natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In retracing the legislative process which led to the adoption of Directive 2003/87, the Court notes that criterion 10 of Annex III did not appear in the draft directive until a relatively late stage, that is to say in Common Position (EC) No 28/2003 of 18 March 2003 adopted by the Council with a view to adopting the directive (OJ 2003 C 125E, p. 72).
Olles tutvunud direktiivi 2003/87 vastuvõtmiseni viinud õigusloomemenetlusega, märgib Esimese Astme Kohus, et direktiivi 2003/87 III lisa 10. kriteerium ilmus selle direktiivi eelnõusse alles suhteliselt hilises staadiumis ehk nõukogus 18. märtsil 2003 vastu võetud ühises seisukohas (EÜ) nr 28/2003, mille eesmärk oli selle direktiivi vastuvõtmine (ELT C 125 E, lk 72).
As the applicant states, this criterion was included in the draft directive following an amendment, proposed on 13 September 2002 by the European Parliament Committee on the Environment, Public Health and Consumer Policy, the justification for which was that ‘data which enable the state of emissions allowances trading to be gauged must be made available’ (Session document A5-0303/2002, I, p. 46, Amendment 73).
Nagu hageja märgib, lisati see kriteerium direktiivi eelnõusse Euroopa Parlamendi keskkonna-, rahvatervise- ja tarbijakaitse komisjoni 13. septembri 2002. aasta ettepaneku alusel, mida põhjendati asjaoluga, et „on oluline, et oleks olemas andmed, mis kajastaksid ja mõõdaksid kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise olukorda” (istungi dokument A5-0303/2002, I, lk 48, muudatusettepanek nr 73).
Consequently, a historical interpretation does not supply additional factors capable of altering the conclusion drawn in paragraph 96 above.
Järelikult ei anna ka ajalooline tõlgendamine tulemusi, mis võiksid muuta eespool punktis 96 toodud järeldust.
It is accordingly necessary to provide a contextual interpretation of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87.
Niisiis tuleb asuda direktiivi 2003/87 III lisa 10. kriteeriumi süstemaatilise tõlgendamise juurde.
(d) Contextual interpretation of criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87
KOMISJON d) Direktiivi 2003/87 III lisa 10. kriteeriumi süstemaatiline tõlgendamine.
The relevant provisions of Directive 2003/87 and Regulation No 2216/2004
Direktiivi 2003/87 ja määruse nr 2216/2004 asjakohased sätted.
(i) Articles 9 and 11 of Directive 2003/87
– i) Direktiivi 2003/87 artiklid 9 ja 11.
In interpreting criterion 10 of Annex III to Directive 2003/87 contextually, it is appropriate to refer, first of all, to Article 9(1) of the directive, which forms the legal basis for the drawing up of NAPs by the Member States.
Direktiivi 2003/87 III lisa 10. kriteeriumi süstemaatilise tõlgendamise puhul tuleb kõigepealt viidata direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikele 1, mis on liikmesriikides jaotuskavade koostamise õiguslik alus.
This provision states, in particular, that ‘each Member State shall develop [an NAP] stating the total quantity of allowances that it intends to allocate for that period and how it proposes to allocate them’ and that ‘the [NAP] shall be based on objective and transparent criteria, including those listed in Annex III, taking due account of comments from the public’.
Selles sättes seisab, et „iga liikmesriik [töötab] välja [jaotuskava], milles esitatakse nende kvootide üldkogus, mida kavatsetakse kõnealuseks ajavahemikuks eraldada” ja et „[jaotuskava] peab põhinema objektiivsetel ja läbipaistvatel kriteeriumidel, sealhulgas III lisas loetletud kriteeriumidel, võttes nõuetekohaselt arvesse üldsuse märkusi”.
With regard to whether the allocation of allowances by a Member State that is envisaged by the NAP is definitive or, on the other hand, only provisional in nature, the Court finds that the words used in Article 9(1) of Directive 2003/87 (‘intends to allocate’) essentially correspond, in each of the language versions examined in paragraph 95 above, to those used in criterion 10 of Annex III to the directive (‘intended to be allocated’).
Esimese Astme Kohus märgib, et mis puudutab liikmesriigi jaotuskavas ette nähtud saastekvootide eraldamise lõplikkust või esialgsust, siis direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikes 1 kasutatud väljend („kavatsetakse eraldada”) vastab kõigis eespool punktis 95 käsitletud keeleversioonides põhiosas direktiivi 2003/87 III lisa 10. kriteeriumis kasutatule („soovitakse eraldada”).
These formulations do not, however, necessarily mean that the Member State has wide freedom of action with regard to implementation .
Need sõnastused ei eelda siiski, et liikmesriigil oleks ülevõtmisel lai tegutsemisruum.
They may also be understood as being the consequence of the fact that the NAP will be reviewed by the Commission, pursuant to Article 9(3) of the directive, and that accordingly any allocation of allowances envisaged in the list of installations annexed to the NAP — and therefore ‘intended’ by the Member State — is only provisional until the Commission ratifies it or rejects it with a request for amendments.
Neid võib mõista kui tingituna asjaolust, et komisjon teostab jaotuskava üle direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 3 alusel kontrolli ja et seetõttu on nimetatud jaotuskavale lisatud käitiste nimekirjas eraldatud saastekvoodid – mida liikmesriik „soovib” eraldada – esialgse iseloomuga, kuni komisjon on jaotuskava kas heaks kiitnud või selle muutmist nõudes tagasi lükanud.
It is appropriate to refer, next, to Article 9(3) of Directive 2003/87, according to which ‘the Commission may reject [the NAP], or any aspect thereof, on the basis that it is incompatible with the criteria listed in Annex III or with Article 10’ and ‘the Member State shall only take a decision under Article 11(1) … if proposed amendments are accepted by the Commission’.
Seejärel tuleb viidata direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikele 3, mille kohaselt „Komisjon võib […] [jaotuskava] või selle mõne aspekti tagasi lükata põhjusel, et see ei vasta III lisas loetletud kriteeriumidele või artiklile 10” ja et „[l]iikmesriik teeb artikli 11 lõikele [1] vastava otsuse üksnes juhul, kui komisjon kavandatavad muudatused heaks kiidab”.
The wording of Article 11(1) should also be recalled, according to which ‘each Member State shall decide upon the total quantity of allowances it will allocate … and the allocation of those allowances to the operator of each installation’.
Lisaks tuleb meelde tuletada ka direktiivi 2003/87 artikli 11 lõike 1 sõnastust, mille kohaselt „iga liikmesriik [otsustab] […] eraldatavate saastekvootide üldkoguse ja nende kvootide eraldamise iga käitise käitajale”.
Article 11(1) also makes it clear that ‘this decision shall be … based on its [NAP] …, taking due account of comments from the public’.
Pealegi täpsustab see säte, et see liikmesriigi otsus põhineb […] [jaotuskaval] […], võttes nõuetekohaselt arvesse üldsuse märkusi.
In this context, it is useful to recall the various stages of the procedure set out in Article 9(1) and (3) of Directive 2003/87, read in conjunction with Article 11(1).
Esimese Astme Kohus peab siinkohal vajalikuks meelde tuletada direktiivi 2003/87 artikli 9 lõigetes 1 ja 3 koosmõjus artikli 11 lõikega 1 kirjeldatud menetluse erinevaid staadiume.
Article 9(3) envisages a number of stages corresponding, respectively, to notification and finalisation of the NAP and adoption by the Member State of the allocation decision.
Artikli 9 lõige 3 näeb ette teavitamise staadiumi, jaotuskava lõpliku koostamise staadiumi ja eraldamisotsuse vastuvõtmise liikmesriigi poolt.
It also envisages at least two opportunities for the Commission to review and reject the NAP.
Lisaks näeb see ette vähemalt kahel korral komisjoni kontrolli ja jaotuskava tagasilükkamise komisjoni poolt.
The first, essential, stage consists in the initial notification by the Member State of the NAP in accordance with Article 9(1) and examination of the NAP by the Commission .
Esimene vältimatult vajalik staadium hõlmab jaotuskavast esimest teavitamist vastavalt selle sätte lõikele 1 ja selle jaotuskava kontrollimist komisjonis.
This first stage is supplemented, in some cases, by a second stage .
Sellele esimesele staadiumile lisandub vajaduse korral teine staadium.
The latter gives rise to possible amendments of the NAP, either at the Commission’s request or following a proposal by the Member State, and to the acceptance or rejection of those amendments by the Commission .
Selle käigus tehakse jaotuskavasse võimalikud muudatused, mida on taotlenud komisjon või mille jaoks on ettepaneku teinud liikmesriik, ja kiidetakse need muudatused komisjonis heaks või lükatakse need tagasi.
It is only when the first and — if necessary — the second stage have been completed that the Member State is entitled to adopt, in a third stage and on the basis of its NAP, its decision allocating allowances pursuant to Article 11(1) of Directive 2003/87 (Case T-178/05 United Kingdom v Commission [2005] ECR II-4807, paragraph 56).
Alles pärast esimese, ja võimalik et ka teise staadiumi lõppemist on liikmesriigil õigus kolmanda staadiumi käigus ja oma jaotuskava põhjal teha direktiivi 2003/87 artikli 11 lõike 1 alusel saastekvootide eraldamise otsus (Esimese Astme Kohtu 23. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-178/05: Ühendkuningriik vs. komisjon, EKL 2005, lk II-4807, punkt 56).
In addition, Article 9(1) and Article 11(1) of the directive oblige the Member State to ‘[take] due account of comments from the public’, both in the NAP, that is to say following an initial public consultation, and in the allocation decision, adopted following a second public consultation.
Lisaks tuleneb selle direktiivi artikli 9 lõikest 1 ja artikli 11 lõikest 1 liikmesriigi kohustus „võtt[a] nõuetekohaselt arvesse üldsuse märkusi” nii jaotuskavas, ehk pärast esimest avalikku arutelu, kui ka eraldamisotsuses, mis langetatakse pärast teist avalikku arutelu.
In this connection, criterion 9 of Annex III
Direktiivi 2003/87 III lisa
GERMANY v COMMISSION to Directive 2003/87 states that ‘the [NAP] shall include provisions for comments to be expressed by the public, and contain information on the arrangements by which due account will be taken of these comments before a decision on the allocation of allowances is taken’.
9. kriteerium täpsustab selle kohta, et „[jaotuskavas] nähakse ette, kuidas üldsus võib märkusi esitada, ja see sisaldab teavet korra kohta, mille alusel neid märkusi enne saastekvootide eraldamist käsitleva otsuse tegemist nõuetekohaselt arvesse võetakse”.
In light of the foregoing, the Court observes, first, that the allocation decision by the Member State which is provided for in Article 11(1) of Directive 2003/87 is not subject, under the directive, to a specific examination by the Commission like the review provided for in Article 9 of the directive concerning the NAP.
Esimese Astme Kohus märgib esiteks, et direktiivi 2003/87 artikli 11 lõikes 1 ette nähtud liikmesriigi eraldamisotsuse puhul ei ole mingi artiklis 9 sätestatuga võrreldav jaotuskava eriline kontrollimine komisjoni poolt sellest direktiivist lähtuvalt enam kohustuslik.
However, the fact that Article 11(1) obliges the Member State to base its allocation decision on its NAP, as examined by the Commission under Article 9 and possibly amended at its request, does not necessarily mean that a subsequent modification of the individual allocations of allowances is no longer possible.
Ometi ei tähenda tõsiasi, et direktiivi 2003/87 artikli 11 lõige 1 kohustab liikmesriiki tuginema oma eraldamisotsuses enda jaotuskavale sellisel kujul, nagu komisjon seda artikli 9 alusel kontrollis ja nagu seda tema võimalike taotluste alusel muudeti, et saastekvootide individuaalse eraldamise hilisem muutmine ei ole kindlasti võimalik.
In accordance with the final words of the second sentence of Article 11(1), read in conjunction with criterion 9 of Annex III, the content of the allocation decision also depends on the second public consultation.
Direktiivi 2003/87 artikli 11 lõike 1 teise lause lõpu kohaselt koosmõjus III lisa 9. kriteeriumiga, sõltub eraldamisotsuse sisu ka teisest avalikust arutelust.
This second public consultation does not take place until after the Commission has examined the notified NAP, and it must be capable of leading to amendment of the allocation which the Member State proposes to lay down by its allocation decision, if that consultation is not to be deprived of its effectiveness and the comments of the public are not to be rendered purely academic (United Kingdom v Commission, cited in paragraph 104 above, paragraph 57).
See teine avalik arutelu toimub aga alles pärast seda, kui komisjon on talle edastatud jaotuskava hinnanud, ning selle tulemusena peab olema võimalik teha muudatusi nendesse eraldistesse, mida liikmesriik soovib eraldamisotsusega kinnitada, sest vastasel juhul puuduks sellel arutelul mõte ning avalikkuse seisukohad jääksid puhtalt teoreetiliseks (eespool punktis 104 viidatud kohtuotsus Ühendkuningriik vs. komisjon, punkt 57).
It follows that while, in principle, any amendment of the NAP’s fundamental framework following the conclusion of the examination procedure provided for in Article 9(3) of Directive 2003/87 is liable to neutralise the system of preventive review which it establishes, an absolute prohibition on amending the individual allocations laid down in the NAP would compromise the practical effect of the second public consultation as provided for by the final words of the second sentence of Article 11(1), read in conjunction with criterion 9 of Annex III (see, to this effect, United Kingdom v Commission, cited in paragraph 104 above, paragraph 58).
Sellest järeldub, et kui jaotuskava põhijoonte muutmine pärast direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikes 3 sätestatud kontrolli lõpetamist võib muuta sellega loodud ennetava kontrolli süsteemi mõttetuks, siis absoluutne keeld mitte muuta jaotuskavas tehtud individuaalseid eraldisi kahjustaks direktiivi 2003/87 artikli 11 lõike 1 teise lause lõpus koosmõjus III lisa 9. kriteeriumiga ette nähtud teise avaliku arutelu kasulikku mõju (vt selle kohta eespool punktis 104 viidatud kohtuotsus Ühendkuningriik vs. komisjon, punkt 58).
It should be added that, as is apparent from paragraphs 93, 95 and 96 of the Commission guidance, the Commission itself seems to take as its starting point that, given the mandatory nature of the public participation, any amendments that have proved necessary after the second public consultation can be incorporated into the allocation decision, provided that the Member State informs the Commission thereof before adopting that decision.
Tuleb lisada, et nagu nähtub komisjoni juhiste punktidest 93, 95 ja 96, lähtub ka komisjon ise põhimõttest, mille kohaselt avaliku arutelu kohustuslikku iseloomu arvestades võib teise avaliku arutelu käigus välja tulnud vajalikud muudatused viia eraldamisotsusesse tingimusel, et liikmesriik teavitab komisjoni neist enne selle otsuse vastuvõtmist.
It should be observed, second, that in the relevant passage (‘each Member State shall decide upon the total quantity of allowances it will allocate … and the allocation of those allowances to the operator of each installation’), Article 11(1) of Directive 2003/87 is worded in a rather open manner and is directed towards the future, and that that provision does not expressly prohibit a subsequent amendment of the amount of allowances allocated individually according to the list annexed to the NAP and according to the allocation decision.
Teiseks tuleb esile tuua, et direktiivi 2003/87 artikli 11 lõike 1 asjaomane osa („otsustab iga liikmesriik […] eraldatavate saastekvootide üldkoguse ja nende kvootide eraldamise iga käitise käitajale”) on sõnastatud pigem avatuna ja tulevikku suunatuna ning et see säte ei keela sõnaselgelt jaotuskavale lisatud nimekirja ja eraldamisotsuse kohaselt individuaalselt eraldatud saastekvootide koguse hilisemat muutmist.
Also, Article 9(1) of the directive, which lays down the conditions governing an NAP’s legality, does not refer exclusively to the criteria listed in Annex III to the directive, but allows the NAP to be founded on other allocation criteria, provided that they are ‘objective and transparent’.
Ka selle direktiivi artikli 9 lõige 1, mis sätestab jaotuskava õiguspärasuse tingimused, ei viita üksnes direktiivi 2003/87 III lisas loetletud kriteeriumidele, vaid lubab jaotuskavas tugineda ka muudele eraldamiskriteeriumidele, mis peavad olema aga „objektiivsed ja läbipaistvad”.
It follows, first, that, in the absence of an express prohibition in Article 11(1) of subsequent amendment of the individual allocation of allowances, the NAP and the allocation decision may expressly provide for such a possibility of amendment, provided that the criteria for exercise of that power are laid down in an objective and transparent manner.
Sellest tuleneb esiteks, et kuna artikli 11 lõikes 1 ei ole sõnaselgelt sätestatud, et saastekvootide individuaalse eraldamise hilisem muutmine on keelatud, siis võivad jaotuskava ja eraldamisotsus sellise muutmise võimaluse otseselt ette näha tingimusel, et selle rakendamiseks kehtestatud tingimused on objektiivsed ja läbipaistvad.
It follows, second, that, since those additional criteria do not constitute criteria defined in Annex III to Directive 2003/87, the Commission’s power of review under Article 9(3) of that directive is necessarily restricted and is limited to the question whether the additional criteria — introduced by the Member State in the exercise of the discretion which it is allowed for transposition of the directive — fulfil the conditions of objectivity and transparency.
Teiseks tuleneb sellest, et kuivõrd nende täiendavate kriteeriumide puhul ei ole tegemist direktiivi 2003/87 III lisas sätestatud kriteeriumidega, siis on komisjonile selle direktiivi artikli 9 lõikes 3 antud kontrollipädevus vältimatult kitsam ja piiratud küsimusega, kas need täiendavad kriteeriumid – mille liikmesriik on kehtestanud talle direktiivi ülevõtmiseks antud tegutsemisruumi piirides – vastavad objektiivsuse ja läbipaistvuse tingimustele.
It should be added that any subsequent amendment of the individual allocations of allowances, occurring after the allocation decision under Article 11(1) of Directive 2003/87, does not result in the Commission losing all possibility of review, given the permanent supervision which it exercises as a result of the instruments for management and verification that are provided for by Regulation No 2216/2004, and the general supervisory power with which it is vested under Articles 211 EC and 226 EC and which permits it to act at any time if Community law is infringed.
Tuleb lisada, et saastekvootide individuaalse eraldamise hilisem muutmine, mis leiab aset pärast eraldamisotsuse vastuvõtmist direktiivi 2003/87 artikli 11 lõike 1 tähenduses, ei too kaasa seda, et komisjon kaotab igasuguse kontrollivõimaluse, kuna määruses nr 2216/2004 ette nähtud haldamis- ja kontrollivahenditest tulenevalt teostab ta pidevat järelevalvet ning tulenevalt EÜ artikleist 211 ja 226 on komisjonil ka üldine järelevalvepädevus, mis lubab tal ühenduse õiguse rikkumise korral igal hetkel tegutseda.
Article 29 of Directive 2003/87 permits, as an exception and in derogation from the total quantity of allowances that is laid down, a subsequent increase in the amount
Direktiivi 2003/87 artikkel 29 lubab erandkorras ja saastekvootide ettenähtud üldkogusest kõrvale kaldudes individuaalselt eraldatud saastekvootide koguse hilisemat
This bears out the proposition that a Member State is not, in principle, permitted to allocate additional allowances .
See kinnitab seisukohta, et liikmesriik ei või üldjuhul täiendavaid saastekvoote välja anda.
However, the directive contains no express provision limiting the Member State’s freedom of action in managing the individual allocation of allowances when that does not result in such an increase but only in downward expost corrections.
Samas ei ole selles direktiivis ühtegi otsest sätet, mis piiraks liikmesriikide tegutsemisruumi saastekvootide individuaalse eraldamise haldamisel, kui selle näol ei ole tegemist niisuguse suurendamisega, vaid üksnes hilisema vähendamisele suunatud korrigeerimisega.
In the latter case, there is no risk of an allocation exceeding the total amount of allowances that is provided for in the NAP, an allocation which would be contrary to the obligation owed by the Member State to reduce emissions.
Viimasel juhul ei esine ohtu, et ületatakse jaotuskavas ette nähtud saastekvootide üldkogust, mis on vastuolus liikmesriigi kohustusega heitkoguseid vähendada.
In this connection, it should also be noted that, in reply to a questionnaire from the Commission during the administrative procedure, the applicant pointed out that, contrary to what appeared from the NAP as originally notified, the allocation decision adopted pursuant to Article 11(1) of Directive 2003/87 contained only downward expost adjustments and not measures increasing individual allocations (see paragraph 34 above).
Esile tuleb tuua ka seda, et haldusmenetluse käigus märkis hageja vastusena komisjoni küsimustikule, et vastupidi algselt esitatud jaotuskavale sisaldas direktiivi 2003/87 artikli 11 lõike 1 alusel vastu võetud eraldamisotsus ainult tagantjärele vähendamisi ning selles ei olnud ette nähtud individuaalsete eraldiste suurendamise meetmeid (vt eespool punkt 34).
(iii) Article 38(2) of Regulation No 2216/2004
– iii) Määruse nr 2216/2004 artikli 38 lõige 2
As the Commission submits, Article 38(2) of Regulation No 2216/2004 is merely a procedural rule of a technical nature for the proper management and centralised, European-level, management of the standard and secured system of registries, which contains, inter alia, the NAP tables presenting the data of the various NAPs as notified by the Member States.
Komisjon väidab, et määruse nr 2216/2004 artikli 38 lõige 2 on üksnes tehniline menetlusnorm, mille eesmärk on hallata Euroopa tasandil vigadeta registrite standarditud ja turvatud süsteemi, mis sisaldab muu hulgas jaotuskavade tabeleid, milles on ära toodud erinevate liikmesriikide esitatud jaotuskavade andmed.
That rule establishes the conditions in accordance with which corrections may be notified and made to the NAP table, but the corrections are contingent upon compliance with the procedure of notification and review by the Commission under Article 9(3) of Directive 2003/87.
See norm kehtestab tingimused, mille kohaselt võib parandustest teatada ja need jaotuskava tabelisse kanda; nende paranduste puhul tuleb siiski järgida direktiivi 2003/87 artikli 9 lõikest 3 tulenevat teavitamismenetlust ja komisjonipoolset kontrollimenetlust.
It follows that these possibilities of amendment are entirely without prejudice to whether the corrections in question are lawful or well founded and that they are not in any event capable of altering the effect of the various relevant provisions of Directive 2003/87.
Sellest järeldub, et need parandamise võimalused ei otsusta mingil moel ette ära asjaomaste paranduste õiguspärasust või põhjendatust ja et igal juhul ei muuda need direktiivi 2003/87 erinevate sätete ulatust.
On the other hand, the wording used in the second sentence of Article 38(2) of Regulation No 2216/2004, namely ‘that correction is in accordance with methodologies set out in that [NAP]’, confirms, at least indirectly, that subsequent correction of the amount of allowances allocated is possible, provided that the NAP
Määruse nr 2216/2004 artikli 38 lõike 2 teises lauses kasutatud sõnastus, et „see parandus on kooskõlas selles [jaotuskavas] sätestatud meetoditega” kinnitab vähemalt kaudselt, et eraldatud saastekvootide
That rule thus presupposes that the Member State may lay down correction mechanisms in the NAP, provided that they are objective and transparent within the meaning of Article 9(1) of Directive 2003/87.
See norm eeldab seega, et liikmesriigil oleks võimalus jaotuskavas ette näha parandusmehhanisme tingimusel, et need on direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 1 tähenduses objektiivsed ja läbipaistvad.
Effect of the Commission guidance
Komisjoni juhiste ulatus
(i) Self-limiting effect of the Commission guidance
– i) Komisjoni juhiste piirav mõju