natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The applicant, after stating that the public television service was not awarded to RTP on the basis of competitive tendering, complains that the Commission failed to question the lawfulness of that award.
Hageja heidab komisjonile ette – olles väitnud, et avaliku televisiooniteenuse osutamise leping sõlmiti RTP-ga ilma avalikku hankemenetlust läbi viimata –, et komisjon ei pööranud tähelepanu lepingu sõlmimise õiguspärasusele.
It claims that, if the Commission had carried out that examination, it would have been compelled to find that that award did not comply with the requirements of Community law and, accordingly, that the funding granted to RTP could not benefit from any exemption under Article 86(2) EC.
Ta leiab, et kui komisjon oleks nimetatud küsimust uurinud, oleks ta pidanud järeldama, et lepingu sõlmimise puhul ei olnud täidetud ühenduse õigusest tulenevad nõuded ning et seega ei saanud RTP rahastamise suhtes kohaldada EÜ artikli 86 lõikes 2 ettenähtud erandeid.
It relies on the Commission’s interpretative communication on concessions under Community law (OJ 2000 C 121, p. 2; ‘Communication on concessions’) and on what it alleges was the Commission’s interpretation of the judgment in Case C-324/98 Telaustria and Telefonadress [2000] ECR I-10745 contained in its XXXIst Report on Competition Policy — 2001 (SEC(2002) 462 final).
Hageja tugineb komisjoni tõlgendavale teatisele kontsessioonide kohta ühenduse õiguses (EÜT 2000, C 121, lk 2; edaspidi „kontsessioone käsitlev teatis”) ja tõlgendusele, mille komisjon andis XXXI konkurentsipoliitika aruandes (SEK(2002) 462 (lõplik)) Euroopa Kohtu 7. detsembri 2000. aasta otsusele kohtuasjas C-324/98: Telaustria ja Telefonadress (EKL 2000, lk I-10745).
The applicant also relies on Case C-107/98 Teckal [1999] ECR I-8121.
Hageja viitab ka Euroopa Kohtu 18. novembri 1999. aasta otsusele kohtuasjas C-107/98: Teckal (EKL 1999, lk I-8121).
In the reply, the applicant claims, essentially, that the fourth of the conditions set out in paragraphs 88 to 93 of Case C-280/00 Altmark Trans and Regierungspräsidium Magdeburg [2003] ECR I-7747 (‘the fourth Altmark condition’) required the Commission, in view of the failure to follow a competitive tendering procedure, to verify that the level of compensation awarded to RTP had been determined on the basis of a typical undertaking, well run and adequately provided with means.
Hageja väidab repliigis sisuliselt seda, et Euroopa Kohtu 24. juuli 2003. aasta otsuse C-280/00: Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (EKL 2003, lk I-7747) punktides 88–93 nimetatud tingimustest neljanda (edaspidi „neljas Altmarki tingimus”) kohaselt on nõutav – arvestades, et avalikku hankemenetlust ei ole läbi viidud –, et komisjon kontrolliks, et RTP-le antud hüvitise määra kindlaksmääramisel oleks võetud aluseks keskmine, hästi korraldatud juhtimise ja nõuetekohase varustusega ettevõtja.
Such was manifestly not the case.
Nii see ilmselgelt ei olnud.
The Commission contends that the award of the public service television remit to RTP is a different question from that of whether the compensation awarded to that undertaking was compatible with the State aid rules and one which was never raised during the formal procedure.
Komisjon väidab, et otsus sõlmida avaliku televisiooniteenuse osutamise leping RTP-ga on eraldiseisev sellest, kas kõnealusele ettevõtjale antud hüvitis on kooskõlas riigiabi reguleerivate eeskirjadega, ning ametlikus uurimismenetluses seda pealegi ei tõstatatud.
Whatever the position, it does not follow from the provisions of Article 86(2) EC or from the caselaw that Member States are required to follow specific procedures for choosing undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest (‘SGEIs’).
Kuidas ka ei oleks, igatahes ei nähtu EÜ artikli 86 lõikest 2 ega kohtupraktikast, et liikmesriigid peaks osutamisega tegelevad ettevõtjate valimiseks viima läbi spetsiaalse menetluse.
In any event, in the case of broadcasting SGEIs, Community law does not require the open and competitive procedures normally required as a matter of course in contracts for concessions for public services.
Igal juhul ei ole üldist majandushuvi esindavate ringhäälinguteenuste puhul ühenduse õiguse kohaselt nõutav avatud ja konkursil põhineva hankemenetluse läbiviimine, mis nõutakse tavaliselt avaliku teenuse osutamise kontsessioonilepingute puhul.
The references made by the applicant to the regime applicable to concessions and to the caselaw of the Court are not relevant.
Hageja viited kontsessioonide suhtes kohaldatavale korrale ja Euroopa Kohtu praktikale ei ole asjakohased.
With regard to the fourth Altmark condition, the applicant mistook its purpose.
Hageja on neljanda Altmarki tingimuse eesmärki valesti mõistnud.
That condition concerns the question whether the measure is State aid and not whether it can benefit from the derogation provided for in Article 86(2) EC.
Nimetatud tingimus puudutab küsimust, kas meede kujutab endast riigiabi, mitte seda, kas EÜ artikli 86 lõikes 2 ettenähtud erand on selle suhtes kohaldatav.
First, with regard to the Commission’s preliminary remark — that the question of the conditions for the award of the television SGEI to RTP was raised for the first time before the Community judicature — it is necessary to point out that, although it is not admissible for a party interested in a State aid procedure to rely before the Community judicature on factual arguments which were unknown to the Commission and which it had not notified to the latter during the investigation procedure, nothing prevents, as in the present case, that party from raising against the final decision a legal plea not raised at the stage of the administrative procedure (see, to that effect, Case T-110/97 Kneissl Dachstein v Commission [1999] ECR II-2881, paragraph 102 and the caselaw cited; Case T-274/01 Valmont v Commission [2004] ECR II-3145, paragraph 102; and Joined Cases T-111/01 and T-133/01 Saxonia Edelmetalle and ZEMAG v Commission [2005] ECR II-1579, paragraph 68).
Mis puudutab kõigepealt komisjoni esialgset tähelepanekut, mille kohaselt tõusetus alles ühenduse kohtus esmakordselt küsimus, millistel tingimustel sõlmiti RTP-ga üldist majandushuvi esindavate televisiooniteenuste osutamise leping, siis tuleb meenutada, et kuigi riigiabivaldkonna menetluses huvitatud pooleks olev isik ei saa ühenduse kohtus tugineda faktiväidetele, mis on komisjonile teadmata ja mida talle uurimismenetluse käigus ei mainitud, ei takista tal seevastu mitte miski – nagu käesolevas asjas – esitada lõpliku otsuse vastu õiguslikku väidet, mida haldusmenetluses ei esitatud (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 6. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T-110/97: Kneissl Dachstein vs. komisjon, EKL 1999, lk II-2881, punkt 102 ja viidatud kohtupraktika; 16. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-274/01: Valmont vs. komisjon, EKL 2004, lk II-3145, punkt 102, ja 11. mai 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-111/01 ja T-133/01: Saxonia Edelmetalle ja ZEMAG vs. komisjon, EKL 2005, lk II-1579, punkt 68).
The Commission’s position, alleging that the applicant has raised a new argument, is thus not such as to permit that argument to be disregarded.
Seega ei ole komisjoni seisukoht, mis tugineb hageja esitatud argumendi uudsusele, laadilt selline, et võimaldaks selle argumendi tagasi lükata.
None the less, the Court of First Instance finds, like the Commission, that that argument has not succeeded in calling into question the lawfulness of the contested decision.
Sellegipoolest leiab Esimese Astme Kohus sarnaselt komisjoniga, et kõnealune argument ei suuda vaidlustatud otsuse õiguspärasust kahtluse alla seada.
As stated in point 29 of the Communication on broadcasting, the grant of the derogation from the prohibition on State aid laid down in Article 86(2) EC requires, according to the caselaw (see, to that effect, Case C-179/90 Merci Convenzionali Porto di Genova [1991] ECR I-5889, paragraph 26; Case T-106/95 FFSA and Others v Commission [1997] ECR II-229, paragraphs 173 and 178; and Joined Cases T-204/97 and T-270/97 EPAC v Commission [2000] ECR II-2267, paragraphs 125 and 126), the fulfilment of three conditions: first, the service in question must be an SGEI and clearly defined as such by the Member State; second, the undertaking in question must have been explicitly entrusted by the Member State with the provision of that SGEI; thirdly, the application of the competition rules of the Treaty — in this case, the ban on State aid — must obstruct the performance of the particular tasks assigned to the undertaking and the exemption from such rules must not affect the development of trade to an extent that would be contrary to the interests of the Community.
Nagu ringhäälinguteatise punktis 29 mainitud, peab EÜ artikli 86 lõikes 2 riigiabi keelu suhtes ettenähtud erandi kohaldamiseks olema kohtupraktika kohaselt (vt selle kohta Euroopa Kohtu 10. detsembri 1991. aasta otsus kohtuasjas C-179/90: Merci Convenzionali Porto di Genova, EKL 1991, lk I-5889, punkt 26; Esimese Astme Kohtu 27. veebruari 1997. aasta otsus kohtuasjas T-106/95: FFSA jt vs. komisjon, EKL 1997, lk II-229, punktid 173 ja 178, ning 13. juuni 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-204/97 ja T-270/97: EPAC vs. komisjon, EKL 2000, lk II-2267, punktid 125 ja 126) täidetud kolm tingimust: esiteks peab osutatav teenus esindama üldist majandushuvi ning olema sellisena liikmesriigi poolt selgelt määratletud; teiseks peab liikmesriik olema pannud asjassepuutuvale ettevõtjale sõnaselgelt kohustuse üldise majandushuvi teenuste osutamiseks; kolmandaks peab asutamislepingus sisalduvate konkurentsialaste sätete – käesoleval juhul riigiabi keeldu käsitlevate sätete – kohaldamine takistama ettevõtjale pandud konkreetse ülesande täitmist ning see erand ei tohi mõjutada kaubanduse arengut ühenduse huvidega vastuolus oleval viisil.
Among its conditions for application, Article 86(2) EC does not include a requirement to the effect that the Member State must have followed a competitive tendering procedure for the award of the SGEI.
EÜ artikli 86 lõikes 2 ei ole nende kohaldamise tingimuste hulgas nimetatud nõuet, mille kohaselt peab liikmesriik üldise majandushuvi teenuste osutamise lepingu sõlmimiseks olema läbi viinud avaliku hankemenetluse.
Moreover, in Case T-17/02 Olsen v Commission [2005] ECR II-2031, paragraph 239, the Court expressly stated that it is not apparent either from the wording of Article 86(2) EC or from the caselaw on that provision that an SGEI may be entrusted to an operator only as a result of a tendering procedure.
Esimese Astme Kohus on 15. juuni 2005. aasta otsuses kohtuasjas T-17/02: Olsen vs. komisjon (EKL 2005, lk II-2031, punkt 239) muu hulgas sõnaselgelt märkinud, et EÜ artikli 86 lõike 2 sõnastusest ega selle sättega seonduvast kohtupraktikast ei nähtu, et üldise majandushuvi teenuste osutamise võib ettevõtjale usaldada alles pärast seda, kui on läbi viidud avalik hankemenetlus.
In view of the foregoing considerations, the applicant’s head of claim alleging that the Commission should, in the context of its examination under Article 86(2) EC, have verified whether the television SGEI had been awarded to RTP after competitive tendering must be rejected.
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb tagasi lükata hageja väide, mille kohaselt oleks komisjon pidanud EÜ artikli 86 lõike 2 alusel läbiviidava uurimise raames kontrollima, kas üldist majandushuvi esindava televisiooniteenuse osutamise leping sõlmiti RTP-ga hankemenetluse tulemusena.
It follows equally from this conclusion — to the effect that, in the context of its examination under Article 86(2) EC, the Commission was not required to examine whether the award to RTP of the television SGEI occurred in the context of a competitive tendering — that, even if the television SGEI, for other reasons, such as those relied on by the applicant and recalled in the last two sentences of paragraph 134 above, should have been the subject of such a competitive tendering, its absence in this case would, at most, have justified the Commission in bringing an action for failure to fulfil obligations against the Portuguese Republic pursuant to Article 226 EC, a procedure which, if that case had arisen, might have resulted in that Member State bringing that award to an end and organising a tendering procedure.
Sellest järeldusest – mille kohaselt komisjon ei olnud EÜ artikli 86 lõike 2 alusel läbiviidava uurimise raames kohustatud kontrollima, kas üldist majandushuvi esindava televisiooniteenuse osutamise leping sõlmiti RTP-ga hankemenetluse tulemusena – tuleneb ühtlasi ka see, et isegi kui üldist majandushuvi esindava televisiooniteenuse osutamise lepingu sõlmimisel oleks tulnud muudel põhjustel peale nende, millele tugineb hageja, ja mis on ära toodud eespool punkti 134 kahes viimases lauses, viia läbi avalik hankemenetlus, siis sellise menetluse läbi viimata jätmine oleks sellisel juhul võinud – kõige enam – tuua kaasa olukorra, kus komisjon oleks saanud esitada Portugali Vabariigi liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi EÜ artikli 226 alusel, mis oleks võinud viia tulemuseni, et kõnealune liikmesriik oleks pidanud vastava lepingu lõpetama ja korraldama hankemenetluse.
However, that absence of competitive tendering cannot, by contrast, have the result that State funding of the SGEI holder’s public service obligations must, even though the requirements concerning the definition of the SGEI, the remit and proportionality are fulfilled, be considered to be State aid incompatible with the common market.
Seevastu hankemenetluse läbi viimata jätmine ei saa kaasa tuua seda, et üldise majandushuvi teenust osutava ettevõtja poolt avaliku teenuse osutamise riigipoolset rahastamist tuleks – isegi kui üldise majandushuvi teenuse määratlust, vastavate teenuste osutamist ja proportsionaalsust puudutavad tingimused oleksid täidetud – käsitleda ühisturuga kokkusobimatu riigiabina.
In any event, the Court of First Instance finds, contrary to what the applicant claims on the grounds recalled in the last two sentences of paragraph 134 above, that the Portuguese Republic was in no way required to organise a competitive tendering prior to the award of the television SGEI to RTP.
Igal juhul asub Esimese Astme Kohus seisukohale, et Portugali Vabariik ei olnud – erinevalt hageja väidetest, mille põhjused on ära toodud eespool punkti 134 kahes viimases lauses – kohustatud enne üldist majandushuvi esindava televisiooniteenuse osutamise lepingu sõlmimist RTP-ga avalikku hankemenetlust läbi viima.
In that regard, the applicant refers, first, to the Communication on concessions (paragraph 134 above).
Sellega seoses viitab hageja kõigepealt kontsessioone käsitlevale teatisele (eespool punkt 134).
Although the public service contracts concluded between the Portuguese Republic and RTP are headed ‘concession’, it does not appear that RTP is a concession holder within the meaning of that communication and, moreover, the applicant puts forward no evidence to that effect (see, in particular, the sixth subpoint of point 2.2 and the third subpoint of point 2.4 of the Communication on concessions). In other words, RTP was remunerated for its operation (as a television service broadcasting to subscribers) and therefore bore the operating risk.
Kuigi Portugali Vabariigi ja RTP vahel sõlmitud avaliku teenuse osutamise lepingute pealkiri on „kontsessioonileping”, ei nähtu – ning pealegi ei ole hageja selle kohta esitanud ühtki tõendit –, et RTP oleks kontsessionäär nimetatud teatise mõttes (vt eelkõige kontsessioone käsitleva teatise punkti 2.2 kuues lõik ja punkti 2.4 kolmas lõik), st et RTP-le makstaks tegevuse eest tasu (nagu teleringhääling, kes osutab teenust liitujatele) ning et ta kannaks tegevusest tulenevat riski.
It appears, on the contrary, that RTP is a public television operator broadcasting programmes to and for the benefit of the entire population, whose costs for that service to the public are borne by the State.
Nähtub hoopis vastupidi, et RTP on riiklik teleringhäälinguteenuseid osutav ettevõtja, kes edastab programme kogu elanikkonnale ning kelle kulud avaliku teenuse osutamisel katab riik.
In addition, even though RTP was a concession holder within the meaning of the Communication on concessions, it should be borne in mind that, although that communication states that ‘relationships between public authorities and public enterprises entrusted with the operation of services of general economic interest are, in principle, covered by this communication’ (eighth subpoint of point 2.4), it states expressly that, ‘in the audiovisual sector, account should be taken of the [Amsterdam Protocol]’ (footnote 29, eighth subpoint of point 2.4).
Pealegi, isegi kui RTP oleks kontsessionäär kontsessioone käsitleva teatise mõttes, tuleb märkida, et nimetatud teatis – kuigi selles on öeldud, et „[selles] käsitletakse põhimõtteliselt riigi ametiasutuste ja üldist majandushuvi esindavaid teenuseid osutavate avalikõiguslike ettevõtjate suhteid” (kontsessioone käsitlev teatis, punkti 2.4 kaheksas lõik) – täpsustab sõnaselgelt, et „audiovisuaalsektoris tuleb arvestada [Amsterdami protokolli]” (kontsessioone käsitlev teatis, punkti 2.4 kaheksas lõik, märkus 29).
In so doing, the Communication on concessions acknowledges the specific nature of broadcasting and exempts that sector from the general rule.
Seeläbi tunnustab kontsessioone käsitlev teatis avalike ringhäälinguteenuste eripära ning välistab selle sektori üldreegli kohaldamisalast.
Lastly, it is necessary to note that, according to the Communication on concessions, those concessions are ‘subject to the rules and principles of the Treaty, in so far as … their object is the provision of economic activities’ (first subpoint of point 2.4).
Lõpuks tuleb märkida, et kontsessioone käsitleva teatise kohaselt kehtivad viimatinimetatute suhtes „asutamislepingu eeskirjad ja põhimõtted, kuivõrd […] nende eesmärk on majandustegevus” (punkti 2.4 esimene lõik).
Further on, the Communication on concessions states that it ‘does not concern… acts concerning non-economic activities such as obligatory schooling or social security’ (second indent of the fifth subpoint of point 2.4).
Lisaks on kontsessioone käsitlevas teatises märgitud, et see „ei puuduta […] tegevust, mis ei ole käsitletav majandustegevusena, nt kohustuslik kooliharidus või sotsiaalkaitse” (punkti 2.4 viienda lõigu teine taane).
Although the public service of broadcasting is considered to be an SGEI and not a service of general non-economic interest, it must none the less be pointed out that that classification as an SGEI is explained more by the de facto impact of public service broadcasting on the otherwise competitive and commercial broadcasting sector, than by an alleged commercial dimension to broadcasting.
Kuigi avalikku ringhäälinguteenust käsitletakse üldise majandushuvi teenusena ja mitte üldist majandusvälist huvi esindava teenusena, tuleb sellegipoolest märkida, et selle teenuse määratlemine üldise majandushuvi teenusena tuleneb pigem avaliku ringhäälinguteenuse de facto mõjust ringhäälingusektorile – mida muidu iseloomustab konkurents ja turule orienteeritus – kui avaliku ringhäälinguteenuse väidetavast kommertsaspektist.
As is clear from the Amsterdam Protocol, public service broadcasting ‘is directly related to the democratic, social and cultural needs of each society’.
Nagu Amsterdami protokollist selgelt nähtub, on avalik ringhäälinguteenus „otseselt seotud iga ühiskonna demokraatlike, sotsiaalsete ja kultuuriliste vajadustega”.
To the same effect, the resolution of the Council and of the Member States of 25 January 1999 concerning broadcasting (OJ 1999 C 30, p. 1) states that that public service, ‘in view of its cultural, social and democratic functions which it discharges for the common good, has a vital significance for ensuring democracy, pluralism, social cohesion, cultural and linguistic diversity, must be able to continue to provide a wide range of programming … [for] society as a whole’ (recital B and point 7 of the resolution).
Samamoodi on nõukogu ja liikmesriikide 25. jaanuari 1999. aasta resolutsioonis avalikõigusliku ringhäälingu kohta (EÜT C 30, lk 1) öeldud, et kõnealuse avaliku teenuse osutamine, „arvestades selle kultuurilisi, sotsiaalseid ja demokraatlikke ülesandeid, mille eesmärk on üldine heaolu, on märkimisväärse tähtsusega demokraatia, pluralismi, sotsiaalse ühtekuuluvuse ning kultuurilise ja keelelise mitmekesisuse tagamisel [ning] peab suutma püsivalt pakkuda laia programmivalikut […] ühiskonnale tervikuna” (resolutsiooni põhjendus B ja punkt 7).
That specific status for public service broadcasting is, moreover, the basis for the freedom accorded by the Amsterdam Protocol to Member States in the award of broadcasting SGEIs.
Pealegi on avalikõigusliku ringhäälingu selline eristaatus aluseks Amsterdami protokolliga liikmesriikidele antud vabadusele sõlmida üldist majandushuvi esindava avaliku ringhäälinguteenuse osutamise lepinguid.
It explains and justifies the fact that a Member State cannot be required to have recourse to competitive tendering for the award of such an SGEI, at
See selgitab ja õigustab seda, et liikmesriik ei ole kohustatud lepingu sõlmimiseks üldise majandushuvi teenuse osas
Next, it is for the same reasons that the references also made by the applicant to the XXXIst Report on Competition Policy — 2001, to the interpretation which the Commission gave therein to the judgment in Telaustria and Telefonadress, paragraph 134 above, and to the judgment in Teckal, paragraph 134 above, appear just as lacking in relevance.
Edasi nähtub, et samadel põhjustel ei ole asjakohased hageja viited XXXI konkurentsipoliitika aruandele ja tõlgendusele, mille komisjon on seal andnud eespool punktis 134 viidatud kohtuotsusele Telaustria ja Telefonadress, samuti eespool punktis 134 viidatud kohtuotsusele Teckal.
By those references, which concern totally different broadcasting activities, the applicant disregards, once again, the specific features of that sector and the particular objectives pursued by Member States when they define and organise broadcasting.
Hageja ei ole nende viidete puhul – mis puudutavad avalikust ringhäälinguteenusest täiesti erinevat tegevust – arvestanud viimatinimetatud sektori eripära ega konkreetseid eesmärke, mis liikmesriigid soovivad avaliku ringhäälinguteenuse määratlemise ja korraldamisega saavutada.
It follows from all the foregoing considerations that, for the purposes of granting the derogation laid down in Article 86(2) EC, not only did the Commission not have to examine whether the television SGEI was granted after competitive tendering (paragraph 146 above), but that, in any event, the Portuguese Republic was not obliged to have recourse to competitive tendering.
Eeltoodud kaalutlustest tervikuna tuleneb, et lisaks sellele, et komisjon ei olnud EÜ artikli 86 lõikes 2 ettenähtud erandi kohaldamiseks kohustatud uurima, kas üldist majandushuvi esindava televisiooniteenuse osutamise leping sõlmiti avaliku hankemenetluse tulemusena (eespool punkt 146), ei olnud Portugali Liikmesriik kohustatud avalikku hankemenetlust korraldama.
Concerning the applicant’s head of claim regarding the fourth Altmark condition (paragraph 135 above), it should be pointed out that, pursuant to Article 113 of its Rules of Procedure, the Court of First Instance may of its own motion decide that an absolute bar exists to proceeding with an action.
Seonduvalt hageja väitega neljanda Altmarki tingimuse rikkumise kohta (eespool punkt 135) tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus võib kodukorra artikli 113 kohaselt omal algatusel otsustada, et puudub vajadus asja üle otsustada.