natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission states in that regard — with particular reference to paragraph 35 of Heininger, paragraphs 69 and 70 of the judgment in Case C-350/03 Schulte [2005] ECR I-9215 and paragraph 34 of the order for reference — that although the question of the cancellation of a secured credit agreement comes within the scope of the doorstep selling directive, the consequences of such a cancellation are a matter for national law, which must, however, be interpreted, as far as possible, in the light of the wording and purpose of the directive.
Komisjon täpsustab selles osas eelkõige eespool viidatud kohtuotsuse Heininger punktile 35 ja 25. oktoobri 2005. aasta otsuse kohtuasjas C-350/03: Schulte (EKL 2005, lk I-9215) punktidele 69 ja 70 ning eelotsusetaotluse punktile 34 osutades, et kuigi kinnisvaralaenulepingust taganemine kuulub koduukselepingute direktiivi kohaldamisalasse, on niisuguse taganemise tagajärjed reguleeritud siseriikliku õigusega, mida tuleb tõlgendada võimalikult suures ulatuses direktiivi sõnastust ja eesmärki silmas pidades.
Consequently, the Commission considers that the reference for a preliminary ruling is admissible.
Seetõttu on eelotsusetaotlus komisjoni sõnul vastuvõetav.
It must be borne in mind in that regard that it is solely for the national court before which a dispute has been brought, and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
Sellega seoses tuleb märkida, et ainult siseriiklik kohus, kelle lahendada on vaidlus ja kes vastutab langetatava kohtuotsuse eest, saab kohtuasja eripära arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust.
However, the
Euroopa Kohus on leidnud, et ta ei saa vastata siseriikliku
Court has no jurisdiction to give a preliminary ruling on a question submitted by a national court where it is quite obvious, inter alia, that the interpretation of Community law sought by that court bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the problem is hypothetical (see Schulte, paragraph 43 and the caselaw cited).
HAMILTON kohtu esitatud eelotsuse küsimusele, kui on ilmselge, et siseriikliku kohtu taotletud ühenduse õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja tegelike asjaoludega või selle esemega või kui tegemist on hüpoteetilise probleemiga (vt eespool viidatud kohtuotsus Schulte, punkt 43 ja viidatud kohtupraktika).
On the one hand, since the questions referred to the Court in the present case concern the interpretation of the doorstep selling directive and, on the other, since the loan contract at issue (as has been pointed out in paragraph 18 of the present judgment) falls under point (i) of the second indent of Article 1(1) of the doorstep selling directive, it is not possible to assert that the questions referred are manifestly hypothetical or bear no relation to the actual facts of the main action or its purpose.
Kuna esiteks käsitlevad käesoleva asja eelotsuse küsimused koduukselepingute direktiivi tõlgendamist ning teiseks kuulub laenuleping käesoleva otsuse punktis 18 märgitu kohaselt selle direktiivi artikli 1 lõike 1 teise taande punkti i kohaldamisalasse, siis ei ole võimalik kinnitada, et eelotsuse küsimused on ilmselgelt hüpoteetilised või et neil puudub seos põhikohtuasja tegelike asjaolude või selle esemega.
Consequently, the reference for a preliminary ruling is clearly admissible.
Sellest järeldub, et eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
Ms Hamilton claims that a consumer who has not been correctly informed of his right of cancellation does not become aware of that right either by virtue of the fact that the parties have performed their obligations in full or within one month of such performance.
A. Hamilton väidab, et tarbija, keda ei ole taganemisõigusest nõuetekohaselt teavitatud, ei saa sellest õigusest teada oma kohustuste täies ulatuses täitmisega ega ühe kuu möödumisel pärast seda.
Thus, the national rules at issue in the main proceedings do not
Nii ei ole põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik õigusnorm
She adds that the doorstep selling directive provides that the trader must inform the consumer of his right of cancellation and that the period of not less than seven days laid down in Article 5(1) of that directive begins to run only from the time at which the trader gives the consumer notice of that right.
Ta lisab, et koduukselepingute direktiiv sätestab, et ettevõtja peab tarbijat taganemisõigusest teavitama ning et kõnealuse direktiivi artikli 5 lõikes 1 ette nähtud vähemalt seitsmepäevane tähtaeg hakkab kulgema alles ajast, mil tarbija on saanud ettevõtjalt selle õiguse kohta teavet.
Volksbank contends that, pursuant to the third paragraph of Article 4 of the doorstep selling directive, the appropriate consumer protection measures are those which are likely to protect the consumer from the risks inherent in a financial investment, and are unrelated to the question of cancellation of a contract concluded at the doorstep.
Volksbank väidab, et vajalikud tarbijakaitsemeetmed on koduukselepingute direktiivi artikli 4 kolmanda lõigu kohaselt sellised meetmed, mis võivad koduukselepingust taganemisest sõltumata kaitsta tarbijat finantspaigutusega kaasnevate riskide eest.
In the event that the Court does not accept that argument, Volksbank contends, on the one hand, that the judgment in Heininger concerned secured credit agreements and not loan contracts such as the one at issue in the main proceedings and, on the other hand, that the period for the exercise of the right of cancellation runs, in the case before the referring court, from the performance in full of the loan contract at issue and not from its conclusion, as was the case in Heininger.
Igal juhul väidab Volksbank esiteks, et eespool viidatud kohtuotsus Heininger puudutab kinnisvarakrediite, mitte põhikohtuasjas käsitletavat laenulepingut, ja teiseks, et põhikohtuasjas hakkab taganemisõiguse kasutamise tähtaeg kulgema laenulepingu täies ulatuses täitmisest, mitte selle sõlmimisest, nagu nimetatud kohtuotsuse aluseks olnud asjas.
The German Government points out, on the one hand, that since the contractual relationship at issue in the main proceedings, which lasted nearly six years, functioned correctly, the trader must be in a position to consider — once the contract has been performed in full and one month has elapsed after the end of such performance — that the relationship can no longer be the subject of a dispute.
Saksamaa valitsus rõhutab ühelt poolt, et kuna põhikohtuasjas käsitletav peaaegu kuus aastat kestnud lepinguline suhe toimis nõuetekohaselt, siis peab ettevõtjal olema õigus arvestada sellega, et lepingu täitmise järel ning ühe kuu möödumisel pärast seda ei saa kõnealust suhet enam vaidlustada.
On the other hand, the national rules at issue in the main proceedings give the consumer sufficient time, in particular, during the entire time that the contract is in effect and for one month after both parties have performed their obligations thereunder in full, to decide to cancel a contract entered into at the doorstep.
Teisalt annab põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik õigusnorm tarbijale koduukselepingust taganemise üle otsustamiseks piisavalt aega, mis nimelt on kogu lepingu kestus ning üks kuu pärast lepingu täitmist täies ulatuses.
In addition, the limit in time placed on the right of cancellation is also provided for in a number of other directives intended to protect the consumer.
Peale selle on taganemisõiguse ajaline piiratus ette nähtud ka teistes tarbijakaitse direktiivides.
The Polish Government points out that the limit in time placed on the right of cancellation in the case of contracts concluded away from business premises, notwithstanding the lack of information or the inadequacy of information concerning the exercise of that right, is not, in principle, contrary to the doorstep selling directive.
Poola valitsus rõhutab seda, et väljaspool äriruume sõlmitud lepingutest taganemise õiguse ajaline piiratus ei ole selle õiguse kasutamist puudutava teabe puudumisest või puudulikkusest hoolimata põhimõtteliselt vastuolus koduukselepingute direktiiviga.
However, that limit must be arranged in such a way as to permit the consumer to become aware of his rights from sources of information other than the trader.
Seda piirangut tuleb siiski kohandada viisil, et tarbijal on võimalik oma õigustest teada saada ka muu teabe kui ettevõtja antava teabe kaudu.
In the view of the Polish Government, that limit, which also marks the period during which the right of cancellation may be exercised, must, pursuant to the third paragraph of Article 4 of the doorstep selling directive, be laid down in the national legislation of every Member State.
Poola valitsuse sõnul peab kõnealune piirang, milles on taganemisõiguse kasutamise ajavahemik kindlaks määratud, vastavalt koduukselepingute direktiivi artikli 4 kolmandale lõigule olema ette nähtud iga liikmesriigi siseriiklikus õiguses.
The Commission argues, in substance, that although it is unlawful, according to Heininger, to limit in time the right of cancellation which runs from the conclusion of the contract, the rules at issue in the main proceedings concern a limit in time on that right which runs from the performance in full of the contract.
Komisjon väidab sisuliselt, et kuigi eespool viidatud kohtuotsuse Heininger kohaselt on lubamatu ajaliselt piirata taganemisõigust lepingu sõlmimisest arvates, puudutab põhikohtuasjas käsitletav õigusnorm seevastu selle õiguse ajalist piiramist alates lepingu täies ulatuses täitmisest.
It should first be pointed out that the doorstep selling directive is primarily designed to protect consumers against the risks arising from the conclusion of contracts away from business premises (see, to that effect, Schulte, paragraph 66).
Kõigepealt tuleb märkida, et koduukselepingute direktiivi peaeesmärk on kaitsta tarbijat väljaspool ettevõtja äriruume lepingute sõlmimisest tulenevate ohtude eest (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Schulte, punkt 66).
Thus, the fifth recital in the preamble to the doorstep selling directive states that the consumer should be given a right of cancellation over a period of at least seven days in order to enable him to assess the obligations arising under the contract.
Koduukselepingute direktiivi põhjenduse 5 kohaselt tuleks tarbijale anda õigus vähemalt seitsme päeva jooksul lepingust taganeda, et võimaldada tal hinnata lepingust tulenevaid kohustusi.
The fact that the minimum period of seven days must be calculated from receipt by the
Asjaolu, et seitsmepäevast miinimumaega tuleb hakata
However, it should be pointed out, on the one hand, that according to the information provided by the national court, Ms Hamilton received incorrect information from Volksbank concerning her right to cancel the loan contract at issue with the result that, according to her written observations, she was deprived of the opportunity of exercising that right and, on the other, that the parties to the main proceedings have performed their obligations under the contract in full.
Siiski tuleb esiteks märkida, et vastavalt eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetele sai A. Hamilton Volksbankilt ekslikku teavet asjaomasest laenulepingust taganemise õiguse kohta, mistõttu tal puudus kirjalike märkuste kohaselt võimalus seda õigust kasutada, ning teiseks on põhikohtuasja pooled kõnealuse lepingu täies ulatuses täitnud.
As the Advocate General points out in points 18 and 19 of his Opinion, incorrect information concerning exercise of the right of cancellation is equivalent to no information, since both situations are equally misleading for the consumer as regards his right of cancellation.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 18 ja 19 märgib, tuleb tarbijale kirjalikus vormis taganemisõiguse kohta eksliku teabe esitamist käsitleda samaväärselt selle kohta teabe puudumisega, kuna nendes olukordades eksitatakse tarbijat tema taganemisõiguse osas samal viisil.
For such situations, the third paragraph of Article 4 of the doorstep selling directive provides that ‘Member States shall ensure that their national legislation lays down appropriate consumer protection measures’.
Selliste olukordade suhtes näeb koduukselepingute direktiivi artikli 4 kolmas lõik ette, et „[l]iikmesriigid tagavad, et nende siseriiklikes õigusaktides on vajalikud tarbijakaitsemeetmed”.
The question therefore arises in the main proceedings whether a measure which provides that the right of cancellation given by Article 5(1) of that directive is to expire one month after both parties have performed in full their obligations under a long-term loan contract, when the consumer has been given defective notice concerning the exercise of that right, may none the less be regarded as an appropriate consumer protection measure within the meaning of the third indent of Article 4 of that directive.
Seega tõusetub põhikohtuasjas küsimus, kas meedet, mille kohaselt kõnealuse direktiivi artikli 5 lõikes 1 sätestatud taganemisõigus lõppeb ühe kuu möödumisel pärast seda, kui mõlemad pooled on pikaajalisest laenulepingust tulenevad kohustused täies ulatuses täitnud, võib olukorras, kus tarbija sai kõnealuse õiguse kasutamise kohta ekslikku teavet, siiski pidada sama direktiivi artikli 4 kolmanda lõigu tähenduses vajalikuks tarbijakaitsemeetmeks.
Moreover, the term ‘appropriate’ in the abovementioned provision indicates that such measures do not seek to provide absolute protection for consumers.
Peale selle viitab selles sättes sõna „vajalikud” asjaolule, et nimetatud meetmete eesmärk ei ole tarbijate absoluutne kaitse.
The Member States must exercise their discretion in accordance both with the principal aim of the doorstep selling directive and with the other provisions thereof.
Liikmesriigid kasutavad neile antud kaalutlusruumi kooskõlas nii koduukselepingute direktiivi peaeesmärgiga kui ka selle direktiivi teiste sätetega.
Although it is true, as has been pointed out in paragraph 32 of the present judgment, that the principal aim of the doorstep selling directive is to protect consumers, it should be pointed out that both the general structure of the directive and the wording of several of its provisions indicate that such protection is subject to certain limits.
Kuigi vastab tõele, et nagu käesoleva otsuse punktis 32 on märgitud, on koduukselepingute direktiivi peaeesmärk tarbijakaitse, tuleb rõhutada, et nii selle direktiivi ülesehitus kui ka mitme sätte sõnastus viitavad asjaolule, et kõnealune kaitse on allutatud teatavatele piirangutele.
Thus, with regard, specifically, to the purpose of the timelimit for cancellation, the fifth recital in the preamble to the directive states — as has been pointed out in paragraph 33 of the present judgment — that that timelimit enables the consumer ‘to assess the obligations arising under the contract’ concluded at the doorstep.
Nagu on käesoleva otsuse punktis 33 viidatud, märgitakse seoses taganemistähtaja eesmärgiga direktiivi põhjenduses 5 täpsemalt, et kõnealune tähtaeg võimaldab tarbijal „hinnata [koduukse]lepingust tulenevaid kohustusi”.
The reference in that recital to the concept of ‘obligations arising under the contract’ indicates that the consumer may cancel such a contract during the time that it is in effect.
Selles põhjenduses kasutatud väljend „lepingust tulenevaid kohustusi” viitab asjaolule, et tarbija võib kõnealusest lepingust taganeda lepingu kestuse jooksul.
Similarly, the provision which governs the exercise of the right of cancellation — namely, Article 5(1) of the doorstep selling directive — provides, inter alia, that ‘[t]he consumer shall have the right to renounce the effects of his undertaking’.
Samuti näeb säte, mis reguleerib taganemisõiguse olemasolu, s.o koduukselepingute direktiivi artikli 5 lõige 1, muu seas ette, et „[t]arbija […] võib loobuda võetud kohustusest”.
The use in that provision of the term ‘undertaking’ indicates, as Volksbank argued at the hearing before the Court, that the right of cancellation may be exercised as long as
Selles sättes sõna „kohustus” kasutamine viitab sellele, nagu Volksbank
2008 — CASE C-412/06 the consumer is not bound, at the time that the right is exercised, by any undertaking under the cancelled contract.
Euroopa Kohtu istungil märkis, et taganemisõigust võib kasutada, kui olukord ei ole selline, et tarbijal ei ole selle õiguse kasutamise ajal ühtegi taganetud lepingust tulenevat kohustust.
That logic flows from one of the general principles of civil law, namely that full performance of a contract results, as a general rule, from discharge of the mutual obligations under the contract or from termination of that contract.
Selline loogika tuleneb tsiviilõiguse üldpõhimõttest, mille kohaselt saab lepingut pidada täies ulatuses täidetuks üldjuhul siis, kui selle lepingu pooled on vastastikused kohustused täitnud ning see leping lõppeb.
Moreover, according to Article 5(2) of the directive, which governs the consequences of the exercise of the right of cancellation, the giving of cancellation notice has the effect of releasing the consumer from ‘any obligations under the cancelled contract’.
Ühtlasi vabastab sama direktiivi artikli 5 lõike 2 kohaselt, mis reguleerib taganemisõiguse kasutamise tagajärgi, taganemisest teatamine tarbija „kõigist ülesöeldud lepinguga seotud kohustustest”.
The reference to the concept of ‘obligation’ in that provision indicates that the existence of the abovementioned consequences presupposes that the consumer has exercised his right of cancellation in regard to a contract which was in the process of being performed, whereas after the full performance of the contract, there is no further obligation.
Selles sättes kasutatud mõiste „kohustus” viitab asjaolule, et nimetatud tagajärgede olemasolu eeldab seda, et tarbija on kasutanud oma taganemisõigust täidetava lepingu suhtes, sest pärast lepingu täies ulatuses täitmist ei ole enam kohustusi.
Furthermore, with regard to the legal effects of cancellation, particularly in regard to the reimbursement of payment for goods or services provided and the return of goods received, Article 7 of the doorstep selling directive refers to the national laws.
Sellest tuleneb, et meede, mis näeb ette, et pikaajalisest laenulepingust tulenevate kohustuste täies ulatuses täitmine toob kaasa taganemisõiguse lõppemise, on „vajalik meede” koduukselepingute direktiivi artikli 4 kolmanda lõigu tähenduses.
That interpretation is not weakened by the judgments in Heininger and Schulte or in Case C-229/04 Crailsheimer Volksbank [2005] ECR I-9273.
Seda tõlgendust ei lükka ümber eespool viidatud kohtuotsused Heininger ja Schulte ega 25. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-229/04: Crailsheimer Volksbank (EKL 2005, lk I-9273).
It can be seen from paragraphs 16 and 18 of Heininger, paragraph 26 of Schulte and paragraph 24 of
Eespool viidatud kohtuotsuse Heininger punktidest 16 ja 18,
Crailsheimer Volksbank that the interpretation of the doorstep selling directive provided by the Court in those judgments concerns loan contracts which had not been fully performed.
Konkreetselt sedastas Euroopa Kohus eespool viidatud otsuses Heininger, et koduukselepingute direktiiviga on vastuolus see, kui siseriiklik seadusandja sätestab direktiivi artiklis 5 ette nähtud taganemisõiguse kasutamise tähtajaks ühe aasta arvates lepingu sõlmimisest, juhul kui tarbija ei ole saanud direktiivi artiklis 4 ette nähtud teadet.
However, that is not the position in the case before the referring court.
Nagu Volksbank, Saksamaa valitsus ja komisjon on õigesti väitnud, ei ole see põhikohtuasjas nii.
With regard, specifically, to Heininger, the Court held in that judgment that the doorstep selling directive precludes the national legislature from imposing a time-limit, of one year from the conclusion of the contract, within which the right of cancellation provided for in Article 5 of that directive must be exercised, where the consumer has not received the information specified in Article 4 of that directive.
Seoses siseriiklikes õigusnormides ette nähtud ühekuise tähtajaga, mis hakkab kulgema ajast, kui lepingupooled on lepingust tulenevad kohustused täies ulatuses täitnud, tuleb märkida, et vastavalt koduukselepingute direktiivi artiklile 8 ei takista see direktiiv liikmesriike vastu võtmast või säilitamast tõhusamaid tarbijakaitsesätteid direktiiviga reguleeritavas valdkonnas.
It should be borne in mind — with regard to the one-month timelimit provided for by the national legislation at issue in the main proceedings, which runs from the performance in full by the parties of their obligations under the contract — that, under Article 8 of the doorstep selling directive, that directive does not prevent Member States from adopting or maintaining more favourable provisions to protect consumers in the field which it covers.
Kõigest eeltoodust lähtudes tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata, et koduukselepingute direktiivi tuleb tõlgendada nii, et siseriiklik seadusandja võib ette näha, et selle direktiivi artikli 5 lõikega 1 kehtestatud taganemisõigust võib kasutada hiljemalt üks kuu pärast lepingupoolte pikaajalisest laenulepingust tulenevate kohustuste täies ulatuses täitmist, kui tarbija on saanud selle õiguse kasutamise kohta ekslikku teavet.
In view of the reply given to the first question, there is no need to answer the second question.
Esimese küsimuse vastust arvestades ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
Council Directive 85/577/EEC of 20 December 1985 to protect the consumer in respect of contracts negotiated away from business premises must be interpreted as meaning that the national legislature is entitled to provide that the right of cancellation laid down in Article 5(1) of the directive may be exercised no later than one month from the time at which the contracting parties have performed in full their obligations under a contract for long-term credit, where the consumer has been given defective notice concerning the exercise of that right.
Nõukogu 20. detsembri 1985. aasta direktiivi 85/577/EMÜ tarbija kaitsmise kohta väljaspool äriruume sõlmitud lepingute korral tuleb tõlgendada nii, et siseriiklik seadusandja võib ette näha, et selle direktiivi artikli 5 lõikega 1 kehtestatud taganemisõigust võib kasutada hiljemalt üks kuu pärast lepingupoolte pikaajalisest laenulepingust tulenevate kohustuste täies ulatuses täitmist, kui tarbija on saanud selle õiguse kasutamise kohta ekslikku teavet.
Catalogue number: QD-AB-08-04A-EN-C
Katalooginumber: QD-AB-08-04A-ET-C
Catalogue number (A + B): QD-AB-08-004-EN-C
Katalooginumber (A + B): QD-AB-08-004-ET-C
COURTOFJUSTICE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES e p o r t s
EUROOPAÜHENDUSTE KOHUS
2008 – 4 ( of
Euroopa Kohtu ja
B) before the Court of Justice and the Court of First Instance
Esimese Astme Kohtu lahendite
ISSN 1022-842XCatalogue number: QD-AB-08-04B-EN-C Catalogue number (A + B): QD-AB-08-004-EN-C
ISSN 1830-1789Katalooginumber: QD-AB-08-04B-ET-CKatalooginumber (A + B): QD-AB-08-004-ET-C
Those decisions can, however, be found on the Court’s internet site (http://curia.europa.eu) in the languages available, namely the language of the case and the language of the deliberations.
Tasuta väljaanded: EU Bookshopi kaudu (http://bookshop.europa.eu);
From volume 2006-1, the Reports will include a section containing details of unpublished decisions (pages numbered I-1*, I-2*, etc.).
Alates väljaandest 2006 – 1 sisaldab kogumik teavet avaldamata lahendite kohta (lk numbrid I-1*, I-2* jne).
at the European Commission’s representations or delegations. You can obtain their contact details on the internet (http://ec.europa.eu) or by sending a faxto +352 2929-42758.
 Euroopa Komisjoni esindustes ja delegatsioonides;kontaktandmed leiate veebilehelt http://ec.europa.eu või saatke faks numbrile+352 2929-42758.
Case C-442/06
Kohtuasi C-442/06