natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As this instrument makes it possible to omit certain stages in the procedure, it was possible
Kiirendatud menetlust taotleti veel kaheteistkümnes kohtuasjas, kuid kodukorras sätestatud erakordse kiireloomulisuse nõue ei olnud täidetud.
In addition, the Court made frequent use of the possibility provided by Article 20 of the Statute of giving judgment without an Opinion of the Advocate General where the case does not raise any new point of law.
Peale selle kasutas Euroopa Kohus sagedasti põhikirja artiklis 20 sätestatud võimalust teha otsus ilma kohtujuristi ettepanekuta, kui kohtuasi ei tõstata ühtegi uut õigusküsimust.
It is noteworthy that about 30% of the judgments delivered in 2004 were delivered without an Opinion.
Märkimisväärne on see, et umbes 30% väljakuulutatud kohtuotsustest olid 2004. aastal ilma kohtujuristi ettepanekuta.
As regards the distribution of cases between the formations of the Court, it may be noted that the full Court (full Court, Grand Chamber, former plenary formations) dealt with nearly 12%, Chambers of five judges 54% and Chambers of three judges 34% of the cases brought to a close in 2004.
Mis puutub kohtuasjade jagamisse kohtukoosseisude vahel, siis täies koosseisus (täiskogu, suurkoda, varasemad täiskogu koosseisud) menetles kohus 2004. aastal umbes 12%, viiest kohtunikust koosnevad kojad 54% ja kolmest kohtunikust koosnevad kojad 34% lõpetatud kohtuasjadest.
There is a tendency for cases heard by Chambers of five judges to increase in number (50% of cases brought to a close in 2002).
Viiest kohtunikust koosnevates kodades menetletud kohtuasjade arv on suurenemas (2002. aastal 50% lõpetatud kohtuasjadest).
Five-judge Chambers are thus becoming the usual formation for hearing the cases brought before the Court.
Viiest kohtunikust koosnevad kojad on seega muutunud tavapäraseks koosseisuks kohtusse saabunud asjade menetlemiseks.
The substantial increase in the number of cases heard by Chambers of three judges should also be pointed out (20% of cases brought to a close in 2003).
Samuti tuleb mainida kolmest kohtunikust koosnevates kodades menetletavate kohtuasjade arvu mõningat suurenemist (20% lõpetatud kohtuasjadest 2003. aastal).
For further information on the statistics for the 2004 judicial year, the reader is referred to Chapter IV of this Report.
Muud statistilised andmed 2004. kohtuaasta kohta on esitatud käesoleva aruande IV peatükis.
It is, however, the judicial activity of the Court that I wish more particularly to dwell on in this Annual Report.
Käesoleva aruande eesmärk on siiski pikemalt peatuda Euroopa Kohtu tegevusel.
This section presents the main developments in the case-law, arranged by subject-matter as follows: law of the institutions (section 3.1); European citizenship (section 3.2); free movement of goods (section 3.3); freedom of movement for workers (section 3.4); freedom to provide services (section 3.5); free movement of capital (section 3.6); competition rules (section 3.7); trade mark law (section 3.8); harmonisation of laws (section 3.9); social law (section 3.10); economic and monetary policy (section 3.11).
Selles jaotises esitatakse peamised arengud kohtupraktikas, mis on teemade kaupa liigitatud järgmiselt: institutsiooniline õigus (jaotis 3.1); Euroopa Liidu kodakondsus (jaotis 3.2); kaupade vaba liikumine (jaotis 3.3); töötajate vaba liikumine (jaotis 3.4); teenuste osutamise vabadus (jaotis 3.5); kapitali vaba liikumine (jaotis 3.6); konkurentsieeskirjad (jaotis 3.7); kaubamärgiõigus (jaotis 3.8); õigusnormide ühtlustamine (jaotis 3.9); sotsiaalõigus (jaotis 3.10); majandus- ja rahapoliitika (jaotis 3.11).
This selection covers only 34 of the 603 judgments and orders handed down by the Court in 2004.
See valik haarab 2004. aastal Euroopa Kohtu poolt tehtud 603 kohtuotsusest ja määrusest ainult 34.
They are, however, presented more fully than in previous editions of the Annual Report of the Court.
Samas on need otsused ja määrused võrreldes varasemate kohtu aastaaruannetega esitatud põhjalikumalt.
While the selection naturally includes judgments of major importance in cases where an Opinion was written by the Advocate General, for purely practical reasons connected with the length of this Report those Opinions, which are nevertheless essential for understanding the issues at stake in a case, are not addressed here.
Valitud on loomulikult olulisemad otsused, mille puhul on koostatud kohtujuristi ettepanek, kuid üksnes käesoleva aruande pikkusega seotud praktilistel kaalutlustel ei käsitleta siin neid ettepanekuid, kuigi need on kohtuasjas üleskerkivate küsimuste mõistmiseks vajalikud.
The full texts of all the judgments, opinions and orders of the Court published in the European Court Reports, as well as the Opinions of the Advocates General, are available in all the official languages of the Communities on the Court’s internet site (www.curia.eu.int) and the Europa site (www.europa.eu.int/eur-lex).
Kõikide Euroopa Kohtu otsuste, arvamuste ja määruste terviktekstid, mis avaldatakse kohtulahendite kogumikus, ning kohtujuristide ettepanekud on kättesaadavad kõikides ühenduse ametlikes keeltes kohtu koduleheküljel (www.curia.eu.int) ja Europa kodulehel (www.europa.eu.int/eur-lex).
In order to avoid any confusion and to assist the reader, this Report refers, unless otherwise stated, to the numbering of the articles of the Treaty on European Union and the EC Treaty established by the Treaty of Amsterdam.
Selleks et vältida arusaamatusi ja lugemist lihtsamaks muuta, viidatakse aruandes Amsterdami lepinguga kehtestatud Euroopa Liidu lepingu ja EÜ asutamislepingu artiklite numeratsioonile, kui ei ole märgitud teisiti.
The French Government’s main argument was that the Commission had itself concluded, in the form of guidelines, a binding international agreement, whereas the conclusion of such an act is normally within the exclusive competence of the Council by virtue of Article 300 EC.
Prantsuse valitsuse põhiväide oli see, et komisjon on sõlminud suuniste vormis siduva õigusjõuga rahvusvahelise lepingu, kuigi sellise lepingu sõlmimine kuulub EÜ artikli 300 kohaselt tavaliselt nõukogu ainupädevusse.
The Commission submitted, on the other hand, that the guidelines had no binding force, and that that on its own was enough to confer competence on it to adopt them.
Komisjon väidab sellele vastu, et suunised ei ole siduvad ning et sellest ainsast asjaolust piisab, andmaks komisjonile volitused nende vastuvõtmiseks.
The Court’s answer was a qualified one.
Euroopa Kohus annab nüansseeritud vastuse.
It rejected the argument of the French Government without altogether agreeing with the Commission. The fact that a measure such as the guidelines at issue in the case is not binding is not sufficient to confer on the Commission the competence to adopt it.
Kohus lükkab tagasi Prantsuse valitsuse argumendi, kuid ei nõustu siiski täielikult komisjoniga.Asjaolu, et meetmel, nagu kõnealuses kohtuasjas käsitlevatel suunistel, ei ole siduvat õigusjõudu, ei ole piisav andmaks komisjonile volitusi selle vastuvõtmiseks.
The Court said that ‘determining the conditions under which such a measure may be adopted requires that the division of powers and the institutional balance established by the Treaty in the field of the common commercial policy be duly taken into account, since in this case the measure seeks to reduce the risk of conflict related to the existence of technical barriers to trade in goods’ (paragraph 40).
Kohus märgib, et „nimetatud meetmete vastuvõtmise tingimuste kindlaksmääramiseks on vaja asutamislepinguga paika pandud pädevuse jaotus ja institutsionaalne tasakaal ühise kaubanduspoliitika valdkonnas nõuetekohaselt arvesse võtta, kuna antud juhul on meetme eesmärk vähendada tehnilistest kaubandustõketest põhjustatud häireid” (punkt 40).
The lack of binding force is not therefore the exclusive criterion of competence, allowing the Commission to adopt measures such as the guidelines.
Siduvuse puudumine ei ole seega pädevuse ainsaks kriteeriumiks, mis lubab võtta komisjonil selliseid meetmeid nagu suunised.
Account must also be taken of the division of powers and the institutional balance established by the Treaty in the field in question.
Samuti tuleb võtta arvesse asjaomases valdkonnas asutamislepinguga kehtestatud pädevuse jaotust ja institutsionaalset tasakaalu.
The Court then stated that the intention of the parties must be ‘the decisive criterion for the purpose of determining whether or not the Guidelines are binding’ (paragraph 42).
Seejärel selgitab kohus, et poolte tahe on „otsustavaks kriteeriumiks, et määrata kindlaks, kas suunised on siduvad või mitte” (punkt 42).
Carrying out an analysis of the wording, the Court reached the conclusion that in this case the guidelines clearly have no binding force, and are therefore logically not concerned by Article 300 EC.
Pärast teksti analüüsimist jõudis kohus järelduseni, et antud juhul ei ole suunised ilmselgselt siduvad ja järelikult ei ole nende suhtes kohaldatav EÜ artikkel 300.
It was thus from an analysis in concreto, that is to say, of the measure seen in its context, that the Court was able to determine the institution with competence to conclude the agreement at issue.
Kohus saab alles pärast konkreetse analüüsi läbiviimist, st käsitledes meedet selle kontekstist lähtuvalt, kindlaks teha asjaomase lepingu sõlmimiseks pädeva institutsiooni.
In Case C-453/00 Kühne & Heitz [2004] ECR I-837 the College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administrative Court for Trade and Industry, Netherlands) asked the Court, in the context of a dispute concerning the tariff classification of poultrymeat and the determination of the amount of export refunds for the exporter, whether Community law, in particular the principle of Community solidarity in Article 10 EC, requires an administrative body to reopen a decision which has become final in order to ensure the full operation of Community law, as it is to be interpreted in the light of a subsequent preliminary ruling. 14
Kohtuasjas Kühne v. Heitz (Euroopa Kohtu 13. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-453/00, EKL 2004, lk I-837) küsis College van Beroep voor het bedrijfsleven (Madalmaad) Euroopa Kohtult linnuliha tariifse klassifitseerimisegajaeksportijaleettenähtud eksporditoetuste suuruse kindlaksmääramisega seotud kohtuvaidluse raames, kas ühenduse õiguse ja eelkõige EÜ artiklis 10 sätestatud ühenduse solidaarsuse põhimõtte kohaselt kohustatakse haldusorganit uuesti tegelema küsimusega, mis on saanud lõpliku lahenduse, selleks et tagada ühenduse õiguse täieulatuslik toime, nii nagu seda tuleb tõlgendada hilisemat eelotsust arvestades.
From December 1986 to December 1987 Kühne & Heitz NV, a company established in the Netherlands, exported quantities of poultrymeat parts to nonmember countries and made various declarations to the Netherlands customs authorities with a view to obtaining export refunds for consignments of poultrymeat. Those goods were declared under a particular subheading of the Common Customs Tariff. On the basis of those declarations, the Productschap voor Pluimvee- en Eieren granted export refunds under that subheading and paid the exporting company the relevant amounts. After carrying out checks as to the nature of the goods exported, the Productschap reclassified them under a different tariff subheading, following which it ordered the exporting company to repay a certain sum.
Euroopa Kohtu hilisemat kohtupraktikat silmas pidades, mille kohaselt viimane lükkas ümber Hollandi kohtute järelduse (Euroopa Kohtu 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C-151/93: Voogd Vleesimport en -export, EKL 1994, lk I-4915), taotles eksportija talle keeldutud toetuste maksmist ning kohus, kuhu ta esitas kaebuse uue keeldumise peale ametiasutuste poolt, suunas Euroopa Kohtule eespool viidatud küsimused.
The company’s complaint against the demand for reimbursement was rejected, and it appealed against that rejection to the College van Beroep voor het bedrijfsleven. The latter dismissed the appeal in 1991 without finding it necessary to seek a preliminary ruling from the Court of Justice, on the ground that the goods in question were not covered by the term ‘legs’ within the meaning of the subheading stated in the exporter’s declaration.
Alustuseks tuletas Euroopa Kohus meelde, et võttes ühelt poolt arvesse kõikide liikmesriikide ametiasutustel lasuvat kohustust tagada ühenduse õiguse järgimine ja teiselt poolt tõlgendavate kohtuotsuste tagasiulatuvat jõudu, peavad eelotsusetaotluse raames tõlgendatud ühenduse õiguse normi rakendama kõik liikmesriikide ametiasutused oma pädevuse piires ning seda isegi õigussuhetes, mis tekkisid või millele pandi alus enne, kui Euroopa Kohus tegi otsuse tõlgendamiseks esitatud küsimuses.
Relying on a later judgment of the Court of Justice rejecting the view taken by the Netherlands courts (Case C-151/93 Voogd Vleesimport- en export [1994] ECR I-4915), the exporter sought payment of the refunds it had been refused, and the court in which it brought proceedings against the administrative authorities’ fresh refusal of its request referred a question in the above terms to the Court of Justice.
Mis puutub ülaltoodud kohustuse järgimisse, siis vaatamata sellele, et siseriiklik haldusotsus on saanud lõplikuks enne seda, kui esitati taotlus, vaadata see läbi Euroopa Kohtu eelotsusest lähtudes, tuleb Euroopa Kohtu seisukoha järgi võtta arvesse õiguskindluse põhimõtet, mis on üheks ühenduse õiguse üldiseks põhimõtteks.
The Court began by recalling that, in view of the obligation on all the authorities of the Member States to ensure observance of Community law, and also of the retroactive effect inherent in interpretative judgments, a rule of Community law which has been interpreted on the occasion of a reference for a preliminary ruling must be applied by all State bodies within the sphere of their competence, even to legal relationships which arose or were formed before the Court gave its ruling on the request for interpretation.
Antud kohtuasja asjaolude analüüsimise tulemusena otsustas Euroopa Kohus, et sellistes tingimustes on vastava taotluse saanud asjaomane haldusorgan kooskõlas EÜ artiklis 10 kehtestatud koostöö põhimõttega kohustatud põhikohtuasjas käsitletud lõpliku haldusotsuse uuesti läbi vaatama, et võtta arvesse Euroopa Kohtu poolt vahepealsel ajal antud tõlgendust asjakohase sätte kohta.
With regard to compliance with that obligation notwithstanding the fact that the national administrative decision has become final before the application for that decision to be reviewed in the light of a preliminary ruling by the Court, account must be taken, said the Court, of the demands of the principle of legal certainty, which is one of the general principles of Community law.
Kohtuasjas komisjon v. Prantsuse Vabariik (Euroopa Kohtu 7. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-239/03, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) süüdistati Prantsusmaad selles, et ta ei ole kohaldanud „vajalikke meetmeid Berre’i rannikujärve massilise ja pikaajalise reostuse ärahoidmiseks, vähendamiseks ja piiramiseks” (punkt 18).
In the present case, the Court was able to find a way of reconciling those two requirements by noting, first, that Netherlands law gives administrative bodies the power to reopen a final administrative decision, second, that the decision became final only as a result of a judgment of a national court against whose decisions there is no judicial remedy, third, that that judgment was based on an interpretation of Community law which, in the light of a subsequent judgment of the Court, was incorrect and which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling in accordance with the conditions provided for in the third paragraph of Article 234 EC, and, finally, that the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that judgment of the Court.
Nimetatud rannikujärve veekeskkonna ilmselge halvenemine, mis oli peamiselt põhjustatud hüdroelektrijaamast pärit heitmetest, sundis komisjoni pöörduma Euroopa Kohtusse seoses Vahemere saastekaitset käsitleva 16. veebruari 1976. aasta Barcelona konventsiooni ja 17. mai 1980. aasta Ateena protokolli rikkumisega.
In ensuring compliance with commitments arising from an agreement concluded by the Community institutions, the Member States fulfil, within the Community system, an obligation in relation to the Community, which has assumed responsibility for the due performance of the agreement’ (paragraphs 25 and 26).
Euroopa Kohus kohustustest kinnipidamise, täidavad liikmesriigid ühenduse süsteemis kohustust ühenduse suhtes, kes on võtnud vastutuse lepingu kohase täitmise eest” (punktid 25 ja 26).
Applying that reasoning to the present case, the Court observed that those mixed agreements concern a field in large measure covered by Community law, namely protection of the environment.
Kohaldades seda kaalutlust käesolevas kohtuasjas, märgib Euroopa Kohus, et segalepingud puudutavad valdkonda, mis on enamasti hõlmatud ühenduse õigusega, s.o keskkonnakaitset.
Their implementation therefore has a Community dimension.
Seetõttu jääb nende rakendamine ühenduse pädevusalasse.
The fact that there is no specific Community legislation on the subject-matter of the action is not material.
Asjaolu, et hagi eseme kohta ei ole ühtegi konkreetset ühenduse õigusnormi, ei oma tähtsust.
On the basis of that reasoning, the Court declared that it had jurisdiction to rule on the application of those international agreements.
Pärast kirjeldatud kaalutluste esitamist tunnistab kohus enda pädevust lahendada nende rahvusvaheliste lepingute kohaldamise küsimusi.
The Court then addressed the substance of the case.
Seejärel analüüsis kohus kohtuasja põhiküsimust.
After analysing the wording of the agreements in question, it observed that ‘it is therefore a particularly rigorous obligation that is owed by the Contracting Parties’, namely an obligation to ‘strictly limit’ pollution from land-based sources in the area by ‘appropriate measures’ (paragraph 50).
Pärast kõnealuste lepingute tekstide analüüsimist sedastas Euroopa Kohus, et „lepinguosalistel lasub eriti range kohustus”, nimelt kohustus „rangelt vähendada” maismaalt lähtuvat reostust piirkonnas „asjakohaste meetmete abil” (punkt 50).
The existence of other sources of pollution, such as industrialisation of the marsh’s shores and the rapid increase in the population of the nearby communes, was not capable of calling into question the existence of land-based pollution attributable to the operation of the power station.
Teiste saasteallikate olemasolu, nagu rannikujärve kallaste industrialiseerimine või ümbruskonna kiire demograafilinekasv,eiseakahtluseallaelektrijaama poolt põhjustatud maismaalt lähtuvat reostust.
The Court then had to examine the appropriateness of the actions of the French public authorities from the point of view of their Community obligation to reduce pollution from land-based sources.
Euroopa Kohtul tuli seetõttu välja selgitada, kas Prantsuse ametiasutused on asjakohaseid meetmeid võtnud, et täita ühenduse võetud kohustust vähendada maismaalt lähtuvat reostust.
In this context, the Court found that the quantities of fresh water and alluvia discharged by the hydroelectric power station were indeed excessive, despite the measures taken by the public authorities to reduce them.
Sellega seoses märgib Euroopa Kohus, et vaatamata ametiasutuste võetud meetmetele hüdroelektrijaamast välja juhitava magevee ja muda vähendamiseks, on nende kogused ikkagi ülemäärased.
Moreover, the harmful effect of such discharges is well known, and that circumstance in itself attested the inadequacy of the measures taken by the public authorities.
Peale selle on nende heitmete kahjustav mõju üldteada ning see asjaolu iseenesest annab tunnistust ametiasutuste võetud meetmete ebapiisavusest.
The Court therefore considered, following that detailed analysis, that the actions of the public authorities were not appropriate, and consequently held that France had failed to fulfil its obligations.
Niisiis leidis Euroopa Kohus üksikasjaliku analüüsi kokkuvõttena, et ametiasutuste tegevus ei olnud piisav ja selles tulenevalt tuvastas kohustuste rikkumise Prantsusmaa poolt.
Case C-60/02 X [2004] ECR I-651 raised the question of the imposition by national courts of penalties for breach of Community law.
Kohtuasjas X (Euroopa Kohtu 7. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-60/02, EKL 2004, lk I-651) tõusetus küsimus siseriiklike kohtute poolt ühenduse õiguse rikkumiste eest karistuste määramise kohta.
In November 2000 Rolex, a company
Menetluse lõppedes nõudis Rolex nimetatud kauba konfiskeerimistjahävitamist.
Proceedings which holds various trade marks for watches, applied in Austria for a judicial investigation to be opened against persons unknown, following the discovery of a consignment of counterfeit watches which persons unknown had attempted to transport from Italy to Poland, thus infringing its trade mark rights.
Tegevus menetluse liigist (tsiviil-, kriminaal- või haldusmenetlus), mille käigus tõlgendusele tuginetakse.
Rolex asked for the goods to be seized and destroyed following that investigation.
Veel märgib Euroopa Kohus, et Austria kaubamärgikaitse seaduse kohta antav tõlgendus ei ole üksmeelne.
In July 2001 Tommy Hilfiger, Gucci and Gap likewise requested the opening of judicial investigations concerning imitation goods from China intended to be transported to Slovakia.
Austria valitsus ja kaebuse esitanud äriühingud vaidlustavad eelotsusetaotluse esitanud kohtu antud tõlgenduse: nende arvates tõepoolest näeb Austria seadus ette karistuse transiidi eest.
The Austrian court was faced with the following problem: the opening of a judicial investigation under the Austrian Code of Criminal Procedure requires that the conduct complained of is an offence.
Euroopa Kohtu seisukoha järgi on käesoleval juhul tegemist siseriikliku õiguse tõlgendamisega, mis ei kuulu Euroopa Kohtu ülesannete hulka, vaid on siseriikliku kohtu pädevuses.
However, the court said, under the national law on the protection of trade marks only the import and export of counterfeit goods, and not their mere transit across the national territory, constitute offences.
Samas märgib Euroopa Kohus, et omaette probleem võib tekkida siis, kui ühetaolise tõlgendamise põhimõtet kohaldatakse kriminaalasjades. Nimetatud põhimõttele seavad kohtu arvates piirangu õiguse üldpõhimõtted.
The court therefore put a question to the Court of Justice on the compatibility of that law with Regulation No 3295/94, 1which in its view covers also mere transit.
Eelkõige määruse nr 3295/94 suhtes, mis annab liikmesriikidele pädevuse kehtestada karistused määrusega keelatud tegude eest, tuleb laiendada Euroopa Kohtu otsustes direktiivide osas väljakujunenud seisukohta, mille kohaselt ei saa direktiivil endal ega sõltumatult liikmesriigi poolt selle rakendamiseks vastuvõetud siseriiklikust õigusaktist olla õigusjõudu kindlaks määramaks või suurendamaks isikute kriminaalvastutust, kelle tegevus on vastuolus direktiivi sätetega.
That, said the Court, concerned the interpretation of national law, which is a matter for the national court, not the Court of Justice.
Kohtuasjas Pusa (Euroopa Kohtu 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-224/02, EKL 2004, lk I-5763) esitas Korkein oikeus eelotsusetaotluse EÜ artikli 18 tõlgendamiseks.
If the national court were to find that the relevant provisions of national law do not in fact penalise mere transit contrary to the regulation, it would have to interpret its national law within the limits set by Community law, in order to achieve the result intended by the Community rule, and in this case apply to the transit of counterfeit goods across the national territory the civil law remedies applicable under national law to the other offences, provided that they were effective and proportionate and constituted an effective deterrent.
See küsimus tõusetus kohtuvaidluses Soome kodaniku Pusa, kellele maksti Soomes invaliidsuspensioni, ja Osuuspankkien Keskinäinen Vakuutusyhtiö vahel seoses summa kindlaksmääramisega, mille ulatuses on viimasel õigus kinni pidada pensioni, mida asjaomasele isikule Soomes makstakse, et tagada Pusa poolt võlgnetava summa sissenõudmine.