natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Convention on simplified extradition procedure between the Member States of the European Union was drawn up on the basis of Article K.3 of the Treaty on European Union by Council Act of 10 March 1995 and signed on that date by all the Member States (OJ 1995 C 78, p. 1, ‘the 1995 Convention’).
Konventsioon Euroopa Liidu liikmesriikide vahelise väljaandmise lihtsustatud korra kohta on koostatud Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel nõukogu 10. märtsi 1995. aasta aktiga ning on allkirjastatud samal kuupäeval kõikide liikmesriikide poolt (EÜT C 78, lk 1; edaspidi „1995. aasta konventsioon”).
According to Article 1(1) of the 1995 Convention:
Nimetatud konventsiooni artikli 1 lõige 1 sätestab:
‘The aim of this Convention is to facilitate the application, between the Member States of the European Union, of the European Convention on Extradition [of 13 December 1957], by supplementing its provisions.’
„Käesoleva konventsiooni eesmärk on hõlbustada [13. detsembri 1957. aasta] väljaandmise Euroopa konventsiooni kohaldamist Euroopa Liidu liikmesriikide vaheliste toimingute suhtes, täiendades selle sätteid.”
The Convention relating to extradition between the Member States of the European Union, known as the Dublin Convention, was drawn up on the basis of Article K.3 of the Treaty on European Union by Council Act of 27 September 1996 and signed on that date by all the Member States (OJ 1996 C 313, p. 11, ‘the 1996 Convention’).
Euroopa Liidu liikmesriikide vahelise väljaandmise konventsioon, nn Dublini konventsioon on koostatud Euroopa Liidu lepingu artikli K.3 alusel nõukogu 27. septembri 1996. aasta aktiga ning on allkirjastatud samal kuupäeval kõikide liikmesriikide poolt (EÜT C 313, lk 11; edaspidi „1996. aasta konventsioon”).
Article 1 of the 1996 Convention provides in particular:
Selle artikkel 1 sätestab eelkõige:
The purpose of this Convention is to supplement the provisions and facilitate the application between the Member States of the European Union:
Käesoleva konventsiooni eesmärk on järgmiste õigusaktide sätete täiendamine ja Euroopa Liidu liikmesriikide vahelise rakendamise hõlbustamine:
— of the European Convention on Extradition of 13 December 1957 …
– 13. detsembri 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsioon […],
— the European Convention on the Suppression of Terrorism of 27 January 1977 …
– 27. jaanuari 1977. aasta terrorismi vastu võitlemise Euroopa konventsioon […],
— the Convention of 19 June 1990 applying the Schengen Agreement of 14 June 1985 [between the Governments of the States of the Benelux Economic Union, the Federal Republic of Germany and the French Republic] on the gradual
– 19. juuni 1990. aasta Schengeni konventsioon, millega rakendatakse 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut [Beneluxi Majandusliidu riikide, Saksamaa
19] in relations between the Member States which are party to that Convention …’
Liitvabariigi ja Prantsuse Vabariigi valitsuste vahel] kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta [EÜT 2000, L 239, lk 19; ELT eriväljaanne 19/02, lk 9] konventsiooni osalisteks olevate liikmesriikide vahelistes suhetes nende ühispiiridel.”
‘Extradition may not be refused on the ground that the prosecution or punishment of the person would be statute-barred according to the law of the requested Member State.’
„Väljaandmisest ei saa keelduda sellel alusel, et taotluse saanud riigi seaduste kohaselt ei või isiku suhtes enam menetlust algatada või karistust täide viia.”
It follows from Article 18(2) and (3) of the 1996 Convention that it is to enter into force 90 days after notification, by the last Member State to adopt it, that its constitutional procedures for adoption have been completed.
1996. aasta konventsiooni artikli 18 lõigetest 2 ja 3 ilmneb, et konventsioon jõustub 90 päeva möödumisel kuupäevast, kui viimane liikmesriik teatab konventsiooni vastuvõtmiseks vajaliku põhiseadusest tuleneva menetluse lõpuleviimisest.
As not all the Member States have adopted the Convention, it has not therefore entered into force in accordance with that provision.
Vastavalt sellele sättele ei jõustu konventsioon seega enne, kui kõik liikmesriigid on selle vastu võtnud.
Article 18(4) of the 1996 Convention states:
1996. aasta konventsiooni artikli 18 lõige 4 näeb ette:
‘Until this Convention enters into force, any Member State may, when giving the notification referred to in paragraph 2, or at any other time, declare that as far as it is concerned this Convention shall apply to its relations with Member States that have made the same declaration.
„Kuni käesoleva konventsiooni jõustumiseni võib iga liikmesriik lõikes 2 märgitud teatamistoimingu sooritamisel või mõnel muul ajal deklareerida, et see konventsioon on tema suhtes kohaldatav suhetes teiste sama deklaratsiooni teinud liikmesriikidega.
Such declarations shall take effect 90 days after the date of deposit thereof.’
Mainitud deklaratsioon jõustub 90 päeva möödumisel selle hoiuleandmise kuupäevast.”
Article 18(5) of the 1996 Convention states that it is to apply only to requests submitted after the date on which it enters into force or is applied as between the requested Member State and the requesting Member State.
1996. aasta konventsiooni artikli 18 lõige 5 täpsustab, et konventsioon on kohaldatav ainult nende taotluste suhtes, mis esitatakse pärast selle jõustumise kuupäeva või
Recitals 3 to 5 in the preamble to the Framework Decision read as follows:
Raamotsuse põhjendused 3–5 on sõnastatud järgmiselt:
‘(3) All or some Member States are parties to a number of conventions in the field of extradition, including the European Convention on extradition of 13 December 1957 and the European Convention on the suppression of terrorism of 27 January 1977.
„(3) Kõik või mõned liikmesriigid on paljude väljaandmist käsitlevate konventsioonide osalisriigid, sealhulgas 13. detsembri 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsioon ja 27. jaanuari 1977. aasta terrorismi tõkestamise Euroopa konventsioon.
The Nordic States have extradition laws with identical wording.
Väljaandmist käsitlevad seadused Põhjamaades on identse sõnastusega.
(4) In addition, the following three Conventions dealing in whole or in part with extradition have been agreed upon among Member States and form part of the Union acquis: the Convention of 19 June 1990 implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 on the gradual abolition of checks at their common borders … (regarding relations between the Member States which are parties to that Convention), the [1995] Convention … and the [1996] Convention …
(4) Lisaks sellele on liikmesriigid sõlminud järgmised kolm konventsiooni, mis käsitlevad ainult või osaliselt väljaandmist ning mis on liidu acquis osa: 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingu (kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta ühispiiridel) 19. juuni 1990. aasta rakendamise konventsioon (käsitleb nende liikmesriikide vahelisi suhteid, kes on selle konventsiooni osalisriigid), [1995.] aasta konventsioon ja [1996.] aasta konventsioon.
(5) The objective set for the Union to become an area of freedom, security and justice leads to abolishing extradition between Member States and replacing it by a system of surrender between judicial authorities.
(5) Tulenevalt eesmärgist kujundada Euroopa Liit vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevaks alaks tuleks kaotada liikmesriikidevaheline väljaandmine ja asendada see õigusasutustevahelise üleandmissüsteemiga.
Recital 11 in the preamble to the Framework Decision reads as follows:
Raamotsuse põhjendus 11 kõlab järgmiselt:
‘In relations between Member States, the European arrest warrant should replace all the previous instruments concerning extradition, including the provisions of Title III of the Convention implementing the Schengen Agreement which concern extradition.’
„Liikmesriikidevahelistes suhetes peaks Euroopa vahistamismäärus asendama kõik eelmised juriidilised dokumendid, sealhulgas Schengeni lepingut rakendava konventsiooni III jaotise väljaandmist käsitlevad sätted.”
Article 31 of the Framework Decision, ‘Relation to other legal instruments’, is worded as follows:
Raamotsuse artikkel 31 „Seosed muude juriidiliste dokumentidega” on sõnastatud järgmiselt:
Without prejudice to their application in relations between Member States and third States, this Framework Decision shall, from 1 January 2004, replace the corresponding provisions of the following conventions applicable in the field of extradition in relations between the Member States:
Alates 1. jaanuarist 2004 asendab käesolev raamotsus liikmesriikidevahelistes suhetes väljaandmise valdkonnas kohaldatavate konventsioonide järgmised sätted, piiramata nende kohaldamist liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel: a) 13. detsembri 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsioon, selle 15. oktoobri 1975. aasta lisaprotokoll, selle 17. märtsi 1978. aasta teine lisaprotokoll ning 27. jaanuari 1977. aasta terrorismi tõkestamise Euroopa konventsiooni väljaandmist puudutavad sätted; b) Euroopa ühenduste 12 liikmesriigi vaheline 26. mai 1989. aasta kokkulepe väljaandmistaotluste edastamisviiside lihtsustamise ja ajakohastamise kohta; c) [1995.] aasta konventsioon […];
(e) Title III, Chapter 4 of the Convention of 19 June 1990 implementing the Schengen Agreement of 14 June 1985 on the gradual abolition of checks at common borders.
KOHTUOTSUS 12.8.2008 – KOHTUASI C-296/08 PPU d) [1996.] aasta konventsioon […]; e) 14. juuni 1985. aasta Schengeni lepingut (kontrolli järkjärgulise kaotamise kohta ühispiiridel) rakendava 19. juuni 1990. aasta konventsiooni III jaotise 4. peatükk.
Member States may continue to apply bilateral or multilateral agreements or arrangements in force when this Framework Decision is adopted in so far as such agreements or arrangements allow the objectives of this Framework Decision to be extended or enlarged and help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants.
Liikmesriigid võivad jätkata käesoleva raamotsuse vastuvõtmise ajal kehtivate kahe- või mitmepoolsete lepingute või kokkulepete kohaldamist, kui need lepingud ja kokkulepped võimaldavad laiendada käesoleva raamotsuse eesmärke ning aitavad kaasa Euroopa vahistamismääruse alusel isikute üleandmise korra lihtsustamisele või edasisele hõlbustamisele.
Member States may conclude bilateral or multilateral agreements or arrangements after this Framework Decision has come into force in so far as such agreements or arrangements allow the prescriptions of this Framework Decision to be extended or enlarged and help to simplify or facilitate further the procedures for surrender of persons who are the subject of European arrest warrants, in particular by fixing timelimits shorter than those fixed in Article 17, by extending the list of offences laid down in Article 2(2), by further limiting the grounds for refusal set out in Articles 3 and 4, or by lowering the threshold provided for in Article 2(1) or (2).
Liikmesriigid võivad sõlmida pärast käesoleva raamotsuse jõustumist kahe- või mitmepoolseid lepinguid või kokkuleppeid, kui need lepingud ja kokkulepped võimaldavad laiendada käesoleva raamotsuse sätteid ning aitavad kaasa Euroopa vahistamismääruse alusel isikute üleandmise korra lihtsustamisele või edasisele hõlbustamisele, eelkõige kehtestades artiklis 17 sätestatud tähtaegadest lühemad tähtajad, laiendades artikli 2 lõikes 2 sätestatud kuritegude nimekirja, piirates veelgi artiklites 3 ja 4 sätestatud keeldumise aluseid või vähendades artikli 2 lõigetes 1 ja 2 sätestatud karistusaega.
The agreements and arrangements referred to in the second subparagraph may in no case affect relations with Member States which are not parties to them.
Teises lõigus osutatud lepingud ja kokkulepped ei tohi mingil moel mõjutada suhteid liikmesriikidega, kes ei ole nende osalised.
Member States shall, within three months from the entry into force of this Framework Decision, notify the Council and the Commission of the existing agreements and arrangements referred to in the first subparagraph which they wish to continue applying.
Liikmesriigid teatavad nõukogule ja komisjonile kolme kuu jooksul pärast käesoleva raamotsuse jõustumist, milliste esimeses lõigus osutatud olemasolevate lepingute ja kokkulepete kohaldamist nad soovivad jätkata.
Member States shall also notify the Council and the Commission of any new agreement or arrangement as referred to in the second subparagraph, within three months of signing it.
Liikmesriigid teatavad nõukogule ja komisjonile kolme kuu jooksul pärast allakirjutamist ka kõigist teises lõigus osutatud uutest lepingutest ja kokkulepetest.
Where the conventions or agreements referred to in paragraph 1 apply to the territories of Member States or to territories for whose external relations a Member State is responsible to which this Framework Decision does not apply, these instruments shall continue to govern the relations existing between those territories and the other Member States.’
Kui lõikes 1 osutatud konventsioone või lepinguid kohaldatakse liikmesriikide territooriumide või territooriumide suhtes, mille välissuhete eest vastutab liikmesriik, kuid mille suhtes ei kehti käesolev raamotsus, on need juriidilised dokumendid jätkuvalt nende territooriumide ja teiste liikmesriikide suhete aluseks.”
Article 32 of the Framework Decision, ‘Transitional provision’, provides:
Raamotsuse artikkel 32 „Üleminekusäte” näeb ette:
‘Extradition requests received before 1 January 2004 will continue to be governed by existing instruments relating to extradition.
„Enne 1. jaanuari 2004 saadud väljaandmistaotluste suhtes kohaldatakse jätkuvalt väljaandmisega seotud juriidilisi dokumente.
Requests received after that date will be governed by the rules adopted by Member States pursuant to this Framework Decision.
Pärast seda kuupäeva saadud taotluste suhtes kohaldatakse eeskirju, mille liikmesriigid on käesoleva raamotsuse alusel vastu võtnud.
However, any Member State may, at the time of the adoption of this Framework Decision by the Council, make a statement indicating that as executing Member State it will continue to deal with requests relating to acts committed before a date which it specifies in accordance with the extradition system applicable before 1 January 2004.
Kuid liikmesriik võib ajal, mil nõukogu käesoleva raamotsuse vastu võtab, teha avalduse, et tema kui vahistamismäärust täitev liikmesriik jätkab taotluste läbivaatamist kuritegude osas, mis on toime pandud enne tema määratud kuupäeva, vastavalt enne 1. jaanuari 2004 kohaldatavale väljaandmissüsteemile.
The date in question may not be later than 7 August 2002.
Kõnealune kuupäev ei või olla hilisem kui 7. august 2002.
The said statement will be published in the Official Journal of the European Communities.
Nimetatud avaldus avaldatakse Euroopa Ühenduste Teatajas.
It may be withdrawn at any time.’
Selle võib igal ajal tühistada.”
Pursuant to Article 32 of the Framework Decision, the French Republic made the following statement (OJ 2002 L 190, p. 19):
Vastavalt raamotsuse artiklile 32 tegi Prantsuse Vabariik järgmise avalduse (EÜT 2002, L 190, lk 19):
‘Pursuant to Article 32 of the framework decision … France states that as executing Member State it will continue to deal with requests relating to acts committed before 1 November 1993, the date of entry into force of the Treaty on European Union
„Prantsusmaa teatab vastavalt raamotsuse […] artiklile 32, et täitva riigina jätkab ta enne Maastrichtis 7. veebruaril 1992 sõlmitud Euroopa Liidu lepingu jõustumise
2004 (JORF, 10 March 2004, p. 4567) implemented the Framework Decision by inserting into the Code de procedure pénale (Code of Criminal Procedure) Articles 695-11 to 695-51.
Raamotsus rakendati loi no 2004-204 portant adaptation de la justice aux évolutions de la criminalité (9. märtsi 2004. aasta seadus nr 2004-204 kohtusüsteemi kohandamise kohta kuritegevuse arenguga; JORF 10.3.2004, lk 4567) abil, viies sel otstarbel code de procedure pénale’i (kriminaalmenetluse seadustik) sisse artiklid 695-11–695-51.
That law also included provisions implementing the 1995 and 1996 Conventions.
Lisaks nägi see seadus ette 1995. ja 1996. aasta konventsiooni rakendussätted.
Law No 2004-1345 of 9 December 2004 authorised ratification of the 1996 Convention (JORF, 10 December 2004, p. 20876).
1996. aasta konventsioon ratifitseeriti 9. detsembri 2004. aasta seadusega nr 20041345 (JORF 10.12.2004, lk 20876).
Decree No 2005-770 of 8 July 2005 published the 1996 Convention (JORF, 10 July 2005, p. 11358).
Nimetatud konventsioon avaldati 8. juuli 2005. aasta dekreediga 2005-770 (JORF 10.7.2005, lk 11358).
It was stated to be applicable from 1 July 2005.
Selles on täpsustatud, et konventsiooni kohaldatakse alates 1. juulist 2005.
The main proceedings and the reference for a preliminary ruling
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
On 11 October 2000 the Spanish Government, on the basis of the European Convention on Extradition of 13 December 1957, requested the extradition of Mr Santesteban Goicoechea for offences allegedly committed on Spanish territory in February and March 1992, described as the storing of weapons, the illegal possession of explosives, the offence of unlawful use of a motor vehicle belonging to another, the offence of changing car registration plates, and the offence of belonging to a terrorist organisation.
Hispaania valitsus esitas 11. oktoobril 2000 I. Santesteban Goicoechea väljaandmistaotluse 13. detsembri 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsiooni alusel seoses Hispaania territooriumil 1992. aasta veebruaris ja märtsis väidetavalt toimepandud tegudega, mis kvalifitseeruvad sõjarelvade ladustamise, lõhkeainete ebaseadusliku valdamise, teisele isikule kuuluva mootorsõiduki ebaseaduslikus kasutamises seisneva üleastumise, registreerimismärgi asendamises seisneva üleastumise ja terrorirühmitusse kuulumises seisneva üleastumisena.
That request was the subject of an unfavourable opinion of the Chambre de l’instruction (Indictment Division) of the Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles), by judgment of 19 June 2001, on the ground that the offences for which extradition was sought were statute-barred under French law.
Cour d’appel de Versailles (Versailles’ apellatsioonikohus) chambre de l’instruction (eeluurimise kriminaalkolleegium) jättis selle taotluse 19. juuni 2001. aasta otsusega rahuldamata põhjusel, et asjaolud, millega seoses väljaandmist taotleti, olid Prantsuse õiguse kohaselt aegunud.
On 31 March 2004 a European arrest warrant referring to the same acts as the extradition request of 11 October 2000 was issued by the Spanish judicial authorities against Mr Santesteban Goicoechea.
31. märtsil 2004 väljastasid Hispaania õigusasutused 2000. aasta väljaandmistaotlusega samade faktiliste asjaolude alusel I. Santesteban Goicoechea suhtes Euroopa vahistamismääruse.
In its written observations, the French Government stated that it had not enforced the warrant.
Prantsusmaa valitsus on oma kirjalikes märkustes öelnud, et seda määrust ei täidetud.
In view of the date of the acts and the statement made pursuant to Article 32 of the Framework Decision, the warrant could be regarded only as a mere request for a provisional arrest, to be dealt with under the system of extradition applicable before 1 January 2004, that is, the European Convention on Extradition of 13 December 1957. However, the offences were statute-barred under French law.
Arvestades faktiliste asjaolude asetleidmise aega ja raamotsuse artikli 32 alusel tehtud avaldust sai seda määrust pidada üksnes eelvangistuse kohaldamise taotluseks, mida tuli menetleda enne 1. jaanuari 2004 kohaldamisele kuulunud väljaandmiskorra kohaselt, s.o vastavalt 13. detsembri 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsioonile.
In any event, Mr Santesteban Goicoechea was serving a sentence of imprisonment in France, so that no surrender to the requesting Member State could have been carried out until after that sentence had been served.
Igal juhul kandis I. Santesteban Goicoechea Prantsusmaal vangistuskaristust, nii et taotlevale liikmesriigile üleandmine ei saanuks toimuda kuni selle karistuse ärakandmiseni.
Mr Santesteban Goicoechea was to be released on 6 June 2008.
I. Santesteban Goicoechea oleks pidanud vabastatama 6. juunil 2008.
As stated at the hearing by the Spanish Government, since the impossibility of making use of a European arrest warrant in view of the date of the acts and the statement made pursuant to Article 32 of the Framework Decision had been pointed out by the French judicial authorities, a request for provisional arrest was made on 27 May 2008 by the Juzgado Central de Instrucción (Central Court of Investigation) of the Audiencia Nacional (National High Court, Spain) in respect of the same acts, with a view to a request for extradition based on the 1996 Convention.
Hispaania valitsus täpsustas kohtuistungil, et tulenevalt võimatusest esitada Euroopa vahistamismäärus, arvestades faktiliste asjaolude asetleidmise aega ja raamotsuse artikli 32 alusel tehtud avaldust, esitas Juzgado Central de Instrucción de la Audiencia Nacional (eeluurimise keskkriminaalkohus, Hispaania) 27. mail 2008 samade asjaolude suhtes eelvangistuse taotluse eesmärgiga esitada väljaandmistaotlus 1996. aasta konventsiooni alusel.
On 28 May 2008 Mr Santesteban Goicoechea was detained for the purpose of extradition by the Procureur de la Répu blique (Public Prosecutor).
28. mail 2008 pidas procureur de la République (riigiprokurör) I. Santesteban Goicoechea väljaandmise eesmärgil kinni.
On 2 June 2008 the Spanish authorities requested the extradition of Mr Santesteban Goicoechea under the 1996 Convention.
2. juunil 2008 taotlesid Hispaania ametiasutused I. Santesteban Goicoechea väljaandmist 1996. aasta konventsiooni alusel.
Mr Santesteban Goicoechea refuses to be surrendered to the Spanish authorities, taking the view in particular that the Kingdom of Spain cannot make use of the provisions of the 1996 Convention.
I. Santesteban Goicoechea ei nõustunud enda väljaandmisega Hispaania ametiasutusele, leides eelkõige, et Hispaania Kuningriik ei saa tugineda 1996. aasta konventsiooni sätetele.
The referring court notes that the Framework Decision provides in Article 31 that from 1 January 2004 it is to replace the corresponding provisions of the conventions — which it then mentions — applicable in the field of extradition in relations between the Member States.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et raamotsuse artikkel 31 näeb ette, et see raamotsus asendab alates 1. jaanuarist 2004 liikmesriikidevahelistes suhetes väljaandmise valdkonnas kohaldatavate konventsioonide vastavad, hiljem täpsustatud sätted.
The 1996 Convention is mentioned in Article 31(1)(d) of the Framework Decision.
1996. aasta konventsioon on nimetatud raamotsuse artikli 31 lõike 1 punktis d.
That court states that Article 31(2) of the Framework Decision provides for the possibility of some Member States continuing to apply certain bilateral or multilateral agreements in force at the time of adoption of the Framework Decision.
Raamotsuse artikli 31 lõige 2 nägevat eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul küll ette võimaluse, et liikmesriigid jätkavad raamotsuse vastuvõtmise ajal kehtivate kahe- või mitmepoolsete lepingute või kokkulepete kohaldamist.
They must, however, notify those agreements within three months from the entry into force of the Framework Decision.
Sellegipoolest peavad nad neist lepingutest teatama kolme kuu jooksul pärast raamotsuse jõustumist.
The Kingdom of Spain has not made any notification to that effect.
Samas ei ole Hispaania Kuningriik sellekohast avaldust teinud.
The referring court is also uncertain as to the interpretation of Article 32 of the Framework Decision, since the application is sought in the main proceedings of a convention that has been applicable in France since 1 July 2005.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõstatab ka raamotsuse artikli 32 tõlgendamise küsimuse, kuna põhikohtuasjas taotletakse sellise konventsiooni kohaldamist, mis on Prantsusmaal kohaldatav alates 1. juulist 2005.