natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Commission of the European Communities, represented by B. Doherty and M. van Heezik, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance,
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: B. Doherty ja M. van Heezik, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis, kostja esimeses kohtuastmes,
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet (Rapporteur), M. Ilešič and E. Levits, Judges,
EUROOPA KOHUS (esimene koda), koosseisus: koja esimees P. Jann, kohtunikud A. Tizzano, A. Borg Barthet (ettekandja), M. Ilešič ja E. Levits, kohtujurist: E. Sharpston, kohtusekretär: vanemametnik L. Hewlett, arvestades kirjalikus menetluses ja 20. septembri 2007. aasta kohtuistungil esitatut, olles 11. detsembri 2007. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
By their appeals, Mr Flaherty, Mr Murphy and Ocean Trawlers Ltd ask the Court to set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 13 June 2006 in Joined Cases T-218/03 to T-240/03 Boyle and Others v Commission [2006] ECR II-1699 (‘the judgment under appeal’), by which the Court of First Instance (i) dismissed as inadmissible their applications for annulment of Commission Decision 2003/245/EC of 4 April 2003 on the requests received by the Commission to increase MAGP IV objectives to take into account improvements on safety, navigation at sea, hygiene, product quality and working conditions for vessels of more than 12 m in length overall (OJ 2003 L 90, p. 48; ‘the contested decision’), and (ii) ordered them to bear their own costs.
T. Flaherty, L. Murphy ja äriühing Ocean Trawlers Ltd paluvad apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 13. juuni 2006. aasta otsuse liidetud kohtuasjades T-218/03–T-240/03: Boyle jt vs. komisjon (EKL 2006, lk II-1699, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega Esimese Astme Kohus jättis nende hagid komisjoni 4. aprilli 2003. aasta otsuse 2003/245/EÜ komisjonile saabunud taotluste kohta suurendada IV mitmeaastase arendusprogrammi eesmärke parandamaks 12-meetrise kogupikkusega laevade ohutust, navigatsiooni, hügieenitingimusi, toodete kvaliteeti ja töötingimusi (ELT L 90, lk 48, edaspidi „vaidlusalune otsus”) tühistamiseks vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata ning jättis hagejate kohtukulud nende endi kanda.
By order of the President of the Court of 5 March 2007, Cases C-373/06 P, C-379/06 P and C-382/06 P were joined for the purposes of the oral procedure and the judgment.
Euroopa Kohtu presidendi 5. märtsi 2007. aasta määrusega liideti kohtuasjad C-373/06 P, C-379/06 P ja C-382/06 P suulise menetluse ja kohtuotsuse huvides.
On 26 June 1997, the Council of the European Union adopted Decision 97/413/EC concerning the objectives and detailed rules for restructuring the Community fisheries sector for the period from 1 January 1997 to 31 December 2001 with a view to achieving a balance on a sustainable basis between resources and their exploitation (OJ 1997 L 175, p. 27).
Euroopa Liidu Nõukogu võttis 26. juunil 1997 vastu otsuse 97/413/EÜ ühenduse kalandussektori ümberkorraldamise eesmärkide ja üksikasjalike eeskirjade kohta kalavarude ja nende kasutamise püsiva tasakaalu saavutamiseks ajavahemikul 1. jaanuar 1997 kuni 31. detsember 2001 (EÜT L 175, lk 27).
According to Article 4(2) of that decision:
Selle otsuse artikli 4 lõike 2 kohaselt:
‘In the Multiannual Guidance Programmes for Member States, increases in capacity resulting exclusively from safety improvements shall justify, on a case-by-case basis, an increase by the same amount of the objectives for fleet segments where they do not increase the fishing effort of the vessels concerned.’
„Liikmesriikidele suunatud mitmeaastastes arendusprogrammides on laevastiku püügimahu suurendamine, mis tuleneb üksnes ohutuse alastest parandustest, iga laeva puhul eraldi põhjendatud, kui see ei too kaasa asjaomaste laevade püügikoormuse suurenemist.” [mitteametlik tõlge]
The first paragraph of point 3.3 of the annex to Commission Decision 98/125/EC of 16 December 1997 approving the multiannual guidance programme for the fishing fleet of Ireland for the period from 1 January 1997 to 31 December 2001 (OJ 1998 L 39, p. 41; ‘MAGP IV’) is worded as follows:
Komisjoni 16. detsembri 1997. aasta otsuse 98/125/EÜ, millega kinnitatakse Iirimaa kalalaevastiku mitmeaastane arendusprogramm ajavahemikuks 1. jaanuar 1997 kuni 31. detsember 2001 (EÜT 1998, L 39, lk 41, edaspidi „MAP IV”) lisa punkti 3.3 esimene lõik on sõnastatud järgmiselt:
In accordance with Articles 3 and 4 of Decision 97/413/EC the Commission will decide whether any capacity increase foreseen by such a programme justifies a corresponding increase in the objectives of the MAGP IV.’
Vastavalt otsuse 97/413/EÜ artiklite 3 ja 4 sätetele otsustab komisjon, kas selles programmis ette nähtud püügimahu suurendamine õigustab sellele vastavat MAP IV eesmärkide suurendamist.” [mitteametlik tõlge]
The background to the dispute giving rise to the judgment under appeal, as set out therein, can be summarised as follows.
Vaidlustatud kohtuotsuse aluseks oleva vaidluse tausta, nagu see on nimetatud kohtuotsuses esitatud, võib kokku võtta järgmiselt.
Between 1999 and 2001, correspondence relating to Article 4(2) of Decision 97/413 was exchanged between the Irish Department of the Marine and Natural Resources (‘the Department’) and the Commission.
Ajavahemikul 1999–2001 toimus Iirimaa mere- ja loodusvarade ministeeriumi (edaspidi „ministeerium”) ja komisjoni vahel kirjavahetus seoses otsuse 97/413 artikli 4 lõikega 2.
During that period, each of the 23 applicants at first instance requested the Department to approve an increase in capacity for safety improvements, pursuant to Article 4(2) of Decision 97/413 and point 3.3 of the annex to Decision 98/125.
Selle ajavahemiku jooksul taotlesid kõik 23 apellanti ministeeriumilt püügimahu suurendamist ohutuse alaste paranduste tegemiseks vastavalt otsuse 97/413 artikli 4 lõikele 2 ja otsuse 98/125 lisa punktile 3.3.
By letter of 14 December 2001, the Department requested the Commission to increase the polyvalent segment of the Irish fleet by 1 304 gross tonnes and the pelagic segment by 5 335 gross tonnes under Article 4(2) of Decision 97/413.
14. detsembri 2001. aasta kirjaga taotles ministeerium komisjonilt otsuse 97/413 artikli 4 lõike 2 alusel Iirimaa laevastiku püügimahu suurendamist 1304 brutoregistertonni võrra polüvalentse püügi puhul ja 5335 brutoregistertonni võrra pelaagilise püügi puhul.
That letter supplemented a previous request submitted by the Department concerning two vessels, which was sent to the Commission as a ‘test case’.
See kiri täiendas ministeeriumi varasemat taotlust kahe laeva osas, mis saadeti komisjonile „sissejuhatava asjana”.
The Department’s letter stated that it was prompted by the requests of 38 owners of vessels who had altered or replaced their vessels, or who intended to do so.
Ministeeriumi kõnealuses kirjas oli märgitud, et see on esitatud 38 laevaomaniku taotluse alusel, kes on oma laeva parandanud või selle välja vahetanud või kavatsevad seda teha.
It was accompanied by detailed documentation relating to those 38 vessels.
Kirjale olid lisatud üksikasjalikud dokumendid 38 asjaomase laeva kohta.
It is apparent from a table enclosed with the letter that 18 of the applicants at first instance were among those owners.
Nimetatud kirja juurde kuuluvast tabelist ilmneb, et nende laevaomanike hulgas olid 18 hagejat esimeses kohtuastmes.
The operative part of the contested decision is worded as follows:
Vaidlusaluse otsuse resolutiivosa on sõnastatud järgmiselt:
Eligibility of requests
Taotluste nõuetekohasus
The requests to increase MAGP IV tonnage objectives will be considered eligible subject to the following conditions:
Taotlused MAP IV eesmärkide suurendamiseks tonnaaži osas loetakse nõuetekohaseks, kui on täidetud järgmised tingimused:
1. the requests have been forwarded on a case-by-case basis by the Member State before 31 December 2001;
1) taotlused on liikmesriigi poolt eraldi saadetud enne 31. detsembrit 2001;
2. the vessel must be properly registered in the Fleet Register of the Community;
2) laev peab olema nõuetekohaselt ühenduse laevastikuregistris registreeritud;
3. the vessel concerned has an overall length of 15 m or more;
3) asjaomase laeva kogupikkus peab olema vähemalt 15 meetrit;
4. the increase in tonnage is the result of modernisation works over the main deck performed or to be performed on an existing registered vessel at least five years old on the starting date of the works.
4) tonnaaži suurenemine peab tulenema olemasoleva, registreeritud ja tööde teostamise alguse hetkel vähemalt viis aastat vana laeva peateki ajakohastamisest või plaanitavast ajakohastamisest.
In the case where a vessel has been lost at sea, the increase in tonnage is the result of a greater volume over the main deck of the replacement vessel with respect to the vessel that was lost;
Kui kalalaev on merel kadunuks jäänud, peab tonnaaži suurenemine tulenema asenduslaeva peateki suuremast mahust võrreldes merel kadunuks jäänud laevaga;
5. the increase in tonnage is justified in order to improve safety, navigation at sea, hygiene, product quality and working conditions;
5) tonnaaži suurenemine on põhjendatud ohutuse, navigatsiooni, hügieenitingimuste, toote kvaliteedi ja töötingimuste parandamise korral;
6. the volume under the main deck of the modified vessel or the replacement vessel is not increased.
6) ajakohastatud laeva või asenduslaeva peatekist allpool asuvad ruumid ei tohi suureneda.
The requests that are rejected according to the criteria fixed in Article 1 are those listed in Annex II.
Artiklis 1 sätestatud nõuete alusel rahuldamata jäetud taotlused on lisatud II lisasse.
This Decision is addressed to the Kingdom of Belgium, Ireland, the Kingdom of the Netherlands, the Kingdom of Sweden and the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland.’
Käesoleva otsuse adressaadid on Belgia Kuningriik, Iirimaa, Madalmaade Kuningriik, Rootsi Kuningriik ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik.” [mitteametlik tõlge]
The list of ‘rejected requests’ in Annex II to the contested decision includes the present appellants’ requests in respect of new vessels to replace, respectively, the MFV Westward Isle (Flaherty), the MFV Menhaden (Murphy) and the MFV Golden Rose (Ocean Trawlers Ltd). None of those vessels was lost at sea.
Vaidlusaluse otsuse II lisas nimetatud „rahuldamata jäetud taotluste” nimekirja kuuluvad apellatsioonkaebuse esitajate taotlused asendada uute laevadega MFV Westward Isle (Flaherty), MFV Menhaden (Murphy) ja MFV Golden Rose (Ocean Trawlers Ltd), millest ükski ei jäänud merel kadunuks.
Procedure before the Court of First Instance and the judgment under appeal
Menetlus Esimese Astme Kohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
Before the Court of First Instance, 23 applicants sought annulment of the contested decision in so far as it rejected their requests for an increase in the capacity of their vessels.
Kakskümmend kolm hagejat palusid Esimese Astme Kohtul tühistada vaidlusaluse otsuse osas, millega jäeti rahuldamata nende taotlused suurendada nende laevade püügimahtu.
The requests all related to the building of new vessels to replace existing vessels which had not been lost at sea.
Kõik taotlused puudutasid uute laevade ehitamist eesmärgiga asendada olemasolevad laevad, mis ei olnud jäänud merel kadunuks.
In support of their case, the applicants invoked a lack of competence on the Commission’s part, a breach of the duty to state reasons and breach of the principle of equal treatment.
Hagejad tuginesid oma nõuete toetuseks komisjoni pädevuse puudumisele, põhjendamiskohustuse rikkumisele ja võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisele.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance examined, first, the plea of inadmissibility which the Commission raised with a view to securing a ruling that the applicants were not directly and individually concerned by the contested decision for the purposes of the fourth paragraph of Article 230 EC.
Esiteks uuris Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuses komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, mis seisnes selles, et vaidlusalune otsus ei puuduta asjaomaseid hagejaid otseselt ega isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.
The Court of First Instance dismissed that plea on the grounds, essentially, (i) that the decision must be considered to be a series of individual decisions, each affecting the legal situation of the owners of the vessels listed in the annexes to the decision, including the applicants, who were characterised by reference to all other persons and distinguished individually in the same way as an addressee of the decision, and (ii) that the decision directly affected the applicants’ legal situation, leaving no discretion to the addressees as regards their obligation to implement it.
Kohus lükkas kõnealuse vastuväite tagasi, põhjendades seda eeskätt sellega, et vaidlusalust otsust tuleb esiteks käsitleda individuaalsete otsuste kogumina, millest igaüks mõjutab selle otsuse lisades nimetatud laevaomanike õiguslikku seisundit, sh hagejate õiguslikku seisundit, keda need faktilised asjaolud eristavad kõigist teistest isikutest ja individualiseerivad analoogselt otsuse adressaadiks oleva isikuga, ning teiseks mõjutab see otsus otseselt hagejate õiguslikku seisundit ega jäta selle täitmise eest vastutavatele adressaatidele mingisugust kaalutlusõigust.
The Court of First Instance nevertheless rejected as inadmissible the applications of four of the applicants at first instance, three of whom are the present appellants.
Esimese Astme Kohus lükkas siiski nelja hageja – kellest kolm on apellatsioonkaebuse esitajateks käesolevas menetluses – esimeses kohtuastmes esitatud hagid vastuvõetamatuse tõttu tagasi.
It held as follows in paragraphs 61 and 62 of the judgment under appeal:
Kohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 61 ja 62 järgmist:
However, in view of Ireland’s answers to the questions put to it by way of measure of organisation of procedure, the Court has raised of its own motion the question whether four of the applicants had an interest in acting in the present case … The applicants in question are Thomas Flaherty (T-224/03), Ocean Trawlers Ltd (T-226/03), Larry Murphy (T-236/03) and O’Neill Fishing Co. Ltd (T-239/03).
Menetlust korraldavate meetmete raames Iirimaale esitatud küsimustele antud vastuseid arvestades tõstatas Esimese Astme Kohus siiski omal algatusel küsimuse, kas neljal hagejal oli huvi käesoleval juhul menetluse algatamiseks […]. Nendeks hagejateks on Thomas Flaherty (T-224/03), Ocean Trawlers Ltd (T-226/03), Larry Murphy (T-236/03) ja O’Neill Fishing Co. Ltd (T-239/03).
It follows from those answers that the requests submitted by those four applicants were based on their intention at the material time to have vessels built and given the names set out in Annex II to the contested decision.
Nende vastustest ilmneb, et need hagejad tuginesid oma toonasele kavatsusele lasta ehitada laevad ja anda neile [vaidlusaluse] otsuse II lisas märgitud nimed.
It transpired, however, that those applicants did not have those vessels built, so that at the date of the contested decision they were not in fact owners of the vessels in question.
Siiski selgus, et hagejad ei ole nende laevade ehitamist alustanud, mistõttu ei olnud nad [vaidlusaluse] otsuse tegemise kuupäeval tegelikult kõnealuste laevade omanikud.
In any event, they are not individually concerned by the contested decision since the vessels in question are fictitious.’
Igal juhul ei puuduta [vaidlusalune] otsus neid isiklikult, kuna asjaomased laevad on fiktiivsed.”
Second, the Court of First Instance examined the dispute in relation to the vessels of the 19 other applicants at first instance, as follows:
Teiseks uuris Esimese Astme Kohus vaidlusalust otsust esimese kohtuastme ülejäänud 19 hageja laevade osas järgmiselt:
It must be pointed out that Article 4(2) of Decision 97/413 … imposes no limit as regards the age of a vessel eligible for an increase in capacity on safety grounds.
Tuleb märkida, et otsuse 97/413 artikli 4 lõige 2 […] ei sea ühtegi piirangut seoses laeva vanusega, mille püügimahtu tahetakse ohutusega seoses suurendada.
At first sight, the wording of that provision permits any increase in
Selle sätte sõnastuse järgi on esmapilgul kõik ohutuse alastest parandustest tulenevad püügimahu suurendamised lubatud, kui need suurenda-
If the Council had intended to exclude new vessels it would in all likelihood have made its intention clear …
Kui nõukogu oleks tahtnud uued laevad välistada, oleks ta seda tõenäoliselt täpsustanud […]
Contrary to the Commission’s contention, the concept of improvements referred to in Article 4(2) of Decision 97/413 must be understood not as referring to improvements to a particular vessel but as referring to the national fleet.
Vastupidiselt komisjoni väidetele ei tähenda otsuse 97/413 artikli 4 lõikes 2 nimetatud paranduste mõiste ühele konkreetsele laevale tehtud parandusi, vaid seda tuleb mõista tervet ühe riigi laevastikku hõlmavana.
In that regard, it should be noted, in particular, that point 3.3 of the annex to Decision 98/125 refers to a “programme of safety improvements” of the national fleet in general.
Selles osas tuleb muu hulgas märkida, et otsuse 98/125 lisa punkt 3.3 käsitleb riigi laevastiku „ohutuse parandamise programmi” üldiselt.
It is also appropriate to bear in mind the objectives of Decision 97/413.
Samuti tuleb arvesse võtta otsuse 97/413 eesmärke.
The objective of that decision is to conserve the fishing stocks in Community waters.
Selle otsuse eesmärk on kalavarude säilitamine ühenduse vetes.
However, the Council took into account “the need to ensure the highest safety standards in the Community” (12th recital).
Siiski arvestas nõukogu „vajadust tagada ühenduse kalalaevastikule võimalikud kõrgeimad ohutusnormid” (põhjendus 12).
Accordingly, it included Article 3 (which concerns fishing vessels of less than 12 metres overall) and Article 4(2) in the decision.
Seetõttu lisas ta nimetatud otsusesse artikli 3 (mis käsitleb kalalaevu, mille kogupikkus on alla 12 meetri, välja arvatud traalerid) ja artikli 4 lõike 2.
Contrary to the impression given by the Commission, it is not necessary, in order to ensure the abovementioned objective of Decision 97/413, that new vessels be excluded from the regime established by Article 4(2) of that decision.
Vastupidiselt komisjoni väidetele ei ole otsusega 97/413 kehtestatud eesmärkide täitmiseks vaja uusi laevu selle otsuse artikli 4 lõikes 2 sätestatud menetlusest välja arvata. Esimese Astme Kohus rõhutab selles osas, et viimati nimetatud säte on selle eesmärgiga kooskõlas, kuna see keelab igasuguse püügikoormuse suurendamise.
The Court emphasises, in that regard, that Article 4(2) is consistent
Komisjon, kes tugines väga märkimisväärse
The Commission, which puts forward very considerable arguments which are not based on safety grounds, could have examined the vessels, case by case, in order to establish whether or not there was an increase in the fishing effort.
KOMISJON suurusega suurendamistele, mis ei olnud põhjendatud ohutuse alaste kaalutlustega, oleks võinud iga laeva puhul eraldi välja selgitada, kas püügikoormus suureneb.
In fact, it states itself that the prohibition of such an increase seeks to satisfy the general objective of Decision 97/413, which is to reduce the quantity of fish caught in the Community …
Ta märgib ise, et sellise suurendamise keelu mõte on täita otsuse 97/413 üldist eesmärki, milleks on ühenduses püütud kalade hulka vähendada […]
In the light of all of the foregoing, the Court finds that in adopting in the contested decision criteria not provided for in the rules applicable in the present case, the Commission exceeded its powers.
Kõike eelnevat arvesse võttes tuleb otsustada, et [vaidlusaluses] otsuses selliste kriteeriumite kehtestamisega, mida ei ole käesoleval juhul kohaldamisele kuuluvates õigusnormides ette nähtud, on komisjon ületanud oma pädevust.
The first plea must therefore be upheld and the contested decision must be annulled and it is therefore unnecessary to examine the remaining pleas.’
Seetõttu on esimene väide vastuvõetav ning [vaidlusalune] otsus tuleb tühistada, ilma et oleks vaja uurida teisi väiteid.”
The appeals
Apellatsioonkaebused
In their appeals, the appellants submit that the finding of the Court of First Instance on the admissibility of their actions was incorrect in law.
Apellandid väidavad oma apellatsioonkaebustes, et Esimese Astme Kohtu hinnang nende hagide vastuvõetamatuse kohta rikub õigusnormi.
They request that the Court set aside the judgment under appeal in so far as it dismissed their applications and ordered them to bear their own costs of the proceedings at first instance.
Nad paluvad Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsuse osas, millega jäeti esimeses kohtuastmes nende hagid rahuldamata ja kohtukulud nende endi kanda.
They also ask the Court to annul the contested decision and to order the Commission to pay the costs of the proceedings at first instance and of this appeal.
Lisaks paluvad apellandid, et Euroopa Kohus tühistaks vaidlusaluse otsuse ja mõistaks komisjonilt välja nii esimese kohtuastme kui ka käesoleva menetluse kohtukulud.
The Commission contends that the appeals should be dismissed as unfounded and that the applicants should be ordered to pay the costs.
Komisjon palub jätta apellatsioonkaebused põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellantidelt.
The appellants submit before the Court of Justice that the Court of First Instance wrongly concluded that they had no interest in bringing proceedings and were not individually concerned by the contested decision since the vessels in respect of which requests for an increase in capacity had been made were fictitious.
Apellandid väidavad Euroopa Kohtus, et Esimese Astme Kohus on teinud väära järelduse, et neil puudub menetluse algatamise huvi ja et vaidlusalune otsus ei puuduta neid isiklikult seetõttu, et laevad, mille püügimahu suurendamist taotleti, olid fiktiivsed.
First, the appellants submit that the admissibility of their actions must be determined by reference to their interest in bringing proceedings at the time when the request for an increase in capacity was lodged, rather than by reference to a future, hypothetical event.
Apellatsioonkaebuste esitajad väidavad esiteks, et nende hagide vastuvõetavust tuleb hinnata lähtudes menetluse algatamise huvist, mis neil oli püügimahu suurendamise taotluse esitamise päeval, mitte lähtuvalt tulevikus esineda võivast sündmusest.
Therefore, by determining the interest in bringing proceedings as at the date of the adoption of the contested decision, the Court of First Instance applied an incorrect legal test.
Seega kohaldas Esimese Astme Kohus vale õiguslikku kriteeriumi, kui ta hindas menetluse algatamise huvi vaidlusaluse otsuse tegemise päeval.
Second, they claim that it is clear from the documents submitted to the Court of First Instance that, both at the date on which their applications were lodged before the Court of First Instance and at the date of adoption of the contested decision, on the assumption that the latter may be regarded as being the relevant date, they were in fact owners of the vessels in respect of which the Commission had received and refused requests for an increase in capacity.
Teiseks väidavad nad, et Esimese Astme Kohtule esitatud dokumentidest nähtub selgelt, et nad olid nii Esimese Astme Kohtule hagide esitamise päeval kui ka vaidlusaluse otsuse tegemise päeval – eeldusel, et viimast saab pidada asjakohaseks kuupäevaks – tegelikult nende laevade omanikud, mille kohta oli komisjon saanud püügimahu suurendamise taotlused, mille rahuldamisest ta keeldus.
It follows that the Court of First Instance made a substantive error in the assessment of the documents lodged at first instance, which should, according to settled caselaw, justify setting aside the judgment under appeal.
Sellest johtuvalt on Esimese Astme Kohus teinud esimeses kohtuastmes esitatud dokumentide hindamisel olulise vea, mis väljakujunenud kohtupraktika järgi peaks kaasa tooma vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise.