natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its rejoinder, the Council points out that the present action against Regulation No 1415/2004 was brought as part of proceedings which are distinct and separate from the action in Spain v Council,
Vasturepliigis rõhutab nõukogu, et käesolev, määruse nr 1415/2004 vastu esitatud hagi, esitati eespool viidatud kohtuotsuse Hispaania vs. nõukogu aluseks olnud kohtuasjast eraldiseisva ja sõltumatu menetluse
It points out that compliance with the maximum annual fishing effort for each Member State, fixed by Regulation No 1415/2004, is an obligation which is additional to, but distinct from, the obligations laid down in Articles 3, 4 and 6 to 8 of Regulation No 1954/2003.
Ta märgib, et määruses nr 1415/2004 iga liikmesriigi jaoks kehtestatud maksimaalsest aastasest püügikoormusest kinnipidamine on määruse nr 1954/2003 artiklites 3, 4 ja 6–8 ette nähtud kohustuste suhtes täiendav, ent neist eraldiseisev kohustus.
It argues that if a Member State were entitled to challenge a Community measure by means of a plea of illegality every time an institution adopted a measure implementing that Community measure, it would be possible to call into question indefinitely Community measures producing legal effects and that would, in its view, be contrary to the objective which the procedural timelimits seek to achieve, namely to ensure legal certainty.
Nõukogu tõdeb, et kui liikmesriigil oleks lubatud vaidlustada ühenduse õigusakt õigusvastasuse väite esitamisega iga kord, kui institutsioon võtab vastu vastava ühenduse õigusakti rakendusakti, saaks ühenduse õigusakte, mis loovad õiguslikke tagajärgi, lõputult küsimuse alla seada, mis oleks nõukogu hinnangul vastuolus hagi esitamise tähtaegade eesmärgiga — nimelt õiguskindluse tagamisega.
The Council considers that the plea of illegality raised in the reply is out of time and therefore inadmissible.
Nõukogu on seisukohal, et repliigi staadiumis esitatud õigusvastasuse väide on esitatud hilinemisega ja seega vastuvõetamatu.
It considers that, having regard to the provisions of the first subparagraph of Article 42(2) of the Rules of Procedure of the Court, 12 dismissal of the Kingdom of Spain’s action in Spain v Council cannot be regarded as a new fact.
Ta leiab nimelt, et arvestades Euroopa Kohtu kodukorra artikli 42 lõike 2 esimeses lõigus 12 sätestatut, ei saa Hispaania Kuningriigi poolt eespool viidatud kohtuotsuse Hispaania vs. nõukogu aluseks olnud kohtuasjas esitatud hagi rahuldamata jätmist pidada uueks asjaoluks.
The Council refers to the Court’s caselaw to the effect that the addressee of a decision adopted by a Community institution which has not been challenged within the timelimits laid down in the last paragraph of Article 230 EC cannot invoke the illegality of such a decision, which has become definitive as against him. 13
Nõukogu viitab siinkohal Euroopa Kohtu praktikale, millest tuleneb, et ühenduse institutsioonide poolt vastu võetud otsuse adressaadil ei ole juhul, kui otsust ei ole vaidlustatud EÜ artikli 230 viimases lõigus sätestatud tähtaja jooksul, võimalik tugineda selle otsuse õigusvastasusele, kuna see otsus on muutunud tema suhtes lõplikuks. 13
In that regard, the Council points out, inter alia, that measures adopted by the Community institutions enjoy a presumption of validity, with the result that a judgment of the Court confirming the validity of a measure does not change the applicant’s legal position and, consequently, cannot constitute a factor permitting the introduction of a new plea in law.
Selle kohta toonitab nõukogu iseäranis, et ühenduse institutsioonide antud aktide puhul kehtib õiguspärasuse eeldus, nii et Euroopa Kohtu otsus, mis kinnitab akti õiguspärasust, ei muuda hageja õiguslikku olukorda, ega saa seega kujutada endast uute väidete esitamist võimaldavat asjaolu.
13 — The Council refers to Case 52/83 Commission v France [1983] ECR 3707, paragraph 10; Case C-188/92 TWD Textilwerke Deggendorf [1994] ECRI-833, paragraph 13; and Case C-239/99 Nachi Europe [2001] ECR I-1197, paragraph 29.
13 — Nõukogu viitab 15. novembri 1983. aasta otsusele kohtuasjas 52/83: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1983, lk 3707, punkt 10); 9. märtsi 1994. aasta otsusele kohtuasjas C-188/92: TWD Textilwerke Deggendorf (EKL 1994, lk I-833, punkt 13) ja 15. veebruari 2001. aasta otsusele kohtuasjas C-239/99: Nachi Europe (EKL 2001, lk I-1197, punkt 29).
SPAIN v COUNCIL matter of public policy and should therefore have been expressly raised in the application.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-442/04 damata, ja teiseks on käesolevas menetluses vaidlustatud akt määrus.
15 secondly, the measure being challenged in the present proceedings is a regulation.
huvil põhineva väitega ja see tuleks seega sõnaselgelt hagis esitada. 15
In the Commission’s view, a plea of illegality raised in the reply should be regarded as being out of time.
Komisjoni arvates tuleb repliigis esitatud õigusvastasuse väide lugeda esitatuks pärast tähtaja möödumist.
In addition, it implies the introduction of a new plea in law and an amendment of the initial application, which the first subparagraph of Article 42(2) of the Rules of Procedure of the Court does not permit.
Lisaks eeldab see uue väite esitamist ja esialgse nõude muutmist, mis ei ole Euroopa Kohtu kodukorra artikli 42 lõike 2 esimese lõigu alusel lubatud.
The Commission, for its part, points out first that the link between Regulation No 1954/2003 and Regulation No 1415/2004 is so close that the present action is no more than an almost literal repetition of the action in Spain v Council.
Komisjon rõhutab kõigepealt, et määruste nr 1954/2003 ja nr 1415/2004 vaheline seos on niivõrd tihe, et käesolev hagi on üksnes eespool viidatud kohtuotsuse Hispaania vs. nõukogu aluseks olnud hagi peaaegu sõnasõnaline kordamine.
In its view, the present action has not really been brought against Regulation No 1415/2004 but against Articles 3, 4 and 6 of Regulation No 1954/2003.
Tema arvates ei ole kõnesolev hagi tegelikult esitatud mitte määruse nr 1415/2004 vastu, vaid määruse nr 1954/2003 artiklite 3, 4 ja 6 vastu.
None of the pleas in law in the present action mentions Regulation No 1415/2004 specifically or directly.
Üheski kõnesoleva hagi väites ei nimetata konkreetselt või otseselt määrust nr 1415/2004.
For that reason, the Commission considers that in applying to continue the present proceedings, the Kingdom of Spain is seeking to escape the effects of the judgment dismissing its action in Spain v Council.
Seetõttu leiab komisjon, et käesoleva menetluse jätkamist nõudes püüab Hispaania Kuningriik vältida selle kohtuotsuse mõju, millega jäeti rahuldamata tema hagi eespool viidatud kohtuasjas Hispaania vs. nõukogu.
Furthermore, according to the Commission, the plea of illegality — whether tacit or implicit — has not been correctly presented because, on the one hand, such a plea is subordinate to the action for annulment under Article 230 EC, with the effect that the Kingdom of Spain cannot invoke the illegality of a measure against which it was able to bring an action for annulment.
Peale selle leiab komisjon, et vaikimisi või kaudselt esitatud õigusvastasuse väide ei ole õigesti esitatud, sest esiteks sõltub selline väide tühistamishagist EÜ artikli 230 alusel nii, et Hispaania Kuningriik ei saa tugineda sellise akti õigusvastasusele, mille vastu ta võis esitada tühistamishagi.
14 On the other hand, a plea of illegality is not a
14 Teiseks ei ole õigusvastasuse väite näol tegemist avalikul
In its reply to the Commission’s statement in intervention, the Kingdom of Spain points out that, in its view, the judgment in Spain v Council, is a new matter of fact and law which came to light in the course of the proceedings and which permits the introduction of a new plea in law in accordance with the first subparagraph of Article 42(2) of the Rules of Procedure of the Court.
Vastuses komisjoni menetlusse astuja seisukohtadele täpsustab Hispaania Kuningriik, et tema arvates on eespool viidatud kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu uus faktiline ja õiguslik asjaolu, mis on ilmnenud menetluse käigus ja mis võimaldab esitada uusi väiteid vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 42 lõike 2 esimesele lõigule.
Finally, a plea of illegality does not contravene the principle of legal certainty or the principle of res judicata.
Lõpuks ei kahjusta õigusvastasuse väide ei õiguskindluse põhimõtet ega res judicata põhimõtet.
14 — The Commission refers to Joined Cases T-244/93 and T-486/93 TWD v Commission [1995] ECR II-2265, paragraph 103.
15 — Komisjon nimetab sellega seoses 17. detsembri 1959. aasta otsust kohtuasjas 14/59: Société des fonderies de Pont-à-Mousson vs. Ülemamet (EKL 1959, lk 445).
15 — The Commission mentions Case 14/59 [1959] ECR 215.
14 — Komisjon viitab selles suhtes Esimese Astme Kohtu 13. septembri 1995. aasta otsusele liidetud kohtuasjades T-244/93 ja T-486/93: TWD vs. komisjon (EKL 1995, lk II-2265, punkt 103).
The right of privileged applicants to raise a plea of illegality in regard to a regulation
Eelisõigusega hageja võimalus esitada õigusvastasuse väide määruse vastu
I do not agree with the position adopted by the Council and the Commission in so far as they argue that a plea of illegality such as that put forward by the Kingdom of Spain in the present action is inadmissible.
Ma ei jaga nõukogu ja komisjoni seisukohta osas, milles nad peavad Hispaania Kuningriigi poolt käesoleva hagi raames esitatud õigusvastasuse väidet vastuvõetamatuks.
It should be pointed out, first of all, that, according to the terms of Article 241 EC, ‘[n]otwithstanding the expiry of the period laid down in the fifth paragraph of Article 230, any party may, in proceedings in which a regulation adopted jointly by the European Parliament and the Council, or a regulation of the Council, of the Commission, or of the [European Central Bank] is at issue, plead the grounds specified in the second paragraph of Article 230 in order to invoke before the Court of Justice the inapplicability of that regulation’.
Kõigepealt tuleb meenutada, et EÜ artikli 241 kohaselt „[o]lenemata artikli 230 viiendas lõigus ettenähtud tähtaja lõppemisest võib menetluses, kus arutamisele tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu ühiselt vastuvõetud määrus või nõukogu, komisjoni või [EKP] määrus, iga menetlusosaline taotleda Euroopa Kohtult artikli 230 teises lõigus esitatud alustel selle määruse kohaldamata jätmist”.
In support of their point of view, the Council and the Commission put forward two arguments: first, they defend a position of principle, arguing, essentially, that a Member State cannot raise a plea of illegality in respect of a Community measure which it was able to challenge earlier, even if it is a regulation.
Nõukogu ja komisjon põhjendavad oma seisukohta kahel tasandil: põhimõtte tasandil väidavad nad sisuliselt, et liikmesriik ei saa esitada õigusvastasuse väidet ühenduse akti vastu, mida tal oli võimalus eelnevalt vaidlustada, isegi kui tegemist on määrusega.
On the other hand, they consider that the plea of illegality in the case at hand is out of time.
Teiselt poolt leiavad nad, et õigusvastasuse väide on põhikohtuasjas esitatud hilinemisega.
The Court has dealt on numerous occasions with the question of the admissibility of pleas of illegality raised under Article 241 EC by ordinary applicants or privileged applicants.
Euroopa Kohtul on korduvalt tulnud lahendada tavaliste või eelisõigusega hagejate poolt EÜ artikli 241 alusel esitatud õigusvastasuse väidete vastuvõetavuse küsimus.
That has given rise to a complex line of authority, the main strands of which are as follows.
Sellest tuleneb keerukas kohtupraktika, mille põhijooned on järgmised.
I take the contrary view that the terms of Article 241 EC give a Member State a great deal of leeway to invoke the inapplicability of a regulation, even, in my opinion, where that Member State has already brought an action for the partial annulment of the regulation but that action has been declared inadmissible.
Ma leian, vastupidi, et EÜ artikli 241 sõnastus annab liikmesriigile väga laia või -maluse taotleda määruse kohaldamata jät -mist, sealhulgas juhul, kui ta on juba esitanud sellise määruse vastu osalise tühistamis -hagi, aga see hagi on tunnistatud vastu -võetamatuks.
In its judgment of 6 March 1979, Simmenthal v Commission, 16the Court decided that ‘Article [241 EC] gives expression to a general principle conferring upon
Kohus, et „[EÜ artikkel 241] väljendab üldpõhimõtet, mis tagab igale menetlusosalisele
I also consider that the plea of illegality raised by the Kingdom of Spain cannot be regarded as out of time inasmuch as it was impliedly contained in the application presented by the Kingdom of Spain.
Ma leian pealegi, et Hispaania Kuningriigi esitatud õigusvastasuse väidet ei saa lugeda hilinemisega esitatuks, kuivõrd see sisaldus vaikimisi Hispaania Kuningriigi hagiavalduses.
SPAIN v COUNCIL ciple, be able to have access to the Community Courts more than once.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-442/04 õigussubjektil reeglina olema vaid üks ainus võimalus pöörduda ühenduse kohtusse.
20 any party to proceedings the right to challenge, for the purpose of obtaining the annulment of a decision of direct and individual concern to that party, the validity of previous acts of the institutions which form the legal basis of the decision which is under challenge, if that party was not entitled under Article [230 EC] to bring a direct action challenging those acts by which it was thus affected without having been in a position to ask that they be declared void’. 17
20 õiguse vaidlustada neid otseselt ja isiklikult puudutava otsuse tühistamiseks institutsioonide selliste varasemate aktide kehtivus, mis on vaidlustatud otsuse õiguslikuks aluseks, kui menetlusosalistel ei olnud õigust esitada otse [EÜ artikli 230 alusel] hagi aktide vastu, mis toovad nende suhtes kaasa õiguslikke tagajärgi, ilma et neil oleks olnud võimalus taotleda vastavate aktide tühistamist”. 17
According to that line of reasoning, the fact of considering an incidental challenge to be out of time is designed to penalise the negligent conduct of applicants who have failed to make use of the action for annulment in order to challenge a decision, even though they have certainly had the possibility of doing so. 21
Selle loogika kohaselt karistab täiendava vaidlustamisvõimaluse aegumine hooletut hagejat, kes jättis otsuse tühistamishagiga vaidlustamata, kuigi tal oli selleks kindlasti võimalus. 21
That judgment introduced into the relationship between the action for annulment and the plea of illegality a rationale based on the principle that legal remedies should be mutually compensatory.
See kohtuotsus tõi tühistamishagi ja õigusvastasuse väite suhetesse õiguskaitsevahendite kompenseerimise loogika.
18y making the admissibility of a plea of illegality dependent upon the lack of an alternative legal remedy, the Court gave that plea a subordinate character. 19
18Seades õigusvastasuse väite vastuvõetavuse tingimuseks alternatiivse õiguskaitsevahendi puudumise, on Euroopa Kohus omistanud sellele teisese olemuse. 19
Thus, like ordinary applicants, the privileged applicants cannot, in an action for annulment of a decision, raise a plea of illegality in respect of an earlier measure of the same kind, annulment of which they could have sought directly.
Sarnaselt tavalistele hagejatele ei või eelisõigusega hagejad otsuse vastu esitatud tühistamishagi raames tugineda õigusvastasuse väitele varasema sama laadi akti vastu, mille tühistamist nad oleksid võinud otse nõuda.
In the Court’s view, the contrary approach would permit the timelimits for bringing proceedings laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC to be circumvented.
Euroopa Kohus on otsustanud, et vastupidise lahenduse lubamine võimaldaks kõrvale kalduda EÜ artikli 230 viiendas lõigus sätestatud hagi esitamise tähtajast.
22 That principle of the inviolability of decisions which have not been challenged within those timelimits is set aside only where the allegedly unlawful measure contains such serious and manifest defects that it could be deemed non-existent. 23
22Tähtaegselt vaidlustamata otsuste puutumatuse põhimõttest võib erandi teha vaid juhul, kui väidetavalt õigusvastaseks peetavas aktis esineb iseäranis tõsiseid ja ilmseid vigu sel määral, et akti võib pidada tühiseks. 23
20 — See L. Coutron, op. cit., pp. 113 and 383.
20 — Vt Coutron, L., op. cit., lk 113 ja 383.
21 — That time bar was first raised against a negligent applicant in the context of a reference for a preliminary ruling on validity (TWD Textilwerke Deggendorf, paragraphs 23 to 25).
21 — See vaidlustamise võimalus võeti aegumise tõttu hooletult hagejalt esmakordselt ära kehtivuse hindamiseks esitatud eelotsusetaotluse raames (eespool viidatud kohtuotsus TWD Textilwerke Deggendorf, punktid 23–25).
The following year, the Court of First Instance transposed that reasoning to the plea of illegality (TWD v Commission, paragraph 103).
Järgneval aastal kandis Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohus selle arutluskäigu üle õigusvastasuse väitele (eespool viidatud kohtuotsus TWD vs. komisjon, punkt 103).
22 — See, in particular, Spain v Commission (paragraph 17).
22 — Vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Hispaania vs. komisjon (punkt 17).
18 — According to the expression used by L. Coutron, La contestation incidente des actes de l’Union européenne, a thesis defended on 10 December 2005 at the University of Montpellier I. B
18 — Vastavalt väljendile, mida kasutas Coutron, L., La contestation incidente des actes de l’Union européenne, väitekiri kaitstud 10. detsembril 2005 ülikoolis Montpellier I. S
23 — Case 226/87 Commission v Greece [1988] ECR 3611, paragraph 16).
23 — 30. juuni 1988. aasta otsus kohtuasjas 226/87: komisjon vs. Kreeka (EKL 1988, lk 3611, punkt 16).
See also, to that effect, Joined Cases 6/69 and 11/69 Commission v France 1969] ECR 523, paragraphs 11 to 13.
Vt selle kohta ka 10. detsembri 1969. aasta otsus liidetud kohtuasjades 6/69 ja 11/69: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1969, lk 523, punktid 11–13).
Is that reasoning, based on the principle that legal remedies should be mutually compensatory, also relevant where a plea of illegality is raised in regard to a regulation?
Kas see õiguskaitsevahendite kompenseerimisel põhinev arutluskäik on asjakohane ka juhul, kui õigusvastasuse väide esitatakse määruse vastu?
However, once a plea of illegality is raised by a privileged applicant in regard to a regulation, a line of reasoning in terms of the above principle becomes irrelevant in so far as it infringes the terms of Article 241 EC.
Seevastu, kui õigusvastasuse väite esitab eelisõigusega hageja määruse vastu, ei ole õiguskaitsevahendite kompenseerimise arutluskäik enam asjakohane, kuivõrd see päädiks EÜ artikli 241 sõnastuse eiramisega.
An affirmative answer can be given where such a plea of illegality is raised by an ordinary applicant.
Vastata võib jaatavalt, kui sellise õigusvastasuse väite esitab tavaline hageja.
In that situation, the possibility of an incidental challenge compensates for the restricted access which non-privileged applicants have to the action for annulment of legislative measures.
Sel juhul kompenseerib täiendava vaidlustamise võimalus eelisõiguseta hagejate piiratud võimaluse tühistamishagi esitamiseks õigusaktide vastu.
In regard to a measure which is truly of general application, the annulment of which they cannot, in principle, directly apply for, ordinary applicants cannot be accused of a lack of care and in consequence they have a right to challenge the measure incidentally. 24
Tõelise üldkohaldatava akti korral, mille tühistamist tavalised hagejad ei või reeglina otse nõuda, ei saa neile hooletust ette heita ja neil on seega õigus akt täiendavalt vaidlustada. 24
Indeed, since the Member States and the Community institutions have almost unlimited access to the action for annulment, such a line of reasoning — which makes the admissibility of a plea of illegality conditional upon it being impossible to bring an action directly before the Community Courts — would inevitably have the effect of denying privileged applicants any right to challenge a measure incidentally.
Kuna liikmesriikidel ja ühenduse institutsioonidel on peaaegu piiramatu õigus esitada tühistamishagi, siis tipneb arutluskäik, mille kohaselt õigusvastasuse väite vastuvõetavus on seatud sõltuvusse võimatusest otse ühenduse kohtusse pöörduda sellega, et eelisõigusega hagejatelt võetakse vältimatult igasugune õigus akti täiendavale vaidlustamisele.
25 That would constitute an obvious infringement of the terms of Article 241 EC which, it should not be forgotten, gives any party the right to invoke the inapplicability of a regulation before the Court, notwithstanding the fact that the timelimits laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC have expired. 26
25See eiraks ilmselgelt EÜ artikli 241 sõnastust, mis — tuletan meelde — annab igale menetlusosalisele, olenemata artikli 230 viiendas lõigus ette nähtud tähtaja lõppemisest, õiguse taotleda Euroopa Kohtult määruse kohaldamata jätmist. 26
It is certainly because of the ‘insuperable’ nature of the wording of that provision 27 that the Court, prompted by a number
Euroopa Kohus on kindlasti just selle sõnastuse 27 ümberlükkamatuse tõttu paljude
That reasoning seems to me to be consistent with the logic informing the system of legal remedies in Community law and compatible with the terms of Article 241 EC, which permits any party to raise incidentally the inapplicability of a regulation.
Selline arutluskäik ühtib minu arvates ühenduse õiguskaitsevahendite süsteemiga ja on kooskõlas EÜ artikli 241 sõnastusega, mis võimaldab igal menetlusosalisel taotleda täiendavalt määruse kohaldamata jätmist.
By thus confirming that an ordinary applicant may challenge, incidentally, a measure of general application, the Court’s caselaw reconciles with the terms of Article 241 EC the logic of the principle that legal remedies should be mutually compensatory.
Kinnitades nii tavalise hageja võimalust üldkohaldatavat akti täiendavalt vaidlustada, saab Euroopa Kohtu praktika ühitada õiguskaitsevahendite kompenseerimise loogika EÜ artikli 241 sõnastusega.
26 — See the Opinion of Advocate General Slynn in Case 181/85 France v Commission [1987] ECR 689.
26 — Vt selle kohta kohtujurist Slynni ettepanek kohtuasjas, milles tehti 12. veebruari 1987. aasta otsus 181/85: Prantsusmaa vs. komisjon (EKL 1987, lk 689).
In his view, ‘[d]espite the “privileged” position of Member States under Article [230 EC], I consider that “any party” in Article 184 means “any party” and not “any party other than a Member State”’ (p. 703).
Tema sõnul „[v]aatamata liikmesriikide „eelisõigustatud” staatusele [EÜ artikli 230] suhtes, […] tähendabki [EÜ artiklis 241] kasutatud väljend „iga menetlusosaline” seda, mida see ütleb, ja mitte „iga muu menetlusosaline peale liikmesriigi”” (lk 703).
24 — See, to that effect, Case C-241/95 Accrington Beef and Others [1996] ECR I-6699, paragraphs 15 and 16).
24 — Vt selle kohta 12. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-241/95: Accrington Beef jt (EKL 1996, lk I-6699, punktid 15 ja 16).
27 — To adopt the expression used by Advocate General Mancini at p. 5343 of his Opinion in Case 204/86 Greece v Council [1988] ECR 5323.
27 — Kui korrata kohtujurist Mancini väljendit tema ettepaneku leheküljel 5343 kohtuasjas, milles tehti 27. septembri 1988. aasta otsus 204/86: Kreeka vs. nõukogu (EKL 1988, lk 5323).
of its Advocates General, 28 has progressively accepted that a privileged applicant may, in the course of an action for annulment, raise an objection of illegality in regard to a regulation. 29
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-442/04 oma kohtujuristide 28 ettepanekute ajel järk- järgult tunnistanud, et eelisõigusega hageja võib tühistamishagi raames esitada õigusvastasuse väite määruse vastu. 29