natgillin/translations-raw huggingface dataset:
An expression of that caselaw can also be found in Codorniu v Council, to which the Commission refers, in which a company incorporated under Spanish law, the owner of the trade mark ‘Gran Cremant de Codorniu’ since 1924, sought the annulment of the article of a Council regulation prohibiting it, in due course, from using the word ‘crémant’. 37
Selle kohtupraktika väljenduse võib leida ka eespool viidatud kohtuotsusest Codorniu vs. nõukogu, millele komisjon viitab ning milles Hispaania õiguse alusel asutatud äriühing, kellele kuulus alates 1924. aastast kaubamärk Gran Cremant de Codorniu, taotles nõukogu määruse artikli tühistamist, millega tal keelati kasutada tähtajaliselt märget „crémant”. 37
In CAM v EEC, 35the Court also accepted that an individual had standing to bring proceedings where the contested measure covered a situation ongoing at the
Kohtuasjas CAM vs. EMÜ tehtud otsuses 35nõustus Euroopa Kohus, et eraisikul on õigus olla kohtumenetluses pool, kui vaidlustatud meede puudutab selle vastuvõtmise hetkel pooleliolevat olukorda ning
That caselaw is, I consider, applicable to this case, since Infront had entered into possession of exclusive broadcasting rights to the FIFA World Cup finals before the adoption of the contested measure and even, as the Court of First Instance pointed out, before the entry into force of Article 3a of the
See kohtupraktika tundub mulle ülekantav käesolevale juhtumile, sest Infront omandas FIFA maailmameistrivõistluste ülekandmise ainuõigused enne vaidlustatud akti vastuvõtmist ja isegi, nagu rõhutas Esimese Astme Kohus, enne direktiivi
33 — Case 62/70 [1971] ECR 897.
33 – 23. novembri 1971. aasta otsus kohtuasjas 62/70 (EKL 1971, lk 897).
In that case, the Court held admissible a foodstuffs-importing firm’s action against the Commission’s decision authorising the Federal Republic of Germany to exclude from Community treatment certain products originating in China and in free circulation in the Benelux States, in so far as that decision also covered imports of products for which licence applications were pending before the German authorities when the decision entered into force.
Selles otsuses tunnistas Euroopa Kohus vastuvõetavaks hagi, mille esitas toiduaineid importiv äriühing komisjoni otsuse peale, millega Saksamaa Liitvabariigil lubati arvata ühenduse tollikäitlusest välja mõned Hiinast pärit tooted, mis olid lastud vabasse ringlusse Beneluxi riikides, sest see otsus puudutas ka niisuguste toodete importi, mille litsentsitaotlused olid menetlemisel Saksamaa ametiasutuses, kui nimetatud otsus jõustus.
Thus, on 4 September 1970, the applicant had applied to the competent German authority for an import licence for a consignment of preserved Chinese mushrooms which was in free circulation in the Netherlands.
Nõnda oli hageja 4. septembril 1970 taotlenud pädevalt Saksamaa ametiasutuselt impordilitsentsi ühele partiile Hiina šampinjonikonservidele, mis olid lastud vabasse ringlusse Madalmaades.
On 11 September 1970, that authority had informed the applicant that it would reject the application as soon as the Commission so authorised.
Sama aasta 11. septembril teatas see ametiasutus talle, et jätab selle taotluse rahuldamata niipea, kui komisjon on andnud selleks loa.
By decision of 15 September 1970, the Commission authorised the Federal Republic of Germany to exclude from Community treatment not only future applications for licences to import black mushrooms originating in China, but also pending applications for import licences.
15. septembri 1970. aasta otsusega lubas komisjon Saksamaa Liitvabariigil arvata ühenduse tollikäitlusest välja mitte ainult tulevased Hiinast pärit mustade šampinjonide impordilitsentside taotlused, vaid ka menetlemisel olevad impordilitsentside taotlused.
36 — The case concerned a company which had, on 19 July 1974, obtained an export licence, which was valid until 16 October 1974, for 10 000 tonnes of barley.
36 – Tegemist on äriühinguga, kes sai 19. juulil 1974 ekspordilitsentsi 10 000 tonnile odrale, mis kehtis kuni 16. oktoobrini 1974.
Under a Council regulation, the target and intervention prices applicable, among other things, to cereals were, with effect from 7 October 1974, to increase by 5%.
Nõukogu määrusega pidi eelkõige teraviljade suhtes kohaldatavaid taotlus- ja sekkumishindu tõstetama 5% alates 7. oktoobrist 1974.
However, the Commission, by a regulation of 4 October 1974, laid down that the measure would not apply to export licences issued before 7 October, thus depriving the applicant of the benefit of the increase provided for by the Council for the 3 978 tonnes which it was still to export between 7 and 16 October.
Siiski nägi komisjon 4. oktoobri 1974. aasta määrusega ette, et seda meedet ei kohaldata enne 7. oktoobrit välja antud ekspordilitsentside suhtes, võttes nõnda hagejalt nõukogu ette nähtud võimaluse, et tema hinda tõstetakse 3978 tonni puhul, mis ta pidi 7. ja 16. oktoobri vahel veel eksportima.
The Court held that the applicant’s action against the Commission regulation was admissible.
Euroopa Kohus nõustus, et hagi, mille hageja komisjoni määruse peale esitas, on vastuvõetav.
It held that the regulation, in denying to a class of traders, for specific exports, the benefit of the increase in the amount of the refund, applied to a fixed and known number of cereal exporters and that the measure, even though it formed part of a legislative act, affected those exporters because of a factual situation which differentiated them from all other persons.
Ta otsustas, et määrus, millega keelduti ühe ettevõtjate kategooria ja kindlate eksporditud koguste puhul tootmistoetuste summat suurendamast, peab silmas kindlat ja teadaolevat arvu teraviljade eksportijaid ning et isegi kui see meede on osa normatiivset laadi aktist, puudutab see neid eksportijaid faktiliste asjaolude tõttu, mis neid kõigist teistest eristavad.
34 — Case 232/81 [1984] ECR 3881 and Case 264/81 [1984] ECR 3915.
34 – 27. novembri 1984. aasta otsus kohtuasjas 232/81 (EKL 1984, lk 3881) ja 27. novembri 1984. aasta otsus kohtuasjas 264/81 (EKL 1984, lk 3915).
The cases concerned actions by successful tenderers against a Commission regulation repealing an earlier regulation on the basis of which the Italian intervention agency had put a quantity of olive oil up for sale.
Tegemist oli hagidega, mille esitasid pakkujad ettevõtjad komisjoni määruse peale, millega tunnistati kehtetuks varasem määrus, mille alusel oli Itaalia sekkumisamet pannud müüki teatava koguse oliiviõli.
The Court observed that, since the position had been determined between the parties to the sale, ‘any intervention on the part of the Community institutions, preventing [the Italian intervention agency] from carrying out its obligations to the tenderers designated by the drawing of lots, necessarily constitutes a measure of direct and individual concern to them’ (Agricola commerciale olioand Others v Commission, paragraph 11, and Savma v Commission, paragraph 11).
Euroopa Kohus märkis, et kuna olukord oli kehtestatud müügilepingu poolte vahel, „on igasugune ühenduse institutsioonide sekkumine, millega takistatakse [Itaalia sekkumisametil] täita oma kohustusi loositõmbamise teel nimetatud pakkujate suhtes, tingimata akt, mis puudutab neid otseselt ja isiklikult” (eespool viidatud kohtuotsused Africola commerciale olio jt vs. komisjon, punkt 11, ja Savma vs. komisjon, punkt 11).
35 — Case 100/74 [1975] ECR 1393.
35 – 18. novembri 1975. aasta otsus kohtuasjas 100/74: (EKL 1975, lk 1393).
Directive, on the basis of which that measure was adopted.
C. Kohtukulud artikli 3a jõustumist, mille alusel see akt vastu võeti.
In accordance with Article 69(2) of the Rules of Procedure, which apply to appeals by virtue of Article 118 of those rules, and having regard to Infront’s application, if the Court follows my analysis the Commission should bear the costs.
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, ja võttes arvesse Infronti nõudeid, peab komisjon juhul, kui Euroopa Kohus järgib minu analüüsi, hüvitama kohtukulud.
That is why I am of the opinion that, in the light of that caselaw, the Court of First Instance correctly held that Infront was individually concerned by the contested letter.
Seetõttu olen seisukohal, et võttes arvesse viidatud kohtupraktikat, oli Esimese Astme Kohtul õigus, kui ta otsustas, et vaidlustatud kiri puudutab Infronti isiklikult.
The appeal should also be dismissed as unfounded in so far as it relates to that finding.
Apellatsioonkaebus tuleb jätta põhjendamatuse tõttu rahuldamata ka seda hinnangut puudutavas osas.
Having regard to the foregoing considerations, I suggest that the Court should:
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule järgmise ettepaneku:
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, brought on 28 February 2006,
Kohtuasjas C-125/06 P, mille ese on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 28. veebruaril 2006 esitatud apellatsioonkaebus,
Commission of the European Communities, represented by K. Banks and M. Huttunen, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, appellant, the other parties to the proceedings being:
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: K. Banks ja M. Huttunen, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis, apellatsioonkaebuse esitaja, teised menetlusosalised:
* Language of the case: English.
* Kohtumenetluse keel: inglise.
French Republic,
Prantsuse Vabariik,
United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland,
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik,
European Parliament,
Euroopa Parlament,
Council of the European Union, interveners at first instance,
Euroopa Liidu Nõukogu, menetlusse astujad esimeses astmes,
THE COURT (Fourth Chamber), composed of K. Lenaerts, President of the Chamber, G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász and J. Malenovský (Rapporteur), Judges,
EUROOPA KOHUS (neljas koda), koosseisus: koja esimees K. Lenaerts, kohtunikud G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász ja J. Malenovský (ettekandja), kohtujurist: Y. Bot, kohtusekretär: R. Grass, arvestades kirjalikku menetlust, olles 18. oktoobri 2007. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
COMMISSION v INFRONT WM gives the following
KOMISJON VS. INFRONT WM on teinud järgmise otsuse
By its appeal, the Commission of the European Communities seeks the setting aside of the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 15 December 2005 in Case T-33/01 Infront WM v Commission [2005] ECR II-5897 (‘the judgment under appeal’), by which it annulled the Commission’s decision contained in its letter of 28 July 2000 to the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland (‘the contested decision’).
Apellatsioonkaebuses palub Euroopa Ühenduste Komisjon tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 15. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-33/01: Infront WM vs. komisjon (EKL 2005, lk II-5897; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega tühistati komisjoni otsus, mis sisaldus Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigile 28. juulil 2000 saadetud kirjas (edaspidi „vaidlusalune akt”).
Community Legislation
Ühenduse õigusnormid
The 18th and 19th recitals in the preamble to Directive 97/36 read as follows:
Direktiivi 97/36 põhjendused 18 ja 19 on sõnastatud järgmiselt:
… it is essential that Member States should be able to take measures to protect the right to information and to ensure wide access by the public to television coverage of national or non-national events of major importance for society, such as the Olympic games, the football World Cup and the European football championship; … to this end Member States retain the right to take measures compatible with Community law aimed at regulating the exercise by broadcasters under their jurisdiction of exclusive broadcasting rights to such events;
[…] on oluline, et liikmesriikidel oleks võimalik võtta meetmeid, et kaitsta teabe saamise õigust ja tagada avalikkusele laialdane juurdepääs ühiskonnas väga tähtsate riiklike või mitteriiklike sündmuste teleülekannetele nagu olümpiamängud, maailma- ja Euroopa meistrivõistlused jalgpallis; selleks on liikmesriikidel õigus võtta ühenduse õigusega kooskõlas olevaid meetmeid, mille eesmärk on reguleerida nende jurisdiktsiooni all olevate ringhäälinguorganisatsioonide ainuõiguste kasutamist selliste sündmuste edastamiseks;
… it is necessary to make arrangements within a Community framework, in order to avoid potential legal uncertainty and market distortions and to reconcile free circulation of television services with the need to prevent the possibility of circumvention of national measures protecting a legitimate general interest’.
[…] ühenduse raamistikus on vaja kehtestada kord, et vältida võimalikku õiguskindlusetust ja turumoonutusi ning viia televisiooniteenuste vaba ringlus vastavusse vajadusega vältida õigustatud üldiseid huve kaitsvatest siseriiklikest meetmetest kõrvalehoidmist”.
Under Article 1(b) of Directive 89/552, ‘broadcaster’ means the natural or legal person who has editorial responsibility for the composition of schedules of television programmes and who transmits them or has them transmitted by third parties.
Direktiivi 89/522 artikli 1 punkti b kohaselt on „ringhäälinguorganisatsioon” füüsiline või juriidiline isik, kellel on toimetusvastutus punktis a määratletud teleprogrammide koostamisel ja kes edastab neid teleprogramme või laseb neid edastada kolmandatel isikutel.
Article 3a of Directive 89/552, as inserted by Directive 97/36, is in these terms:
Direktiivi 89/552 artikkel 3a, mis lisati direktiiviga 97/36, sätestab:
Each Member State may take measures in accordance with Community law to ensure that broadcasters under its jurisdiction do not broadcast on an exclusive
Iga liikmesriik võib võtta kooskõlas ühenduse õigusega meetmeid tagamaks, et tema jurisdiktsiooni all olevad ringhäälinguorganisatsioonid ei edasta sündmusi,
COMMISSION v INFRONT WM basis events which are regarded by that Member State as being of major importance for society in such a way as to deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following such events via live coverage or deferred coverage on free television.
KOMISJON VS. INFRONT WM mida kõnealune liikmesriik käsitleb ühiskonnale väga tähtsatena, ainuõiguslikult ega nii, et sellega võetakse ära kõnealuse liikmesriigi elanikkonna oluliselt osalt võimalus jälgida selliseid sündmusi otseülekande või hilisema edastusena tasuta televisioonis.
If it does so, the Member State concerned shall draw up a list of designated events, national or non-national, which it considers to be of major importance for society.
Kui liikmesriik võtab selliseid meetmeid, koostab ta loendi määratletud riiklikest või mitteriiklikest sündmustest, mida ta käsitleb ühiskonnale väga tähtsatena.
In so doing the Member State concerned shall also determine whether these events should be available via whole or partial live coverage, or where necessary or appropriate for objective reasons in the public interest, whole or partial deferred coverage.
Samuti määrab asjaomane liikmesriik, kas need sündmused peaksid olema kättesaadavad täieliku või osalise otseülekandena või siis täieliku või osalise hilisema edastusena, kui viimane on objektiivsetel põhjustel avalikkuse huvides vajalik või asjakohane.
It shall seek the opinion of the Committee established pursuant to Article 23a.
Komisjon palub artikli 23a kohaselt asutatud komiteel esitada arvamus.
It shall forthwith publish the measures taken in the Official Journal of the European Communities and at least once a year the consolidated list of the measures taken by Member States.
Komisjon avaldab võetud meetmed viivitamata Euroopa Ühenduste Teatajas ja vähemalt kord aastas liikmesriikide võetud meetmete koondloendi.
Member States shall ensure, by appropriate means, within the framework of their legislation that broadcasters under their jurisdiction do not exercise the exclusive rights purchased by those broadcasters following the date of publication of this Directive in such a way that a substantial proportion of the public in another Member State is deprived of the possibility of following events which are designated by that other Member State in accordance with the preceding paragraphs via whole or partial live coverage or, where necessary or appropriate for objective reasons in the public interest, whole or partial deferred coverage on free television as determined by that other Member State in accordance with paragraph 1.’
Liikmesriigid tagavad asjakohaste vahenditega oma õigusaktide raames, et nende jurisdiktsiooni alla kuuluvad ringhäälinguorganisatsioonid ei kasuta pärast käesoleva direktiivi avaldamiskuupäeva nende ostetud ainuõigusi nii, et sellega võetakse ära teise liikmesriigi elanikkonna oluliselt osalt võimalus jälgida selle teise liikmesriigi poolt kooskõlas eelnevate lõigetega määratletud sündmusi täieliku või osalise otseülekandena või siis täieliku või osalise hilisema edastusena, kui viimane on objektiivsetel põhjustel avalikkuse huvides vajalik või asjakohane, nagu see teine liikmesriik on lõike 1 kohaselt määranud.”
Sections 98 and 101 in Part IV of the Broadcasting Act 1996, as amended by the Television Broadcasting Regulations 2000 (‘the Broadcasting Act’), provide:
Vastavalt Broadcasting Act 1996 (1996. aasta ringhäälinguseadus) IV jao artiklitele 98 ja 101, mida on muudetud Television Broadcasting Regulations 2000-ga (2000. aasta teleringhäälingu määrus, edaspidi „ringhäälinguseadus”):
Categories of service
Teenuste kategooriad
(1) For the purposes of this Part, television programme services and [European Economic Area (“EEA”)] satellite services shall be divided into two categories as follows:
1) Käesolevas jaos on Euroopa Majanduspiirkonna (edaspidi „EMP”) riikide teleprogrammiteenused ja satelliidi kaudu edastamise teenused jaotatud kahte järgnevasse kategooriasse: a) EMP riikide teleprogrammiteenused ja satelliidi kaudu edastamise teenused, mis vastavad uue korra kehtestamiseni nõutavatele tingimustele, ning b) kõik muud EMP riikide teleprogrammiteenused ja satelliidi kaudu edastamise teenused.
(2) In this section “the qualifying conditions”, in relation to a service, means the conditions:
2) Käesolevas artiklis on „nõutavad tingimused”, millele antud teenus peab vastama, järgmised: a) teenuse saamine ei tohi olla seotud tasu maksmisega, ja
(b) that the service is received by at least 95% of the population of the United Kingdom.
INFRONT WM b) teenus peab olema kättesaadav vähemalt 95%-le Ühendkuningriigi elanik -konnast.
Restriction on televising of listed event
Loendisse kantud sündmuste teleülekannetele kehtestatud piirangud
(1) A television programme provider providing a service falling within either of the categories set out in subsection (1) of section 98 (“the first service”) for reception in the United Kingdom or in any area of the United Kingdom shall not, without the previous consent of the [Independent Television Commission (“the ITC”)], include in that service live coverage of the whole or any part of a listed event unless:
1) Teleprogrammi tootja, kes osutab ühte artikli 98 lõikes 1 määratletud kategooriatesse kuuluvat ning kogu või osa Ühendkuningriigi territooriumil kättesaadavat teenust („esmane teenus”), ei tee nimetatud teenuse osutamise raames ilma [sõltumatu telekomisjoni (edaspidi „ITC”)] eelneva loata loendisse kantud sündmuse täielikku või osalist otseülekannet, välja arvatud juhul, kui: a) teine teleprogrammiteenuse osutaja, kes osutab selles lõikes teisena määratletud teenust („teisene teenus”), on omandanud õiguse edastada koos sellega sündmuse terviklikku või nimetatud sündmuse osa otseülekannet ning b) teisese teenuse edastuspiirkond katab või hõlmab (peaaegu) kogu esmase teenuse kättesaadavuse piirkonda.
Those provisions were notified to the Commission on the basis of Article 3a(2) of Directive 89/552 and published in the Official Journal of the European Communities (OJ 2000 C 328, p. 2).
Direktiivi 89/552 artikli 3a lõike 2 alusel teatati komisjonile nendest sätetest ning need avaldati Euroopa Ühenduste Teatajas (EÜT 2000, C 328, lk 2).
The factors to be considered in giving the consent referred to in Section 101(1) are specified in the Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events, as amended.
Tegurid, mida artikli 101 lõikes 1 viidatud loa andmisel tuleb arvesse võtta, on avaldatud sõltumatu telekomisjoni koodeksis loendisse kantud spordi- ja muude sündmuste kohta (Independent Television Commission Code on Sports and other Listed Events), mida on muudetud.
The facts which gave rise to this dispute, as set forth in paragraphs 7 to 22 of the judgment under appeal, can be summarised as follows.
Käesoleva vaidluse aluseks olevad asjaolud, mis on välja toodud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 7–22, võib kokku võtta järgmiselt.
Infront WM AG (‘Infront’), formerly FWC Medien AG which became KirchMedia WM AG, is involved in the acquisition, management and marketing of television broadcasting rights for sporting events.
Infront WM AG (edaspidi „Infront”), varem FWC Medien AG, seejärel KirchMedia WM AG, tegeleb spordiürituste teleülekande õiguste ostmise, haldamise ja turustamisega.
Typically it purchases such rights from the organiser of the sporting event concerned and resells the rights thus acquired to broadcasters.
Infront ostab neid õigusi tavaliselt asjaomaselt spordiürituse korraldajalt ja müüb nõnda omandatud õigused edasi ringhäälinguorganisatsioonidele.
On 10 September 1996, its parent company signed a contract with the Fédération internationale de football association (‘FIFA’) for the exclusive television broadcasting rights to the final-stage matches of the 2002 and 2006 FIFA World Cups.
10. septembril 1996 sõlmis tema emaettevõtja lepingu Rahvusvahelise Jalgpalliföderatsiooniga (FIFA) FIFA maailmameistrivõistluste finaalkohtumiste teleülekannete ainuõiguste loovutamise kohta aastatel 2002 ja 2006.
It acquired, among others, the exclusive television broadcasting rights to those matches in the countries of Europe.
Emaettevõtja omandas eelkõige nende sündmuste ülekandmise ainuõigused Euroopa riikides.
Those rights were subsequently assigned to Infront.
Need õigused loovutati hiljem Infrontile.
By letters of 25 September 1998 and 5 May 2000, the United Kingdom notified the Commission, in accordance with Article 3a(2) of Directive 89/552, of the measures adopted pursuant to Article 3a(1).
Vastavalt direktiivi 89/552 artikli 3a lõikele 2 teatas Ühendkuningriik 25. septembri 1998. aasta ja 5. mai 2000. aasta kirjades komisjonile selle artikli lõike 1 kohaselt võetud meetmetest.
On 28 July 2000, the Director-General of the Commission’s Directorate-General for Education and Culture sent the United Kingdom the contested decision, stating as follows:
Komisjoni hariduse ja kultuuri peadirektoraadi peadirektor saatis 28. juulil 2000 Ühendkuningriigile vaidlusaluse akti, märkides järgmist:
‘By letter dated 5 May 2000, received by the European Commission on 11 May 2000, the [United Kingdom] Permanent Representation to the European Union notified [to] the Commission a set of national measures concerning the television coverage of events of national interest in the United Kingdom. …
„5. mai 2000. aasta kirjas, mis saabus komisjoni 11. mail 2000, teatas [Ühendkuningriigi] alaline esindus Euroopa Liidu juures komisjonile siseriiklikest meetmetest, mis käsitlevad Ühendkuningriigi jaoks riikliku tähtsusega ürituste teleülekandeid. […]
I have the honour to inform you that pursuant to the examination of the conformity of the measures taken with … [D]irective [89/552] and on the basis of the facts available in relation to the audiovisual landscape in the United Kingdom, the … Commission does not intend to object to the measures notified by your authorities.
Mul on au Teile teatada, et olles kontrollinud vastu võetud meetmete direktiivile [89/552] vastavust ja arvestades Ühendkuningriigi audiovisuaalse maastiku kohta teadaolevaid faktilisi asjaolusid, otsustas […] [k]omisjon Teie ametiasutuste poolt teatatud meetmeid mitte vaidlustada.