by customs agencies, and therefore for financial agency activities in the management of money and real estate for clients, may lead to free-riding, that is to say, it would take unfair advantage of the wellestablished reputation of the trade mark CITIBANK and the considerable investments undertaken by the applicants to achieve that reputation.
Neil kaalutlustel leiab Esimese Astme Kohus, et on väga tõenäoline, et taotletava kaubamärgi CITI kasutamine tolliagentuuride poolt ning seega finantsesindaja tegevuses klientide raha ja kinnisvara haldamisel tähendab parasiitlust, st kaubamärgi CITIBANK väljakujunenud maine ning hagejate poolt selle maine saavutamiseks tehtud ulatuslike investeeringute ärakasutamist.
That risk is further increased because the applicants are the holders of several trade marks containing the component ‘citi’.
Kuna hagejatele kuulub mitu kaubamärki, mis sisaldavad osa „citi”, siis on see oht veelgi tõsisem.
Finally, the Court takes the view that the intervener has failed to produce evidence that the use of the trade mark applied for complies with the due cause rule.
Lõpuks leiab Esimese Astme Kohus, et menetlusse astuja ei ole esitanud tõendeid selle kohta, et taotletud kaubamärki kasutamiseks on tungivad põhjused.
The use, by the intervener, of the trade mark CITI in Spain cannot constitute a valid justification in that, first, the extent of the geographical protection of the Spanish trade mark does not correspond to the territory covered by the trade mark applied for and, second, the legal validity of the registration of the Spanish trade mark is the subject of dispute before the national courts.
See, et menetlusse astuja kasutab kaubamärki CITI Hispaanias, ei ole õiguspärane põhjendus, kuna esiteks ei vasta Hispaania kaubamärgi geograafilise kaitse ulatus taotletava kaubamärgi geograafilise kaitse ulatusele ning teiseks on Hispaania kaubamärgi registreerimise põhjendatus siseriiklikes kohtutes vaidlustatud.
By the same token, the fact that the intervener is the owner of the domain name ‘citi.es’ is irrelevant.
Samas kontekstis ei oma tähtsust asjaolu, et menetlusse astuja on domeeninime „citi.es” omanik.
Therefore, the third branch of the third plea in law must also be upheld and, consequently, the contested decision must be annulled without it being necessary to rule on the other pleas in law submitted by the applicants.
Järelikult tuleb ka väite kolmanda osaga nõustuda ja seetõttu vaidlustatud kohtuotsus tühistada, ilma et oleks vaja teha otsust hagejate esitatud teiste väidete kohta.
As OHIM has been unsuccessful, inasmuch as the contested decision has been annulled, it must be ordered to bear its own costs and pay the costs of the applicants and the intervener must be ordered to bear its own costs.
Kuna kohtuotsus on tehtud ühtlustamisameti kahjuks, sest vaidlustatud otsus tühistatakse, tuleb hageja kohtukulud välja mõista ühtlustamisametilt ja jätta ühtlustamisameti ning menetlusse astuja kohtukulud nende endi kanda.
Annuls the decision of the First Board of Appeal of the Office for Harmonisation in the Internal Market (Trade Marks and Designs) (OHIM) of 1 March 2005 (Case R 173/2004-1);
Tühistada Siseturu Ühtlustamise Ameti esimese apellatsioonikoja 1. märtsi 2005. aasta otsus (asi R 173/2004-1).
Orders OHIM to bear its own costs and to pay the costs of Citigroup, Inc., and Citibank, NA, including those costs incurred in the proceedings before the Board of Appeal;
Jätta ühtlustamisameti kohtukulud tema enda kanda ning mõista ühtlustamisametilt välja äriühingute Citigroup, Inc. ja Citibank, NA kohtukulud, sh viimaste poolt seoses apellatsioonikoja menetlusega kantud kulud.
Orders Citi, SL, to bear its own costs.
Jätta Citi, SL kohtukulud tema enda kanda.
Delivered in open court in Luxembourg on 16 April 2008.
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 16. aprillil 2008 Luxembourgis.
Case T-260/04
Kohtuasi T-260/04
Centro di educazione sanitaria e tecnologie appropriate sanitarie (Cestas) v Commission of the European Communities
Centro di educazione sanitaria e tecnologie appropriate sanitarie (Cestas) versus Euroopa Ühenduste Komisjon
(Actions for annulment — European Development Fund — Repayment of amounts paid — Debit note — Act not amenable to review — Preparatory act — Inadmissibility)
Tühistamishagi – Euroopa Arengufond – Ettemakstud summade tagastamine – Võlateade – Vaidlustamatu akt – Ettevalmistav akt – Vastuvõetamatus
Judgment of the Court of First Instance (Fourth Chamber), 17 April 2008 . . .
Esimese Astme Kohtu otsus (neljas koda), 17. aprill 2008 . . . . . . . . . . .
Actions for annulment — Actionable measures — Meaning — Measures producing binding legal effects — Preparatory measures — Not included
Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Mõiste – Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid – Ettevalmistavad aktid – Väljajätmine
(Arts 230 EC and 256 EC; Financial regulation applicable to the Ninth European Development Fund, Arts 44, 45 and 46(2))
(EÜ artiklid 230 ja 256; finantsmäärus, mida kohaldatakse üheksanda Euroopa Arengufondi suhtes, artiklid 44 ja 45 ning artikli 46 lõige 2)
SUMMARY — CASE T-260/04
KOKKUVÕTE – KOHTUASI T-260/04
Only measures which produce binding legal effects and are capable of affecting the interests of the applicant by bringing about a distinct change in his legal position constitute measures challengeable by an action for annulment under Article 230 EC.
Tühistamishagi saab EÜ artikli 230 alusel esitada vaid selliste meetmete peale, mis tekitavad siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis.
Since Article 44 and Article 46(2) of the said regulation mention a distinct enforceable decision subsequent to the debit note in the framework of the recovery procedure, the debit note is clearly not enforceable.
Kuna kõnealuse määruse artiklis 44 ja artikli 46 lõikes 2 on nimetatud sissenõudeotsust, mis on eraldiseisev ning sissenõudmismenetluse raames võlateatest hiljem esitatud, siis ei ole võlateade ilmselgelt täitmisele pööratav.
It is a preparatory measure preceding the possible adoption of a decision by the Commission to continue the recovery procedure either by initiating legal proceedings or by adopting a decision under Article 256 EC.
Võlateade on ettevalmistav akt, mis eelneb komisjoni võimalikule otsusele jätkata sissenõudmismenetlust kas kohtumenetluse korras või tehes otsuse, mis vastab EÜ artiklile 256.
Consequently, it does not constitute a measure definitively laying down the position of the Commission, does not produce binding legal effects that are capable of affecting the interests of the applicant and, consequently, cannot constitute a measure challengeable by way of an action for annulment under Article 230 EC.
Seega ei ole asjaomane akt meede, mis väljendab komisjoni lõplikku seisukohta, see ei tekita siduvaid õiguslikke tagajärgi hageja huve puudutaval viisil ning seetõttu ei saa see olla tühistamishagi objekt EÜ artikli 230 tähenduses.
In the case of acts or decisions adopted by a procedure involving several stages, in particular where they are the culmination of an internal procedure, in principle, an act is open to review only if it is a measure definitively laying down the position of the Commission at the conclusion of that procedure, and not a provisional measure intended to pave the way for that final decision.
Toimingute või otsuste peale, mis tehakse mitmeastmelise, eelkõige asutusesisese menetluse käigus, võib põhimõtteliselt hagi esitada vaid siis, kui need kujutavad endast meetmeid, mis väljendavad komisjoni lõplikku seisukohta kõnealuses menetluses, seevastu vahemeetmete peale, millega valmistatakse ette lõppotsust, ei saa hagi esitada.
It is clear from various provisions of the financial regulation applicable to the Ninth European Development Fund that a debit
Üheksanda Euroopa Arengufondi suhtes kohaldatava finantsmääruse mitmest sättest tuleneb, et võlateade on võlgnikule suunatud
(see paras 67, 69, 76)
(vt punktid 67, 69 ja 76)
JUDGMENT OF THE COURT OF FIRST INSTANCE (Fourth Chamber)
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (neljas koda)
In Case T-260/04,
Kohtuasjas T-260/04,
APPLICATION for annulment of the decision of 21 April 2004 of the Commission (Delegation in the Republic of Guinea), sent to the applicant by registered letter, ordering it to pay the amount of GNF 959 543 835 (equivalent to EUR 397 126.02),
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: E. Montaguti ja F. Dintilhac, kostja, mille ese on nõue tühistada komisjoni (delegatsioon Guinea Vabariigis) 21. aprilli 2004. aasta otsus, mis saadeti hagejale tähitud postiga ning millega tal paluti tasuda 959 543 835 Guinea frangi (397 126,02 euro) suurune summa,
THE COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES (Fourth Chamber), composed of V. Vadapalas, acting for the President, E. Moavero Milanesi and N. Wahl, Judges,
EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (neljas koda), koosseisus: kohtunik V. Vadapalas koja esimehe ülesannetes, kohtunikud E. Moavero Milanesi ja N. Wahl, kohtusekretär: vanemametnik J. Palacio González, arvestades kirjalikus menetluses ja 6. juuni 2007. aasta kohtuistungil esitatut, on teinud järgmise otsuse
The European Development Fund (EDF) was set up to finance cooperation with the African, Caribbean and Pacific States (ACP), initially by means of an annex to the EEC Treaty and later by means of internal agreements between the Member States meeting in the Council.
Euroopa Arengufond (EAF) asutati selleks, et finantseerida koostööd Aafrika, Kariibi mere ja Vaikse ookeani piirkonna riikidega (AKV) kõigepealt EMÜ asutamislepingu täiendamise teel ühe lisaga ning seejärel nõukogus kokku tulnud liikmesriikide sisekokkulepete alusel.
To date, there have been nine successive EDFs, each for a period of five years, corresponding, as regards the last eight, to the period of validity of the various agreements and conventions through which the European Community and its Member States established that special partnership with the ACP States.
Praeguseni on olnud üheksa järjestikust EAF-i, millest igaühe kestus on olnud viis aastat, mis kaheksa viimase EAF-i osas vastab nende erinevate lepingute ja konventsioonide kehtivusajale, millega Euroopa Ühendus ning selle liikmesriigid on AKV riikidega seadnud sisse erilise partnerluse.
The EDF does not come under the general budget of the European Communities, which explains the need to adopt specific financial regulations to implement it and to set up, in particular, a specific accounting function.
EAF-i vahendid ei ole Euroopa Liidu üldeelarves ette nähtud, mistõttu EAF-i rakendamiseks võetakse vastu konkreetsed finantsmäärused ning luuakse ad hoc arvepidaja koht.
However, Articles 15 and 16 of Regulation No 86/548 and Regulation No 91/491, which concern recovery of debts, requires the intervention of the financial controller, an office which is no longer provided for under the Ninth EDF Regulation; nor does it exist, as such, within the organisational structure of the Commission.
Määruse 86/548 ja määruse 91/491 artiklites 15 ja 16, mis puudutavad võlgade sissenõudmist, nõutakse finantskontrolöri sekkumist, kuid üheksanda EAF-i määruses ei ole sellist ametikohta enam ette nähtud ning see puudub ka komisjoni struktuuris.
Consequently, even for the recovery of debts linked to EDF credits prior to the entry into force of the Cotonou Agreement, the Commission applies the provisions of the Ninth EDF Regulation, in accordance with Article 133(2) thereof.
Seetõttu kohaldab komisjon ka nende võlgade sissenõudmise suhtes, mis on seotud Cotonou lepingu kehtima hakkamisest varasemate EAF-idega, üheksanda EAF-i määruse artikli 133 lõike 2 alusel viimati nimetatud määruse sätteid.
Article 311 of the Lomè IV Convention provides that the Commission is to appoint the chief authorising officer, who is responsible for managing the resources of the EDF and who, in that capacity, commits, clears and authorises expenditure and keeps accounts of commitments and authorisations, ensures that financing
Neljanda Lomé konventsiooni artikkel 311 sätestab, et komisjon määrab juhtiva eelarvevahendite käsutaja, kes vastutab EAF-i vahendite haldamise eest ning kes selle pädevuse raames esiteks võtab, kontrollib ja kiidab heaks ning kinnitab kulukohustused ning peab arvestust kohustuste võtmise ja kulude kinnitamise üle, teiseks tagab
Article 317 of the Lomé IV Convention defines the functions of the delegate, who is the head of the Commission’s delegation in the ACP State and who, in close cooperation with the national authorising officer, is, inter alia, required to endorse contracts and estimates in the case of direct labour, riders thereto, as well as payment authorisations issued by the national authorising officer, ensure that the projects and programmes financed from the EDF resources managed by the Commission are properly executed from the financial and technical viewpoints, cooperate with the national authorities of the ACP State where he represents the Commission in evaluating operations regularly, maintain close and continuous contacts with the national authorising officer for the purpose of analysing and remedying specific problems encountered in the implementation of development finance cooperation and, in particular, make regular checks to see that operations are proceeding in accordance with the schedule laid down in the advance timetable in the financing decision.
Neljanda Lomé konventsiooni artikkel 311 määratleb eelarvevahendite volitatud käsutaja ülesanded – eelarvevahendite volitatud käsutaja on komisjoni EAF-riigis asuva delegatsiooni juht, kes tihedas koostöös siseriikliku eelarvevahendite käsutajaga kinnitab otsese töövõtu lepingud ja eelarved ning nende lisaklauslid ja siseriikliku eelarvevahendite käsutaja väljastatud maksekinnitused, tagab, et komisjoni hallatavatest EAF-i vahenditest rahastatavaid projekte ja programme rakendatakse majanduslikult ja tehniliselt õigesti, teeb meetmete korrapärasel hindamisel koostööd selle EAF-i riigi ametiasutustega, kus ta komisjoni esindab, hoiab finantskoostöö arendamise käigus ilmnevate konkreetsete probleemide analüüsimiseks ja lahendamiseks tihedaid ja püsivaid sidemeid siseriiklike eelarvevahendite käsutajaga ning kontrollib korrapäraselt seda, et meetmed rakendatakse rahastamisotsuses ettenähtud esialgse ajakava kohaselt.
When payments have been wrongly made, the corresponding amounts must be recovered by the national authorising officer, in his capacity as a party to the contract.
Alusetute maksete korral peab vastavad summad sisse nõudma siseriiklik eelarvevahendite käsutaja kui lepingupool.
Article 23 of the Ninth EDF Regulation provides as follows:
Üheksanda EAF-i määruse artikkel 23 sätestab:
‘Where the Chief Authorising Officer becomes aware of problems in carrying out procedures relating to management of EDF resources, he shall, in conjunction with the national or regional authorising officer, make all contacts necessary to remedy the situation and take any steps that are necessary.
„Kui juhtiv eelarvevahendite käsutaja saab teada, et EAF-i vahendite juhtimisega seotud menetlustes on probleeme, võtab ta olukorra parandamiseks koos siseriikliku või piirkondliku eelarvevahendite käsutajaga ühendust vastavate isikutega ning astub kõik vajalikud sammud.
For instance, in cases where the
Näiteks juhtudel, kus siseriiklik või piirkondlik
Any measure taken by the Chief Authorising Officer pursuant to the first subparagraph shall be taken in the name of and on behalf of the national or regional authorising officer concerned.’
Kõik meetmed, mida juhtiv eelarvevahendite käsutaja võtab esimese lõigu alusel, võetakse asjaomase siseriikliku või piirkondliku eelarvevahendite käsutaja nimel ja vastutusel.”
The rules on recovery of the Commission’s debts are contained in Articles 43 to 47 of the Ninth EDF Regulation.
Komisjoni saadaolevate summade sissenõudmist reguleerivad normid on ette nähtud üheksanda EAF-i määruse artiklites 43–47.
Article 43 of the Ninth EDF Regulation provides as follows:
Üheksanda EAF-i määruse artikkel 43 sätestab:
Amounts wrongly paid shall be recovered.
Valesti makstud summad nõutakse sisse.
The Commission shall lay down the conditions in which interest on late payment is due to the Communities.’
Komisjon kehtestab tasumisega viivitamisel ühendusele intressi maksmise tingimused.”
Article 44 of the Ninth EDF Regulation provides as follows:
Üheksanda EAF-i määruse artikkel 44 sätestab:
The authorisation of recovery is the act whereby the authorising officer responsible instructs the accounting officer, by issuing a recovery order, to recover an amount receivable which he has established.
Sissenõudmise kinnitamine on toiming, millega vastutav eelarvevahendite käsutaja annab peaarvepidajale sissenõudekorralduse väljastamise teel käsu nõuda sisse saada olev summa, mille ta on kindlaks määranud.
Without prejudice to the responsibilities of the ACP States or the [Overseas Countries and Territories], the Commission may formally establish an amount as being receivable from persons other than States by means of a decision which shall be enforceable under the same conditions as laid down in Article 256 of the [EC] Treaty.’
Ilma et see mõjutaks AKV riikide või [ülemeremaade ja -territooriumide] vastutust, võib komisjon isikutelt, välja arvatud riigid, saadaoleva summa formaalselt kindlaks määrata otsusega, mis on täitmisele pööratav [EÜ] artiklis 256 sätestatutega samaväärsetel tingimustel.”
Article 45 of the Ninth EDF Regulation provides that:
Üheksanda EAF-i määruse artikkel 45 sätestab:
‘Every debt that is identified as being certain, of a fixed amount and due in the context of the implementation of EDF resources shall be established by means of a recovery order given to the accounting officer, followed by a debit note sent to the debtor, both drawn up by the authorising officer responsible.
„Iga kindlakstehtud, kindlasummaline ning EAF-i vahendite kasutamisega seoses tasumisele kuuluv võlg määratakse kindlaks peaarvepidajale antud sissenõudekorraldusega, millele järgneb võlgnikule saadetav teade võlgnevuse kohta, kusjuures mõlemad dokumendid koostab vastutav eelarvevahendite käsutaja.
The recovery order shall be accompanied by supporting documents certifying the established entitlements.
Sissenõudekorraldusele lisatakse esitatud nõuet tõendavad dokumendid.
When drawing up the recovery order, the authorising officer responsible shall ensure that:
Sissenõudekorralduse koostamisel tagab vastutav eelarvevahendite käsutaja, et: a) tulu on kantud õigesse eelarvepunkti; b) sissenõudekorraldus on nõuetekohane ja kooskõlas asjakohaste sätetega; c) tõendavad dokumendid on nõuetekohased; d) võlgniku andmed on õiged; e) maksetähtpäev on märgitud;
(f) the order conforms to the principle of sound financial management referred to in Article 4;
KOMISJON f) sissenõudekorraldus on kooskõlas artiklis 4 nimetatud usaldusväärse finantsjuhtimise põhimõttega; g) sissenõutav summa on õige ja esitatud õiges vääringus.
Such recovery orders shall be recorded in the accounts by the accounting officer.’
Peaarvepidaja registreerib kõnealused sissenõudekorraldused raamatupidamises.”
Article 46 of the Ninth EDF Regulation is drafted in the following terms:
Üheksanda EAF-i määruse artikkel 46 on sõnastatud järgmiselt:
The accounting officer shall act on recovery orders for amounts receivable that have been duly established by the authorising officer responsible.
Peaarvepidaja täidab sissenõudekorraldusi, mis käsitlevad vastutava eelarvevahendite käsutaja poolt nõuetekohaselt kindlaksmääratud saadaolevaid summasid.
He shall exercise due diligence to ensure that the EDF receives its revenue by the due dates indicated in the recovery orders and ensure that the relevant rights of the Communities are safeguarded.
Ta hoolitseb selle eest, et EAF-i tulud laekuvad sissenõudekorraldustes esitatud maksetähtpäevaks, ja tagab ühenduste [sellega] seonduvate õiguste kaitse.