natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It cannot be ruled out that during transportation Total International Ltd had actual physical control of the heavy fuel oil indirectly, represented by the transportation company and the crew.
Ei saa välistada, et Total international Ltd. omas veo ajal – veofirma ja laevapere kaudu – kaudselt tegelikku kontrolli raske kütteõli üle.
As a result of the accident, however, it lost any physical control at the point when the heavy fuel oil became waste.
Laevahuku tõttu kaotas ta võimaliku kontrolli siiski ajal, mil raske kütteõli muutus jäätmeteks.
Total International Ltd thus never had physical control of the oil waste.
Seega ei omanud Total international Ltd. kunagi kontrolli õlijäätmete üle.
It is therefore possible that Total International Ltd is responsible for bearing the costs only if that company is to be regarded as the producer of the oil waste and was thus also the holder of the oil waste in accordance with Article 1(c) of the Waste Framework Directive.
Total international Ltd. vastutus kulude eest tuleb niisiis kõne alla ainult sel juhul, kui seda äriühingut tuleks pidada õlijäätmete tootjaks, kes vastavalt jäätmete raamdirektiivi artikli 1 punktile c oli ühtlasi õlijäätmete valdaja.
The sentence pronounced on 16 January 2008, which has already been mentioned, also suggests that Total France may be regarded as the producer and holder of the waste on the basis of the same criteria in connection with the relevant factual findings.
Eespool juba mainitud 16. jaanuari 2008. aasta süüdimõistev otsus annab alust täiendavalt märkida, et vastavate faktiliste asjaolude korral võib samade kriteeriumide alusel ka Total France olla jäätmete tekitaja ja valdaja.
The Tribunal de grande instance found that Total International Ltd was not at fault for the sinking of the Erika, but another Total company, Total S.A., since that company had selected the ship and in doing so had not exercised due care.
Tribunal de grande instance sedastas nimelt, et Erika põhjaminekus ei ole süüdi Total international Ltd., küll aga Totalgrupi teine ettevõtja Total S.A., sest tema valis välja tankeri ega näidanud seejuures üles vajalikku hoolsust.
72 It is for the competent
72 Pädev siseriiklik kohus peab
71 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 60).
71 – Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Van de Walle jt, punkt 60.
Article 1(b) of the Waste Framework Directive defines producer as anyone whose activities produce waste (original producer)
Jäätmete raamdirektiivi artikli 1 punktis b on tekitajana määratletud igaüks,
72 — Judgment of the Tribunal de grande instance de Paris of 16 January 2008 (cited in footnote 15, p. 228).
72 – Eespool 15. joonealuses märkuses viidatud Tribunal de grande instance de Paris 16. jaanuari 2008. aasta otsus, lk 228.
However, Note 92FUND/EXC.34/6/Add.1 by the Director of the International Oil Pollution Compensation Fund of 20 September 2006, http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc34-6eadd1.pdf, p. 8, states, on the basis of the investigations in progress at the time, that Total could not detect the ship’s defects.
Siiski sedastab naftareostusest põhjustatud kahju hüvitamise rahvusvahelise fondi direktori 20. septembri 2006. aasta teatis 92FUND/EXC.34/6/Add.1 http://www.iopcfund-docs.org/ds/pdf/92exc34-6eadd1.pdf, lk 8, selleks ajaks esitatud uuringute põhjal, et Total ei saanud tuvastada tankeri puudusi.
OPINION OF MRS KOKOTT — CASE C-188/07 particular because there are no rules therein governing the selection of the party responsible for bearing the costs.
KOHTUJURIST KOKOTT’I ETTEPANEK – KOHTUASI C-188/07 seepärast, et seal ei ole reguleeritud kulude eest vastutavate isikute valik.
national courts to examine whether the production of the waste can also be attributed to Total France.
uurima, kas ka Total France’ile tuleb omistada jäätmete tekitaja roll.
It is thus possible that Total France is responsible for bearing the cost of disposing of the oil waste because it produced the heavy fuel oil, but also in the event that it produced the oil waste.
Total France’i vastutus õlijäätmete kõrvaldamise kulude eest tuleb kõne alla seetõttu, et ta oli raske kütteõli tooja, aga ka sel juhul, kui ta oli õlijäätmete tekitaja.
Total International Ltd can be ordered to bear the cost only if it produced the oil waste.
Total international Ltd. peab kandma kulud ainult siis, kui ta oli õlijäätmete tekitaja.
Selection of the party responsible for bearing the costs under Article 15 of the Waste Framework Directive in accordance with the polluterpays principle
Kulude kandja valik jäätmete raamdirektiivi artikli 15 „saastaja maksab” põhimõtte alusel
However, the Court has given a different interpretation to Article 15 of the Waste Framework Directive.
Euroopa Kohus mõistis jäätmete raamdirektiivi artiklit 15 siiski teisiti.
The judgment in Van de Walle concerned fuel leaked from a service station which contaminated the surrounding land.
Kohtuotsuses Van de Walle oli tegemist tanklas maha voolanud kütusega, mis reostas maapinna.
The responsible party in principle was the manager of the service station, who had bought the fuel to meet the service station’s operating needs, was therefore the holder and, for the purpose of his operations, had it in stock when it became waste within the meaning of Article 1(b) of Directive 75/442.
Põhimõtteliselt on selle eest vastutav tankla operaator, kes oli ostnud kütuse oma äritegevuse raames, oli seega kütuse valdaja ja säilitas seda oma äritegevusest tulenevalt ajal, mil see direktiivi 75/442 artikli 1 punkti b tähenduses muutus jäätmeteks.
73 Only if exceptionally the poor condition of the service station’s storage facilities and the leak of hydrocarbons could be attributed to a disregard of contractual obligations by the petroleum undertaking which supplied that service station, or to any actions which could render that undertaking liable, could that undertaking be responsible.
73 Ainult siis, kui bensiinijaama mahutid olid erandkorras halvas seisus ja kütuse leke tekkis bensiinijaama varustanud kütuseettevõtja lepinguliste kohustuste rikkumise tõttu, või kui tema vastutus tuleneb tema muust tegevusest, võib nimetatud kütuseettevõtja olla vastutav.
Then the activities of that undertaking could be considered to have produced waste within the meaning of Article 1(b) of Directive 75/442 and it could accordingly be regarded as the holder of the waste. 74
Sel juhul võib tema tegevust vaadelda „jäätmete tekitamisena” direktiivi 75/442 artikli 1 punkti b mõttes ja teda saab käsitleda vastavalt nende jäätmete valdajana. 74
The question also arises whether Total France and possibly Total International Ltd must bear the cost of disposing of the oil waste because they fall within the group of persons referred to in Article 15 of the Waste Framework Directive.
Edasi tekib küsimus, kas Total France ja võib-olla ka Total international Ltd. peavad kandma õlijäätmete kõrvaldamise kulud juba sellepärast, et nad kuuluvad jäätmete raamdirektiivi artiklis 15 nimetatud isikute ringi.
According to the Court, the cost is therefore to be borne by the person who produced the waste.
Euroopa Kohus leiab, et kulude tasumise kohustus lasub isikutel, kes jäätmed tekitavad.
75 However, Article 15 designates only the group of those who may pos-
75Artiklis 15 nimetatud isikud tähistavad seevastu üksnes võimalikke
73 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 59).
73 – Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Van de Walle jt, punkt 59.
74 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 60).
74 – Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Van de Walle jt, punkt 60.
75 — Van de Walle and Others (cited in footnote 27, paragraph 58).
75 – Eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Van de Walle jt, punkt 58.
In fact, the Commission seems to take the view that all those referred to in Article 15 of the Waste Framework Directive may be required to bear the cost of disposing of waste.
Tegelikult lähtub komisjon nähtavasti sellest, et vastutuse jäätmete kõrvaldamise kulude eest võib panna kõikidele jäätmete raamdirektiivi artiklis 15 nimetatud isikutele.
On the other hand, at the hearing the United Kingdom maintained that Article 15 of the Waste Framework Directive does not establish any rules on liability, in
Ühendkuningriik oli kohtuistungil seevastu seisukohal, et jäätmete raamdirektiivi artikkel 15 ei sätesta vastutust eeskätt
sibly be responsible for bearing the cost, from whom it is necessary to select the person who is to bear the costs, in accordance with the polluterpays principle.
COMMUNE DE MESQUER kuludekandjaid, kelle hulgast tuleb „saastaja maksab” põhimõtte alusel valida isik, kes peab kulud enda kanda võtma.
Nevertheless, some rules on dealing with waste impose the cost of its disposal in principle on the producer of the product which became waste.
Mõni jäätmete käitlemist puudutav õigusnorm sätestab siiski põhimõtteliselt, et tootja peab kandma jäätmeteks muutunud toote kõrvaldamise kulud.
In this connection the Commission refers to Directive 2006/66/EC of 6 September 2006 on batteries and accumulators and waste batteries and accumulators and repealing Directive 91/157/EEC, 77Article 8 of which provides that producers of batteries and accumulators are to bear the costs of their disposal as waste.
Komisjon viitab sellega seoses 6. septembri 2006. aasta direktiivile 2006/66/EÜ, mis käsitleb patareisid ja akusid ning patarei- ja akujäätmeid ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 91/157/EMÜ 77, mille artikkel 8 näeb ette, et patareide ja akude tootjad peavad kandma ka nende jäätmetena kõrvaldamise kulud. 78
78 In addition, under Article 15 of European Parliament and Council Directive 94/62/EC of 20 December 1994 on packaging and packaging waste 79 the Member States may impose the costs of disposal under the law on waste on the producer of the packaging. 80
Ühtlasi võivad liikmesriigid Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 1994. aasta direktiivi 94/62/EÜ 79pakendite ja pakendi- jäätmete kohta artikli 15 alusel jätta pakendi tootja kanda pakendi jäätmealaste õigusnormidega kooskõlas oleva käitlemise kulud. 80
This interpretation of the polluterpays principle, as a principle governing the apportionment of costs, is consistent with other language versions which — unlike the German version — do not use a notion of causality, but state that the polluter pays (polluter pays, pollueur-payeur).
Eeltoodud „saastaja maksab” põhimõtte kui kulude jaotamise põhimõtte tõlgendus vastab ka teistele keeleversioonidele, kus ei kasutata kausaalsuse mõistet, vaid märgitakse, et maksab saastaja (Polluter pays, pollueur-payeur).
Accordingly, the Court has interpreted the polluterpays principle as an expression of the proportionality principle, which requires the Member States — and the Community legislature — to refrain from imposing on anyone costs that are unnecessary having regard to the circumstances.
Euroopa Kohus tõlgendas sellekohaselt „saastaja maksab” põhimõtet proportsionaalsuse põhimõtte väljendusena, mis kohustab liikmesriike – ja ühenduse seadusandjat – jätma isikutelt sisse nõudmata kulud, mis ei ole tegelikus olukorras vajalikud.
76In the case at issue the question was whether agriculture could be called on to reduce nitrate discharges more than is commensurate with its proportion of the total amount.
76Konkreetsel juhul oli tegemist küsimusega, kas põllumajandus peab vastutama nitraatide sisalduse vähendamise eest suuremas ulatuses, kui on tema proportsionaalne osa nitraatide koguhulgas.
With regard to the law on waste, it can be inferred, first of all, that a person cannot bear the cost of disposing of waste which comes from others.
Jäätmealaseid õigusnorme silmas pidades tuleb öeldust järeldada eelkõige seda, et isik ei pea kandma teiste isikute tekitatud jäätmete kõrvaldamise kulusid.
Those rules have their basis in the fact that Article 15 of the Waste Framework Directive, and in particular the polluterpays principle referred to therein, do not constitute clear and definitive rules on responsibility for costs.
Nimetatud sätete põhimõte seisneb selles, et jäätmete raamdirektiivi artikkel 15, ja eeskätt selles viidatud „saastaja maksab” põhimõte ei kujuta endast kulude eest vastutamise selget ja lõplikku regulatsiooni.
The polluterpays principle can and must be clarified further.
Pigem võib ja tuleb „saastaja maksab” põhimõtet veelgi täpsustada.
This is a priority task for the legislature.
See on eelkõige seadusandja ülesanne.
If a product becomes waste, the final holder is in principle the producer of the waste since he discards the product.
Kui toode muutub jäätmeteks, siis on põhimõtteliselt viimane valdaja jäätmete tekitaja, sest ta kõrvaldab toote kasutuselt.
As Total argues, responsibility for costs on the part of the producer of the product — as is possible under Article 15 of the Waste Framework
Total märgib, et seetõttu on tootja vastutus – sel moel, nagu seda lubab jäätmete raamdirektiivi artikkel 15 – vastuolus „saastaja maksab” põhimõttega.
80 — Order in Case C-26/05 Plato Plastik Robert Frank [2006] ECR I-24, paragraph 34.
80 – 16. veebruari 2006. aasta määrus kohtuasjas C-26/05: Plato Plastik Robert Frank (EKL 2006, lk I-24, punkt 34).
76 — Case C-293/97 Standley and Others [1999] ECR I-2603, paragraph 52.
76 – 29. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-293/97: Standley jt (EKL 1999, lk I-2603, punkt 52).
Courts must apply and if necessary interpret that clarification and possibly verify whether it respects the limits of the polluterpays principle.
Kohtutel tuleb seda täpsustust kohaldada, vajaduse korral tõlgendada ja kontrollida, kas see arvestab „saastaja maksab” põhimõtte piire.
That principle is the criterion for any national transposition of Article 15 of the Waste Framework Directive, but it is also binding on the Community legislature since it is laid down in Article 174(2) of the Treaty as the basis for environmental policy.
Viidatud põhimõte kujutab endast igas liikmesriigis jäätmete raamdirektiivi artikli 15 ülevõtmise mõõdupuud, kuid on siduv ka ühenduse seadusandjale, sest EÜ artikli 174 lõikes 2 on see sätestatud kui keskkonnapoliitika põhialus.
Responsibility for costs on the part of the producer has some benefits.
Tootja vastutusel on omad eelised.
If the producer has to pay for disposal, there is an incentive to design the product in such a way that it can be disposed of as inexpensively as possible.
Kui tootja peab hea seisma ka jäätmete kõrvaldamise eest, siis on see talle ajendiks kujundada toode, mida saab kõrvaldada võimalikult väikeste kuludega.
This is consistent with the objective laid down in the third indent of Article 174(1) EC of prudent and rational utilisation of natural resources and the principle under Article 174(2) EC that environmental damage should as a priority be rectified at source.
See vastab EÜ artikli 174 lõike 1 kolmanda taande loodusressursside kaalutletud ja mõistliku kasutamise eesmärgile ja EÜ artikli 174 lõike 2 põhimõttele, mille kohaselt tuleb keskkonnakahjustus heastada eeskätt kahjustuse kohas.
At the same time, the producer can integrate disposal costs into the price and pass them on to the final holder as the actual producer of the waste.
Ühtlasi saab tootja arvestada kõrvaldamise kulud toote hinda ja need sellega viimasele valdajale kui jäätmete tegelikule tekitajale üle kanda.
Lastly, this arrangement for costs removes any incentive for the final holder to dispose of the product illegally in order to save disposal costs.
Lõpuks kõrvaldab kulude selline regulatsioon viimase valdaja jaoks ajendi tootest seadusvastaselt vabaneda, et hoida kokku kõrvaldamise kulud.
There is however a need to strike a balance between certain of the objectives and principles mentioned in Article 174.
Teatavaid EÜ artiklis 174 nimetatud eesmärke ja põhimõtteid tuleb tasakaalustada.
The implementation of those criteria is also complex.
Kriteeriumide rakendamine on lisaks keerukas.
The review by the Court must therefore necessarily be limited to the question whether there was a manifest error of appraisal regarding the conditions for the application of Article 174 EC. 81
Seetõttu peab kohtulik kontroll piirduma paratamatult üksnes küsimusega, kas teatava õigusnormi puhul on EÜ artikli 174 kohaldamise eelduste hindamisel tehtud ilmne kaalutlusviga. 81
However, the special rules on the responsibility of the producer also suggest that the imposition of the disposal costs on the producer of the product requires express provision to that effect.
Tootjat puudutava vastutuse erisätted kõnelevad siiski ka selle kasuks, et jäätmete kõrvaldamise kulude panemine tootjale on vaja sõnaselgelt sätestada.
In particular, the benefits described occur only if the producer and the final holder are aware of the arrangements governing costs.
Kirjeldatud eelised ilmnevad üksnes sel juhul, kui tootja ja viimane valdaja on kulude regulatsioonist teadlikud.
Against this background, there can be no objection in principle to a decision by the Community legislature or by the national legislature to order the producer of a product from which waste came to bear the cost of its disposal.
Eeltoodu põhjal ei saa põhimõtteliselt vaidlustada ühenduse või liikmesriigi seadusandja otsust, et jäätmeid tekitava toote tootja peab kandma jäätmete kõrvaldamise kulud.
In the case of most products the producer must assume that they will become waste at some time when they are used as intended.
Enamiku toodete puhul peab tootja nimelt lähtuma sellest, et need muutuvad sihipärasel kasutamisel millalgi jäätmeteks.
By producing economic goods the producer therefore causes waste and is therefore also responsible in accordance with the polluterpays principle.
Tootja tekitab tootmise käigus jäätmeid ja seega vastutab „saastaja maksab” põhimõtte kohaselt.
81 — Case C-284/95 Hi-Tech [1998] ECR I-4301, paragraph 37, and Case C-86/03 Greece v Commission [2005] ECR I-10979, paragraph 88, both regard to the Community legislature.
81 – 14. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-284/95: Safety Hi-Tech (EKL 1998, lk I-4301, punkt 37) ja 15. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-86/03: Kreeka vs. komisjon (EKL 2005, lk I-10979, punkt 88) ühenduse seadusandja kohta.
Moreover, the considerations relating to responsibility for costs where products are used as intended cannot be applied unreservedly to waste which is created through extraordinary events.
Toodete eesmärgipärase kasutamise korral ei saa kuludega seotud vastutust puudutavat arutluskäiku piiramatult üle võtta jäätmete osas, mis tekivad erandolukorras.
This is illustrated by the present case: when heavy fuel oil is used as intended, that is to say when it is combusted, gaseous derivatives which do not fall within the scope of the law on waste under Article 2(1)(a) of the Waste Framework
Käesolev juhtum näitlikustab öeldut: eesmärgipärase kasutamise korral, see tähendab raske kütteõli põletamisel tekiksid välisõhku paisatavad gaasilised heitmed, mis ei kuulu jäätmete raamdirektiivi artikli 2 lõike 1 punkti a kohaselt jäätmealaste õigusnormide kohaldamisalasse, ja arvatavasti tekib ka väiksemas koguses tahkeid jäätmeid.
COMMUNE DE MESQUER solely on the basis of Article 15 of the Waste Framework Directive, it would follow from the above considerations that as the producer of heavy fuel oil and/or the seller and carrier they may be ordered to bear the cost of disposing of oil waste following a shipping accident in so far as they can be accused of contributing personally to causing the leak of the heavy fuel oil.
COMMUNE DE MESQUER ja/või müüja või prahtija peaks pärast laevaõnnetust kandma õlijäätmete kõrvaldamise kulud niivõrd, kuivõrd talle saab süüks panna raske kütteõli väljavoolamise põhjustamist.
Its disposal would have been relatively inexpensive since it accumulates in a power station which is already equipped for that purpose.
Viimaste kõrvaldamine oleks vähem kulukas, sest see toimub elektrijaamas, kus on vastava võimalusega arvestatud.
After the heavy fuel oil leaks and mixes with water and sediment, however, very much larger quantities of waste are created which can be collected and disposed of only with great difficulty.
Raske kütteõli väljavoolamise ning vee ja setetega segunemise tagajärjel tekib seevastu palju rohkem jäätmeid, mille kokkukogumine ja kõrvaldamine on seotud väga suurte raskustega.
The risk of such waste being created cannot therefore simply be imposed on the producer of the heavy fuel oil in accordance with the polluterpays principle, but only in so far as he can influence the extraordinary creation of waste.
Kirjeldatud jäätmete tekkimise riski ei saa „saastaja maksab” põhimõttele tuginedes panna ilma pikemata raske kütteõli tootja kanda, see on võimalik vaid sel määral, kuivõrd ta võib osaleda jäätmete ebaharilikus tekkimises.
However, a directive provision like Article 15 of the Waste Framework Directive cannot of itself impose obligations on an individual and cannot therefore be relied upon as such against an individual.
Direktiivi sättega – nagu näiteks jäätmete raamdirektiivi artikliga 15 – ei saa panna üksikisikule kohustusi ning seda ei saa kasutada üksikisiku vastu.
82The stipulations of Article 15 can therefore be applied as against the Total companies only in so far as they have a basis in French law.
82 Artikli 15 sätted on Totalgrupi ettevõtjate suhtes kohaldatavad ainult selles osas, milleks on alust Prantsuse õigusnormide järgi.
This is the explanation for the judgment in Van de Walle: the risk of the creation of waste as a result of an accident is borne by the person who is able to prevent the accident.
Nii võib aru saada Van de Walle kohtuotsusest: õnnetuse tagajärjel jäätmete tekkimise riski võtab isik, kes saab õnnetust ennetada.
Other persons are responsible only exceptionally where they can be accused of contributing independently to causing the waste.
Ainult erandjuhul vastutavad lisaks teised isikud, kui neile saab õnnetuse põhjustamist süüks panna.
French law might preclude liability on the part of the Total companies.
Totalgrupi ettevõtjate vastutus võib olla vastuolus Prantsuse õigusega.
Article III(4)(c) of the Liability Convention, which applies in France, precludes in principle any claim for compensation against a charterer. Exceptions arise only when the damage resulted from the charterer’s personal act or omission, committed with the intent to cause such damage, or recklessly and with knowledge that such damage would probably result.
Prantsusmaal kehtiv vastutuse konventsiooni artikli III lõike 4 punkt c välistab nimelt igasugused kahjunõuded laeva prahtija (mis tahes kujul) vastu, välja arvatud juhul, kui kahju põhjuseks on tegu, mille ta on pannud toime või jätnud toime panemata kahju tekitamise tahtlusega või kergemeelsusest, olles teadlik kahju tekkimise tõenäosusest.
The competent courts must decide whether that exclusion from liability is applicable to the Total companies. 83
Pädev kohus peab otsustama, kas vastutust saab välistada ka Totalgrupi ettevõtjate puhul. 83
82 — See inter alia Case 152/84 Marshall [1986] ECR 723, paragraph 48, Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraph 108, and Case C-80/06 Carp [2007] ECR I-4473, paragraph 20.
82 – Vt mh 26. veebruari 1986. aasta otsus kohtuasjas 152/84: Marshall (EKL 1986, lk I-723, punkt 48); 5. oktoobri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-397/01–C-403/01: Pfeiffer jt (EKL 2004, lk I-8835, punkt 108) ja 7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-80/06: Carp, EKL 2007, lk I-4473, punkt 20.
83 — The judgment of the Tribunal de grande instance de Paris of 16 January 2008 (cited in footnote 15, p. 35) ruled this out in the case of Total S.A.
83 – Eespool 15. joonealuses märkuses viidatud Tribunal de grande instance de Paris 16. jaanuari 2008. aasta kohtuotsus, lk 235, välistas selle Total S.A. puhul.
If responsibility for costs on the part of the Total companies were to be assessed
Kui Totalgrupi vastutust kulude eest tuleks hinnata jäätmete raamdirektiivi artikli 15 alusel, siis tuleneks eeltoodud arutluskäigust, et tema kui raske kütteõli tootja