natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The lawfulness of a decision taken at the end of the preliminary examination stage is examined only on the basis of the information which the Commission had at its
Esialgse uurimise staadiumi lõpus tehtud otsuse seaduslikkust hinnatakse üksnes teabe põhjal, mis komisjonil võis olla selle otsuse tegemise ajal (vt eespool viidatud
If an interested party provides additional information after the closing of the file, the Commission can be obliged to open, if appropriate, a new administrative pro -cedure.
Kui huvitatud pool esitab pärast juhtumi menetlemise lõpetamist lisateavet, võib komisjon olla kohustatud algatama vajaduse korral uue haldusmenetluse.
By contrast, that information has no effect on the fact that the first preliminary examination procedure is already closed.
Samas ei mõjuta see teave asjaolu, et esimene esialgne uurimismenetlus on juba lõpetatud.
It follows that, contrary to what the Court of First Instance held at paragraph 29 of the order under appeal, the Commission did adopt a definite position on Athinaïki Techniki’s request seeking a finding of infringement of Articles 87 EC and 88 EC.
Järelikult vastupidiselt sellele, mida Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtumääruse punktis 29, võttis komisjon Athinaïki Techniki taotluse osas, milles viimane palus tuvastada EÜ artiklite 87 ja 88 rikkumise, vastu lõpliku seisukoha.
Finally, as has been noted at paragraph 44 of this judgment, the fact that the Commission did not notify the Member State concerned, that it did not describe the contested act as a ‘decision’, and that it did not refer to Article 4 of Regulation No 659/1999, has no bearing on the classification of the contested act.
Lõpuks ei oma vaidlustatud akti kvalifitseerimisel tähtsust asjaolu – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 44 –, et komisjon ei ole seda otsust asjaomasele liikmesriigile teatavaks teinud, et ta ei ole seda määratlenud kui „otsust” ja et see ei viita määruse nr 659/1999 artiklile 4.
In that regard, it is apparent from the progress of the administrative procedure, as noted inter alia in paragraph 6 of the order under appeal, that the Commission adopted its position on the ground that the State measure at issue did not constitute State aid.
Selles osas tuleneb haldusmenetluse kulgemisest, nagu seda on meenutatud eelkõige vaidlustatud kohtumääruse punktis 6, et komisjon võttis oma seisukoha põhjendusel, et asjaomane riiklik meede ei kujutanud endast riigiabi.
The contested act must therefore be classified as a decision within the meaning of Article 4(2) of Regulation No 659/1999, read in conjunction with Art -icles 13(1) and the third sentence of Article 20(2) of that regulation.
Seega tuleb vaidlustatud akti käsitleda otsusena määruse nr 659/1999 artikli 4 lõike 2 tähenduses koostoimes selle määruse artikli 13 lõikega 1 ja artikli 20 lõike 2 kolmanda lausega.
As that act prevented Athinaïki Techniki from submitting its comments, in the context of a formal investigation procedure referred to in Article 88(2) EC, it produced legal effects which were capable of affecting that company’s interests.
Kuna see akt takistas Athinaïki Technikil esitada EÜ artikli 88 lõikes 2 sätestatud ametlikus uurimismenetluses oma seisukohti, tekitas see siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis võisid selle äriühingu huve puudutada.
The contested act does, therefore, constitute an act open to challenge for the purposes of Article 230 EC.
Vaidlustatud akt on seega vaidlustatav akt EÜ artikli 230 tähenduses.
Setting aside of the order under appeal
Vaidlustatud kohtumääruse tühistamine
It follows from all of the foregoing that the Court of First Instance erred in law in holding that Athinaïki Techniki had brought an action for annulment against an act which has no legal effect and cannot therefore be the subject of an action under Article 230 EC.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et Athinaïki Techniki esitas tühistamishagi akti peale, mis ei tekita õiguslikke tagajärgi ja mida ei saa seega EÜ artikli 230 alusel vaidlustada.
Consequently, the order under appeal must be set aside.
Seetõttu tuleb vaidlustatud kohtumäärus tühistada.
The action at first instance
Hagi esimeses kohtuastmes
In accordance with the first paragraph of Article 61 of the Statute of the Court of Justice, that court may, where the decision of the Court of First Instance has been quashed, give final judgment in the matter, where the state of proceedings so permits.
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt võib Euroopa Kohus teha Esimese Astme Kohtu otsuse tühistamise korral asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
In the current state of the proceedings the Court is not in a position to give judgment on the substance of the application before the Court of First Instance.
Euroopa Kohus ei saa selles menetlusstaadiumis Esimese Astme Kohtule esitatud hagi sisuliselt lahendada.
That aspect of the dispute involves the consideration of questions of fact based on evidence which was not assessed before the Court of First Instance, nor argued before the Court, as a result of which it is apparent that the state of proceedings do not permit judgment to be given.
See vaidluse aspekt eeldab faktiliste küsimuste uurimist tõendite alusel, mida Esimese Astme Kohus ei ole hinnanud ning mida Euroopa Kohtus ei ole arutatud, mistõttu ei luba menetlusstaadium selles küsimuses kohtuasjas otsust teha.
However, the Court does possess all the information necessary for it to give final judgment on the preliminary plea of inadmissibility raised by the Commission in the proceedings at first instance (see Case C-193/01 P Pitsiorlas v Council and ECB [2003] ECR I-4837, paragraph 32).
Samas on Euroopa Kohtul piisavalt tõendeid, et teha lõplik otsus komisjoni poolt esimese astme kohtu menetluses esitatud vastuvõetamatuse vastuväite kohta (vt 15. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-193/01 P: Pitsiorlas vs. nõukogu ja EKP, EKL 2003, lk I-4837, punkt 32).
In addition to the preliminary plea of inadmissibility raised by the Commission and based on the argument that the contested act cannot be the subject of an action for annulment, which must be rejected for the reasons set out in paragraphs 33 to 61 of this judgment, the Commission contends that Athinaïki Techniki filed its application outside of the prescribed time-limits.
Lisaks vastuvõetamatuse vastuväitele, mille komisjon esitas ja mis põhineb sellel, et vaidlustatud akti peale ei saa tühistamishagi esitada, ning mis tuleb jätta rahuldamata käesoleva kohtuotsuse punktides 33–61 esitatud põhjendustel, väidab komisjon, et Athinaïki Techniki esitas hagi pärast ettenähtud tähtaega.
It should, at the outset, be borne in mind that, in the words of the fifth paragraph of Article 230 EC, the proceedings provided for in that article must be instituted within two months of the publication of the measure, or of its notification to the plaintiff, or, in the absence thereof, of the day on which it came to the knowledge of the latter.
Kõigepealt tuleb meenutada, et vastavalt EÜ artikli 230 viiendale lõigule tuleb selles artiklis ettenähtud hagid esitada kahe kuu jooksul vastavalt kas akti avaldamisest, teatavakstegemisest hagejale või nende puudumisel päevast, mil hageja sellest teada sai.
In accordance with Article 102(2) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance, that timelimit is to be extended on account of distance by a single period of 10 days.
Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 102 lõike 2 kohaselt pikendatakse seda tähtaega vajadusel seoses suurte vahemaadega kümne päeva võrra.
It is common ground that the contested act was not published in the Official Journal of the European Union, nor was it notified to Athinaïki Techniki as the party to whom the act was addressed, so that the two months and ten days timelimit could begin to run for Athinaïki Techniki only from the day on which the act came to its knowledge, that is to say from the receipt of the letter in dispute.
On selge, et vaidlustatud akti ei avaldatud Euroopa Liidu Teatajas ning et seda ei tehtud teatavaks hagejale kui adressaadile, mistõttu võis kahe kuu ja kümne päeva pikkune tähtaeg selle äriühingu jaoks hakata jooksma alles päevast, mil ta sai nimetatud aktist täielikult teada, st vaidlusaluse kirja kättesaamisest.
Also, it is apparent from the caselaw that it is for the party who is seeking to rely on the lateness of an application to demonstrate from which date the time-limit, for the filing of that application, should run. (see, to that effect, Case 108/79 Belfiore v Commission [1980] ECR 1769, paragraph 7, and Case C-403/05 Parliament v Commission ECR I-9045, paragraph 35).
Järgmiseks tuleneb kohtupraktikast, et pool, kes väidab, et hagiavaldus on esitatud hilinenult, peab tõendama, mis päevast hakkas jooksma tähtaeg selle hagiavalduse esitamiseks (vt selle kohta 5. juuni 1980. aasta otsus kohtuasjas 108/79: Belfiore vs. komisjon, EKL 1980, lk 1769, punkt 7, ja 23. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-403/05: parlament vs. komisjon, EKL 2007, lk I-9045, punkt 35).
In the present case, Athinaïki Techniki sent to the Registry of the Court of First Instance a copy of the application by fax on 11 February 2005 and the original on 18 February 2005.
Käesolevas asjas saatis Athinaïki Techniki hagiavalduse koopia Esimese Astme Kohtu kantseleisse faksiga 11. veebruaril 2005 ja originaali 18. veebruaril 2005.
The final page of the copy was not absolutely identical to the original, so that the Registrar of the Court of First Instance decided it was not consistent with the original.
Kuna koopia viimane lehekülg ei olnud originaaliga täielikult identne, ei lugenud Esimese Astme Kohus nimetatud koopiat originaalile vastavaks.
It is not necessary to examine the issue of whether Athinaïki Techniki validly filed its application on 11 February 2005.
Puudub vajadus uurida, kas Athinaïki Techniki esitas 11. veebruari 2005. aasta hagiavalduse korrektselt.
Even if the date when the original of the application was submitted to the Court of First Instance is taken into consideration, Athinaïki
Isegi kui arvestada kuupäeva, mil hagiavalduse originaal Esimese
Techniki’s action against the contested act is in any event admissible provided that Athinaïki Techniki received the letter in dispute on 8 December 2004 or later.
Astme Kohtusse saabus, on Athinaïki Techniki hagi vaidlustatud akti peale igal juhul vastuvõetav tingimusel, et ta sai vaidlusaluse kirja 8. detsembril 2004 või hiljem.
On that point, the Commission claims that the letter in dispute was received by Athinaïki Techniki, at the latest, on 6 December 2004 and that the timelimit was therefore not adhered to.
Selles osas kinnitab komisjon, et vaidlusalune kiri edastati Athinaïki Technikile hiljemalt 6. detsembril 2004 ja et seega ei ole ettenähtud tähtaega järgitud.
In that regard, the Commission points out that it sent the letter out either the day it was drafted, or the next day, and that the postal service must have delivered it to Athinaïki Techniki, at the latest, on the third day after it was sent.
Komisjon väidab, et ta saatis selle kirja kas kirja koostamise päeval või siis sellele järgneval päeval ja et post pidi selle Athinaïki Technikile kätte toimetama hiljemalt kolmandal päeval pärast saatmist.
Nevertheless, it must be borne in mind that the Commission dispatched the letter in dispute without taking the care to send it by registered post or sending with it a form for acknowledgement of receipt.
Siiski tuleb märkida, et komisjon saatis vaidlusaluse kirja, võtmata vaevaks teha seda tähtkirja teel või lisada sellele kättesaamise kinnitust.
As a consequence, it has placed no evidence before the Court capable of proving on what day it actually sent the letter in dispute by post.
Seega ei esita komisjon Euroopa Kohtule ühtki tõendit, mis kinnitaks, millisel päeval ta vaidlusaluse kirja tegelikult posti toimetas.
Similarly, the Commission has failed to substantiate its argument that the postal service delivered that letter to Athinaïki Techniki, at the latest, the third day after it was sent.
Samamoodi ei ole komisjon millegagi tõendanud oma väidet, et post toimetas selle kirja Athinaïki Technikile hiljemalt kolmandal päeval pärast selle saatmist.
The Commission has thus provided no proof that Athinaïki Techniki received the letter in dispute on 6 December 2004 at the latest.
Järelikult ei esita komisjon ühtki tõendit selle kohta, et Athinaïki Techniki sai vaidlusaluse kirja kätte hiljemalt 6. detsembril 2004.
It merely puts forward arguments which are mere presumptions and which cannot take the place of proof (see Joined Cases 193/87 and 194/87 Maurissen and Union syndicale v Court of Auditors [1989] ECR 1045, paragraph 47).
Komisjon piirdub vaid väidetega, mis on pelgad eeldused ega tõenda midagi (vt 11. mai 1989. aasta otsus liidetud kohtuasjades 193/87 ja 194/87: Maurissen ja Union syndicale vs. kontrollikoda, EKL 1989, lk 1045, punkt 47).
In those circumstances, the Commission’s preliminary plea of inadmissibility must be rejected.
Neil asjaoludel tuleb komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide rahuldamata jätta.
Since the matter is referred back to the Court of First Instance, the costs relating to the present appeal proceedings must be reserved.
Kuna kohtuasi saadetakse tagasi Esimese Astme Kohtusse, tehakse käesoleva apellatsioonimenetlusega seotud kohtukulude osas otsus hiljem.
Sets aside the order of the Court of First Instance of the European Communities of 26 September 2006 in Case T-94/05 Athinaïki Techniki v Commission.
Tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 26. septembri 2006. aasta määrus kohtuasjas T-94/05: Athinaïki Techniki vs. komisjon.
Rejects the preliminary plea of inadmissibility raised by the Commission of the European Communities before the Court of First Instance of the European Communities.
Jätta Euroopa Ühenduste Komisjoni poolt Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtus esitatud vastuvõetamatuse vastuväide rahuldamata.
Refers the case back to the Court of First Instance of the European Communities for it to rule on the pleas in law of Athinaïki Techniki AE, seeking annulment of the decision of the Commission of the European Communities of 2 June 2004 to take no further action concerning State aid allegedly granted by the Hellenic Republic to the Hyatt Regency consortium in the disposal of 49% of the capital of the Casino Mont Parnès.
Saata kohtuasi tagasi Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtusse, et ta otsustaks Athinaïki Techniki AE nõude üle tühistada Euroopa Ühenduste Komisjoni 2. juuni 2004. aasta otsus lõpetada menetlus Athinaïki Techniki kaebuse osas, mis puudutab Hyatt Regency konsortsiumile Kreeka Vabariigi poolt väidetavalt antud riigiabi riigihankemenetluses 49% osaluse loovutamiseks kasiino Mont Parnèsi kapitalis.
Orders that the costs be reserved.
Kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.
Case C-71/07 P
Kohtuasi C-71/07 P
Franco Campoli v Commission of the European Communities
Franco Campoli versus Euroopa Ühenduste Komisjon
(Appeal — Officials — Remuneration — Pension — Application of the correction coefficient calculated on the basis of the average cost of living in the country of residence — Transitional arrangements established by the regulation amending the Staff Regulations — Objection of illegality)
Apellatsioonkaebus – Ametnikud – Töötasu – Pension – Elukohariigi keskmise elukalliduse alusel arvutatava paranduskoefitsiendi kohaldamine – Personalieeskirjade muutmise määrusega kehtestatud üleminekukord – Õigusvastasuse väide
Appeals — Cross-appeal — Subjectmatter — Declaration that the principal appeal is inadmissible — Inadmissibility
Apellatsioonkaebus – Vastuapellatsioonkaebus – Ese – Apellatsioonkaebuse vastuvõetamatuks tunnistamine – Vastuvõetamatus
(Statute of the Court of Justice, Arts 56, second para., and 61)
(Euroopa Kohtu põhikiri, artikli 56 teine lõik ja artikkel 61)
Officials — Pensions — Weighting
Ametnikud – Pension – Paranduskoefitsient
(Staff Regulations, Art. 82(1) and (3); Annex XIII, Arts 20(1) and 24(2); Council Regulation No 723/2004)
(Personalieeskirjad, artikli 82 lõiked 1 ja 3; XIII lisa, artikli 20 lõige 1 ja artikli 24 lõige 2; nõukogu määrus nr 723/2004)
(Staff Regulations, Art. 83(1), first para.; Annex XIII, Art. 20; Council Regulation No 723/2004)
(Personalieeskirjad, artikli 83 lõike 1 esimene lõik; XIII lisa, artikkel 20; nõukogu määrus nr 723/2004)
SUMMARY — CASE C-71/07 P
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-71/07 P
It is clear from Article 61 of the Statute of the Court of Justice that all appeals must seek the setting-aside in whole or in part of a judgment of the Court of First Instance, since the Court of Justice may itself give final judgment in the matter, where the state of the proceedings so permits, or refer the case back to the Court of First Instance for judgment.
Euroopa Kohtu põhikirja artiklist 61 tuleneb, et iga apellatsioonkaebus peab olema esitatud Esimese Astme Kohtu otsuse täielikuks või osaliseks tühistamiseks, arvestades, et Euroopa Kohus võib tühistamise korral teha ise asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Esimese Astme Kohtusse otsustamiseks.
coefficients on the basis of the relationship between the cost of living in the Member State of residence and that in Belgium (‘the country method’) reflects the cost of living in a State in a manner that is at least as representative as the calculation of the calculation of coefficients on the basis of the relationship between the cost of living in the capital of the country of residence and that in Brussels (‘the ‘the capital method’’).
Vastuapellatsioonkaebus, millega ei soovita saavutada vaidlusaluse kohtuotsuse tühistamist, vaid apellandi esitatud apellatsioonkaebuse vastuvõetamatuks tunnistamist, on seega vastuvõetamatu.
Accordingly, a cross-appeal is inadmissible where it does not seek to have the judgment under appeal set aside, but rather a declaration that the principal appeal lodged by the appellant is inadmissible.
Kuna „riigi meetod” kujutab endast seega sobivat meetodit, et tagada võimaluste piires pensionäride samaväärne ostujõud, ei rikkunud ühenduse seadusandja võrdse kohtlemise põhimõtet, kui ta asendas määrusega nr 723/2004, millega muudetakse ametnike personalieeskirju ja muude teenistujate teenistustingimusi, pensioniskeemi üleminekukorra raames paranduskoefitsientide kehtestamise jaoks „riigi meetodi” „pealinna meetodiga”.
(see paras 52, 54, 55)
(vt punktid 52, 54 ja 55)
The decision of the Community legislature to reform the pension scheme by abolishing the correction coefficients applicable to pension rights acquired after 1 May 2004, implemented by Regulation No 723/2004 amending the Staff Regulations of officials and the Conditions of Employment of other servants, is not incompatible with the principle of equal treatment.
Riigile ühtse paranduskoefitsiendi paratamatut ligikaudsust arvestades tuleb eesmärk tagada eri liikmesriikides elavate endiste ametnike ostujõu teatav samaväärsus lugeda täidetuks niivõrd, kuivõrd ühtne paranduskoefitsient on kinnitatud vastavalt kriteeriumidele, mis tagavad selle representatiivsuse.
Although the former pension scheme, based on a system
Vaieldamatult kajastab arvutusmeetod, mille järgi leitakse paranduskoefitsiendid elu-
Given the necessarily approximate nature of a single correction coefficient per country, it must be considered that the goal of ensuring a certain parity of purchasing power among former officials residing in the various Member States has been attained, to the extent that the single correction coefficient is determined according to criteria which ensure that it is representative.
Võrdse kohtlemise põhimõttega ei ole vastuolus ühenduse seadusandja otsus reformida pensioniskeemi, kaotades paranduskoefitsiendid alates 1. maist 2004 omandatavate pensioniõiguste osas, mis leidis konkreetse väljenduse määruses nr 723/2004, millega muudetakse ametnike personalieeskirju ja muude teenistujate teenistustingimusi.
The method of calculating the correction
Isegi kui varasem pensioniskeem, mis tugines parandus-
of correction coefficients and, consequently, on a certain compensation for loss of purchasing power according to the Member State in which the pensioner resided, constituted an appropriate way of implementing that principle, it cannot be inferred from this that any other system is incompatible with that principle.
koefitsientide süsteemile ja seega pensionäri elukohaliikmesriigist lähtuvale, teatavale ostujõu kompenseerimisele, oli kõnesoleva põhimõtte rakendamiseks sobiv vahend, ei saa sellest järeldada, et mis tahes muu süsteem oleks selle põhimõttega kokkusobimatu.
A pension scheme intended to create equality of purchasing power is just one possible way of ensuring compliance with the principle of equal treatment. That principle is just as equally complied with by a scheme under which pensioners receive, for an equivalent contribution, the same nominal pension.
Arvestades seda, et uutest personalieeskirjadest tulenev lõplik pensioniskeem on järelikult kooskõlas võrdse kohtlemise põhimõttega niivõrd, kuivõrd ta ei taotle enam eesmärki tagada pensionäride ostujõu teatav samaväärsus, sõltumata nende elukohast, siis niisugune üleminekukord, mis üksnes rakendab ennetavalt „ühtses” summas pensioni põhimõtet nende pensionäride osas, kelle jaoks see on soodne, ei saa olla diskrimineeriv.
Since the definitive pension scheme under the new Staff Regulations, inasmuch as it no longer pursues the object- ive of guaranteeing a certain equality of purchasing power among officials, regardless of their place of residence, is therefore compatible with the principle of equal treatment, the transitional arrangements, which simply anticipate the principle whereby a ‘single’ amount pension is paid to pensioners for whom that principle is favourable, cannot constitute discrimination.
Ostujõu samaväärsust taotlev pensioniskeem on vaid üks võimalikest vahenditest, mille abil tagada võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine. Sellest põhimõttest on samavõrra kinni peetud süsteemi puhul, mille kohaselt pensionärid saavad võrdse sissemakse puhul võrdset nominaalpensioni.
The introduction, as part of the transitional arrangements, of a minimum correction coefficient of 100% simply
100% minimaalse paranduskoefitsiendi kehtestamine üleminekukorra raames üksnes ennetab osa pensionäride jaoks
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-71/07 P
KOHTUJURIST MENGOZZI ETTEPANEK – KOHTUASI C-71/07 P
OPINION OF ADVOCATE GENERALMENGOZZI delivered on 8 April 2008 1
KOHTUJURISTI ETTEPANEKPAOLO MENGOZZI esitatud 8. aprillil 2008 1
I — Introduction the pensions of former officials of the Communities under the Staff Regulations of Officials of the European Communities (‘the Staff Regulations’).
I. Sissejuhatus ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad”) raames ühenduste endistele ametnikele makstavaid pensionihüvitisi.
It should first be recalled that, in 2004, the Staff Regulations were extensively amended by Regulation No 723/2004: 2the ‘new Staff Regulations’, as the amended version of the Staff Regulations is often referred to, came into effect on 1 May 2004.
Kõigepealt tuleb meenutada, et 2004. aastal muudeti personalieeskirju märkimisväärselt määrusega nr 723/2004 2: „uued personalieeskirjad”, nagu personalieeskirju nimetatud määrusega muudetud redaktsioonis tihti nimetatakse, jõustusid 1. mail 2004.
By judgment of 29 November 2006 in Case T-135/05 Campoli v Commission [2006] ECR-SC I-A-2-297 and II-A-2-1527 (the ‘judgment under appeal’), the Court of First Instance of the European Communities dismissed as inadmissible in part and unfounded in part the action in which Mr Franco Campoli sought annulment of his pension statements for the months from May to July 2004 on the ground that they were unlawful in several respects.
Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 29. novembri 2006. aasta otsusega kohtuasjas T-135/05: Campoli vs. komisjon (EKL AT 2006, lk I-A-2-297 ja II-A-2-1527; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”) jäeti osalise vastuvõetamatuse ja osalise põhjendamatuse tõttu rahuldamata F. Campoli hagi, milles viimane oli taotlenud oma 2004. aasta mai-juuli pensioniteatiste tühistamist, väites, et need on mitmete asjaolude tõttu õigusvastased.