natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In Case C-480/06 Commission v Germany (judgment of 9 June 2009) concerning a contract relating to the disposal of waste in a new incineration facility concluded between four Landkreise (administrative districts) and the City of Hamburg Cleansing Department without a tendering procedure, the Court held that a contract which forms both the basis and the legal framework for the future construction and operation of a facility intended to perform a public service, namely thermal incineration of waste, in so far as it has been concluded solely by public authorities, without the participation of any private party, and does not provide for or prejudice the award of any contracts that may be necessary in respect of the construction and operation of the waste treatment facility, does not fall within the scope of Directive 92/50/EEC (18).
Sama teemaga seoses leidis Euroopa Kohus kohtuasjas Asturcom Telecomunicaciones (6.¡oktoobri 2009.¡aasta otsus kohtuasjas C-40/08), et siseriiklik kohus, kellele on esitatud nõue sundtäita lõplik vahekohtuotsus, mis on tehtud tarbija menetluses osalemiseta, peab niipea, kui tema käsutuses on selleks vajalikud õiguslikud ja faktilised asjaolud, omal algatusel hindama, kas müüja või teenuste osutaja ja tarbija vahel sõlmitud lepingus sisalduv vahekohtuklausel on ebaõiglane, kui siseriiklike menetlusnormide kohaselt võib ta samalaadsete siseriiklikul õigusel põhinevate nõuete korral sellise hindamise läbi viia. Kui see nii on, tuleb kohtul välja selgitada kõik tagajärjed, mis siseriikliku õiguse kohaselt sellest tulenevad, veendumaks, et kõnesolev klausel ei ole tarbijale siduv.
A public authority has the possibility of performing the public interest tasks conferred on it either by using its own resources or in cooperation with other public authorities, without being obliged to call on outside entities not forming part of its own departments. In that connection, ¤rst, Community law does not require public authorities to use any particular legal form in order to carry out jointly their public service tasks.
Sellise hinnangu andmise kohta selgitas Euroopa Kohus esiteks, et direktiivi 93/13 artikli¡6 lõi-ge¡1 on imperatiivne säte, ja teiseks, et võttes arvesse avaliku huvi olemust ja tähtsust, millel antud direktiiviga tarbijatele tagatud kaitse põhineb, tuleb artiklit¡6 pidada võrdväärseks siseriiklike normidega, mis asetsevad siseriiklikus õiguskorras avaliku korra normide tasemel.
Secondly, such cooperation between public authorities does not undermine the principal objective of the Community rules on public procurement, that is, the free movement of services and the opening-up of undistorted competition in all the Member States, where implementation of that cooperation is governed solely by considerations and requirements relating to the pursuit of objectives in the public interest and the principle of equal treatment of the persons concerned, referred to in Directive 92/50, is respected, so that no private undertaking is placed in a position of advantage vis-à-vis competitors.
Kohtuasjas Aventis Pasteur (2.¡detsembri 2009.¡aasta otsus kohtuasjas C-358/08), milles Euroo- pa Kohus meenutas kõigepealt kohtuasjas O’Byrne21 esitatud seisukohti, selgitas ta, et direktiivi 85/374/EMÜ22 artiklit¡11 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus kohtumenetluses ühe kostja teisega asendamist lubavate siseriiklike õigusnormide selline kohaldamine, mille tulemusel võib „tootja”nimetatud direktiivi artikli¡3 tähenduses pärast direktiivis sätestatud aegumistähtaja möödumist kaasata kostjana selle tähtaja jooksul teise isiku vastu algatatud kohtumenetlusse.
Reference will now be made to a series of judgments in which the Court was required to interpret Community legislation which seeks to supervise commercial practices with a view to consumer protection.
Artiklit¡11 tuleb siiski esiteks tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus see, kui siseriiklik kohus leiab, et nimetatud artiklis sätestatud tähtaja jooksul direktiivi 85/374 artikli¡3 lõikes¡1 sätestatud määratlusele vastava „tootja” 100-protsendilise osalusega tütarettevõtja vastu algatatud menetluses võib nimetatud tütarettevõtja asendada tootjaga, kui nimetatud kohus leiab, et otsuse asjaomase toote käibelelaskmise kohta tegi tegelikult tootja.
) Council Directive 92/50/EEC of 18 June 1992 relating to the coordination of procedures for the award of public service contracts (OJ 1992 L 209, p. 1).
(23.¡aprilli 2009.¡aasta otsus liidetud kohtuasjades C-261/07 ja C-299/07) direktiivi 2005/29/EÜ
) Directive 97/7/EC of the European Parliament and of the Council of 20 May 1997 on the protection of con- sumers in respect of distance contracts (OJ 1997 L 144, p. 19).
Nõukogu 25.¡juuli 1985.¡aasta direktiiv 85/374/EMÜ liikmesriikide tootevastutust käsitlevate õigus ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT L¡210, lk¡29; ELT eriväljaanne 15/01, lk¡257).
However, those provisions do not prevent the consumer from being required to pay compensation for the use of the goods in the case where he has made use of them in a manner incompatible with the principles of civil law, such as those of good faith or unjust enrichment, on condition that the purpose of that directive and, in particular, the functionality and ecacy of the right of withdrawal are not adversely a¥ected, this being a matter for the national court to determine.
Need õigusnormid kehtestavad seotud pakkumiste keelu põhimõtte, samas kui kõnesoleva direktiivi I¡lisas selliseid tavasid ei nimetata, vaid seal loetletakse ammendavalt ainult need kaubandustavad, mida loetakse ebaausateks kõigil tingimustel ja mida ei tohi seega analüüsida juhtumipõhiselt.
The role of the national court in the area of consumer protection is thus not limited to a mere power to rule on the possible unfairness of a contractual term, but also consists of the obligation to examine that issue of its own motion where it has available to it the legal and factual elements necessary for that task, including when it is assessing whether it has territorial jurisdiction.
Euroopa Kohus meenutas, et kõnesolev direktiiv ühtlustab ebaausaid kaubandustavasid puudutavad eeskirjad ühenduse tasandil täielikult.
Where the national court considers such a term to be unfair, it must not apply it, except if the consumer, after having been informed of it by that court, does not intend to assert its unfair or non-binding status.
Seega ei tohi liikmesriigid võtta direktiiviga kehtestatutest piiravamaid meetmeid ja seda isegi kõrgema tarbijakaitse taseme saavutamise tagamiseks.
Likewise, a national rule if it is not compatible with the directive provides that it is only where the consumer has successfully challenged an unfair contract term before a national court that he is not bound by it.
Sellest tulenevalt ei vasta kõnesoleva direktiiviga esitatud nõuetele siseriiklikud õigusnormid, mis kehtestavad seotud pakkumiste suhtes ebaseaduslikkuse eelduse, vaatamata sellele, et siseriikliku seadusega on sellest keelust ette nähtud teatud hulk erandeid.
Such a rule excludes the possibility for the national court to assess of its own motion whether a contractual term is unfair.
Intellektuaalomandi õiguste valdkonnas väärivad põgusat tutvustamist kaks kohtuotsust.
The Court also stated that a term, contained in a contract concluded between a consumer and a seller or supplier, which has been included without being individually negotiated and which confers exclusive jurisdiction on the court in the territorial jurisdiction of which the seller or supplier has his principal place of business may be considered to be unfair.
Nimelt oli ühenduse seadusandja eesmärk nimetatud määruse artikli¡14 lõikega¡3 määrata kindlaks erand teatavat tüüpi lepinguliste suhete jaoks, nagu tööõiguslik suhe, mis aga omakorda välistab nimetatud erandi kohaldatavuse teiste lepinguliste suhete puhul, nagu tellimuse alusel ühenduse disainilahenduse väljatöötamine.
Similarly, in Case C-40/08 Asturcom Telecomunicaciones (judgment of 6 October 2009), the Court held that a national court hearing an action for enforcement of an arbitration award which has become ¤nal and was made in the absence of the consumer is required, where it has available to it the legal and factual elements necessary for that task, to assess of its own motion whether an arbitration clause in a contract concluded between a seller or supplier and a consumer is unfair, in so far as, under national rules of procedure, it can carry out such an assessment in similar actions of a domestic nature.
Kui ühelt poolt on tegemist ühenduse registreerimata disainilahendusega, mis on välja töötatud tellimuse alusel, ja teiselt poolt ei samasta siseriiklik seadus selliseid disainilahendusi nendega, mis on välja töötatud tööõigusliku suhte raames, tuleb määruse nr¡6/2002 artikli¡14 lõiget¡1 tõlgendada nii, et õigus ühenduse disainilahendusele kuulub selle autorile, kui seda ei ole lepingu alusel tema õigusjärglasele üle antud.
If that is the case, it is for that court or tribunal to establish all the consequences thereby arising under national law, in order to ensure that the consumer is not bound by that clause.
Võimalus anda õigus disainilahendusele lepingu alusel üle selle autorilt tema õigusjärglasele kõnesoleva määruse artikli¡14 lõike¡1 tähenduses tuleneb esiteks selle artikli sõnastusest ja vastab teiseks määrusega taotletud eesmärkidele.
In reaching this conclusion, the Court stated, ¤rst, that Article 6(1) of Directive 93/13 is a mandatory provision and, second, that, in view of the nature and importance of the public interest underlying the protection which that directive confers on consumers, Article 6 must be regarded as a provision of equal standing to national rules which rank, within the domestic legal system, as rules of public policy.
Teises kohtuasjas Sony Music Entertainment (20.¡jaanuari 2009.¡aasta otsus kohtuasjas C-240/07) leidis Euroopa Kohus, et autoriõiguse ja sellega kaasnevate teatud õiguste – käesolevas asjas fonogrammide reprodutseerimisõiguste – kaitse tähtaeg, mis on sätestatud direktiivis
) Council Directive 93/13/EEC of 5 April 1993 on unfair terms in consumer contracts (OJ 1993 L 95, p. 29).
Nõukogu 12.¡detsembri 2001.¡aasta määrus (EÜ) nr¡6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta (EÜT¡2002, L¡3, lk¡1; ELT eriväljaanne 13/27, lk¡142).
In Case C-358/08 Aventis Pasteur (judgment of 2 December 2009), the Court, after recalling the
2006/116/EÜ25, on selle direktiivi artikli¡10 lõike¡2 alusel kohaldatav ka siis, kui asjaomane objekt ei olnud liikmesriigis, milles kaitset taotletakse, kunagi kaitstud.
), stated that Article 11 of Directive 85/374/EEC (
Nimetatud säte ei nõua seda, et see liikmesriik oleks sama mis see, milles taotletakse eelosutatud direktiivis ette nähtud kaitset.
) must be interpreted as precluding national legislation which allows the substitution of one defendant for another during proceedings from being applied in a way which permits a ‘producer’, within the meaning of Article 3 of that directive, to be sued, after the expiry of the period prescribed by that article, as a defendant in proceedings brought within that period against another person.
Euroopa Kohus lisas, et direktiivi 2006/116 artikli¡10 lõiget¡2 tuleb tõlgendada nii, et direktiivis ette nähtud kaitse tähtaegu kohaldatakse olukorras, kus asjaomane teos või objekt oli 1.¡juulil 1995 sellisena kaitstud vähemalt ühes liikmesriigis siseriiklike sätete kohaselt, mis käsitlevad autoriõigust või sellega kaasnevaid õigusi ning kus selle teose või objekti selliste õiguste kolmanda riigi kodanikust omanikule oli sellel kuupäeval tagatud siseriiklike sätetega ette nähtud kaitse.
However, ¤rst, Article 11 must be interpreted as not precluding a national court from holding that, in proceedings instituted within the period prescribed by that article against the wholly-owned subsidiary of the ‘producer’, within the meaning of Article 3(1) of Directive 85/374, that producer can be substituted for that subsidiary if that court ¤nds that the putting into circulation of the product in question was, in fact, determined by that producer.
Seda, kas nimetatud sätte kontekstis oli teose või objekti autoriõigusega kaasnevate õiguste kolmanda riigi kodanikust omanik 1.¡juulil 1995 kaitstud vähemalt ühes liikmesriigis, tuleb aga hinnata sellise liikmesriigi sätete alusel ja mitte selle liikmesriigi sätete alusel, kus direktiivis ette nähtud kaitset taotletakse. Sellist järeldust toetavad pealekauba kõnealuse direktiiviga taotletavad ühtlustamise eesmärgid ja eeskätt eesmärk sätestada autoriõigusega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja arvestamiseks sama algushetk ning muuta selliste õiguste kaitse tähtajad kogu ühenduses ühesugusteks.
Second, Article 3(3) of Directive 85/374 must be interpreted as meaning that, where the person injured by an allegedly defective product was not reasonably able to identify the producer of that product before exercising his rights against the supplier of that product, that supplier must be treated as a ‘producer’ for the purposes, in particular, of the application of Article 11 of that directive, if it did not inform the injured person, on its own initiative and promptly, of the identity of the producer or its own supplier, which it is for the national court to determine in the light of the circumstances of the case.
Eelöeldust tuleneb, et sellise teose või objekti suhtes, mis 1.¡juulil 1995 oli kaitstud vähemalt ühes liikmesriigis selle liikmesriigi sätete kohaselt, ei ole selle direktiivi artikli¡10 lõike 2 kohaldamiseks määrav see, kas isik, kellele see kaitse tagati, on kolmanda riigi kodanik, ning kas talle ei ole selles liikmesriigis, kus direktiivis 2006/116 ette nähtud kaitse tähtaja kohaldamist taotletakse, tagatud kaitset selle viimase liikmesriigi sätete alusel. Oluline on nimelt välja selgitada, kas asjaomane teos või objekt oli 1.¡juulil 1995 vähemalt ühe liikmesriigi sätete kohaselt kaitstud.
In relation to unfair commercial practices, the Court was required to interpret Directive
Vaidlusi kerkis üles ka muudes valdkondades, mis on ühenduse tasandil ühtlustatud.
2005/29/EC (23) in Joined Cases C-261/07 and C-299/07 VTB–VAB (judgment of 23 April 2009).
Euroopa Kohus lisas, et siseriiklik kohus peab välja selgitama, kas selline teabe
It held that that directive precludes national legislation which with certain exceptions and without taking account of the speci¤c circumstances — therefore generally and as a preventative measure — imposes a general prohibition of combined o¥ers made by a vendor to a consumer.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12.¡detsembri 2006.¡aasta direktiiv 2006/116/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja kohta (ELT L¡372, lk¡12).
The legislation in question laid down the principle that combined o¥ers are prohibited, notwithstanding the fact that such practices are not referred to in Annex I to the directive which exhaustively lists the only commercial practices which are prohibited in all circumstances and accordingly do not have to be assessed on a case-by-case basis.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6.¡novembri 2001.¡aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT L¡311, lk¡67; ELT eriväljaanne 13/27, lk¡69).
In the ¤eld of intellectual property rights, two judgments are worthy of note.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31.¡märtsi 2004.¡aasta direktiiv 2004/27/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2001/83/EÜ ühenduse eeskirjade kohta seoses inimtervishoius kasutatavate ravimitega (ELT L¡136, lk¡34; ELT eriväljaanne 13/34, lk¡262).
First, in Case C-32/08 FEIA (judgment of 2 July 2009) the Court held that Article 14(3) of Regulation (EC) No 6/2002 (24), which provides that the right to the Community design vests in the employer where a design is developed by an employee in the execution of his duties or following the instructions given by his employer, unless otherwise agreed or speci¤ed under national law, does not apply to a Community design that has been produced as a result of a commission.
Eespool viidatud kohtuasjas UTECA otsustas Euroopa Kohus, et direktiivi 89/552/EMÜ teleringhäälingutegevust käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (muudetud direktiiviga 97/36/EÜ),28 täpsemalt selle artiklit¡3 ja EÜ artiklit¡12 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus Hispaania õigusakt, mis kohustab televisiooniorganisatsioone kulutama 5% oma tegevustulust Euroopa päritolu mängu- ja tele£lmide eelrahastamisele ning täpsemalt kulutama 60% sellest 5%-st teostele, mille originaalkeel on üks selle liikmesriigi ametlikest keeltest.
The Community legislature intended to de¤ne the special system set out in Article 14(3) of the regulation by reference to a speci¤c type of contractual relationship, namely that of an employment relationship, which precludes the application of Article 14(3) to other contractual relationships, such as that relating to a Community design that has been produced as a result of a commission.
Euroopa Kohus leidis, et olenemata vastusest küsimusele, kas niisugune meede kuulub nimetatud direktiivi kohaldamisalasse jäävatesse valdkondadesse, on liikmesriigil üldjuhul õigus sellist meedet võtta, tingimusel et ta järgib asutamislepinguga tagatud põhivabadusi.
Where, ¤rst, there are unregistered Community designs produced as a result of a commission, second, the national legislation does not deem such designs to be the same as designs developed in the context of an employment relationship, Article 14(1) of Regulation No 6/2002 must be interpreted as meaning that the right to the Community design vests in the designer, unless it has been assigning by way of contract to his successor in title.
Kui selline meede, mis puudutab kohustust kulutada teostele, mille originaalkeel on üks selle liikmesriigi ametlikest keeltest, 60% sellest 5%-st tegevustulust, mis suunatakse Euroopa päritolu mängu- ja tele£lmide eelrahastamisele, kujutab endast mitme põhivabaduse, täpsemalt teenuste osutamise vabaduse, kapitali vaba liikumise ja töötajate liikumisvabaduse piirangut, võib see meede olla õigustatud eesmärgiga kaitsta ja edendada ühte või mitut asjassepuutuva liikmesriigi ametlikku keelt.
The possibility of assignment by way of contract of the right to the Community design from the designer to his successor in title within the meaning of Article 14(1) of the regulation both stems from the wording of that article and is consistent with the aims of the regulation.
Siinjuures on selline meede, mis kehtestab kohustuse investeerida mängu- ja tele£lmidesse, mille originaalkeel on üks selle liikmesriigi ametlikest keeltest, sellekohase eesmärgi saavutamise tagamiseks kohane.
Adapting the protection of Community designs to the needs of all sectors of industry in the Community by means of a contractual assignment of the right to the Community design is likely to help to achieve the essential objective of the enforcement of the rights conferred by a Community design in an ecient manner throughout the territory of the Community.
Samuti ei tundu Euroopa Kohtu hinnangul, et taoline meede läheks kaugemale sellest, mis on nimetatud eesmärgi saavutamiseks vajalik. Asjaomane meede puudutab nimelt esiteks vaid 3% ringhäälinguorganisatsioonide tegevustulust, mistõttu ei saa seda protsenti pidada taotletud eesmärgi suhtes ebaproportsionaalseks.
Moreover, enhanced protection for industrial design not only promotes the contribution of individual designers to the sum of Community excellence in the ¤eld, but also encourages innovation and development of new products and investment in their production.
Lisaks ei lähe meede kaugemale sellest, mis on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik, ainult seetõttu, et selles ei ole ette nähtud kriteeriume, mis võimaldaksid asjassepuutuvad teosed liigitada„kultuuritoodeteks”.
It is, however, for the national court to ascertain the contents of such a contract and in that regard to determine whether the right to the unregistered Community design has in fact been transferred from the designer to his successor in title, applying, in the context of that assessment, the law on contracts in order to determine who owns the right to the unregistered Community design, in accordance with Article 14(1) of the regulation.
Kuna keel ja kultuur on lahutamatult seotud, ei saa asuda seisukohale, et asutamislepinguga tagatud mõne põhivabaduse piiramise õigustamiseks peab liikmesriigi taotletav eesmärk, milleks on ühe või mitme ametliku keele kaitse ja edendamine, kindlasti esinema koos muude kultuurikriteeriumidega. Samuti ei lähe selline meede kaugemale sellest, mis on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik, ainult seetõttu, et asjassepuutuv rahastamine on suunatud enamjaolt mängu£lme tootvatele ettevõtjatele, kes asuvad selles liikmesriigis.
Second, in Case C-240/07 Sony Music Entertainment (judgment of 20 January 2009), the Court held that the term of protection of copyright and certain related rights, in this case rights concerning the reproduction of phonograms, laid down by Directive 2006/116/EC (25), is also applicable, pursuant to Article 10(2) thereof, where the subject matter at issue has at no time been protected in the Member State in which the protection is sought.
Asjaolu, et kõnealuse meetme aluseks olev kriteerium, s.o keelekriteerium, võib eelistada mängu£lme tootvaid ettevõtjaid, kes töötavad sellele kriteeriumile vastavas keeles ja kes seega võivad tegelikkuses enamjaolt asuda selles liikmesriigis, mille ametlike keelte hulka see keel kuulub, on osa taotletavast eesmärgist.
According to the wording of that provision, the ¤rst alternative requirement concerns the prior existence of protection for the subject matter at issue in at least one Member State.
Sellist olukorda ei saa iseenesest käsitleda tõendina, et asjaomane meede on ebaproportsionaalne, ilma et liikmesriigi poolt ühe või mitme ametliku keele kaitse ja edendamise eesmärgi tunnustamine ülekaaluka üldise huvina võiks seejuures mõtte kaotada.
That provision does not require that Member State to be the State in which the protection for which the directive provides is sought.
Euroopa Kohus selgitas artikli¡12 kohta, et seda sätet kohaldatakse iseseisvalt üksnes nendel ühenduse õigusega reguleeritud juhtudel, mille suhtes asutamisleping diskrimineerimist keelavat erisätet ei ole ette näinud.
Moreover, that directive is intended to harmonise the laws of the Member States so as to make terms of protection identical throughout the Community, and to interpret Article 10(2) of Directive 2006/116 as meaning that the application of that requirement is conditional on the prior existence of protection under the national legislation of the Member State in which the protection for which the directive provides is sought, even though such prior protection has been granted in another Member State, would comply neither with the terms of the provision at issue nor with the purpose of the directive.
Nimelt on diskrimineerimiskeelu põhimõte töötajate liikumisvabaduse, asutamisvabaduse, teenuste osutamise vabaduse ja kapitali vaba liikumise valdkonnas kehtestatud vastavalt EÜ artikli¡39 lõikega¡2 ning EÜ artiklitega¡43, 49 ja 56. Seega, kuna eeltoodust nähtub, et asjaomane meede ei ole nende asutamislepingu sätetega vastuolus, ei saa ta olla vastuolus ka EÜ artikliga¡12.
(25) Directive 2006/116/EC of the European Parliament and of the Council of 12 December 2006 on the term of protection of copyright and certain related rights (OJ 2006 L 372, p. 12)
Nõukogu 3.¡oktoobri 1989.¡aasta direktiiv 89/552/EMÜ teleringhäälingutegevust käsitlevate liikmesriikide teatavate õigus ja haldusnormide kooskõlastamise kohta (EÜT L¡298, lk¡23; ELT eriväljaanne 06/01, lk¡224).
Court of Justice
Kaubamärgid