natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, it follows from the need for uniform application of Community law and from the principle of equality that the terms of a provision of Community law which makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope must normally be given an autonomous and uniform interpretation throughout the Community, having
Lisaks tuleneb nii ühenduse õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest kui ka võrdsuse põhimõttest, et ühenduse õigusnorme, mis ei viita otseselt liikmesriikide õigusele nende tähenduse ning ulatuse kindlaksmääramiseks, tuleb tavaliselt kogu ühenduses tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt ning selleks tuleb arvestada õigusnormi konteksti ja vastava regulatsiooniga taotletavat eesmärki (vt eelkõige 15. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas
2008 — CASE C-98/07 regard to the context of the provision and the objective pursued by the legislation in question (see, inter alia, Case C-321/02 Harbs [2004] ECR I-7101, paragraph 28, and Case C-195/06 Österreichischer Rundfunk [2007] ECR I-8817, paragraph 24).
C-321/02: Harbs, EKL 2004, lk I-7101, punkt 28, ja 18. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-195/06: Österreichischer Rundfunk, EKL 2007 lk I-8817, punkt 24).
In that regard, Article 19(2) of the Sixth Directive makes no express reference to the law of the Member States for the purpose of determining its meaning and scope and its terms do not, by themselves, with certainty permit the inference that it covers goods such as those at issue in the main proceedings.
Selles osas tuleb märkida, et kuuenda direktiivi artikli 19 lõikes 2 ei sisaldu ühtegi sõnaselget viidet liikmesriikide õigusele selle normi tähenduse ning ulatuse kindlaksmääramiseks ning et artikli 19 lõike 2 sõnastusest endast ei ole võimalik täie kindlusega järeldada, et selles peetakse silmas selliseid kaupu, mis on põhikohtuasjas vaidluse all.
In those circumstances, it is important to take into account the context and objectives of that provision.
Neil asjaoludel tuleb arvesse võtta selle sätte konteksti ja eesmärke.
As regards its context, Article 19 of the Sixth Directive is part of Title XI thereof, which sets out the rules governing deduction.
Konteksti osas tuleb meenutada, et kuuenda direktiivi artikkel 19 kuulub selle direktiivi XI jaotisesse, mis sisaldab mahaarvamist reguleerivaid eeskirju.
The right to deduct, which is laid down in Article 17(2) of that directive, and relates to the input tax on the goods and services used by the taxable person for the purposes of his taxable transactions, is meant to relieve the trader entirely of the burden of the VAT payable or paid in the course of all his economic activities.
Nimetatud direktiivi artikli 17 lõikes 2 ette nähtud sellise mahaarvamisõiguse eesmärk, mis puudutab maksukohustuslase poolt oma maksustatavate tehingute tarvis omandatud kaupadelt ja teenustelt tasutud sisendkäibemaksu, on leevendada ettevõtja poolt kogu tema majandustegevuse raames tasumisele kuuluva või tasutud käibemaksu koormat.
The common system of VAT consequently ensures complete neutrality of taxation of all economic activities, provided that they are themselves subject in principle to VAT (see to that effect, inter alia, Case C-435/05 Investrand [2007] ECR I-1315, paragraph 22 and the caselaw cited).
Ühine käibemaksusüsteem tagab seega, et maksukoormus ei oleks diskrimineeriv ühegi majandustegevuse maksukoormuse osas, sõltumata nende eesmärkidest või tulemustest, tingimusel et need tegevused ise on põhimõtteliselt käibemaksuga maksustatud (vt selle kohta eelkõige 8. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-435/05: Investrand, EKL 2007, lk I-1315, punkt 22 ja viidatud kohtupraktika).
Where the taxable person effects both taxable transactions, in respect of which VAT is deductible, and exempt transactions, in respect of which VAT is not deductible, Article 17(5) of the Sixth Directive provides that only such proportion of the VAT is deductible as is attributable to the taxable transactions.
Kui maksukohustuslane teeb ühtaegu nii maksustatavaid tehinguid, mille puhul saab teha mahaarvamise, kui ka maksust vabastatud tehinguid, mille puhul mahaarvamisõigust ei ole, lubab kuuenda direktiivi artikli 17 lõige 5 maha arvata üksnes käibemaksu selle osa, mis on proportsionaalne maksustatavatest tehingutest tekkiva käibega.
That proportion is to be calculated according to the detailed rules set out in Article 19 of that directive.
See mahaarvatav osa arvutatakse nimetatud direktiivi artiklis 19 määratletud meetodi kohaselt.
As the Advocate General has noted at point 65 of his Opinion, those provisions are intended
Niisiis, nagu on välja toodud kohtujuristi ettepaneku punktis 65, annavad need sätted maksukohustuslasele, kes omandab kaupu või
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING to enable a taxable person who acquires goods or services in order to carry on both taxable and exempt activities to deduct in full the amount of the VAT paid on the acquisition of those goods or services which is deemed to correspond to the proportion used for the purpose of the taxable activities.
NORDANIA FINANS JA BG FACTORING teenuseid ühtaegu nii maksustatava kui maksust vabastatud tegevuse tarvis, täielikult maha arvata nende kaupade või teenuste ostmisel tasutud käibemaksu osa, mis peab vastama osale, milles kaupu ja teenuseid kasutatakse maksustatud tegevuseks.
It is against that background that, while Article 19(1) of the Sixth Directive provides that the deductible proportion is to be made up of a fraction having, as numerator, the turnover attributable to taxable transactions and, as denominator, the total turnover plus, in some circumstances, certain subsidies, Article 19(2) provides that, by way of derogation, amounts of, inter alia, turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business or attributable to incidental real estate and financial transactions are to be excluded.
Selle taustal tuleb märkida, et kui kuuenda direktiivi artikli 19 lõige 1 näeb ette, et mahaarvatav osa on murdarv, milles lugeja on maksustatavate tehingutega seotud käive ja nimetaja on käibe kogusumma, millele võib lisanduda ka toetuste summa, siis sama artikli lõige 2 sätestab, et erandina jäetakse kõrvale maksukohustuslase poolt majandustegevuseks kasutatavate kapitalikaupade tarnimisest tekkinud käive või juhuslike kinnisvara- ja finantstehingutega seotud käive.
The objective of Article 19(2) is apparent from the Explanatory Memorandum to the proposal for the Sixth Directive, which was submitted by the Commission of the European Communities to the Council of the European Communities on 29 June 1973 (see Bulletin of the European Communities, supplement 11/73, p. 19), according to which ‘[t]he factors mentioned in this paragraph must be excluded from the calculation of the proportion lest, being unrepresentative of the taxable person’s business activity, they should deprive the amount of any real significance.
Nimetatud lõike 2 eesmärk ilmneb Euroopa Ühenduste Komisjoni poolt 29. juunil 1973 Euroopa Ühenduste Nõukogule kuuenda direktiivi kohta tehtud ettepaneku põhjendustest (vt Euroopa Ühenduste Bülletään, lisa 11/73, lk 20), mille kohaselt „[m]ahaarvatava osa arvutamisel tuleb välja jätta selles lõikes nimetatud tegurid, et vältida olukorda, kus need võiksid moonutada selle tegelikku tähendust, kuna need elemendid ei kajasta maksukohustuslase majandustegevust.
These factors are only excluded if they are not part of the usual business activity of the taxable person’.
Need tehingud jäetakse välja üksnes siis, kui need ei kuulu maksukohustuslase tavapärase majandustegevuse hulka”.
In that regard, the Court has already held that the purpose of excluding incidental financial transactions from the denominator of the fraction used to calculate the deductible proportion in accordance with Article 19 of the Sixth Directive is to comply with the objective of complete neutrality guaranteed by the common system
Selle osas on Euroopa Kohus juba otsustanud, et vastavalt kuuenda direktiivi artiklile 19 seisneb mahaarvatava osa arvutamiseks kasutatava murdarvu lugejast juhuslike finantstehingute väljajätmise mõte täieliku neutraalsuse kindlustamises, mida ühine käibemaksusüsteem tagab. Kui nimetatud lugeja hulka oleks arvatud
By adopting the provisions of Article 19(2) of the Sixth Directive, the Community legislature thus intended to exclude from the calculation of the proportion the turnover attributable to a sale of goods where that sale is of an unusual nature in relation to the normal activities of the taxable person concerned and does not therefore require the use of goods or services for mixed use in a way that is proportionate to the turnover which it generates.
Kuuenda direktiivi artikli 19 lõike 2 sätete vastuvõtmisel soovis ühenduse seadusandja seega jätta mahaarvatava osa väljaarvutamisel kõrvale kaupade müügist tekkinud käibe, kui see müük on vastava maksukohustuslase igapäevategevuse seisukohalt ebaharilik, ning selleks ei ole vaja segakasutuses olevate kaupade ja teenuste kasutamist viisil, mis oleks proportsionaalne sellest kasutamisest tekkiva käibega.
As the Advocate General stated in point 68 of his Opinion, the inclusion of that turnover in the calculation of the deductible proportion would distort the resultant figure in the sense that it would no longer reflect the division of use of goods or services for mixed use as between taxable and exempt activities respectively.
Nagu on rõhutatud kohtujuristi ettepaneku punktis 68, moonutaks nimetatud käibe arvestamine mahaarvatava osa arvutamisel seega mahaarvatava osa leitud suurust, kuna see ei kajastaks enam, millises osas kasutatakse segakasutuses olevaid kaupu või teenuseid maksustatud ja maksust vabastatud tegevuseks.
In those circumstances, the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive cannot include capital goods the sale of which is, for the taxable person concerned, in the nature of a normal business activity.
Neil asjaoludel ei saa mõiste „maksukohustuslase poolt majandustegevuseks kasutatavad kapitalikaubad” kuuenda direktiivi artikli 19 lõike 2 tähenduses hõlmata neid kaupu, mille müügi puhul on tegemist vastava maksukohustuslase tavapärase majandustegevusega.
Since that sale is part of the normal taxable activities of the taxable person, the turnover attributable to it must be taken into account in the calculation of the deductible proportion in order for that proportion to reflect as accurately as possible the division of use, in respect of those activities, of the goods and services put to mixed use, since otherwise there would be a failure to have regard to the objective of the neutrality of the common system of VAT.
Kui selline müük kuulub maksukohustuslase tavapäraste ja maksustatavate tegevuste hulka, tuleb sellega seotud käivet arvestada mahaarvatava osa arvutamisel, et see kajastaks paremini seda osa, milles segakasutuses olevaid kaupu ja teenuseid kasutatakse nende tegevuste tarvis, järgides samas eesmärki, et ühine käibemaksusüsteem oleks neutraalne.
Therefore, if, as in the case in the main proceedings, the sale, on termination of the leasing contracts, of the vehicles covered by those contracts is in the nature of a normal activity for the taxable person concerned, who carries out that activity
Kui liisingulepingute lõppemisel on nende lepingute esemeks olevate sõidukite müük, nagu põhikohtuasjas, tavapärane vastava maksukohustuslase jaoks, kes tegeleb sellega oma majandustegevuse raames ja süstemaatiliselt, oleks neutraalsuse
NORDANIA FINANS AND BG FACTORING by way of business and as a matter of course, it would be contrary to that objective of neutrality if that taxable person were not actually relieved of the portion of VAT imposed on the overall costs incurred to effect that sale and thus to carry on its usual taxable business activity.
NORDANIA FINANS JA BG FACTORING eesmärgiga vastuolus see, kui maksukohustuslane ei saaks selle müügi teostamisega ja seega oma tavapärase majandustegevusega seotud üldkuludelt tasutud käibemaksu osa tegelikult maha arvata.
It follows that the turnover attributable to such a sale cannot be considered to relate to ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ within the meaning of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Sellest järeldub, et taolise müügiga seotud käive ei kuulu „maksukohustuslase poolt majandustegevuseks kasutatavate kapitalikaupade” alla kuuenda direktiivi artikli 19 lõike 2 tähenduses.
That finding cannot be called into question by the fact that, in the context of Second Council Directive 67/228/EEC of 11 April 1967 on the harmonisation of legislation of Member States concerning turnover taxes — Structure and procedures for application of the common system of value added tax (OJ, English Special Edition 1967, p. 16) (‘the Second Directive’), the Court held that the definition of ‘capital goods’ in the third indent of the first paragraph of Article 17 of that directive covered goods used for the purposes of some business activity and distinguishable by their durable nature and their value and such that the acquisition costs are not normally treated as current expenditure but are written off over several years (Case 51/76 Verbond van Nederlandse Ondernemingen [1977] ECR 113, paragraph 12).
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et Euroopa Kohus leidis nõukogu 11. aprilli 1967. aasta teist direktiivi 67/228/EMÜ kumuleeruvaid käibemakse käsitlevate liikmesriikide õigusnormide ühtlustamise kohta – ühise käibemaksusüsteemi ülesehitus ja rakendamiseeskirjad (EÜT 1967, 71, lk 1303, edaspidi „teine direktiiv”) käsitledes, et nimetatud direktiivi artikli 17 esimese lõigu kolmandas taandes olev mõiste „kapitalikaubad” hõlmab kaupu, mida majandustegevuses kasutatuna eristab nende kestvus ja väärtus, mida ei arvestata tavaliselt mitte jooksevkuluna, vaid amortiseeritakse mitme majandusaasta jooksul (1. veebruari 1977. aasta otsus kohtuasjas 51/76: Verbond van Nederlandse Ondernemingen, EKL 1977, lk 113, punkt 12).
In the case which gave rise to the judgment in Verbond van Nederlandse Ondernemingen, it was for the national court to ascertain, having regard to the Netherlands legislation in force, whether office supplies of low value could be regarded as capital goods which could, under Article 17 of the Second Directive, be excluded from the right to deduct VAT provided for by that directive.
Verbond van Nederlandse Ondernemingeni kohtuotsuse aluseks olnud asjas pidi eelotsusetaotluse esitanud kohus Madalmaade kehtinud õigusnormide kohaselt kindlaks tegema, kas vähese väärtusega kontoritarbeid võib pidada kapitalikaupadeks, mis tuleks teise direktiivi artikli 17 alusel käibemaksu mahaarvamisõiguse alt välja jätta.
Even if vehicles purchased by a business in order to carry on its business activities may constitute capital goods in terms of the interpretation given, in that context, of Article 17 of the Second Directive, it cannot be inferred merely from the criteria laid down by the Court in that judgment that such vehicles are to be classified as capital goods in respect of the application of Article 19(2) of the Sixth Directive.
Isegi eeldusel, et ettevõtja poolt oma majandustegevuse tarvis ostetud sõidukite puhul on tegemist kapitalikaupadega tõlgenduse tähenduses, mis selles kontekstis teise direktiivi artiklile 17 anti, ei saa üksnes Euroopa Kohtu poolt eespool viidatud Verbond van Nederlandse Ondernemingeni kohtuotsuses väljatoodud kriteeriumide põhjal samas järeldada, et neid sõidukeid saaks kuuenda direktiivi artikli 19 lõike 2 kohaldamise tarvis vastavalt kvalifitseerida.
To exclude generally from the calculation of the deductible proportion goods which are used for the purposes of a business activity and are indeed distinguishable by their durable nature and their value, such that the acquisition costs are not normally treated as current expenditure but are written off over several years, without taking account of the fact that the sale of those goods, at the end of the leasing contracts, is an integral part of the normal activity of the taxable person, would run directly counter to the objective of neutrality of the common system of VAT.
Kui kaubad, mida majandustegevuses kasutatuna eristab selgelt nende kestvus ja väärtus, mille tõttu nende soetusmaksumust ei arvestata tavaliselt mitte jooksevkuluna, vaid amortiseeritakse mitme majandusaasta jooksul, jäetaks mahaarvatava osa arvutamisel kõrvale, arvestamata asjaolu, et nende müük liisingulepingu lõppemisel moodustab lahutamatu osa maksukohustuslase igapäevase majandustegevusest, läheks see otseselt vastuollu ühise käibemaksusüsteemi neutraalsuse eesmärgiga.
That is why the definition of the capital goods referred to in Article 19(2) of the Sixth Directive, which establishes the specific rules for the calculation of the deductible proportion, is not necessarily the same as that which was used in respect of the application of the general scheme of deduction established by the Second Directive.
Seetõttu ei lange kapitalikaupade määratlus, mis on ette nähtud kuuenda direktiivi artikli 19 lõikes 2, mis määratleb mahaarvatava osa arvutamise erieeskirjad, tingimata kokku määratlusega, mis on sätestatud teises direktiivis kehtestatud üldiste mahaarvamise eeskirjade rakendamiseks.
The interpretation given by the Court in Verbond van Nederlandse Ondernemingen is not therefore relevant for the purpose of answering the question referred for a preliminary ruling in the present case.
Tõlgendus, mille Euroopa Kohus andis eespool viidatud Verbond van Nederlandse Ondernemingeni kohtuotsuses, ei ole seega esitatud küsimusele vastamiseks asjakohane.
It is also not of relevance that Article 20(4) of the Sixth Directive leaves it to the Member States to define the concept of capital goods.
Ka ei oma asjas tähtsust see, et kuuenda direktiivi artikli 20 lõige 4 jätab kapitalikaupade määratlemise liikmesriikide hooleks.
Firstly, it is clear from the wording of that provision that the right thus given to the Member States applies only for the purposes of applying Article 20(2) and (3), which sets out the rules relating to adjustments of deductions.
Ühest küljest tuleneb nimetatud sätte sõnastusest selgelt, et liikmesriikidele antud õigus kehtib ainult mahaarvamiste korrigeerimise eeskirju kehtestava artikli 20 lõigete 2 ja 3 rakendamisel.
Secondly, that right cannot be conferred on the Member States in respect of the application of the rules for the calculation of the proportion set out in Article 19(2) of the Sixth Directive without thereby failing to have regard to the intention of the Community legislature, expressed in the 12th recital in the preamble to that directive, that the proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States.
Teisest küljest saaks tunnustada liikmesriikide sellist õigust kuuenda direktiivi artikli 19 lõikes 2 määratletud mahaarvatava osa arvutamise eeskirjade rakendamisel üksnes juhul, kui eirata nimetatud direktiivi põhjenduses 12 väljendatud ühenduse seadusandja tahet, et mahaarvatavat osa tuleks kõikides liikmesriikides arvutada samal viisil.
In those circumstances, the rules for adjustments of deductions as established in Article 20 of the Sixth Directive and the specific rule contained in the last sentence of Article 19(2), which provides for the inclusion, in the calculation of the proportion, of disposals of the capital goods referred to, in the context of those adjustment rules, in Article 20(5) of that directive, have no bearing on the interpretation which must be given to the concept of capital goods excluded from the calculation of the proportion pursuant to the first sentence of Article 19(2) of the Sixth Directive, as that concept must be given an autonomous and uniform interpretation within the Community.
Neil asjaoludel ei mõjuta kuuenda direktiivi artiklis 20 määratletud mahaarvamiste korrigeerimise eeskirjad ja selle artikli 19 lõike 2 viimases lauses sisalduv erinorm, mis näevad ette, et mahaarvatava osa arvutamisel arvestatakse ka sama direktiivi artikli 20 lõikes 5 korrigeerimise eeskirjade raames käsitletavate investeerimiskaupade võõrandamisest saadud tulemit, seda tõlgendust, mis tuleb anda kuuenda direktiivi artikli 19 lõike 2 esimese lause kohaselt mahaarvatava osa väljaarvutamisel kõrvale jäetavale kapitalikaupade mõistele, kuna see mõiste tuleb ühenduses kindlaks määrata autonoomselt ja ühetaoliselt.
In view of the foregoing, the answer to the question referred must be that Article 19(2) of the Sixth Directive is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ does not include vehicles which a leasing undertaking purchases with a view, as in the case in the main proceedings, to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts, as the sale of such vehicles at the end of those contracts is an integral part of the usual business activities of that undertaking.
Eeltoodud põhjendustest lähtudes tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et kuuenda direktiivi artikli 19 lõikes 2 sisalduvat mõistet „maksukohustuslase poolt majandustegevuseks kasutatavad kapitalikaubad” tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma sõidukeid, mida liisinguga tegelev ettevõtja omandab, nagu põhikohtuasjas, nende liisimise ja liisingulepingu lõppemisel nende müümise eesmärgil, kuna nende kaupade müümine nimetatud lepingu lõppedes moodustab lahutamatu osa selle ettevõtja tavapärasest majandustegevusest.
Article 19(2) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ does not include vehicles which a leasing undertaking purchases with a view, as in the case in the main proceedings, to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts, as the sale of such vehicles at the end of those contracts is an integral part of the usual business activities of that undertaking.
Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 19 lõikes 2 sisalduvat mõistet „maksukohustuslase poolt majandustegevuseks kasutatavad kapitalikaubad” tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma sõidukeid, mida liisinguga tegelev ettevõtja omandab, nagu põhikohtuasjas, nende liisimise ja liisingulepingu lõppemisel nende müümise eesmärgil, kuna nende kaupade müümine nimetatud lepingu lõppedes moodustab lahutamatu osa selle ettevõtja tavapärasest majandustegevusest.
Case C-420/06
Kohtuasi C-420/06
(Common agricultural policy — Regulations (EC) No 1254/1999 and (EC) No 1782/2003 — Beef and veal — Integrated administration and control system for certain Community aid schemes — Regulations (EEC) No 3887/92, (EC) No 2419/2001 and (EC) No 796/2004 — Applications for ‘livestock’ aid — Suckler cow premium — Irregularities — Noncompliance with the provisions concerning the identification and registration of unclaimed bovine animals — Regulation (EC) No 1760/2000 — Exclusion from the benefit of aid — Article 2(2) of Regulation (EC, Euratom) No 2988/95 — Principle of retroactive application of the more lenient penalty)
Ühine põllumajanduspoliitika – Määrused (EÜ) nr 1254/1999 ja (EÜ) nr 1782/2003 – Veise- ja vasikaliha – Teatavate ühenduse toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem – Määrused (EMÜ) nr 3887/92, (EÜ) nr 2419/2001 ja (EÜ) nr 796/2004 – Loomapidamistoetuse taotlus – Ammlehmatoetus – Eeskirjade eiramine – Toetusetaotlustega hõlmamata veiste identifitseerimist ja registreerimist käsitlevate sätete järgimata jätmine – Määrus (EÜ) nr 1760/2000 – Toetuse saajate hulgast väljaarvamine – Määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 artikli 2 lõige 2 – Kergema karistuse tagasiulatuva kohaldamise põhimõte
SUMMARY — CASE C-420/06
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-420/06