natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘The user must fulfil the following conditions in order to be able to claim reimbursement of the costs of nonmedical assistance and services by a care insurance scheme:
„Kasutaja peab mittemeditsiinilise abi ja teenuste maksumuse hüvitamise taotlemiseks hoolduskindlustusskeemi alusel vastama järgmistele tingimustele:
5. for at least five years before reimbursement, he must have resided without interruption either in the Dutchspeaking region or the bilingual region of Brussels-Capital or, as a person covered by a social insurance scheme, in a Member State of the European Union or a State party to the Agreement on the European Economic Area;
5. ta peab olema vähemalt viis aastat enne väljamakse tegemist elanud pidevalt kas hollandikeelses piirkonnas või Brüsseli kakskeelses piirkonnas või sotsiaalkindlustusskeemi alla kuuluva isikuna Euroopa Liidu liikmesriigis või Euroopa Majanduspiirkonna riigis;
This case originates from the third action for annulment brought by the applicant Governments against the Decree of 30 March 1999, the two earlier actions having
Käesoleva kohtuasja lähtepunktiks on kolmas tühistamishagi, mille põhikohtuasjas hagejateks olevad valitsused esitasid 30. märtsi 1999. aasta dekreedi peale, kuna Cour
In those earlier cases, the Cour d’arbitrage stated, in particular, in its judgment No 33/2001 of 13 March 2001, that the care insurance scheme introduced by that Decree concerned ‘aid to persons’, a matter falling, by virtue of Article 128(1) of the Belgian Constitution, within the powers of the Communities, and did not, therefore, trespass on the exclusive powers of the federal State in the sphere of social security.
Cour d’arbitrage täpsustas eelnevates kohtuasjades, täpsemalt 13. märtsi 2001. aasta kohtuotsuses nr 33/2001, et kõnealuse dekreediga kehtestatud hoolduskindlustusskeem hõlmab „inimestele osutatavat abi”, mis Belgia põhiseaduse artikli 128 lõike 1 alusel kuulub kogukondade pädevusse ega tungi seega föderaalriigi sotsiaalkindlustusalase ainupädevuse valdkonda.
The decision for reference makes it clear that the dispute in the main proceedings turns, more specifically, on Article 4 of the Decree of 30 March 1999 in the version contained in the Decree of 30 April 2004 (‘the Decree of 30 March 1999, as amended’).
Eelotsusetaotlusest nähtub, et põhikohtuasja vaidlus puudutab täpsemalt 30. märtsi 1999. aasta dekreedi artiklit 4 30. aprilli 2004. aasta dekreediga muudetud kujul (edaspidi „30. aprilli 1999. aasta muudetud dekreet”).
In their actions, brought before the referring court on 10 December 2004, the applicant Governments pleaded infringement of Regulation No 1408/71 and of various provisions of the EC Treaty, claiming that to exclude from that scheme persons who, although working in the Dutchspeaking region or in the bilingual region of Brus-sels-Capital, reside in national territory, but outwith the territory for which those regions are respectively competent, amounts to a restrictive measure hindering the free movement of persons.
Hagejateks olevad valitsused on 10. detsembril 2004 eelotsusetaotluse esitanud kohtusse esitatud hagis viidanud eelkõige määruse nr 1408/71 ja erinevate EÜ asutamislepingu sätete rikkumisele, väites, et kuna kõnealuse skeemiga ei ole hõlmatud isikud, kes töötavad hollandikeelses piirkonnas või Brüsseli kakskeelses piirkonnas ja kelle elukoht on Belgias, kuid väljaspool neid kahte piirkonda, siis takistab see meede isikute vaba liikumist.
In those circumstances, the Cour d’arbitrage has decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Cour d’arbitrage menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
(a) has been established by an autonomous Community of a federal Member State of the European Community,
Kas hoolduskindlustusskeem, a) mille on kehtestanud Euroopa Ühenduse liikmeks oleva föderaalse riigi autonoomne kogukond,
(c) provides for reimbursement, under that scheme, of the costs incurred for nonmedical assistance and service to persons with serious, long-term reduced autonomy, affiliated to the scheme, in the form of a fixed contribution to the related costs and
KOHTUOTSUS 1.4.2008 — KOHTUASI C-212/06 b) mida kohaldatakse isikutele, kelle elukoht on asjaomase föderaalse riigi territooriumi selles osas, kus kõnealune autonoomne kogukond on pädev tegutsema, c) näeb ette, et isikutele, kelle iseseisev tegutsemisvõime on pikema aja vältel olnud tõsiselt piiratud ning kes on selle skeemiga liitunud, hüvitatakse mittemeditsiinilise abi ja teenustega seotud kulutused seeläbi, et kaetakse osa nende teenuste maksumusest, ja d) mida rahastatakse esiteks liitunud isikute iga-aastastest maksetest ja teiseks kõnealuse autonoomse kogukonna kulutuste eelarvest tuleva toetuse kaudu, kuulub määruse […] nr 1408/71 […] esemelisse kohaldamisalasse, nagu on määratletud selle määruse artiklis 4?
(2) If the first question referred for a preliminary ruling is to be answered in the affirmative: must the regulation cited above, in particular Articles 2, 3 and 13 thereof and, in so far as they are applicable, Articles 18, 19, 20, 25 and 28, be interpreted as precluding an autonomous Community of a federal Member State of the European Community from adopting provisions which, in the exercise of its powers, allow only persons residing in the territory for which that autonomous Community is competent and, in relation to citizens of the European Union, persons employed in the territory and who are resident in another Member State to be insured under and covered by a social security scheme within the meaning of that regulation, to the exclusion of persons, whatever their nationality, who reside in a part of the territory of the federal State for which another autonomous Community is competent?
Kas juhul, kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on jaatav, tuleb eespool viidatud määrust, eelkõige selle artikleid 2, 3 ja 13, ning niivõrd, kuivõrd need on kohaldatavad, ka artikleid 18, 19, 20, 25 ja 28 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui Euroopa Ühenduse liikmeks oleva föderaalse riigi autonoomne kogukond võtab kogukonnale kuuluvat pädevust teostades vastu akti, mis tagab juurdepääsu sotsiaalkindlustusskeemi poolt tagatavale kindlustatusele ja skeemist saadavatele hüvitistele selle määruse mõttes ainult neile isikutele, kelle elukoht on territooriumil, mille osas kõnealune autonoomne kogukond on pädev tegutsema, ning mis puudutab Euroopa Liidu kodanikke, siis isikutele, kes töötavad sel territooriumil ja kelle elukoht on mõnes teises liikmesriigis, arvates välja isikud — sõltumata kodakondsusest —, kelle elukoht on selle föderaalse riigi territooriumi selles osas, mille suhtes on pädev tegutsema mõni teine autonoomne kogukond?
Concerning the questions referred
Eelotsuse küsimused
By its first question the national court seeks in substance to ascertain whether the benefits provided under a scheme such as the care insurance scheme established by the Decree of 30 March 1999 fall within the ambit ratione materiae of Regulation No 1408/71.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esimese küsimusega teada sisuliselt seda, kas 30. märtsi 1999. aasta dekreediga kehtestatud hoolduskindlustusskeemi alusel makstavad hüvitised kuuluvad määruse nr 1408/71 esemelisse kohaldamisalasse.
For the purpose of answering that question, it is to be borne in mind that the Court has consistently held that the distinction between benefits excluded from the scope
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt seisneb määruse nr 1408/71 kohaldamisalast välja jäävate ja sinna
On this point, the Court has also stated on numerous occasions that a benefit may be regarded as a social security benefit in so far as it is granted, without any individual and discretionary assessment of personal needs, to recipients on the basis of a legally defined position and provided that it relates to one of the risks expressly listed in Article 4(1) of Regulation No 1408/71 (see, inter alia, Hoeckx , paragraphs 12 to 14; Commission v Luxembourg, paragraph 29, and Celozzi, paragraph 17).
Selles osas on Euroopa Kohus korduvalt täpsustanud, et hüvitist saab pidada sotsiaalkindlustushüvitiseks, kui seda antakse hüvitisesaajatele seaduses määratletud olukorra alusel, isiku vajadusi konkreetselt hindamata, ning kui see on seotud määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 otseselt loetletud riskiga (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsused Hoeckx, punktid 12–14, komisjon vs. Luksemburg, punkt 29, ja Celozzi, punkt 17).
In the case in the main proceedings, as is made apparent in all the observations submitted to the Court, it is not disputed that a scheme such as the care insurance scheme established by the Decree of 30 March 1999 satisfies those conditions.
Nagu nähtub kõigist Euroopa Kohtule esitatud märkustest tervikuna, ei ole põhikohtuasjas vaidlust selle üle, et selline skeem nagu 30. märtsi 1999. aasta dekreediga kehtestatud hoolduskindlustusskeem vastab neile tingimustele.
First, the provisions of that decree make it plain that such a scheme gives a right, objectively and on the basis of a statutorily defined position, to reimbursement by a care insurance fund of the costs incurred in respect of the provision of help and nonmedical services by any person whose autonomy is reduced by reason of serious and prolonged disability.
Kõnealuse dekreedi sätetest tuleneb esiteks, et selline skeem annab isikutele, kelle iseseisev tegutsemisvõime on pikemaajalise ja tõsise invaliidsuse tõttu piiratud, objektiivselt ja seaduses määratletud juhtudel õiguse neile osutatava mittemeditsiinilise abi ja teenustega seotud kulutuste hüvitamisele hoolduskindlustusskeemi alusel.
Secondly, the Court has earlier held that benefits intended to improve the state of health and quality of life of persons reliant on care, such as those at issue in the main proceedings, have as their essential purpose the supplementing of sickness insurance
Teiseks on Euroopa Kohus juba varem asunud seisukohale, et selliste sõltuvate isikute — nagu põhikohtuasja puhul — tervisliku seisundi ja elu parandamiseks mõeldud hüvitiste põhieesmärk on täiendada ravikindlustushüvitisi ning neid tuleb
GOVERNMENT OF THE FRENCH COMMUNITY AND WALLOON GOVERNMENT benefits and must accordingly be regarded as ‘sickness benefits’ for the purpose of Article 4(1)(a) of Regulation No 1408/71 (Case C-160/96 Molenaar [1998] ECR I-843, paragraphs 22 to 24; Case C-215/99 Jauch [2001] ECR I-1901, paragraph 28, and Case C-286/03 Hosse [2006] ECR I-1771, paragraph 38).
GOUVERNEMENT DE LA COMMUNAUTÉ FRANÇAISE JA GOUVERNEMENT WALLON käsitleda „hüvitistena haiguse korral” määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti a mõttes (vt selle kohta 5. märtsi 1998. aasta otsus kohtuasjas C-160/96: Molenaar, EKL 1998, lk I-843, punktid 22–24; 8. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-215/99: Jauch, EKL 2001, lk I-1901, punkt 28, ja 21. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-286/03: Hosse, EKL 2006, lk I-1771, punkt 38).
Furthermore, as the Walloon Government observes, care insurance cannot be excluded from the ambit of Regulation No 1408/71 on the basis of Article 4(2)b thereof, which covers certain kinds of non-contributory benefits, provided that they are governed by provisions of domestic law applicable to part only of the territory of a Member State.
Pealegi, nagu väidab Valloonia valitsus, ei saa hoolduskindlustust jätta määruse nr 1408/71 kohaldamisalast välja selle määruse artikli 4 lõike 2b alusel, mis reguleerib mitteosamakselisi erihüvitisi, kuna neid reguleerivad siseriiklikud õigusnormid, mis on kohaldatavad vaid liikmesriigi territooriumi ühe osa suhtes.
As a matter of fact, in contrast to the requirements laid down by the derogation provided for by Article 4(2)b, the care insurance scheme at issue in the main proceedings is contributory in kind, for it is funded, at the very least in part, by contributions paid by the persons insured, and is not mentioned in Annex II, Section III, to Regulation No 1408/71.
Tegelikult, vastupidi artikli 4 lõikes 2b ette nähtud erandist tulenevatele nõuetele on põhikohtuasjas käsitletav hoolduskindlustusskeem osamakseline, kuna seda rahastatakse vähemalt osaliselt kindlustatute poolt tehtavatest maksetest, ning seda ei ole määruse nr 1408/71 II lisa III jaos nimetatud.
In consequence, the answer to be given to the first question is that benefits provided under a scheme such as the care insurance scheme established by the Decree of 30 March 1999, as amended, fall within the scope ratione materiae of Regulation No 1408/71.
Järelikult tuleb esimesele küsimusele vastata, et hüvitised, mida makstakse sellise skeemi alusel nagu 30. märtsi 1999. aasta muudetud dekreediga kehtestatud hoolduskindlustusskeem, kuuluvad määruse nr 1408/71 esemelisse kohaldamisalasse.
Concerning the second and third questions
Teine ja kolmas küsimus
By those two questions, which may appropriately be examined together, the national court seeks in essence to ascertain whether, on a proper construction of Articles
Nende küsimustega, mida tuleb uurida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas EÜ artikleid 18, 39 ja 43 või määrust nr 1408/71 tuleb tõlgendada
18 EC, 39 EC and 43 EC, legislation of a federated entity of a Member State limiting affiliation to a scheme such as the care insurance scheme at issue in the main proceedings and entitlement to the benefits provided by that scheme to persons residing in the territory coming within that entity’s competence and to persons pursuing an activity in that territory and residing in another Member State, with the result that persons are excluded who work in that territory but reside in the territory of another federated entity of the same State, is contrary to those provisions.
KOHTUOTSUS 1.4.2008 — KOHTUASI C-212/06 nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriigi alamüksuse poolt vastu võetud õigusaktiga tagatakse juurdepääs sellisele skeemile nagu põhikohtuasjas käsitletav hoolduskindlustusskeem ja selles ettenähtud hüvitiste saamisele üksnes isikutele, kelle elukoht on territooriumil, mille osas see üksus on pädev tegutsema, ning samuti isikutele, kes tegutsevad kutsealaselt sellel territooriumil ning elavad mõnes teises liikmesriigis, nii et välja on jäetud isikud, kes küll töötavad selle üksuse territooriumil, kuid kelle elukoht on sama riigi mõne muu alamüksuse territooriumil.
The Flemish Government claims, principally, that those questions are neither helpful nor necessary to the settling of the dispute in the main proceedings, with the result that they must be declared inadmissible.
Flandria valitsus väidab — esimese võimalusena —, et need küsimused ei ole põhikohtuasja vaidluse lahendamiseks tarvilikud ega vajalikud, nii et need tuleks tunnistada vastuvõetamatuks.
It states that before the national court the applicant Governments opposed the implementation of that care insurance scheme, denying that the Flemish Community was competent in that sphere, while the interpretation of Community law which they favour in respect of the second and third questions leads to the opposite result, that is to say, the extension of the care insurance benefits in question to persons residing in the Frenchspeaking region.
Hagejaks olevad valitsused on eelotsusetaotluse esitanud kohtus vaidlustanud kõnealuse hoolduskindlustusskeemi kehtestamine, vaidlustades flaamikeelse kogukonna pädevuse selle valdkonnas, samas kui selline ühenduse õiguse tõlgendus, mida nad teise ja kolmanda küsimuse puhul toetavad, viib vastupidise tulemuseni, nimelt hoolduskindlustushüvitiste saamise õiguse laiendamiseni isikutele, kes elavad prantsuskeelses piirkonnas.
In addition, according to the Flemish Government, the Cour d’arbitrage has itself already answered those questions in its decision to refer, by considering that the care insurance scheme at issue in the main proceedings does not infringe the exclusive competence of the federal authority in the sphere of economic union within Belgium, having regard to the amount and the limited effects of the benefits in question.
Lisaks on Cour d’arbitrage Flandria valitsuse sõnade kohaselt juba ise eelotsusetaotluses neile küsimustele vastanud, nentides, et põhikohtuasjas käsitletav hoolduskindlustusskeem ei kahjusta föderaaltasandi asutuste ainupädevust Belgia-sisese majandusliku ühtsuse saavutamisel, arvestades kõnealuste hüvitiste väikesi summasid ja mõju.
For the same reasons, the scheme cannot be said to restrict freedom of movement of persons within the meaning of the Treaty.
Samadel põhjustel ei saa see skeem piirata isikute vaba liikumist asutamislepingu mõttes.
In that respect, it is to be borne in mind that, according to settled caselaw, in the context of cooperation between the Court and national courts as provided for by Article 234 EC, it is solely for the national courts before which actions are brought, and which must bear the responsibility for the subsequent decision, to determine in the light of the special features of each case both the need for a preliminary ruling in order to enable them to deliver judgment and the relevance of the questions which they submit to the Court.
Siinkohal on sobiv meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artiklis 234 ette nähtud Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö raames ainult siseriiklikul kohtul, kelle lahendada on vaidlus ja kes peab asjas otsuse tegema, pädevus iga konkreetse asja eripärast lähtudes otsustada, kas otsuse tegemiseks on vaja eelotsust küsida ja kas tema poolt Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimustel on asja otsustamisel tähtsust.
Consequently, where the questions referred involve the interpretation of Community law, the Court is, in principle, obliged to give a ruling (see, inter alia, Case C-379/98 PreussenElektra [2001] ECR I-2099, paragraph 38; Case C-18/01 Korhonen and Others [2003] ECR I-5321, paragraph 19, and Case C-295/05 Asemfo [2007] ECR I-2999, paragraph 30).
Järelikult juhul, kui eelotsuse küsimused käsitlevad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud neile vastama (vt eelkõige 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-379/98: Preussen-Elektra, EKL 2001, lk I-2099, punkt 38; 22. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-18/01: Korhonen jt, EKL 2003, lk I-5321, punkt 19, samuti 19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-295/05: Asemfo, EKL 2007, lk I-2999, punkt 30).
It follows that the presumption that questions referred by national courts for a preliminary ruling are relevant may be rebutted only in exceptional cases, where it is quite obvious that the interpretation which is sought of the provisions of Community law referred to in the questions bears no relation to the actual facts of the main action or to its purpose (Case C-415/93 Bosman [1995] ECR I-4921, paragraph 61, and Case C-355/97 Beck and Bergdorf [1999] ECR I-4977, paragraph 22).
Eelnevast järeldub, et eeldades liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimuste asjakohasust, võib neile vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et neis küsimustes osutatud ühenduse õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega (vt eelkõige 15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman, EKL 1995, lk I-4921, punkt 61, ja 7. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-355/97: Beck ja Bergdorf, EKL 1999, lk I-4977, punkt 22).
Such is not, however, the case in the dispute in the main proceedings.
Põhikohtuasjas siiski sellise juhtumiga tegemist ei ole.
It is enough to find that it is made clear in the decision making the reference that the reply to the second and third questions asked by the Cour d’arbitrage will be of use to it in determining whether the condition of residence, on which entitlement to the care insurance scheme depends, infringes, as the applicant Governments argue in the actions in the main proceedings, certain provisions of Community law concerning freedom of movement of persons.
Õigupoolest piisab sellest, kui nentida, et eelotsusetaotlusest nähtub selgelt, et Cour d’arbitrage’i teisele ja kolmandale küsimusele antav vastus on kohtule tarvilik selleks, et teha kindlaks, kas elukohatingimusega, mis on hoolduskindlustusskeemi alusel hüvitiste saamise õiguse tekkeks ette nähtud, on rikutud — nagu hagejateks olevad valitsused põhikohtuasja vaidluses väidavad — teatavaid isikute vaba liikumist puudutavaid ühenduse õigusnorme.
The second and third questions referred for a preliminary ruling must therefore be declared admissible.
Seega tuleb teine ja kolmas eelotsuse küsimus tunnistada vastuvõetavaks.
The Flemish Government maintains that those questions concern only a purely internal situation quite unconnected to Community law, viz., that of the non-appli-cation of the Decree of 30 March 1999, as amended, to persons both residing and working in Belgium.
Esmalt tuleb märkida, et Flandria valitsuse väitel see, et 30. märtsi 1999. aasta muudetud dekreet ei kuulu kohaldamisele isikute suhtes, kes ühtaegu elavad Belgias ja tegutsevad seal kutsealaselt, on puhtalt riigisisene olukord, mis ei ole ühenduse õigusega kuidagi seotud.
In this respect, it must be borne in mind that it is settled caselaw that the Treaty rules governing freedom of movement for persons and the measures adopted to implement them cannot be applied to activities which have no factor linking them with any of the situations governed by Community law and which are confined in all relevant respects within a single Member State (see, inter alia, with regard to freedom of establishment and freedom of movement for workers, respectively, Case 20/87 Gauchard [1987] ECR 4879, paragraphs 12 and 13, and Case C-18/95 Terhoeve [1999] ECR I-345, paragraph 26, and the decisions there cited).
Selles osas on oluline vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale meenutada, et asutamislepingu norme, mis käsitlevad isikute vaba liikumist, ja nende normide rakendusakte ei saa kohaldada tegevuste suhtes, mille puhul ei esine ühtki tegurit, mis seoks neid ühenduse õiguses käsitletud mis tahes olukorraga ja mille kõik asjakohased elemendid on ainult ühe liikmesriigi sisesed (vt vastavalt asutamisvabadust ja töötajate vaba liikumist puudutavas osas eelkõige 8. detsembri 1987. aasta otsus kohtuasjas 20/87: Gauchard, EKL 1987, lk 4879, punktid 12 ja 13, ja 26. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas C-18/95: Terhoeve, EKL 1999, lk I-345, punkt 26 ja viidatud kohtupraktika).
The same holds good in respect of the provisions of Regulation No 1408/71 (see, to that effect, Case C-153/91 Petit [1992] ECR I-4973, paragraph 10, and Joined Cases C-95/99 to C-98/99 and C-180/99 Khalil and Others [2001] ECR I-7413, paragraph 70).
Sama kehtib määruse nr 1408/71 sätete osas (vt selle kohta 22. septembri 1992. aasta otsus kohtuasjas C-153/91: Petit, EKL 1992, lk I-4973, punkt 10, ja 11. oktoobri 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-95/99–C-98/99 ja C-180/99: Khalil jt, EKL 2001, lk I-7413, punkt 70).
On the other hand, as the Court has also stated, any national of a Member State, irrespective of his place of residence and his nationality, who has exercised the right to freedom of movement for workers and who has been employed in another Member State, falls within the scope of those provisions (see in particular, to that effect, Case C-419/92 Scholz [1994] ECR I-505, paragraph 9; Terhoeve, paragraph 27, and Case C-212/05 Hartmann [2007] ECR I-6303, paragraph 17).
Seevastu — nagu Euroopa Kohus on samuti täpsustanud — kuuluvad eespool viidatud sätete kohaldamisalasse kõik ühenduse kodanikud sõltumata elukohast ja kodakondsusest, kes on kasutanud õigust vabalt liikuda ja on tegutsenud kutsealaselt teises liikmesriigis (vt selle kohta eelkõige 23. veebruari 1994. aasta otsus kohtuasjas C-419/92: Scholz, EKL 1994, lk I-505, punkt 9; eespool viidatud kohtuotsus Terhoeve, punkt 27, ja 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-212/05: Hartmann, EKL 2007, lk I-6303, punkt 17).