natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I therefore suggest that the Court give the following answers:
Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esitatud küsimustele järgmiselt:
The third question:
Kolmas küsimus:
The effects of modifications to the infrastructure of an airport on the environment for the purposes of Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment include the increase in the airport’s activity which is thereby sought.
Mõju, mida avaldavad keskkonnale lennuvälja infrastruktuuri muudatused vastavalt nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivile 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, hõlmab lennuvälja tegevuse kavandatud intensiivistumist.
The second question:
Teine küsimus:
Modifications to the infrastructure of an existing airport with a basic runway length of 2 100 m or more are to be regarded as the construction of an airport within the meaning of point 7 of Annex I to Directive 85/337 and are therefore necessarily to be made subject to an environmental impact assessment pursuant to Article 4(1) of that directive if they are equivalent to the construction of a new airport in terms of their effects on the environment.
Olemasoleva vähemalt 2100 meetri pikkuse maandumisrajaga lennuvälja infrastruktuuri muudatusi tuleb pidada lennuvälja ehitamiseks direktiivi 85/337 I lisa punkti 7 tähenduses ja seega tuleb sama direktiivi artikli 4 lõike 1 kohaselt teostada keskkonnamõju hindamine, kui muudatused on oma keskkonnamõju poolest samastatavad uue lennuvälja ehitamisega.
If modifications to the infrastructure of an existing airport with a basic runway length of 2 100 m or more are not to be treated as equivalent to the construction of a new airport, they must be assessed with regard to their effects on the environment pursuant to Article 4(2) of Directive 85/337 and point 7 of Annex I and point 12 of Annex II thereto if they are likely to have significant effects on the environment by virtue of their nature, size or local factors.
Kui olemasoleva vähemalt 2100 meetri pikkuse stardi- ja maandumisrajaga lennuvälja infrastruktuuri muudatusi ei saa samastada uue lennuvälja ehitamisega, kuid muudatused võivad oma laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada, on keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 4 lõike 2, I lisa punkti 7 ja II lisa punkti 12 kohaselt nõutav keskkonnamõju hindamine.
The first question:
Esimene küsimus:
An agreement between public authorities and a private undertaking, signed with a view to having that undertaking become operational at an airport with a runway more than 2 100 metres in length, featuring an exact description of work on the infrastructure to be carried out in relation to the adaptation of the runway, without its being extended, and the construction of a control tower with a view to permitting large aircraft to fly 24 hours per day and 365 days per year,
Riigi ja eraõigusliku ettevõtja vaheline kokkulepe, mis on sõlmitud eesmärgiga anda nimetatud ettevõtjale võimalus tegevuse alustamiseks pikema kui 2100-meetrise maandumisrajaga lennuväljal ning milles on täpselt kirjeldatud infrastruktuuritööd, mida tehakse seoses maandumisraja väljaehitamisega – maandumisrada seejuures pikendamata – ja seoses lennujuhtimistorni ehitamisega, et võimaldada transpordilennukite lendusid ööpäevaringselt 365 päeval aastas, ning mis näeb selle ettevõtja tegevuse alustamisest alates ette nii öiseid kui ka päevaseid lende,
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-2/07 and which provides for both nighttime and daytime flights with effect from the date on which the undertaking becomes operational at that airport:
KOHTUJURIST KOKOTT’I ETTEPANEK – KOHTUASI C-2/07
— is not a project within the meaning of Directive 85/337,
– ei ole projekt direktiivi 85/337 tähenduses;
— may, however, as the first stage in a consent procedure carried out in several stages, require an environmental impact assessment if and in so far as it limits the discretion of the competent national authorities in subsequent consent procedures, and
– ent teostusloa andmise mitmeetapilise menetluse esimese etapina võib nõuda keskkonnamõju hindamist sõltuvalt sellest, kas ja kuivõrd kokkulepe piirab liikmesriigi pädevate asutuste kaalutlusõigust edasistes menetlustes, ja
— links together the subprojects included as an overall project whose effects are to be taken into consideration as a whole in the context of the development consents for parts thereof.
– ühendab selles sisalduvad projekti osad tervikprojektiks, mille mõju tuleb projekti osade teostuslubade andmise menetluses tervikuna arvesse võtta.
JUDGMENT OF THE COURT (Second Chamber)28 February 2008 *
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
In Case C-2/07,
28. veebruar 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Cour de cassation (Belgium), made by decision of 14 December 2006, received at the Court on 4 January 2007, in the proceedings
Kohtuasjas C-2/07, mille ese on EÜ artikli 234 alusel la Cour de cassationi (Belgia) 14. detsembri 2006. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 4. jaanuaril 2007, menetluses
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris and J.-C. Bonichot (Rapporteur), Judges,
EUROOPA KOHUS (teine koda), koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans, kohtunikud L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris ja J.-C. Bonichot (ettekandja), kohtujurist: J. Kokott, kohtusekretär: osakonnajuhataja M.-A. Gaudissart, arvestades kirjalikus menetluses ja 18. oktoobri 2007. aasta kohtuistungil esitatut, arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
— Mr Abraham and Others, by L. Misson, L. Wysen and X. Close, avocats, and A. Kettels, Rechtsanwältin,
– P. Abraham jt, esindajad: advokaadid L. Misson, L. Wysen ja X. Close ning Rechtsanwältin A. Kettels,
— Mr Beaujean and Others, by L. Cambier and M. t’Serstevens, avocats,
– R. Beaujean jt, esindajad: advokaadid L. Cambier ja M. t’Serstevens,
— Mr Descamps and Others, by A. Lebrun, avocat,
– P. Descamps jt, esindaja: advokaat A. Lebrun,
— Région wallonne, by F. Haumont, avocat,
– Vallooni piirkond, esindaja: advokaat F. Haumont,
— T.N.T. Express Worldwide (Euro Hub) SA, by P. Henfling and V. Bertrand, avocats,
– T. N. T. Express Worldwide (Euro Hub) SA, esindajad: advokaadid P. Henfling ja V. Bertrand,
— the Belgian Government, by A. Hubert and C. Pochet, acting as Agents, assisted by F. Haumont, avocat,
– Belgia valitsus, esindajad: A. Hubert ja C. Pochet, keda abistas advokaat F. Haumont,
— the Czech Government, by T. Boček, acting as Agent,
– Tšehhi valitsus, esindaja: T. Boček,
— the Commission of the European Communities, by M. Konstantinidis and J.-B. Laignelot, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 29 November 2007,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: M. Konstantinidis ja J.-B. Laignelot, olles 29. novembri 2007. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
The reference was made in proceedings between numerous individuals who live near Liège-Bierset Airport (Belgium) and the Région wallonne (Region of Wallonia), Société de développement et de promotion de l’aéroport de Liège-Bierset, T.N.T. Express Worldwide (Euro Hub) SA (‘TNT Express Worldwide’), Société nationale des voies aériennes-Belgocontrol, the État belge (Belgian State) and Cargo Airlines Ltd regarding the noise pollution brought about by the establishment of an air freight centre at that airport.
Taotlus esitati Vallooni piirkonnas Liège-Bierseti (Belgia) lennuvälja naabruses elavate isikute ning Société de développement et de promotion de l’aéroport de Liège-Bierseti, T.N.T. Express Worldwide (Euro Hub) SA (edaspidi „T.N.T. Express Worldwide”), Société nationale des voies aériennes belgocontrol, Belgia riigi ja Cargo Airlines Ltd vahelises kohtuvaidluses, mis puudutas sellele lennuväljale rajatud kaubaveolendude keskusega tekitatud mürareostust.
Pursuant to Article 1(1) thereof, Directive 85/337, applicable here in its original version, concerns the assessment of the environmental effects of those public and private projects which are likely to have significant effects on the environment.
Direktiiv 85/337, mida siinkohal kohaldatakse selle algses redaktsioonis, käsitleb artikli 1 lõike 1 kohaselt tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamist.
Article 1(2) of Directive 85/337 states:
Sama artikli lõike 2 kohaselt:
“project” means:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: projekt –
— the execution of construction works or of other installations or schemes,
– ehitiste või muude käitiste püstitamine või kavade teostamine,
— other interventions in the natural surroundings and landscape including those involving the extraction of mineral resources;
– muu sekkumine looduskeskkonda ja maastikku, kaasa arvatud maavarade kaevandamine;
Under Article 2(1) of the directive, ‘Member States shall adopt all measures necessary to ensure that, before consent is given, projects likely to have significant effects on the environment by virtue inter alia, of their nature, size or location are made subject to an assessment with regard to their effects.
Direktiivi 85/337 artikli 2 lõike 1 kohaselt võtavad „[l]iikmesriigid […] kõik vajalikud meetmed tagamaks, et enne loa andmist hinnatakse muu hulgas oma laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada võivaid projekte.
These projects are defined in Article 4’.
Sellised projektid on määratletud artiklis 4.”
Article 3 sets out the subjectmatter of the environmental impact assessment:
Artikkel 3 piiritleb keskkonnamõju hindamise eseme:
‘The environmental impact assessment will identify, describe and assess in an appropriate manner, in the light of each individual case and in accordance with Articles 4 to 11, the direct and indirect effects of a project on the following factors:
„Keskkonnamõju hindamisel täpsustatakse projekti otsene ja kaudne mõju järgmistele teguritele ning kirjeldatakse ja hinnatakse neid sobival viisil ning asjaolude ja artiklite 4–11 kohaselt:
— the interaction between the factors mentioned in the first and second indents,
– esimeses ja teises taandes nimetatud tegurite vastastikune mõju,
Article 4 distinguishes two types of project.
Artiklis 4 on eristatud kahte tüüpi projekte.
Article 4(1) requires that, subject to Article 2(3), projects of the classes listed in Annex I to the directive are to be made subject to an assessment in accordance with Articles 5 to 10.
Artikli 4 lõige 1 nõuab, et kui artikli 2 lõikest 3 ei tulene teisiti, hinnatakse I lisas loetletud klassidesse kuuluvaid projekte artiklite 5–10 kohaselt.
The projects which fall within Article 4(1) include the ‘construction … of airports with a basic runway length of 2 100 m or more’, referred to in point 7 of Annex I.
Projektide seas, mis kuuluvad direktiivi 85/337 artikli 4 lõike 1 kohaldamisalasse, on I lisa punkti 7 kohaselt ka „vähemalt 2100 m peamaandumisrajaga lennuväljade (2) ehitamine”.
Footnote 2 to point 7 states that ‘for the purposes of this Directive, “airport” means airports which comply with the definition in the 1944 Chicago Convention setting up the International Civil Aviation Organisation (Annex 14)’.
Punkti 7 kohta käiv joonealune viide (2) täpsustab, et „[k]äesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „lennu[väli]” lennuvälja, mis vastab 1944. aasta Chicago konventsioonis (millega asutati Rahvusvaheline Tsiviillennunduse Organisatsioon) sisalduvale määratlusele (lisa 14).”
As regards other types of projects, Article 4(2) of Directive 85/337 provides:
Muud tüüpi projektide kohta näeb direktiivi 85/337 artikli 4 lõige 2 ette järgmist:
‘Projects of the classes listed in Annex II shall be made subject to an assessment, in accordance with Articles 5 to 10, where Member States consider that their characteristics so require.
„II lisas loetletud klassidesse kuuluvaid projekte hinnatakse artiklite 5–10 kohaselt, kui liikmesriigid leiavad, et nende omadused seda eeldavad.
In respect of those projects which fall within Article 4(2) of the directive, point 10(d) of Annex II refers to the ‘construction of … airfields (projects not listed in Annex I)’ and point 12 of that annex refers to ‘modifications to development projects included in Annex I’.
Direktiivi artikli 4 lõike 2 kohaldamisalasse kuuluvate projektide seas nimetab II lisa punkti 10 alapunkt d „lennuväljade ehitami[st] (I lisaga hõlmamata projektid)” ja sama lisa punkt 12 mainib „I lisaga hõlmatud arendusprojektide muudatus[i]”.
Articles 5 to 9 of Directive 85/337, to which Article 4 of that directive refers, essentially state the following: Article 5 specifies the minimum information to be provided by the developer, Article 6 imposes, inter alia, the developer’s obligation to inform the authorities and the public, Article 8 refers to the obligation of the competent authorities to take into consideration the information gathered in the assessment procedure, and Article 9 imposes an obligation on the competent authorities to inform the public of the decision taken and any conditions attached to it.
Direktiivi 85/337 artiklid 5–9, millele selle artikkel 4 osundab, sätestavad põhiliselt järgmist: artikkel 5 täpsustab minimaalse teabe, mida arendaja peab esitama, artikkel 6 sätestab arendaja kohustuse teavitada asjaomaseid ametiasutusi ja üldsust, artikkel 8 kohustab pädevaid ametiasutusi arvestama keskkonnamõju hindamise menetluses kogutud teabega ning artikkel 9 kehtestab pädevatele ametiasutustele kohustuse teavitada asjaomast üldsust vastuvõetud otsusest ja sellele lisatud tingimustest.
In the Region of Wallonia, the assessment of the effects of projects on the environment was governed, until 1 October 2002, by a decree of 11 September 1985 and by the decree implementing it of 31 October 1991.
Vallooni piirkonnas reguleeris 1. oktoobrini 2002 projektide keskkonnamõju hindamist 11. septembri 1985. aasta dekreet ja selle 31. oktoobri 1991. aasta rakendusmäärus.
Those decrees provided that the projects listed in Annex I to the Decree of 11 September 1985, which adopted the list in Annex I to Directive 85/337, and in
Need õigusaktid sätestasid, et projektide puhul, mis on loetletud 11. septembri 1985. aasta dekreedi I lisas, mis kordab direktiivi 85/337 I lisa nimekirja, ja
Annex II to the Decree of 31 October 1991 were automatically subject to an environmental impact assessment.
31. oktoobri 1991. aasta rakendusmääruse II lisas, on keskkonnamõju hindamine otseselt õigusaktidest tulenevalt kohustuslik.
Other projects, for which an impact assessment was not automatically required, only had to be the subject of a prior notice regarding assessment of their impact on the environment.
Ülejäänud projektide kohta, mille puhul ei olnud kehtestatud otseselt õigusaktidest tulenevat keskkonnamõju hindamise kohustust, tuli üksnes esitada keskkonnamõju eelneva hindamise teatis.
In accordance with Annex I to the Decree of 11 September 1985, the construction of airports with a runway length of at least 2 100 metres had to be subject to an environmental impact assessment.
11. septembri 1985. aasta dekreedi I lisa kohaselt on vähemalt 2100-meetrise maandumisrajaga lennuväljade ehitamise korral keskkonnamõju hindamine kohustuslik.
In addition, pursuant to Annex II to the Decree of 31 October 1991, the construction of airports with a runway length of 1 200 metres or more, including the extension of existing runways beyond that threshold and leisure airports, also had to be subject to an environmental impact assessment.
Lisaks tuleb keskkonnamõju 31. oktoobri 1991. aasta määruse II lisa kohaselt hinnata ka nende lennuväljade ehitamise puhul, mille maandumisraja pikkus on vähemalt 1200 meetrit, sealhulgas olemasolevate maandumisradade pikendamisel üle selle pikkuse, samuti harrastuslennuväljade ehitamisel.
The dispute in the main proceedings and the questions referred
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
The individuals who live near Liège-Bierset Airport complain of noise pollution, often at night, resulting from the restructuring of the former military airport and its use since 1996 by air freight companies.
Liège-Bierseti lennuvälja naabruses elavad isikud kaebavad müra üle, mida esineb sageli ka öösel ning mis on tingitud selle endise sõjaväelennuvälja ümberehitamisest ja kasutamisest alates 1996. aastast kaubaveolendudega tegelevate äriühingute poolt.
An agreement signed on 26 February 1996 between the Region of Wallonia, Société de développement et de promotion de l’aéroport de Liège-Bierset and TNT Express Worldwide provided for certain modifications to the infrastructure of that airport in order to enable it to be used 24 hours per day and 365 days per year.
Vallooni piirkonna ja Société de développement et de promotion de l’aéroport de Liège-Bierseti ja T.N.T Express Worldwide’i vahel 26. veebruaril 1996 sõlmitud kokkulepe nägi ette selle lennuvälja infrastruktuuri ümberehitustööd, et võimaldada selle ööpäevaringset kasutamist 365 päeval aastas.
In particular, the runways were restructured and widened.
Muu hulgas remonditi ja laiendati ka maandumisradasid.
A control tower, new runway exits and aprons were also constructed.
Rajati lennujuhtimistorn, uued maandumisrajalt mahasõidu teed ja parkimisalad.
The length of the runway of 3 297 metres was not altered however.
Maandumisraja pikkus, mis oli 3297 meetrit, jäi aga samaks.
Planning consents and operational authorisations were also granted so that the works could be carried out.
Väljastati ka ehitus- ja kasutusload, et võimaldada nende ehitustööde elluviimist.
The dispute pending before the Belgian national court concerns liability: the claimants in the main proceedings have sought compensation for the harm suffered, in their view, by them as a result of the nuisance — which they claim to be serious — linked to the restructuring of the airport.
Belgia kohtus pooleliolev kohtuasi käsitleb vastutust: põhikohtuasja hagejad nõuavad, et hüvitataks kahju, mida nende hinnangul on põhjustanud nende arvates tõsised häiringud, mis on seotud lennuvälja ümberehitusega.
It is in that context that an appeal on a point of law was brought before the Cour de cassation (Court of Cassation) against a judgment delivered on 29 June 2004 by the Cour d’appel de Liège (Court of Appeal of Liège).
Neil asjaoludel esitati Belgia Cour de cassationile kassatsioonkaebus Liège’i cour d’appeli 29. juuni 2004. aasta otsuse peale.
Considering that the dispute before it raised questions of interpretation of Community law, the Cour de cassation decided to stay the proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Leides, et tema menetluses olevas kohtuvaidluses on tõusetunud küsimused ühenduse õiguse tõlgendamise kohta, otsustas Cour de cassation menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
By its first question the national court asks whether an agreement such as the one at issue in the main proceedings is a ‘project’ within the meaning of Directive 85/337.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas niisugune kokkulepe, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, on „projekt” direktiivi 85/337 tähenduses.
That question calls for a negative answer.
Sellele küsimusele tuleb vastata eitavalt.
It is apparent from the very wording of Article 1(2) of Directive 85/337 that the term ‘project’ refers to works or physical interventions.
Juba direktiivi 85/337 artikli 1 lõike 2 sõnastusest tuleneb, et mõiste „projekt” puhul on silmas peetud kehalist mõõdet omavaid ehitustöid või tegevusi.
An agreement cannot, therefore, be regarded as a project within the meaning of Directive 85/337, irrespective of whether that agreement contains a more or less exact description of the works to be carried out.
Kokkulepet ei saa järelikult pidada projektiks direktiivi 85/337 tähenduses ja tähtsust ei oma ka see, et kokkulepe sisaldab teostatavate tööde enamvähem täpset kirjeldust.
However, in order to provide a satisfactory answer to a national court which has referred a question to it, the Court of Justice may also deem it necessary to consider provisions of Community law to which the national court has not referred in the text of its question (see, inter alia, Case 35/85 Tissier [1986] ECR 1207, paragraph 9).
Euroopa Kohus võib aga eelotsuse küsimuse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks võtta arvesse ka ühenduse õigusnorme, millele siseriiklik kohus ei ole küsimuses viidanud (vt eelkõige 20. märtsi 1986. aasta otsus kohtuasjas 35/85: Tisser, EKL 1986, lk 1207, punkt 9).
In the present case, it should be pointed out to the national court that it is for it to determine, on the basis of the applicable national legislation, whether an agreement such as the one at issue in the main proceedings constitutes a development consent within the meaning of Article 1(2) of Directive 85/337, that is to say a decision of the competent authority which entitles the developer to proceed with the project (see, to that effect, Case C-81/96 Gedeputeerde Staten van Noord-Holland [1998] ECR I-3923, paragraph 20).
Käesolevas kohtuasjas tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu tähelepanu juhtida asjaolule, et ta peab kohaldatava siseriikliku õiguse alusel kindlaks tegema, kas niisugune kokkulepe, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, kujutab endast tegevusluba direktiivi 85/337 artikli 1 lõike 2 tähenduses ehk pädeva asutuse otsust, mis annab arendajale õiguse projekti teostamiseks (18. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas C-81/96: Gedeputeerde Staten van Noord-Holland, EKL 1998, lk I-3923, punkt 20).
Such would be the case if that decision could, under national law, be regarded as a decision of the competent authority or authorities granting the developer the right to proceed with construction works or other installations or schemes or to intervene in the natural surroundings and landscape.
Nõnda oleks see juhul, kui seda otsust võiks liikmesriigi õiguse kohaselt pidada pädeva asutuse või pädevate asutuste otsuseks, mis annab arendajale õiguse ehitiste või muude käitiste püsitamiseks või kavade teostamiseks või muul viisil maastiku või looduskeskkonna muutmiseks.
In addition, where national law provides that the consent procedure is to be carried out in several stages, the environmental impact assessment in respect of a project must, in principle, be carried out as soon as it is possible to identify and assess all the effects which the project may have on the environment (see Case C-201/02 Wells [2004] ECR I-723, paragraph 53).
Kui siseriikliku õigusega nähakse ette mitmeetapiline tegevusloa andmise menetlus, tuleb projekti keskkonnamõju hindamine üldjuhul läbi viia niipea, kui on võimalik kindlaks määrata ja hinnata kõiki mõjusid, mida see projekt võib keskkonnale avaldada (vt 7. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-201/02: Wells, EKL 2004, lk I-723, punkt 53).
Thus, where one of those stages involves a principal decision and the other involves an implementing decision which cannot extend beyond the parameters set by the principal decision, the effects which a project may have on the environment must be identified and assessed at the time of the procedure relating to the principal decision.
Kui ühes nendest etappidest tehakse peamine otsus ja teises etapis täidesaatev otsus, mis ei või väljuda peamise otsusega määratletud piiridest, siis tuleb mõju, mida projekt võib keskkonnale avaldada, kindlaks määrata ja hinnata peamise otsuse tegemise menetluses.
It is only if those effects are not identifiable until the time of the procedure relating to the implementing decision that the assessment should be carried out in the course of the latter procedure (Wells, paragraph 52).
Ainult juhul, kui mõju on võimalik kindlaks määrata alles rakendusotsuse vastuvõtmise menetluses, tuleb hindamine läbi viia selle menetluse raames (eespool viidatud kohtuotsus Wells, punkt 52).