natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The EDPS concludes that, in any case, on a proper interpretation of Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001, the right to refuse disclosure is not an absolute right, but implies that private life must be affected to an important or considerable extent, which must be assessed having regard to the rules and principles on the protection of personal data.
Euroopa andmekaitseinspektor märgib lõpetuseks, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punkti b tuleb igal juhul tõlgendada nii, et õigus keelduda avalikustamisest ei ole absoluutne õigus, vaid eeldab eraelu olulist või märkimisväärset kahjustamist, mida tuleb hinnata lähtuvalt isikuandmete kaitset reguleerivatest põhimõtetest ja normidest.
No general right is conferred on the person concerned to oppose disclosure.
Andmesubjektile ei ole antud üldist õigust olla avalikustamise vastu.
A person concerned who opposes disclosure must put forward a plausible reason, explaining why disclosure might be harmful to him.
Andmesubjekt, kes on avalikustamise vastu, peab esitama usutava põhjenduse selle kohta, kuidas võib avalikustamine olla tema jaoks kahjulik.
The Commission argues that the application for annulment of the contested decision is unfounded.
Komisjon väidab, et vaidlustatud otsuse tühistamise nõue ei ole põhjendatud.
It notes that, in this case, what is at issue is the interaction of two rights, namely the right of the public to have access to documents and the right to the protection of private life and data.
Ta märgib, et antud asjas on tegemist kahe õiguse – üldsuse õiguse tutvuda dokumentidega ja õiguse eraelu puutumatuse ja andmete kaitsele – vastastikuse mõjuga.
On the one hand, the right of public access to documents under Regulation No 1049/2001 is generally unrestricted and automatic and is not dependent on the demonstration of any special interest peculiar to the person requesting access .
Ühelt poolt on üldsuse õigus tutvuda dokumentidega määruse nr 1049/2001 kohaselt piiranguteta ja automaatne ega sõltu dokumendile juurdepääsu taotleva isiku konkreetsest huvist.
The person making the request is not normally obliged to state reasons justifying it .
Üldjuhul ei pea selle taotluse esitanud isik esitama mingeid põhjendusi.
On the other hand, personal data may only be disclosed lawfully and legitimately according to the basic principles governing the right to privacy and the specific provisions governing the processing of personal data.
Teisalt saab isikuandmeid korrakohaselt ja õiguspäraselt avalikustada üksnes järgides õigust eraelu puutumatusele reguleerivaid aluspõhimõtteid ja isikuandmete töötlemisele kohaldatavaid erisätteid.
The Commission refers to Article 8 of the ECHR, Article 286 EC and Articles 7 and 8 of the Charter.
Komisjon viitab EIÕK artiklile 8, EÜ artiklile 286 ja harta artiklitele 7 ja 8.
The provisions of Regulation No 45/2001 require that the person making a request for personal data must establish the necessity for disclosure of such data and the Commission must be satisfied that the data subject’s interests will not be prejudiced.
Määruse nr 45/2001 sätted näevad ette, et isikuandmetele juurdepääsu taotlev isik peab tõendama andmete avalikustamise vajalikkust ja et komisjon peab olema veendunud, et see ei kahjusta andmesubjekti õigustatud huve.
The Commission notes that the applicant does not present any legal arguments in support of its contention that the exception of Article 4(1)(b) of Regulation 1049/2001, and subsequently Regulation No 45/2001, does not apply, but has merely relied on the Ombudsman’s draft recommendation and the resolution of the European Parliament supporting it .
Komisjon märgib, et hageja ei ole esitanud õiguslikke argumente, mis toetaksid tema väidet, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b ja hiljem määruses nr 45/2001 sätestatud erand ei ole kohaldatav, vaid et hageja tugineb üksnes teda toetava ombudsmani soovituse eelnõule ja parlamendi resolutsioonile.
However the Ombudsman’s conclusion was based on an interpretation of Directive 95/46, and of the Code of Conduct, which was subsequently disproved by the Court (Case C-41/00 P Interporc v Commission
Ombudsmani järeldus põhineb aga direktiivi 95/46 ja asjaajamiskorra sellisel tõlgendusel, millega Euroopa Kohus ei ole hiljem nõustunud (Euroopa Kohtu 6. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas C-41/00 P: Interporc vs. komisjon, EKL 2003, lk I-2125; Esimese Astme Kohtu 7. detsembri 1999. aasta otsus kohtuasjas T-92/98: Interporc vs. komisjon, EKL 1999, lk II-3521, punkt 70, ja 16. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas T-47/01:
[2003] ECR I-2125; Case T-92/98 Interporc v Commission [1999] ECR II-3521, paragraph 70; and Case T-47/01 Co-Frutta v Commission [2003] ECR II-4441, paragraphs 63 and 64).
Co-Frutta vs. komisjon, EKL 2003, lk II-4441, punktid 63 ja 64).
Since the applicant’s latest request for access was made after Regulations Nos 45/2001 and 1049/2001 came into force, the Commission’s decision to withhold the names should be examined under those rules .
Lisaks tuleb komisjoni keeldumist avalikustada taotletud andmed hinnata määruste nr 1049/2001 ja nr 45/2001 taustal, kuna oma viimase juurdepääsutaotluse esitas hageja nende määruste alusel.
In any event, the conclusive interpretation of the law is not within the remit of either the Ombudsman or the Parliament .
Igal juhul ei ole õigusaktile lõpliku tõlgenduse andmine ei ombudsmani ega parlamendi ülesanne.
The Commission argues that the Court has confirmed the position taken by the Commission with regard to the scope of the data protection rules .
Komisjon väidab, et Euroopa Kohus on kinnitanud tema seisukohta isikuandmete kaitset reguleerivate normide kohaldamisala kohta.
The Court has ruled that the data protection rules, and in particular the principle of proportionality, apply to the publication of individuals’ names even when the individuals a republic employees and the processing is for a public purpose (Joined Cases C-465/00, C-138/01 and C-139/01 Österreichischer Rundfunk and Others [2003] ECR I-4989, paragraph 64).
Euroopa Kohus sedastas, et isikuandmete kaitset reguleerivaid norme ja eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet kohaldatakse füüsiliste isikute nimede avaldamisele ka siis, kui nad on avaliku sektori töötajad ja töötlemine toimus üldistes huvides (Euroopa Kohtu 20. mai 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-465/00, C-138/01 ja C-139/01: Österreichischer Rundfunk jt, EKL 2003, lk I-4989, punkt 64).
That approach, in relation to Directive 95/46, was subsequently confirmed by the Court in Case C-101/01 Lindqvist [2003] ECR I-12971, paragraph 24, according to which the term ‘personal data’ undoubtedly covers the name of a person in conjunction with his telephone number or information about his working conditions or hobbies.
Seda lähenemist kinnitas Euroopa Kohus hiljem ka direktiivi 95/46 puhul oma 6. novembri 2003. aasta otsuses C-101/01: Lindqvist (EKL I-12971, punkt 24), mille kohaselt mõiste „isikuandmed” hõlmab kahtlemata isiku nime koos tema telefoninumbriga või teabega tema töötingimuste või harrastuste kohta.
The Commission argues that the specific means to reconcile the rights of public access and of privacy and data protection is enshrined in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001, which should be read in the light of recital 11 of that regulation, which explains that ‘[i]n assessing the exceptions, the institutions should take account of the principles in Community legislation concerning the protection of personal data, in all areas of Union activities’.
Komisjoni arvates sisaldub viis, kuidas ühitada üldsuse õigust tutvuda dokumentidega ning õigust eraelu puutumatusele ja andmete kaitsele, määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b, mida tuleb tõlgendada koosmõjus selle määruse põhjendusega 11, mille kohaselt „[e]randite hindamisel peaksid institutsioonid kõigil liidu tegevusaladel võtma arvesse ühenduse õigusaktides sisalduvaid põhimõtteid isikuandmete kaitse kohta”.
That exception does not have to be balanced with any overriding public interest in disclosure, but specifically requires the Community institutions to refuse access to a document where disclosure would undermine the protection of privacy and the protection of personal data.
Selle erandi puhul ei tule tulenevalt määrusest nr 1049/2001 kaaluda vastava dokumendi avalikustamist nõudvat ülekaalukat üldist huvi, vaid see nõuab ühenduse institutsioonidelt konkreetselt, et nad keelduksid dokumendi avalikustamisest, kui see peaks kahjustama eraelu puutumatuse ja isikuandmete kaitset.
Regulation No 45/2001 does not preclude disclosure or other processing of personal data by the Commission, but provides the means of assessing on a case-by-case basis whether it is lawful and legitimate for an institution to process personal data, and hence whether such processing would not undermine data protection .
Määrus nr 45/2001 ei takista komisjonil isikuandmeid avalikustada või muul viisil töödelda, kuid annab vahendid selle juhtumipõhiseks hindamiseks, kas institutsioon võib isikuandmeid õiguspäraselt ja õiglaselt töödelda ning kas niisugune töötlemine kahjustab andmete kaitset.
The Commission argues that, where processing is lawful and legitimate under Regulation No 45/2001 in a particular case, the exception to the right of public access in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 does not apply and a document containing personal data must be disclosed.
Komisjon rõhutab, et kui töötlemine toimub konkreetsel juhul kooskõlas määrusega nr 45/2001 õiguspäraselt ja õiglaselt, siis ei saa tugineda määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b sätestatud erandile ja isikuandmeid sisaldav dokument tuleb avalikustada.
Where, however, the processing requested is not lawful and legitimate and the applicant has been unable to demonstrate why disclosure is necessary, the Commission is not required to disclose those data.
Kui aga töötlemine ei ole õiguspärane ja õiglane ja kui taotleja ei suuda avalikustamise vajalikkust tõendada, siis ei ole komisjonil kohustust neid andmeid avalikustada.
Since, the Commission argues, both rights are of the same nature, importance and degree, they have to be applied together, and, where a request is made for access to a public document containing personal data, a balance must be sought on a case-by-case basis .
Komisjon väidab, et kuna kaks kõnesolevat õigust on olemuselt ühesugused, ühtviisi olulised ja sama staatusega, siis tuleb neid rakendada üheaegselt ja iga konkreetse juhtumi puhul, kui on esitatud taotlus tutvuda avaliku võimu valduses oleva dokumendiga, mis sisaldab isikuandmeid, tuleb leida nendevaheline tasakaal.
The Commission refers in that regard to a report on the situation of Fundamental Rights in the European Union and its Member States, drawn up in 2002 by the EU Network of Independent Experts on Fundamental Rights, according to which ‘while taking into account the possibility of granting only partial access to certain documents, it is essential that the Community institution does not grant right of access to documents when the interests of the applicant do not have any reasonable relationship of proportionality with the resulting violation of the right of the person concerned to protect his privacy regarding the processing of personal data’.
Komisjon viitab aruandele põhiõiguste olukorra kohta Euroopa Liidus ja liikmesriikides, mille 2002. aastal koostas EL-i põhiõiguste ekspertide sõltumatu võrgustik CFR-CDF ning mille kohaselt „arvestades siiski võimalust võimaldada teatud dokumentidele osaline juurdepääs, on ühenduse institutsioonil kohustus mitte võimaldada juurdepääsu dokumendile, kui taotleja huvi ei ole mingil moel proportsionaalne riivega, mis see põhjustab asjaomase isiku õigusele eraelu kaitsele seoses isikuandmete töötlemisega”.
The need for such a balanced approach has also been highlighted by the Data Protection Working Party established under Article 29 of Directive 95/46, in its Opinion 5/2001 of 17 May 2001 on the European Ombudsman Special Report .
Niisuguse tasakaalustatud lähenemise vajadusele juhiti tähelepanu direktiivi 95/46 artiklis 29 moodustatud isikuandmete kaitse töörühma 17. mai 2001. aasta arvamuses 5/2001 ombudsmani eriaruande kohta.
According to that Opinion:
Selle arvamuse kohaselt:
‘It should be noted … that the obligation to public disclosure imposed by the legislation on public access to administrative documents does not establish an absolute obligation of openness.
„Tuleb tähele panna […], et avalikustamise kohustus, mis tuleneb üldsuse juurdepääsu haldusdokumentidele reguleerivaist õigusaktidest, ei kehtesta absoluutset läbipaistvuskohustust.
It rather makes the obligation to grant access to documents subject to due regard being made of the right to privacy . Therefore, it does not justify unlimited or unfettered disclosure of personal data.
Vastupidi, õigusaktid seavad kohustuse tagada juurdepääs dokumentidele sõltuvusse eraelu puutumatuse õiguse järgimisest ega õigusta seega isikuandmete piiranguteta avalikustamist.
On the contrary, a joint reading of legislation on public access and on data protection normally imposes that an analysis of the circumstances surrounding each situation is made on a case-by-case basis, in order to strike a balance between those two rights .
Kui vaadata nii üldsuse juurdepääsu dokumentidele reguleerivat õigust kui ka andmekaitset reguleerivat õigust, siis nähtub sellest, et nende kahe õiguse vahel õige tasakaalu leidmiseks tuleb asjaolusid […] hinnata juhtumipõhiselt.
In particular, as a result of such assessment, legislation on public access may provide for different rules to apply to different categories of data or different kinds of data subjects.’
Selle analüüsi kohaselt võivad üldsuse juurdepääsu dokumentidele reguleerivad õigusaktid sätestada, et erinevatele andmekategooriatele või erinevatele andmesubjektidele kohaldatakse erinevaid norme.”
The Commission points out that Regulation No 1049/2001 does not impose an automatic, unrestricted obligation to disclose documents or parts of documents containing personal data, but that that obligation exists only so far as it does not undermine the data protection rules .
Komisjon tuletab meelde, et määrus nr 1049/2001 ei näe ette automaatset ja piiranguteta kohustust avalikustada isikuandmeid puudutavad dokumendid või nende osad, vaid et see kohustus kehtib vaid niikaua, kuni see ei lähe vastuollu andmekaitsevaldkonda reguleerivate normidega.
In this case, the Commission took all the relevant circumstances into account .
Antud juhtumi puhul on komisjon arvestanud kõigi selle asjaoludega.
In the case of the representatives of UK authorities and of the CBMC, the applicant was fully informed of the interests and of the bodies represented at the meeting .
Mis puudutab Ühendkuningriigi ametiasutuste ja õlletootjate liidu esindajaid, siis teavitati hagejat põhjalikult koosolekul esindatud huvidest ja organisatsioonidest.
As representatives, the persons present there were acting on instructions of the represented bodies in their capacity as employees of those bodies and not in a personal capacity.
Kohal olnud isikud, kes tegutsesid esindajatena, tegid seda vastavalt nende esindatavate organisatsioonide juhistele ega tegutsenud isiklikes huvides.
The effects of the decisions taken there applied to the represented bodies and not to the representatives in their personal capacity.
Komisjon toonitab, et koosolekul langetatud otsuste otsesed tagajärjed puudutasid esindatud organisatsioone, mitte aga isiklikult nende esindajaid.
It is therefore the
Järelikult on teave, mis tuleks läbipaistvuse põhimõtte
The Commission also took account of the need to protect its ability to carry out investigations and its sources of information .
Komisjon arvestas ka vajadusega mitte seada ohtu oma teabeallikaid ja oma võimet viia läbi uurimisi.
The Commission further argues that the applicant has never fulfilled the obligation to prove the need for a transfer of data, imposed by Article 8(b) of Regulation No 45/2001.
Peale selle väidab komisjon, et hageja ei ole kunagi tõendanud andmete edastamise vajalikkust, mida nõuab määruse nr 45/2001 artikli 8 punkt b.
Disclosure of the names of the participants would not shed any additional light on the Commission’s decision to close the proceedings for failure to fulfil obligations.
Osalejate isiku kohta andmete edastamine ei võimalda tuua täiendavat selgust komisjoni otsuse kohta lõpetada liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus.
Since the minutes were disclosed, the public is fully aware of the facts and arguments on the basis of which the Commission took its decision.
Kuna protokoll avalikustati, siis oli üldsusel küllalt informatsiooni nende asjaolude ja argumentide kohta, mille alusel komisjon oma otsuse vastu võttis.
Thus, in the absence of a specific and valid reason demonstrating the need to disclose personal data to third parties, the Commission was therefore obliged to refuse to make such a disclosure.
Järelikult arvestades, et ei esitatud ühtegi konkreetset ja asjakohast põhjendust tõendamaks vajalikkust avaldada isikuandmed kolmandatele isikutele, oli komisjon kohustatud niisugusest avalikustamisest keelduma.
According to the Commission, contrary to what the applicant argues in its reply, the fact that the names of the staff of the CBMC are in the public domain does not mean that the identity of the staff who attended the meeting with the Commission must also be in the public domain .
Komisjon leiab vastupidiselt sellele, mida hageja repliigis märkis, et õlletootjate liidu töötajate nimede avalikkus ei tähenda, et sama kehtiks ka koosolekul osalend isikute andmete kohta.
It does not follow that the names of the particular employees of a trade association who represented that association at a meeting can necessarily be deduced from the publication of the identities of all its staff.
Komisjon rõhutab, et sellest ei järeldu, et kutseliitu koosolekul esindanud esindaja nime võiks vältimatult tuletada kõigi selle töötajate nimede avalikustamisest.
If that were the case, the applicant would have no reason to ask for these names to be revealed to it .
Kui see oleks nõnda, siis ei oleks hagejal mingit põhjust nõuda nende nimede talle edastamist.
Moreover, the applicant has not suggested that the representatives of the CBMC did not represent the views of the association at the meeting, or demonstrated how knowing the identities of the persons concerned would provide more necessary information than was concerned in the meeting report and the other documents which were disclosed.
Lisaks ei ole hageja väitnud, et õlletootjate liidu esindajad ei esindanud koosolekul liidu vaatenurki. Hageja ei ole näidanud, mil viisil annab asjaomaste isikute kohta andmete avaldamine täiendavat informatsiooni võrreldes teabega, mis sisaldub koosoleku protokollis ja muudes välja jagatud dokumentides.
Concerning the applicant’s arguments as to the alleged application of Article 4(3) of Regulation No 1049/2001, the Commission stresses that it based its refusal to disclose the names not on the exception under that paragraph, but on that laid down by the third indent of Article 4(2) of that regulation .
Hageja argumentide kohta seoses määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikega 3 rõhutab komisjon, et ta ei põhjendanud nimede avalikustamist mitte selle erandiga, vaid sama määruse artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes sätestatud erandiga.
The applicant was informed that, even if the rules on data protection did not apply to the request, the Commission would have reasons to refuse to disclose the names of five persons against their will, in order to protect its ability to carry out investigations into possible infringements of Community law.
Hagejat teavitati sellest, et isegi kui tema taotlusele ei kohaldata andmekaitsenorme, oli komisjonil õigus keelduda viie isiku nime avalikustamisest nende isikute tahte vastaselt, et mitte kahjustada oma võimet uurida ühenduse õiguse eeldatavaid rikkumisi.
The meeting of 11 October 1996 took place in the context of such an investigation.
11. oktoobri 1996. aasta koosolek toimus niisuguse uurimise raames.
If the names of persons who provided information to the Commission could be disclosed against their will, the Commission could be deprived of a valuable source of information, putting at risk its ability to carry out such investigations.
Kui komisjonile teavet andnud isikute nimesid võiks avalikustada nende tahte vastaselt, siis võiks komisjon jääda ilma väärtuslikust teabeallikast, mis võiks omakorda kahjustada tema võimet teostada selliseid uurimisi.
The Commission argues that, under complaint and infringement procedures, complainants are given the possibility to choose between a ‘confidential’ and a ‘non confidential’ handling of their complaint, and that there are no good reasons why other parties interested in the infringement procedure should not enjoy the same right .
Komisjon tuletab lisaks meelde, et liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlustes võivad kaebuse esitajad valida kas „konfidentsiaalse” või „mittekonfidentsiaalse” töötlemise. Ei ole ühtki asjakohast põhjust, mis lubaks keelduda selle õiguse tagamisest ka teistele liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses osalejatele.
Thus, the exception mentioned in the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001 required the Commission not to disclose the five names to the applicant .
Järelikult kohustas määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud erand keelduma hagejale viie anonüümseks jäänud isiku nime edastamisest.
Finally, the Commission argues that the applicant has not demonstrated any ‘overriding public interest in disclosure’ of those remaining names so as to preclude the Commission from applying that exception .
Viimasena väidab komisjon, et hageja ei ole esitanud tõendeid nende nimede avalikustamist nõudvate „ülekaalukate üldiste huvide” kohta, mis võimaldaks vaidlustada selle erandi kohaldamist.
In this case, the disclosure of the names of the other persons, against their will and contrary to their expectation of confidentiality when contributing to the investigation into the alleged infringement, would undermine the protection of all investigations.
Antud asjas kahjustaks ülejäänud isikute nimede avalikustamine vastupidiselt nende soovile ja ootustele seoses nende osalemisega eeldatava rikkumise menetlemisel kõiki uurimisi.
Therefore, the Commission argues, there is a manifest public interest in favour of preserving confidentiality in investigations rather than endangering it .
Järelikult nõuab ilmselge üldine huvi, et uurimiste konfidentsiaalsust tuleb pigem säilitada kui ohtu seada.
Findings of the Court
Esimese astme kohtu hinnang
The applicant’s request for access to the full document, and its application, are based on Regulation No 1049/2001.
Kõigepealt tuleb esile tuua, et nii hageja taotlus tutvuda kogu dokumendiga kui ka tema hagi põhinevad määrusel nr 1049/2001.
In the contested decision, the Commission held that Regulation No 45/2001 applied to the request that the names of the participants at the meeting of 11 October 1996 be revealed.
Seejärel tuleb meelde tuletada, et komisjon leidis vaidlustatud otsuses, et 11. oktoobri 1996. aasta koosolekul osalenute nimede avalikustamisele kohaldatakse määrust nr 45/2001.
The Commission took the view that, since the applicant had not established either an express and legitimate purpose or the need for such disclosure, the conditions set out by Article 8 of that regulation had not been met and the exception provided for in Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 applied .
Komisjon leidis, et kuna hageja ei ole tõendanud ühegi selge ja õiguspärase eesmärgi olemasolu ega ka niisuguse avalikustamise vajalikkust, siis ei ole selle määruse artiklis 8 sätestatud tingimused täidetud ja kohaldada tuleb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b sätestatud erandit.