natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This overall figure reflects a wide variation between countries: in most countries treatment demands related to cocaine use are quite low, but in the Netherlands (37 %) and, historically, Spain (26 % in 2002) the proportion of all clients who ask for treatment for cocaine use is far higher.
Selles üldnäitajas kajastuvad suured erinevused riikide vahel: enamikus riikides on kokaiinitarbimisega seotud ravinõudlus üsna madal, kuid Madalmaades (37%) ja varasematel aastatel Hispaanias (26% 2002. a) oli kokaiinitarbimise tõttu ravi taotlevate patsientide osakaal kõikide patsientide hulgas palju kõrgem.
In the most recent data available, a group of countries report percentages of cocaine clients among all treatment clients between 5 % and 10 % (Denmark, Germany, France, Ireland, Italy, Cyprus, Malta, the United Kingdom and Turkey), whereas in the remaining countries
Kõige viimaste kättesaadavate andmete põhjal ulatus kokaiinitarbimise tõttu ravi taotlejate osakaal kõikide patsientide hulgas ühes riikide rühmas (Taani, Saksamaa, Prantsusmaa, Iirimaa, Itaalia, Küpros, Malta, Ühendkuningriik ja Türgi) 5–10%ni, samas oli kõnealune näitaja ülejäänud riikides väga madal.
) and overall around 12 % of all new treatment demands are reported as cocaine related.
(152) Mitmes riigis oli kokaiinitarbimise tõttu ravi taotlejate osakaal kõikide uute patsientide hulgas kõrge (153) ning kokku umbes 12% kõigist uutest ravitaotlustest oli seotud kokaiiniga.
Cocaine is also reported as a
Kokaiini nimetas ravile pöördumise teise
15 4 secondary drug by around 12 % of new clients (
15 4 põhjusena umbes 12% uutest patsientidest. (
Cocaine is often used in combination with another illicit or licit subsidiary drug, often cannabis (31.6 %), opioids (28.6 %) or alcohol (17.4 %) (157).
Kokaiini tarbitakse sageli koos mõne muu illegaalse või legaalse täiendava uimastiga, sageli koos kanepi (31,6%), opioidide (28,6%) või alkoholiga (17,4%) (157).
Local studies of drug injectors suggest that, in some areas, the combination of heroin and cocaine within an injection may be becoming more popular (sometimes referred to by drug injectors as ‘speedballing’).
Kohalikud uuringud uimastisüstijate hulgas näitavad, et mõnes piirkonnas on levimas heroiini ja kokaiini manustamine ühe süstina (mõnikord kasutavad uimastisüstijad selle kohta nimetust speedballing).
The combination of opioids and cocaine is currently more apparent in the treatment data.
Käesoleval ajal ilmneb andmetes ravinõudluse kohta sagedamini opioidide ja kokaiini kombineeritud tarbimine.
Among clients reporting primary use of opioids, 31 % in Italy, 42 % in the Netherlands and 44 % in the United Kingdom report a secondary cocaine use.
Esmase uimastina opioide nimetanud klientide hulgas teatab kokaiini tarbimisest teisese uimastina 31% Itaalias, 42% Madalmaades ja 44% Ühendkuningriigis.
Among primary cocaine users, 28 % in Italy and 38 % in the United Kingdom report secondary use of opioids.
Esmase uimastina kokaiini tarbijate hulgas teatab opioidide tarbimisest teisese uimastina 28% Itaalias ja 38% Ühendkuningriigis.
Treatment of cocaine dependence
Kokaiinisõltuvuse ravi
The increasing trends among clients seeking treatment for cocaine use reported in previous years is continuing; from 1999 to 2004, an analysis that interpolates for unreported data suggests that the proportion of new clients demanding treatment for cocaine use grew from around 10 % to 20 % during this period (based on 17 EU countries and Bulgaria
Kokaiinitarbimise tõttu ravi taotlejate arvu suurenemine, millest teatati varasematel aastatel, üha jätkub; analüüsi põhjal, milles interpoleeriti esitamata andmed, suurenes aastatel 1999–2004 kokaiinitarbimise tõttu ravi taotlevate uute patsientide osakaal 10–20% (17 ELi riigi ning Bulgaaria ja Rumeenia andmete põhjal). (155)
There is not enough evidence to support pharmacological treatment for cocaine or other psychostimulant dependence.
Kokaiini- või muude psühhostimulantide sõltuvuse farmakoloogiliselt ravimise toetuseks ei ole veel küllaldaselt tõendeid.
However, in their comprehensive review of the use of pharmacotherapies for psychostimulant users, Shearer and Gowing (2004) conclude that substitution therapy, which is successful in the case of opioid and nicotine dependence and has the potential for attracting and retaining users in treatment, has not yet been adequately tested in stimulant
Kuid oma põhjalikus ülevaates farmakoteraapia kasutamisest psühhostimulantide tarbijatel jõuavad Shearer ja Gowing (2004) järeldusele, et stimulantide tarbijate puhul
See Figure TDI-1 in the 2006 statistical bulletin.) See Table TDI-10 in the 2006 statistical bulletin.)
155) Vt joonis TDI-1 2006. a statistikabülletäänis.156) Vt tabel TDI-10 2006. a statistikabülletäänis.
Chapter 5: Cocaine and crack cocaine users. A review of the literature on the responses to and effectiveness of cocaine treatment, including responses to mental health disorders among crack cocaine users, has
5. peatükk: kokaiin ja crack-kokaiin ei ole veel küllaldaselt uuritud asendusravi, mis on edukas opioidi- ja nikotiinisõltuvuse korral ning mille puhul on suur tõenäosus, et uimastitarbijad alustavad ning jätkavad ravi.
Combining several specific psychosocial treatment interventions is currently considered the most promising treatment option for cocaine and other psychostimulant users.
Mitme spetsiifilise psühhosotsiaalse ravimeetodi kombineeritud kasutamist peetakse praegu kokaiini ja muude psühhostimulantide tarbijate kõige paljutõotavamaks ravivõimaluseks.
The combination of the community reinforcement approach (CRA) with contingency management has been shown to reduce cocaine use in the short term (Higgins et al., 2003; Roozen et al., 2004).
On selgunud, et kogukonna toetusel põhineva lähenemise (community reinforcement approach, CRA) kasutamine koos edusammude tunnustamisega aitab vähendada kokaiinitarbimist lühiajalises plaanis (Higgins et al., 2003; Roozen et al., 2004).
In some countries, including the United States and the United Kingdom, there is currently substantial investment in building up immunotherapy treatment options by developing antibodies that can intercept cocaine in the bloodstream before it reaches the central nervous system (see box on immunotherapy for cocaine addicts).
Mõnedes riikides, sealhulgas Ameerika Ühendriikides ja Ühendkuningriigis, investeeritakse praegu suuri summasid immunoteraapia võimaluste loomisesse, töötades välja antikehasid, mis suudavad peatada kokaiini liikumise vereringes, enne kui kokaiin jõuab kesknärvisüsteemi (vt kast kokaiinisõltlaste immunoteraapia kohta).
Immunotherapy for cocaine addicts
Kokaiinisõltlaste immunoteraapia
CRA is an intensive treatment method that involves family, friends and other members of the client’s social network throughout the treatment and consists in training the clients to make social contacts, to improve their self-image, and to find work and rewarding leisure activities in order to establish a different lifestyle (Roozen et al., 2004).
Kogukonna toetusel põhinev lähenemine (CRA) on intensiivne ravikava, millesse on kogu raviperioodi vältel kaasatud patsiendi perekond, sõbrad ja tema sotsiaalse võrgustiku teised liikmed ning mille käigus teda õpetatakse looma sotsiaalseid kontakte, parandama oma enesehinnangut ning leidma tööd ja rahuldust pakkuvaid meelelahutustegevusi, et kinnistada teistsugune elustiil (Roozen et al., 2004).
In combination with contingency management — a method that aims to influence clients’ behaviour by offering meaningful incentives, e.g. presents, vouchers or privileges for cocaine-free urine samples — positive effects on drug use and psychosocial functioning have been achieved during the treatment phase and post-treatment follow-up in cocaine-dependent outpatients,although effects on cocaine use appeared to be limited to thetreatment period (Higgins et al., 2003).
Kombineerituna edusammude tunnustamisega – meetodiga, mille eesmärk on mõjutada patsiendi käitumist, pakkudes talle kokaiinivabade uriiniproovide korral tähenduslikke preemiaid, näiteks kingitusi, kinkekaarte või privileege – on selle ravikava puhul ambulatoorset ravi saavatel kokaiinisõltlastel täheldatud positiivseid tulemusi uimastitarbimise ja psühhosotsiaalse käitumise osas nii ravifaasis kui ka järelkontrolli ajal,kuigi mõju kokaiini tarbimisele paistis piirnevat raviperioodiga (Higgins et al., 2003).
In contrast to heroin addiction, which can be treated with agonists such as methadone or antagonists such as naltrexone, there are currently no medical treatments available for cocaine addiction.
Vastupidiselt heroiinisõltuvusele, mida saab ravida agonistidega, nagu näiteks metadoon, või antagonistidega, nagu näiteks naltreksoon, ei ole kokaiinisõltuvusele olemas meditsiinilist ravi.
The reason for this would appear to be the mechanism of action through which cocaine exerts its effects on the brain neurotransmitters dopamine and serotonin.
Põhjus on mehhanismis, mille kaudu kokaiin mõjutab aju neurotransmittereid dopamiini ja serotoniini.
Whereas heroin binds to brain opioid receptors, such as the mu receptors, and therefore mimics the action of the brain’s own endorphins, cocaine inhibits the reabsorption of dopamine (and indeed serotonin) from the neuronal synapse once it has had its effect, leading to a build-up of the transmitter, thus prolonging and strengthening its effect.
Heroiin seob aju opioidiretseptoreid, nagu näiteks mµ-retseptorid, ning seetõttu jäljendab aju enda toodetud endorfiine, kokaiin aga tõkestab dopamiini (ja muidugi ka serotoniini) taasimendumise neuronite ühendustelt ehk sünapsitelt, tuues kaasa transmitterite sünteesi, ning seega mõju pikeneb ja tugevneb.
New approaches to the highly problematic groups of cocaine- and crack-using heroin users focus on harm reduction as primary treatment goal and apply behavioural therapies, in particular contingency management approaches, in combination with methadone maintenance programmes or heroin-assisted treatment (Schottenfeld et al., 2005; van den Brink, 2005; Poling et al., 2006).
See ei tähenda tingimata, et kokaiinisõltuvuse jaoks ei ole võimalik meditsiinilist ravi välja töötada, kuid see võib olla keerulisem ja vajab ilmselt teistsuguseid meetodeid kui need, mida kasutatakse heroiinisõltuvuse ravi väljatöötamisel.
This does not necessarily mean that it is not possible to develop a medical treatment for cocaine addiction, only that it may be more difficult to do so and may involve different concepts from those used in the development of treatments for heroin dependence.
Uutes lähenemistes kokaiini ja crack’i tarbivate heroiinitarbijate vägagi problemaatilistele rühmadele keskendutakse kahjude vähendamisele kui esmasele ravieesmärgile ning rakendatakse biheivioristlikke ravimeetodeid, eelkõige edusammude tunnustamist, lisaks metadooni asendusravi programmidele või heroiiniga ravile (Schottenfeld et al., 2005; van den Brink, 2005; Poling et al., 2006).
Harm reduction approaches
Kahjude vähendamise meetmed
One exciting strand of research is the use of immunotherapy, i.e. the development of a vaccine that would effectively ‘neutralise’ the action of cocaine by preventing the drug from reaching the brain.
Üks praegune uurimissuund on immunoteraapia, st püütakse luua vaktsiini, mis neutraliseeriks tõhusalt kokaiini toime, ennetades selle jõudmise ajju.
The basic concept has undergone limited testing.
Esialgne vaktsiin on juba teatud määral katsetused läbinud.
A vaccine developed in the United Kingdom was tested in a small number of cocaine addicts, 18 in total, over a period of 14 weeks.
Ühendkuningriigis välja töötatud vaktsiini katsetati väikese hulga kokaiinisõltlaste peal, kokku 18 inimesel 14 nädala jooksul.
It was found that three quarters of the vaccinated cohort of cocaine addicts were able to remain drug free for a period of three months with no untoward sideeffects.
Leiti, et kaks kolmandikku vaktsineeritud kokaiinisõltlaste rühmast olid võimelised kolme kuu jooksul elama narkootikumivabalt ilma ebameeldivate kõrvalnähtudeta.
In addition, after six months, both those who relapsed and those who did not stated that the feelings of euphoria were not as potent as prior to vaccination.
Lisaks kinnitasid kuue kuu möödudes nii need, kes uuesti tarvitama hakkasid, kui ka need, kes ei hakanud, et eufooriatunne ei olnud enam nii võimas kui enne vaktsineerimist.
As a result of these findings, the vaccine, known as drug–protein conjugate TA-CD, is undergoing phase 2 clinical trials.
Nende järelduste tulemusena läbib vaktsiin, tuntud kui konjugeeritav ravim-proteiin TA-CD, kliiniliste katsetuste teist etappi.
An alternative immunotherapeutic approach involves the development of monoclonal antibodies to cocaine, but this has only been tested preclinically.
Alternatiivne immunoteraapiline lähenemine tähendab kokaiinile monoklonaalsete antikehade väljatöötamist, aga seda on üksnes prekliiniliselt katsetatud.
The potential benefit of the cocaine vaccine TA-CD has raised ethical concerns about the use of a vaccine: who would receive it, who would make the decision and on what criteria, etc.
Kokaiini TA-CD vaktsiini tõenäoline tulemuslikkus on tekitanud vaktsiini kasutamise osas eetilise probleemi: kellele seda antakse, kes seda otsustab ja missuguste kriteeriumide põhjal jne.
In Europe, the development of harm reduction approaches that target cocaine use has been limited.
Euroopas on kokaiinitarbimise vastu suunatud kahjude vähendamise meetmete väljatöötamine olnud piiratud.
This might now be beginning to change as increased awareness of both the extent of cocaine use and the problems associated with it stimulates interest in developing responses to address the needs of cocaine users.
Olukord võib aga hakata muutuma, sest suurenenud teadlikkus nii kokaiinitarbimise ulatusest kui ka sellega seotud probleemidest stimuleerib huvi kokaiinitarbijate vajadustele vastavate ravimeetmete väljatöötamise vastu.
The value of prevention and harm reduction approaches to reducing the risks associated with cocaine use remains largely unexplored, but a number of areas may have potential for the development of this kind of approach.
Ennetamise ja kahjude vähendamise meetmete tõhusust kokaiinitarbimisega seotud ohtude vähendamisel ei ole kuigi palju uuritud, kuid kõnealuste meetmete väljatöötamisel on võimalik hõlmata mitmeid valdkondi.
As cocaine use can escalate quickly, brief interventions that can alert users to the fact that they may be beginning to experience negative consequences due to their use of the drug may also be worth exploring.
Näiteks on võimalik, et kokaiinitarbijad võivad saada kasu sekkumismeetmetest, mis tegelevad selliste teemadega nagu suurenenud toksilisus kokaiini
Annual report 2006: the state of the drugs problem in Europe and some lowthreshold programmes specifically target crack-using sex workers to transmit safer sex and drug use messages and to distribute condoms and lubricants (see selected issue on gender).
Crack’i- ja kokaiinisõltuvusega võib seostada suurenenud ohte seksuaaltervisele ning mõned madala läve programmid on otseselt suunatud crack’i tarbivatele seksuaalteenuste osutajatele, et propageerida ohutumat seksi ja uimastitarbimist ning jagada laiali kondoome ja lubrikante (vt valikteema sugude kohta).
As a result of the serious health and social problems associated with crack cocaine use, there is more experience of developing services for this group, although activities are limited to those relatively few cities in Europe that have experienced a significant crack cocaine problem.
Kuna crack-kokaiini tarbimisega on seotud tõsised tervisehäired ja sotsiaalsed probleemid, on selle tarbijatele mõeldud teenuste väljatöötamisega tegeletud rohkem, samas aga on see tegevus koondunud vaid nendesse suhteliselt vähestesse linnadesse Euroopas, kus on esinenud märkimisväärseid probleeme seoses crack-kokaiiniga.
In a number of cities crack cocaine users have been targeted by outreach schemes that attempt to engage with what is often viewed as a difficult group to work with.
Mitmes linnas on läbi viidud crack-kokaiini tarbijatele suunatud süstalde levitamise programme, mille käigus üritatakse saada kontakti uimastitarbijate rühmaga, kellega töötamist sageli keeruliseks peetakse.
Although overall the evidence base remains relatively weak, some studies have suggested that benefits can accrue.
Mõned uuringud annavad alust arvata, et neist programmidest on kasu, kuigi üldiselt on sellekohaseid tõendeid suhteliselt vähe.
For example, one study of an innovative outreach treatment programme in Rotterdam (Henskens, 2004, cited in the Dutch national report) identified factors that were observed to be important for treating this group of clients, who are often difficult to engage in conventional drug services.
Näiteks ühe Rotterdamis läbi viidud uuendusliku süstalde levitamise programmi kohta tehtud uuringuga (Henskens, 2004, tsiteeritud Madalmaade riiklikus aruandes) selgitati
A more controversial approach has been adopted in some cities in Europe, where the concept of safe consumption rooms, usually targeting drug injection, has been extended to drug inhalation.
Mõnes Euroopa linnas on rakendatud vastuolulisemat lähenemist, mille raames on tavaliselt süstivatele uimastitarbijatele mõeldud ohutu tarbimise ruumid avatud ka narkootikumide sissehingajaile.
Rooms for supervised inhalation have been opened in several Dutch, German and Swiss cities (EMCDDA, 2004c).
Mitmes linnas Madalmaades, Saksamaal ja Šveitsis on avatud ruume järelevalve all sissehingamiseks (EMCDDA, 2004c).
Although the supervision of consumption hygiene is a main objective of such services, there is some evidence that they could also act as a conduit to other care options; for example, monitoring of one service in Frankfurt, Germany, reported that, during a six-month evaluation period in 2004, more than 1 400 consumptions were supervised, while 332 contact talks, 40 counselling sessions and 99 referrals to other drugs services were documented.
Selliste teenuste pakkumise peamine eesmärk on küll tarbimishügieeni kontrollimine, kuid on tõendeid, et need teenused võivad juhtida muude hooldusvõimalusteni; näiteks selgus ühe Saksamaal Frankfurdis tegutseva kõnealust teenust pakkuva asutuse kontrolli käigus, et kuuekuulise hindamisperioodi jooksul 2004. a tarbiti järelevalve all uimasteid rohkem kui 1400 korda, samas registreeriti 332 kontaktvestlust, 40 nõustamisseanssi ning 99 suunamist teistesse uimastiravi asutustesse.
Chapter 6Opioid use and drug injection
6. peatükkOpioidide tarbimine ja uimastite süstimine
Heroin supply and availability (159
Heroiini pakkumine ja kättesaadavus (159
In Europe, two forms of imported heroin are found: the commonly available brown heroin (its chemical base form) and the less common and usually more expensive white heroin (a salt form), which typically originates from South-East Asia.
Euroopas leidub heroiini kahel kujul: üldiselt kättesaadav pruun heroiin (selle keemiline baasvorm) ning vähem levinud ja tavaliselt kallim valge heroiin (soolavorm), mis on enamasti pärit Kagu-Aasiast.
In addition, some opioid drugs are produced within the EU, but manufacture is mainly confined to small-scale production of home-made poppy products (e.g. poppy straw, poppy concentrate from crushed poppy stalks or heads) in a number of eastern EU countries, for example Lithuania, where the market for poppy stalks and concentrate seems to have stabilised, and Poland, where production of ‘Polish heroin’ might be decreasing (CND, 2006).
Lisaks toodetakse ELis mõnesid opioidideks liigitatavaid uimasteid, kuid tootmine on väiksemahuline ja piirdub peamiselt kodusel teel valmistatud unimagunatoodetega (näiteks unimagunavarred, purustatud unimagunavartest või kupardest valmistatud kontsentraat), mida toodetakse mitmes ELi idapoolses riigis, näiteks Leedus, kus unimagunavarte ja kontsentraadi turg tundub olevat stabiliseerunud, ning Poolas, kus nn Poola heroiini tootmine võib olla vähenemas (CND, 2006).
Production and trafficking centre to other western European countries.
Tootmine ja kaubitsemine teine jaotuskeskus edasitoimetamiseks teistesse Lääne-Euroopa riikidesse.
Heroin seizures in 2004 suggest that the southern branch has now gained the same importance as the northern branch in terms of volume smuggled (WCO, 2005; INCB, 2006a).
Heroiinikonfiskeerimised 2004. a näitavad, et salakaubana edasitoimetatavate koguste osas on lõunaharu praeguseks sama oluliseks muutunud kui põhjaharu (WCO, 2005; INCB, 2006a).
Since the mid1990s, heroin has been increasingly (but to a lesser extent than through the Balkan routes) smuggled to Europe through the ‘silk route’ via central Asia (in particular Turkmenistan, Tajikistan, Kyrgyzstan and Uzbekistan), the Caspian Sea and the Russian Federation, Belarus or Ukraine, to Estonia, Latvia, some of the Nordic countries and Germany (Reitox national reports, 2005; CND, 2006; INCB, 2006a).
1990ndate aastate keskpaigast peale tuuakse heroiini salakaubana Euroopasse üha sagedamini (aga väiksemas ulatuses kui Balkani marsruute pidi) mööda Siiditeed läbi Kesk-Aasia (eelkõige läbi Türkmenistani, Tadžikistani, Kõrgõzstani ja Usbekistani), Kaspia mere ja Venemaa Föderatsiooni kaudu, läbi Valgevene ja Ukraina Eestisse, Lätisse, mõnesse Põhjamaasse ja Saksamaale (Reitoxi riikide aruanded, 2005; CND, 2006; INCB, 2006a).
Although these routes are the most important, countries in the Arabian peninsula (Oman, United Arab Emirates) have become transit sites for heroin consignments from South and South-West Asia destined for Europe (INCB, 2006a).
Kuigi need marsruudid on kõige olulisemad, on mõned Araabia poolsaare riigid (Omaan, Araabia Ühendemiraadid) saanud läbi Lõuna- ja Edela-Aasia Euroopasse toimetatavate heroiinipartiide transiitriikideks (INCB, 2006a).
In addition, heroin destined for Europe (and North America) was seized in 2004 in East and West Africa, the Caribbean, and Central and South America (CND, 2006).
Lisaks konfiskeeriti Euroopasse (ja Põhja-Ameerikasse) transporditavat heroiini 2004. a Ida- ja Lääne-Aafrikas, Kariibi mere riikides ning Kesk- ja Lõuna-Ameerikas (CND, 2006).
Heroin consumed in Europe is predominantly manufactured in Afghanistan, which remains the world leader in illicit opium supply and in 2005 accounted for 89 % of global illicit opium production, followed by Myanmar (7 %).
Suur osa Euroopas tarbitavast heroiinist on valmistatud Afganistanis, mis on ebaseadusliku oopiumi tootmises maailmas endiselt esikohal ning 2005. a tootis 89% ülemaailmsest ebaseadusliku oopiumi kogutoodangust, järgnes Myanmar (7%).
Global production of illicit opium remained relatively stable between 1999 and 2004, except in 2001, when a ban on opium poppy cultivation enforced by the Taliban regime in Afghanistan resulted in a dramatic but short-lived decline; it is estimated that about 4 670 tonnes was produced in 2005, a 4 % decline compared with 2004 (CND, 2006).
Aastatel 1999–2004 oli ülemaailmne ebaseadusliku oopiumi kogutoodang suhteliselt stabiilne, erandiks oli vaid 2001. a, mil Talibani režiimi kehtestatud unimaguna kasvatamise keeld Afganistanis tõi kaasa järsu, kuid lühiajalise languse; 2005. a toodeti hinnanguliselt umbes 4670 tonni, 2004. aastaga võrreldes oli tegemist 4% langusega (CND, 2006).
Global potential production of heroin was estimated at 472 tonnes in 2005 (495 in 2004) (UNODC, 2006).
Ülemaailmne potentsiaalne heroiinitoodang oli 2005. a hinnanguliselt 472 tonni (495 tonni 2004. aastal) (UNODC, 2006).
In 2004, 210 tonnes of opium (or 21 tonnes of heroin equivalent), 39.3 tonnes of morphine and 59.2 tonnes of heroin were seized worldwide.
2004. a konfiskeeriti kogu maailmas kokku 210 tonni oopiumi (või 21 tonni heroiini ekvivalenti), 39,3 tonni morfiini ja 59,2 tonni heroiini.
Asia (50 %) and Europe (40 %) continued to account for the greatest quantities of heroin seized worldwide.
Konfiskeeritud heroiinikoguste poolest olid maailmas endiselt esikohal Aasia (50%) ja Euroopa (40%).