natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The order for reference relates that, on 8 March 1999, Viamex declared to the Hauptzollamt Kiel (Principal Customs Office, Kiel) the export to Lebanon of 35 live bovine animals on board the vessel ‘Al Hajj Moustafa II’ (‘the vessel’) and applied for an export refund in that respect.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et Viamex deklareeris 8. märtsil 1999 Hauptzollamt Kielile 35 elusveise ekspordi Liibanoni laevaga Al Haijj Moustafa II (edaspidi „laev”) ja taotles sellega seoses Hauptzollamtilt eksporditoetust.
By notice of 1 February 2001, the Hauptzollamt refused that application on the ground that at the time of carriage the vessel appeared on a negative list, established by the Commission of the European Communities, of ships considered unfit for the carriage of live animals.
Hauptzollamt lükkas 1. veebruari 2001. aasta otsusega selle taotluse tagasi põhjusel, et laev oli vedamise ajal kantud Euroopa Ühenduste Komisjoni koostatud elusloomade veoks ebasobivaks peetavate laevade negatiivsesse nimekirja (edaspidi „negatiivne nimekiri”).
In the course of a check carried out on board the vessel on 18 and 19 February 1997, the Commission’s Food and Veterinary Office (‘the FVO’) found that the vessel revealed serious shortcomings and that it did not meet the requirements of Directive 91/628.
Nimelt olid komisjoni Veterinaar- ja Toiduameti talitused laeval 18. ja 19. veebruaril 1997. aastal läbiviidud inspektsiooni tulemusel leidnud, et laeval esinesid tõsised puudused ning et see ei vastanud direktiivi 91/628 nõuetele.
The FVO plays an important role in the implementation and application of Community legislation on food safety, animal health, plant health and animal welfare.
Veterinaar- ja Toiduametil on oluline roll ühenduse toiduohutust, loomade tervist, taimede tervist ja loomade heaolu käsitlevate õigusnormide rakendamisel ja kohaldamisel.
In particular, the FVO has the task — which it performs through its inspections in Member States and the evaluations that it carries out — of promoting effective control systems in the field of safety and quality of foodstuffs, the veterinary field and the plant health field, and of checking compliance with the requirements of Community legislation in those fields in the European Union and in non-member countries exporting to the European Union.
Eelkõige on selle ameti ülesanne edendada liikmesriikides läbiviidavate inspektsioonide ja hindamiste abil tõhusate kontrollide korda toiduainete ohutuse ja kvaliteedi valdkonnas, loomatervise ja taimetervise valdkonnas ning teostada Euroopa Liidus ja liitu eksportivates kolmandates riikides järelevalvet neid valdkondi reguleerivate ühenduse õigusnormide täitmise üle.
In addition, it has the task of contributing to the formulation of Community policy in those fields.
Lisaks sellele on tal ülesanne aidata kaasa ühenduse poliitika kujundamisele nendes valdkondades.
The check carried out on the vessel by the FVO revealed, first, that the gangways, the corridor access points and the pens were in such a state that they could cause injury to the animals and, second, that they made it impossible to ensure that the animals could not break loose.
Selle ameti talituste poolt laeval läbiviidud inspektsiooni käigus ilmnes esiteks, et maabumissillad, ligipääsud vahekäikudele ning ruumid, kus loomi hoiti, olid sellises seisundis, et võisid põhjustada loomadele vigastusi, ja teiseks, et need ei võimaldanud tagada, et loomad ei pääse lahti.
In addition, those gangways, corridor access points and pens were worn out and rusty, and their condition made them difficult to cleanse or disinfect.
Lisaks sellele olid need maabumissillad, ligipääsud vahekäikudele ja ruumid, kus loomi hoiti, vananenud, roostetanud ja nende seisund muutis nende puhastamise ja desinfitseerimise raskeks.
In that regard, it appears from the case-file that Viamex attached to its export refund application, first, a written declaration from the master of the vessel, dated 16 October 1997, noting repair works and countersigned by the chief frontier veterinary officer at Koper (Slovenia) and, second, a report from the average adjusters Kälher & Prinz AG of 22 September 1998. 21
Selles osas tuleneb toimikust, et Viamex oli oma eksporditoetuse taotlusele lisanud esiteks laeva kapteni 16. oktoobri 1997. aasta kirjaliku avalduse laeval tehtud tööde kohta, mille oli kaasallkirjastanud Koperi (Sloveenia) piiripunkti peaveterinaararst ja teiseks Kähler & Prinz AG dispašööri 22. septembri 1998. aasta ekspertiisiaruanne. 21
However, the vessel was not removed from the Commission’s negative list until 24 January 2000, following an inspection carried out in November 1999, approximately eight months after the export at issue in the main proceedings.
Sellele vaatamata kustutati laev komisjoni negatiivsest nimekirjast alles 24. jaanuaril 2000 pärast 1999. aasta novembris läbiviidud inspektsiooni, ehk peaaegu 8 kuud pärast põhikohtuasjas käsitletavat eksporti.
By decision of 18 May 2001, the Hauptzollamt rejected Viamex’s objection against the refusal notice of 1 February 2001.
18. mai 2001. aasta otsusega jättis Hauptzollamt rahuldamata vaide, mille Viamex oli esitanud 1. veebruari 2001. aasta otsuse peale.
Viamex brought an action against that decision on the ground that there is no provision to the effect that a vessel has to be authorised for the transportation of live cattle, whether among the provisions governing export refunds or in Directive 91/628.
Viamex esitas selle rahuldamata jätmise otsuse paele kaebuse põhjendusel, et ühestki eksporditoetusi käsitlevast õigusnormist ega direktiivi 91/628 sättest ei tulene, et laeval peab olema luba elusloomade veoks.
The Hauptzollamt states, for its part, that pursuant to Article 5(3) of Regulation No 615/98, for the competent authority to be able to refuse the right to a refund, it is sufficient for it to have at its disposal elements enabling it to conclude that Directive 91/628 was not complied with.
Hauptzollamt rõhutab omalt poolt asjaolu, et määruse nr 615/98 artikli 5 lõike 3 kohaselt on eksporditoetuse maksmisest keeldumiseks piisav see, kui pädeva asutuse käsutuses on asjaolud, mis annavad alust järeldada, et direktiivi 91/628 ei ole järgitud.
The Hauptzollamt thus considers that that provision does not require the competent authority to prove noncompliance with Directive 91/628.
Ta leiab seega, et selle sättega ei panda pädevale asutusele kohustust tõendada selle direktiivi järgimata jätmist.
In any event, the Hauptzollamt states that, on 3 December 1999, it received an update of the negative list indicating that the vessel had once again fallen short of the requirements imposed by Directive 91/628.
Igal juhul märgib Hauptzollamt, et ta sai 3. detsembril 1999 teada negatiivse nimekirja ajakohastamisest, mille kohaselt kõnealune laev ei vastanud endiselt tingimustele, mis olid kehtestatud direktiiviga 91/628.
That update had been made following an inspection in November 1999 by officials from the British Ministry of Agriculture, Fisheries and Food.
See nimekirja ajakohastamine toimus pärast Ühendkuningriigi Põllumajandus- kalandus- ja toiduaineteministeeriumi ametnike poolt 1999. aasta novembris läbi viidud inspektsiooni.
It was clear in particular from that inspection that the vessel had been approved only temporarily and only for the carriage of sheep.
Ühendkuningriigi asutuste läbiviidud inspektsioonist tulenes eelkõige, et laevale oli antud luba üksnes ajutiselt ja ainuüksi lammaste vedamiseks.
Given the difference in size between sheep and cattle, the fact that a ship is suitable for the carriage of sheep does not support the conclusion that it is also suitable for the carriage of cattle.
Kuid arvestades lammaste ja veiste erinevat suurust ei saanud lammaste vedamise võimalusest järeldada, et laevaga võis vedada ka veiseid.
Consequently, in the light of that information, the Hauptzollamt formed the view that Directive 91/628 could not possibly have been complied with during the transport operation at issue in the main proceedings and that the conditions laid down in Article 5(3) of Regulation No 615/98 for refusing an export refund were satisfied.
Seetõttu leidis Hauptzollamt kirjeldatud teabest lähtuvalt, et direktiivi 91/628 järgimine põhikohtuasjas käsitletava veo ajal oli välistatud ning et määruse nr 615/98 artikli 5 lõikes 3 ette nähtud eksporditoetuse andmisest keeldumise tingimused olid täidetud.
Since it considered that the outcome of the case depended on the interpretation of Article 5(3) of Regulation No 615/98, the Finanzgericht Hamburg (Finance Court, Hamburg) decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Leides, et kohtuvaidluse lahendus sõltub määruse nr 615/98 artikli 5 lõike 3 tõlgendusest, otsustas Finanzgericht Hamburg menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
The first and second questions
Esimene ja teine küsimus
By its first and second questions, which should be examined together, the national court is essentially asking whether, if all the documents required pursuant to Article 5(2) of Regulation No 615/98 have been produced by the exporter, it is for the exporter or the competent authority to establish that the conditions laid down in Article 5(3) of that regulation have been fulfilled.
Esimese ja teise küsimusega, mida on sobiv käsitleda koos, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas juhul, kui eksportija on esitanud kõik määruse nr 615/98 artikli 5 lõikes 2 nõutud dokumendid, lasub selle artikli lõikes 3 ette nähtud tingimuste täitmise tõendamise koormis eksportijal või pädeval asutusel.
If the burden of proof is on the competent authority, the national court wishes to know on which elements that authority may legitimately base a finding that Directive 91/628 has not been complied with, and whether it is sufficient for that authority to refer to those elements or whether it is required to furnish proof of an actual and specific infringement of the directive.
Kui tõendamiskoormis lasub pädeval asutusel, siis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millistele asjaoludele võib nimetatud asutus tugineda leidmaks, et direktiivi 91/628 ei ole järgitud, ja kas on piisav, kui ta need asjaolud esitab, või peab ta konkreetselt tõendama selle direktiivi rikkumist.
In that regard, according to settled caselaw, since the system of export refunds is based on voluntary declarations, where the exporter decides on its own initiative to seek a refund, it must provide the relevant information necessary to establish its entitlement to the refund and to determine its amount.
Selles osas tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et kuivõrd eksporditoetuste korra aluseks on vabatahtlikud taotlused, siis peab eksportija juhul, kui ta otsustab omal vabal tahtel eksporditoetust taotleda, esitama asjakohase teabe, mis on vajalik selleks, et selgitada välja, kas tal on õigus eksporditoetust saada ja millises summas.
In the context of Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products (OJ 1987 L 351, p. 1) and the system of penalties introduced by that regulation, the Court has already held that, since the context is that of a Community aid scheme, the grant of the aid is necessarily subject to the condition that the beneficiary offers all guarantees of probity and trustworthiness (see, to that effect, Case C-210/00 Käserei Champignon Hofmeister [2002] ECR I-6453, paragraph 41, and Case C-309/04 Fleisch­Winter [2005] ECR I-10349, paragraph 31).
Euroopa Kohus on juba seoses komisjoni 27. novembri 1987. aasta määrusega (EMÜ) nr 3665/87, millega sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (EÜT L 351, lk 1), ja sellega kehtestatud sanktsioonimehhanismiga leidnud, et kuivõrd tegemist on ühenduse abikavaga, peab abi andmise suhtes ilmtingimata kehtima tingimus, et abisaaja peab tõendama oma sobivust ja usaldusväärsust (vt selle kohta 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-210/00: Käserei Champignon Hofmeister, EKL 2002, lk I-6453, punkt 41, ja 1. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-309/04: Fleisch-Winter, EKL 2005, lk I-10349, punkt 31).
The Court has also held that, by declaring a product under the procedure for export refunds, an exporter implies that the product satisfies all the conditions necessary for the refund.
Euroopa Kohus leidis lisaks, et eksportija, kes deklareerib toote eksporditoetuse taotlemise menetluses, kinnitab, et see toode vastab kõikidele toetuse saamiseks vajalikele tingimustele.
If the declaration is questioned by the competent authority, it is for the exporter to show, in accordance with the national rules of evidence, that the conditions have actually been complied with (see, to that effect, Fleisch­Winter, paragraphs 32 and 35).
Juhul, kui pädeval asutusel on tekkinud deklaratsiooni suhtes kahtlusi, peab eksportija siseriiklikus õiguses kehtivate tõendamiskohustust reguleerivate sätete kohaselt tõendama, et nimetatud tingimused on täidetud (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Fleisch-Winter, punktid 32 ja 35).
Such a mechanism is provided for in the framework of the arrangements governing export refunds, with regard to the welfare of live bovine animals during transportation, and it is for the exporter to establish in accordance with Article 5(1) and (2) of Regulation No 615/98 that the conditions for the grant of the refund are met.
Selline kord on ette nähtud eksporditoetuste kava raames seoses elusveiste heaoluga vedamise ajal ja eksportija peab vastavalt määruse nr 615/98 artikli 5 lõigetele 1 ja 2 tõendama, et eksporditoetuse andmise tingimused on täidetud.
In order to do so, the exporter must, first, pass on to the competent authority of the Member State where the export declaration is accepted all necessary information concerning the journey, at the latest when the export declaration is lodged.
Selleks peab eksportija esiteks informeerima ekspordideklaratsiooni aktsepteerinud liikmesriigi pädevat asutust teekonna kõikidest vajalikest üksikasjadest hiljemalt ekspordideklaratsiooni esitamise ajal.
Second, the exporter must, in order to obtain payment of the export refund, provide proof of compliance with the provisions of Article 1 of Regulation No 615/98 and, accordingly, of Directive 91/628, by producing the documents referred to in Articles 2(3) and 3(2), respectively, of that regulation.
Teiseks peab ta eksporditoetuse maksmiseks esitama tõendid selle kohta, et määruse nr 615/98 artikli 1 ja sellest tulenevalt direktiivi 91/628 sätteid on järgitud, esitades selleks vastavalt kõnealuse määruse artikli 2 lõikes 3 ja artikli 3 lõikes 2 nimetatud dokumendid.
Additionally, Article 5(6) of that regulation makes it possible, under certain conditions, for the exporter to confirm that Directive 91/628 has been complied with by providing the competent authorities of the Member State with other documents.
Lisaks sellele on määruse artikli 5 lõike 6 kohaselt teatud tingimustel võimalik, et eksportija esitab muud dokumendid, mis tõendavad, et direktiivi 91/628 sätteid on järgitud.
However, as is clear from the aim of Articles 3 and 5 of Regulation No 615/98, presentation by the exporter of those documents does not constitute irrefutable proof of compliance with Article 1 of that regulation, or of compliance with Directive 91/628.
Siiski, nagu see tuleneb määruse nr 615/98 artiklite 3 ja 5 eesmärgist, ei kujuta selliste dokumentide esitamine eksportija poolt endast ümberlükkamatut tõendit selle määruse artikli 1 ega direktiivi 91/628 täitmisest.
That evidence is sufficient only in so far as the competent authority does not have at its disposal elements in the light of which it may find that the directive has not been complied with.
Nimelt on selline tõend piisav vaid niivõrd, kuivõrd pädeva asutuse käsutuses ei ole asjaolusid, millest ta võiks järeldada, et nimetatud direktiivi ei ole järgitud.
That interpretation is confirmed by the wording of Article 5(3) of Regulation No 615/98, under which the competent authority is entitled not to pay the export refund for animals in respect of which it considers — in the light of the documents referred to in Article 5(2), the reports on the checks referred to in Article 4 of that regulation and/or any other element at its disposal concerning compliance with Article 1 of the regulation — that Directive 91/628 has not been complied with.
Sellist tõlgendust kinnitab määruse nr 615/98 artikli 5 lõike 3 sõnastus, mille kohaselt võib pädev asutus jätta eksporditoetuse maksmata loomade eest, kelle kohta ta arvab selle määruse viidatud artikli 5 lõikes 2 nimetatud dokumentide, artiklis 4 nimetatud kontrollaruande ja/või tema käsutuses olevate muude nimetatud määruse artikli 1 nõuete täitmist käsitlevate asjaolude põhjal, et direktiivi 91/628 ei ole järgitud.
It is clear that, despite the documents produced by the exporter in accordance with Article 5(2) of Regulation No 615/98, the competent authority may consider that the exporter has complied neither with Article 1 of that regulation nor with Directive 91/628, provided, inter alia, that the conditions laid down in Article 5(3) of that regulation are met.
Seega tuleb järeldada, et vaatamata eksportija poolt määruse nr 615/98 artikli 5 lõike 2 kohaselt esitatud dokumentidele võib pädev asutus järeldada, et eksportija ei ole järginud selle määruse artikli 1 ega direktiivi 91/628 sätteid; seda juhul, kui on täidetud eelkõige selle määruse artikli 5 lõikes 3 sätestatud tingimused.
Given that it is for the exporter, pursuant to Article 5(2) of Regulation No 615/98, to furnish proof of compliance with Article 1 of that regulation, the obligation incumbent upon the competent authority is to analyse that evidence, together with any other element available to it, in order to reach a finding as to whether or not Directive 91/628 has been complied with and decide whether or not to grant the export refund.
Arvestades asjaoluga, et määruse nr 615/98 artikli 5 lõike 2 kohaselt on eksportijal kohustus esitada tõendid selle kohta, et nimetatud määruse artikli 1 sätteid on järgitud, on pädeval asutusel omakorda kohustus neid tõendeid ja muid tema käsutuses olevaid asjaolusid analüüsida, et teha järeldus selle kohta, kas direktiivi 91/628 sätteid on järgitud, ja otsustada, kas eksporditoetuse maksmiseks on alust.
However, Article 5(3) of Regulation No 615/98 cannot be interpreted as entitling the competent authority arbitrarily to call into question the evidence attached by the exporter to its export refund application.
Määruse nr 615/98 artikli 5 lõiget 3 ei saa siiski tõlgendada nii, et sellega lubatakse pädeval asutusel seada omavoliliselt kahtluse alla tõendid, mille eksportija on lisanud oma eksporditoetuse taotlusele.
The Court has held, in that regard, that the discretion which the competent authority enjoys is not unlimited, since it is circumscribed by Article 5 of Regulation No 615/98 (see, to that effect, Joined Cases C-37/06
Euroopa Kohus on selles osas leidnud, et pädeva asutuse hindamisruum ei ole piiramatu, kuna ta peab jääma määruse nr 615/98 artikli 5 raamidesse (vt selle kohta 17. jaanuari 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-37/06 ja C-58/06: Viamex Agrar Handel ja ZVK, EKL 2008, lk I-69, punkt 39).
That discretion appears, in particular, limited as to the nature and the evidentiary value of the elements on which the competent authority relies.
Nimetatud hindamisruum on eelkõige piiratud vastavalt nende asjaolude laadile ja tõenduslikule jõule, millele see asutus viitab.
First, regarding the nature of those elements, the Court has held inter alia that it is only in the light of the documents relating to animal health referred to in Article 5(2) of Regulation No 615/98, the reports on the checks referred to in Article 4 of that regulation and/or other elements at its disposal concerning compliance with Article 1 of the regulation and having a bearing on animal welfare that the competent authority may conclude that Directive 91/628 has not been complied with (see Viamex Agrar Handel and ZVK, paragraphs 39 to 41).
Esiteks, mis puudutab nende asjaolude laadi, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on leidnud, et vaid määruse nr 615/98 viidatud artikli 5 lõikes 2 nimetatud loomade tervist käsitlevate dokumentide, artiklis 4 nimetatud kontrollaruande ja/või tema käsutuses olevate muude artikli 1 nõuete täitmist käsitlevate ning loomade heaolu mõjutavate asjaolude põhjal võib pädev asutus arvata, et direktiivi 91/628 ei ole järgitud (vt eespool viidatud kohtuotsus Viamex Agrar Handel ja ZVK, punktid 39–41).
Second, concerning the evidentiary value of the elements capable of being taken into account, the competent authority cannot confine itself to noting mere suppositions or doubts concerning compliance with Directive 91/628, in order to call into question the evidence presented by the exporter in accordance with Article 5(2) of Regulation No 615/98.
Teiseks, mis puudutab arvessevõetavate asjaolude tõenduslikku jõudu, siis tuleb tõdeda, et pädev asutus ei saa direktiivi 91/628 järgimise osas piirduda lihtsate oletuste ja kahtluste väljendamisega, et seada kahtluse alla tõendid, mille eksportija on määruse nr 615/98 artikli 5 lõike 2 kohaselt esitanud.
Such an interpretation would inevitably render Article 5(2) redundant and create legal uncertainty for exporters as to the conditions required for payment of export refunds.
Selline tõlgendus võtaks kasuliku mõju nimetatud artikli 5 lõikelt 2 ja looks eksportijate jaoks õiguslikult ebakindla olukorra seoses eksporditoetuse maksmise tingimustega.
The competent authority is thus required, pursuant to Article 5(3) of Regulation No 615/98, to base itself on objective and specific elements relating to the welfare of the animals which are capable of establishing that the documents attached by the exporter to its export refund application do not prove compliance with the provisions of Directive 91/628 during transportation, and it is for the exporter to show, where appropriate, that the elements relied on by the competent authority to substantiate its finding of noncompliance with Regulation No 615/98 and Directive 91/628 are not relevant (see, by analogy, Fleisch­Winter, paragraph 35).
Seega peab pädev asutus nimetatud määruse nr 615/98 artikli 5 lõike 3 kohaselt tuginema loomade heaolu puudutavatele objektiivsetele ja konkreetsetele asjaoludele, mis võimaldavad järeldada, et eksportija poolt tema eksporditoetuse taotlusele lisatud dokumendid ei võimalda tõendada, et vedamise käigus järgiti direktiivi 91/628 sätteid; kirjeldatud juhul lasub eksportijal tõendamiskoormis sellest, miks ei ole asjakohased need tõendid, millele pädev asutus viitas, et teha järeldus määruse nr 615/98 ja direktiivi 91/628 järgimata jätmise kohta (vt analoogia korras eespool viidatud kohtuotsus Fleisch Winter, punkt 35).
In any event, the competent authority is required to justify its decision by stating the reasons why it considers the evidence presented by the exporter does not enable it to be concluded that Directive 91/628 was complied with.
Igal juhul peab pädev asutus oma otsust põhjendama, esitades põhjused, miks ta leidis, et eksportija poolt esitatud tõendid ei võimalda järeldada, et direktiivi 91/628 sätteid on järgitud.
For that purpose, the authority is required, in particular, to make an objective assessment of the documents presented to it and to show the pertinence of the elements it has relied on in order to establish that the documentation attached to the export refund application was not sufficient to show compliance with the relevant provisions of Directive 91/628.
Nimetatud asutusel on sel eesmärgil eelkõige kohustus hinnata talle esitatud dokumente objektiivselt ja tõendada nende asjaolude asjakohasust, millele ta viitab järeldamaks, et eksporditoetusele lisatud dokumendid ei võimalda tõendada direktiivi 91/628 asjaomaste sätete järgimist.