natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Council counters that the Court of First Instance was right to rule, in paragraph 161 of Yusuf and Al Barakaat, that, by reason of the bridge supplied by Articles 60 EC and 301 EC, sanctions laid down on the basis of those provisions, as a result of the adoption of a common position or of a joint action under the CFSP providing for the interruption or reduction of the economic relations of the Community with one or more third countries, are intended to attain the CFSP objective pursued by those acts of the Union.
Nõukogu väidab vastu, et Esimese Astme Kohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 161 õigesti, et EÜ artiklites 60 ja 301 sisalduva seose tõttu on nende sätete alusel ning ÜVJP ühise seisukoha või ühismeetme tagajärjel kehtestatud sanktsioonid – mis näevad ette ühenduse majandussuhete katkestamise või vähendamise ühe või mitme kolmanda riigiga – suunatud ÜVJP eesmärgi saavutamisele, mida need liidu õigusaktid edendavad.
The Council also argues that the Court of First Instance was entitled to find that recourse to Article 308 EC as an additional legal basis for the contested regulation was justified, given that that article serves only to enable the extension of the economic and financial sanctions already provided for in Articles 60 EC and 301 EC to individuals and entities not sufficiently linked to any given third country.
Nõukogu väidab ka, et Esimese Astme Kohus on õigesti leidnud, et tuginemine vaidlusaluse määruse täiendava õigusliku alusena EÜ artiklile 308 oli põhjendatud, kuna see artikkel on ainult selleks, et võimaldada laiendada EÜ artiklites 60 ja 301 ette nähtud majandus- ja finantssanktsioone isikute ja üksuste vastu, kellel ei ole mingit piisavat seost kindla kolmanda riigiga.
Finally, the Council is of the view that the applicant’s complaint concerning the efficiency and proportionality of the sanctions provided for by that regulation is irrelevant to the issue of the appropriateness of the legal basis of the regulation.
Lõpetuseks leiab nõukogu, et selle apellandi kriitika määrusega ette nähtud sanktsioonide tõhususe ja proportsionaalsuse kohta ei ole asjakohane selles osas, milles see puudutab nimetatud määruse õigusliku aluse adekvaatsust.
With regard to that second complaint, the United Kingdom too takes the view that it has no bearing on the appeal brought by Al Barakaat, given that, as held in paragraph 1 of the operative part of the judgment under appeal, the Court of First Instance found that there was no longer any need to adjudicate on the legality of Regulation No 467/2001.
Teise etteheite osas leiab ka Ühendkuningriik, et see ei ole Al Barakaati esitatud apellatsioonkaebuse raames asjakohane, sest vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkti 1 kohaselt otsustas Esimese Astme Kohus, et määruse nr 467/2001 tühistamise nõude osas oli vajadus otsuse tegemiseks ära langenud.
As to the rest, the arguments raised by the Kingdom of Spain, the French Republic, the United Kingdom and the Commission, are, in substance, the same as those raised by those parties in connection with Mr Kadi’s appeal.
Ülejäänud osas on Hispaania Kuningriigi, Prantsuse Vabariigi, Ühendkuningriigi ja komisjoni argumendid sisuliselt samad, mis on esitatud Y. A. Kadi apellatsioonkaebuse raames.
With regard, first, to the challenges made by Al Barakaat to paragraphs 112, 113, 115 and 116 of Yusuf and Al Barakaat, it must be held that those paragraphs relate to the legal basis of Regulation No 467/2001.
Esiteks tuleb vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktide 112, 113, 115 ja 116 vastu suunatud Al Barakaati vastuväidete kohta sedastada, et need punktid käsitlevad määruse nr 467/2001 õiguslikku alust.
Now, that regulation has been repealed and replaced by the contested regulation.
See määrus tunnistati kehtetuks ja asendati vaidlusaluse määrusega.
Moreover, as indicated by the Court of First Instance in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 77, without challenge from Al Barakaat in its appeal, the sole object of the action before the Court of First Instance, after Al Barakaat had adjusted its claims for relief and pleas in law to the contested regulation, was annulment of that latter regulation, in so far as it concerns that applicant.
Lisaks, nagu märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 77, ilma et Al Barakaat oleks sellele oma apellatsioonkaebuses vastu vaielnud, oli Esimese Astme Kohtule esitatud Al Barakaati hagi ainus ese – pärast tema nõuete ja väidete kohandamist vaidlusaluse määrusega – viimati nimetatud määruse tühistamise nõue teda puudutavas osas.
In those circumstances, those claims cannot in any case lead to the setting aside of that judgment and must therefore be regarded as immaterial.
Neil asjaoludel ei saa eespool nimetatud väited kuidagi olla nimetatud kohtuotsuse tühistamise aluseks ning neid ei saa seega lugeda tulemuslikuks.
In any event, the considerations of Yusuf and Al Barakaat to which those claims relate, treated by the Court of First Instance as premisses of its reasoning with regard to the legal basis of the contested regulation, are reproduced in later paragraphs of that judgment and in Kadi and will be examined during the assessment of the grounds of appeal challenging those paragraphs.
Igal juhul on vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat neid põhjendusi, millele neis väidetes viidatakse ja mida Esimese Astme Kohus nimetab oma vaidlusaluse määruse õiguslikku alust puudutava argumentatsiooni eelduseks, korratud nimetatud kohtuotsuse järgnevates punktides ja vaidlustatud kohtuotsuses Kadi ning neid uuritakse nende punktide vastu suunatud väidetele hinnangu andmise käigus.
There is, therefore, no reason to examine those heads of claim in so far as they relate to the legal basis of Regulation No 467/2001.
Niisiis ei ole neid väiteid vaja uurida selles osas, milles need puudutavad määruse nr 467/2001 õiguslikku alust.
It is appropriate to rule in the second place on the merits of the principal argument put forward by the Commission, that Articles 60 EC and 301 EC, in the light of their wording and context, are in themselves an appropriate and sufficient legal base for the contested regulation.
Teiseks tuleb teha otsus komisjoni esimese võimalusena esitatud selle väite põhjendatuse osas, mille kohaselt vaidlusaluse määruse kohane ja piisav õiguslik alus on ainult EÜ artiklid 60 ja 301, arvestades nende sõnastust ja konteksti.
That argument is directed against paragraphs 92 to 97 of Kadi and paragraphs 128 to 133 of Yusuf and Al Barakaat, in which the Court of First Instance ruled to the contrary.
See väide on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktide 92–97 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktide 128–133 vastu, milles Esimese Astme Kohus on teinud vastupidise otsuse.
That argument must be rejected.
Nimetatud väide tuleb tagasi lükata.
The Court of First Instance in fact rightly ruled that, having regard to the wording of Articles 60 EC and 301 EC, especially to the expressions ‘as regards the third countries concerned’ and ‘with one or more third countries’ used there, those provisions concern the adoption of measures vis-à-vis third countries, since that concept may include the rulers of such a country and also individuals and entities associated with or controlled, directly or indirectly, by them.
Esimese Astme Kohus otsustas õigesti, et arvestades EÜ artiklite 60 ja 301 sõnastust, eelkõige seal esinevaid fraase „asjassepuutuvate kolmandate riikide suhtes” ja „ühe või mitme kolmanda riigiga”, on neis sätetes silmas peetud meetmete võtmist kolmandate riikide vastu, nii et viimati nimetatud väljend võib sisaldada sellise riigi juhte ning isikuid ja üksusi, kes on nende juhtidega seotud või keda need juhid otseselt või kaudselt kontrollivad.
The restrictive measures provided for by Resolution 1390 (2002), which the contested regulation was intended to put into effect, are measures notable for the absence of any link to the governing regime of a third country.
Piirangud, mis on ette nähtud vaidlusaluse määrusega rakendatud resolutsioonis 1390 (2002), kujutavad endast meetmeid, mida iseloomustab igasuguse seose puudumine kolmanda riigi valitseva režiimiga.
Following the collapse of the Taliban regime, those measures were aimed directly at Usama bin Laden, the Al-Qaeda network and the persons and entities associated with them, as they appear in the summary list.
Pärast Talibani režiimi kokkuvarisemist on need meetmed suunatud vahetult Osama bin Ladeni, Al-Qaida võrgu ning nendega seotud isikute ja üksuste vastu, kes on kantud loetelusse.
They do not, therefore, as such, fall within the ambit of Articles 60 EC and 301 EC.
Niisiis ei kuulu nad sellistena EÜ artiklite 60 ja 301 kohaldamisalasse.
To accept the interpretation of Articles 60 EC and 301 EC proposed by the Commission, that it is enough for the restrictive measures at issue to be directed at persons or entities present in a third country or associated with one in some other way, would give those provisions an excessively broad meaning and would fail to take any account at all of the requirement, imposed by their very wording, that the measures decided on the basis of those provisions must be taken against third countries.
Kui nõustuda komisjoni pakutud EÜ artiklite 60 ja 301 tõlgendusega, mille kohaselt piisab sellest, kui käsitletavad piirangud on suunatud isikute või üksuste vastu, kes asuvad kolmandas riigis või on sellega muul viisil seotud, tähendaks see neile sätetele liiga laia ulatuse andmist ega võtaks kuidagi arvesse nõuet, mis tuleneb nende enda sõnastusest, mille kohaselt peavad nimetatud sätete alusel otsustatud meetmed olema võetud kolmandate riikide vastu.
In addition, the essential purpose and object of the contested regulation is to combat international terrorism, in particular to cut it off from its financial resources by freezing the economic funds and resources of persons or entities suspected of involvement in activities linked to terrorism, and not to affect economic relations between the Community and each of the third countries where those persons or entities are, always supposing, moreover, that their place of residence is known.
Lisaks on vaidlusaluse määruse peamine eesmärk ja ese võidelda rahvusvahelise terrorismi vastu, eelkõige lõigata ära selleks vajalikud finantsallikad, külmutades selliste isikute või üksuste rahalised vahendid ja majandusressursid, keda kahtlustatakse sellega seotud tegevuses osalemises, mitte aga mõjutada ühenduse ja iga sellise kolmanda riigi vahelisi majandussuhteid, kus need isikud või üksused asuvad, eeldusel muidugi, et nende elu- või asukoht on teada.
The restrictive measures provided for by Resolution 1390 (2002) and put into effect by the contested regulation cannot be considered to be measures intended to reduce economic relations with each of those third countries, or, indeed, with certain Member States of the Community, in which are to be found persons or entities whose names are included in the list reproduced in Annex I to that regulation.
Resolutsioonis 1390 (2002) ette nähtud ja vaidlusaluse määrusega rakendatud piiranguid ei saa nimelt vaadelda meetmetena, mille eesmärk on piirata majandussuhteid iga sellise kolmanda riigiga, veel vähem teatud ühenduse liikmesriigiga, kus asuvad isikud või üksused, kelle nimi on lisatud loetelusse, mis on toodud selle määruse I lisas.
Nor can the argument supported by the Commission be justified by the expression ‘in part’ appearing in Article 301 EC.
Komisjoni esitatud väidet ei toeta ka EÜ artiklis 301 esinev väljend „osaliselt”.
In point of fact, that expression refers to the possible limitation of the scope ratione materiae or personae of the measures that might, by definition, be taken under that provision.
See väljend viitab nimelt nende meetmete materiaalse või isikulise kohaldamisala piiramisele, mida võidakse selle sätte raames võtta.
It has, however, no effect on the necessary status of the persons to whom those measures might be addressed and cannot, therefore, warrant extending the application of the measures to such persons who are in no way linked to the governing regime of a third country and who, by the same token, do not fall within the ambit of that provision.
See ei ole aga seotud nende meetmete võimalike adressaatide jaoks ette nähtud tingimustega ning sellega ei saa seega põhjendada selle kohaldamise laiendamist adressaatidele, kellel puudub igasugune seos kolmanda riigi valitseva režiimiga ja kes ei kuulu seetõttu nimetatud sätte kohaldamisalasse.
The Commission’s argument relating to the similarity of the words used in Article 41 of the Charter of the United Nations and in Article 301 EC, from which it deduces that the latter provision constitutes a platform for the implementation by the Community of all measures adopted by the Security Council that call for action by the Community, cannot succeed either.
Komisjoni argument, mille kohaselt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja artiklis 41 ja EÜ artiklis 301 mõisted kattuvad, millest ta tuletab, et viimati nimetatud säte on platvorm kõikide Julgeolekunõukogu võetud meetmete rakendamiseks ühenduses, milleks on vaja ühenduse tegutsemist, ei ole samuti tulemuslik.
Article 301 EC specifically refers to the interruption of economic relations ‘with one or more third countries’, whereas such an expression is not used in Article 41 of the Charter of the United Nations.
Nimelt on EÜ artiklis 301 spetsiaalselt silmas peetud majandussuhete katkestamist „ühe või mitme kolmanda riigiga”, samas kui Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja artiklis 41 ei esine sellist väljendit.
What is more, in other respects the ambit of Article 41 of the Charter of the United Nations does not coincide with that of Article 301 EC, for the first provision enables the adoption of a series of measures other than those referred to by the second, including measures of a fundamentally different nature from those intended to interrupt or reduce economic relations with third countries, such as the breaking off of diplomatic relations.
Veelgi enam, Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja artikli 41 kohaldamisala ei kattu teisest küljest ka EÜ artikli 301 kohaldamisalaga, kuna esimene säte lubab rea niisuguste meetmete võtmist, mida ei ole teises silmas peetud, sh sellised meetmed, mis erinevad oluliselt neist, mille eesmärk on katkestada majandussuhted kolmandate riikidega või neid piirata, nagu diplomaatiliste suhete katkestamine.
The Commission’s argument that Article 301 EC builds a procedural bridge between the Community and the European Union, so that it must be interpreted as broadly as the relevant Community competences, including those relating to the common commercial policy and the free movement of capital, must also be rejected.
Komisjoni argument, mille kohaselt EÜ artikkel 301 loob menetlusliku seose ühenduse ja liidu vahel, nii et seda sätet tuleb tõlgendada sama laialt kui ühenduse asjakohast pädevust, sh ühise kaubanduspoliitika ja kapitali vaba liikumisega seotud pädevust, tuleb samuti tagasi lükata.
That interpretation of Article 301 EC threatens to reduce the ambit and, therefore, the practical effect of that provision, for, having regard to its actual wording, the subject of that provision is the adoption of potentially very diverse measures affecting economic relations with third countries which, therefore, by necessary inference, must not be limited to spheres falling within other material powers of the Community such as those in the domain of the common commercial policy or of the free movement of capital.
Selline EÜ artikli 301 tõlgendus võib nimelt kitsendada nimetatud sätte kohaldamisala ja seega selle kasulikku mõju, kuna sätte eesmärk on selle enda sõnastuse kohaselt selliste meetmete võtmine, mis mõjutavad majandussuhteid võimalikult väga erinevate kolmandate riikidega ja mis ei saa seega a priori piirduda selliste ühenduse muu materiaalse pädevuse valdkonda kuuluvate valdkondadega nagu ühine kaubanduspoliitika või kapitali vaba liikumine.
It is necessary to examine in the third place the alternative argument raised by the Commission that, if it was not possible for the contested regulation to be adopted on the sole legal basis of Articles 60 EC and 301 EC, recourse to Article 308 EC would not be justified, for that latter provision is, in particular, applicable only if no other provision of the EC Treaty confers the powers necessary to adopt the measure concerned.
Kolmandaks tuleb uurida komisjoni teise võimalusena esitatud väidet, mille kohaselt kui vaidlusaluse määruse vastuvõtmise õiguslik alus ei saa olla ainult EÜ artiklid 60 ja 301, ei ole põhjendatud tuginemine EÜ artiklile 308, kuna viimati nimetatud säte on kohaldatav nimelt ainult siis, kui ükski muu EÜ asutamislepingu säte ei kehtesta asjassepuutuva õigusakti vastuvõtmiseks vajalikku pädevust.
The restrictive measures imposed by the contested regulation fall within the Community’s powers of action, in particular its powers in the sphere of the common commercial policy and free movement of capital.
Nimetatud määruses kehtestatud piirangud kuuluvad ühenduse tegutsemispädevuse, eelkõige selle ühist kaubanduspoliitikat ning kapitali vaba liikumist ja makseid puudutava pädevuse alla.
In this connection, the Court of First Instance held, in paragraphs 100 of Kadi and 136 of Yusuf and Al Barakaat, that no specific provision of the EC Treaty provides for the adoption of measures of the kind laid down in the contested regulation relating to the campaign against international terrorism and, more particularly, to the imposition of economic and financial sanctions, such as the freezing of funds, in respect of individuals and entities suspected of contributing to the funding of international terrorism, where no connection whatsoever has been established with the governing regime of a third State, with the result that the first condition for the applicability of Article 301 EC was satisfied in the case in point.
Seoses sellega on Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 100 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 136 otsustanud, et üheski EÜ asutamislepingu sättes ei ole ette nähtud selliste meetmete võtmist, mis on ette nähtud vaidlusaluses määruses, mille eesmärk on rahvusvahelise terrorismi vastu võitlemine, täpsemalt selliste majandus- ja finantssanktsioonide kehtestamist nagu rahaliste vahendite külmutamine isikute ja üksuste vastu, keda kahtlustatakse rahvusvahelise terrorismi rahastamisele kaasaaitamises ja kes ei ole kuidagi seotud kolmanda riigi valitseva režiimiga, nii et EÜ artikli 308 kohaldatavuse esimene tingimus on käesolevas asjas täidetud.
That conclusion must be upheld.
Selle järeldusega tuleb nõustuda.
According to the Court’s settled caselaw, the choice of legal basis for a Community measure must rest on objective factors which are amenable to judicial review, including, in particular, the aim and the content of the measure (see, inter alia, Case C-440/05 Commission v Council [2007] ECR I-9097, paragraph 61 and the caselaw there cited).
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt peab ühenduse õigusakti õigusliku aluse valik põhinema objektiivsetel asjaoludel, mis on kohtulikult kontrollitavad ja mille hulka kuuluvad eelkõige õigusakti eesmärk ja sisu (vt eelkõige 23. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-440/05: komisjon vs. nõukogu, EKL 2007, lk I-9097, punkt 61 ja viidatud kohtupraktika).
A Community measure falls within the competence in the field of the common commercial policy provided for in Article 133 EC only if it relates specifically to international trade in that it is essentially intended to promote, facilitate or govern trade and has direct and immediate effects on trade in the products concerned (see, inter alia, Case C-347/03 Regione autonoma Friuli­Venezia Giulia and ERSA [2005] ECR I-3785, paragraph 75 and the caselaw there cited).
Ühelt poolt kuulub ühenduse õigusakt EÜ artiklis 133 ette nähtud ühise kaubanduspoliitika alase ainupädevuse valdkonda ainult siis, kui see käsitleb spetsiaalselt rahvusvahelist kaubavahetust selliselt, et see on mõeldud edendama, kergendama või reguleerima olulisel määral kaubavahetust ning sellel on otsene ja vahetu mõju kaubandusele või asjaomaste toodete kaubavahetusele (vt eelkõige 12. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C-347/03: Regione autonoma Friuli-Venezia Giulia ja ERSA, EKL 2005, lk I-3785, punkt 75 ja viidatud kohtupraktika).
With regard to its essential purpose and object, as explained in paragraph 169 above, the contested regulation is intended to combat international terrorism and it provides to that end a series of restrictive measures of an economic and financial kind, such as freezing the economic funds and resources of persons or entities suspected of contributing to the funding of international terrorism.
Mis puutub vaidlusaluse määruse peamisse eesmärki ja esemesse, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 169, siis see on suunatud rahvusvahelise terrorismi vastu võitlemisele ning näeb selleks ette rea majandus- ja finantssanktsioonide kehtestamise – nagu rahaliste vahendite ja majandusressursside külmutamine – isikute ja üksuste vastu, keda kahtlustatakse rahvusvahelise terrorismi rahastamisele kaasaaitamises.
Having regard to that purpose and object, it cannot be considered that the regulation relates specifically to international trade in that it is essentially intended to promote, facilitate or govern trade.
Arvestades seda eesmärki ja eset, ei saa sedastada, et see määrus käsitleb spetsiaalselt rahvusvahelist kaubavahetust selliselt, et see on mõeldud peamiselt edendama, kergendama või reguleerima kaubavahetust.
Furthermore, although that regulation may indeed produce effects on international trade, it is plainly not its purpose to give rise to direct and immediate effects of that nature.
Lisaks ei ole selle eesmärk, kuigi see õigusakt võib mõjutada kaubandust või kaubavahetust, ilmselgelt tekitada sellist otsest ja vahetut mõju.
The contested regulation could not, therefore, be based on the powers of the Community in the sphere of the common commercial policy.
Vaidlusalune määrus ei saanud seega põhineda ühenduse ühist kaubanduspoliitikat puudutaval pädevusel.
On the other hand, according to the Commission, in so far as the contested regulation prohibits the transfer of economic resources to individuals in third countries, it
Teiselt poolt kuulub vaidlusalune määrus komisjoni arvates EÜ asutamislepingu kapitali vaba liikumist ja makseid käsitlevate sätete kohaldamisalasse, kuna see keelab majandusressursside ülekandmise isikutele kolmandates riikides.
That assertion too must be rejected.
Ka see väide tuleb tagasi lükata.
With regard, first of all, to Article 57(2) EC, the restrictive measures imposed by the contested regulation do not fall within one of the categories of measures listed in that provision.
Mis puutub esmalt EÜ artikli 57 lõikesse 2, siis tuleb sedastada, et vaidlusaluse määruse kehtestatud piirangud ei kuulu ühessegi selles sättes loetletud kategooriasse.
Nor can Article 60(1) EC furnish the basis for the contested regulation, for its ambit is determined by that of Article 301 EC.
Mis puutub seejärel EÜ artikli 60 lõikesse 1, siis ka see säte ei saa olla vaidlusaluse määruse aluseks, kuna selle kohaldamisala on kindlaks määratud EÜ artiklis 301.
As has earlier been held in paragraph 167 above, that latter provision is not concerned with the adoption of restrictive measures such as those at issue, which are notable for the absence of any link to the governing regime of a third country.
Nagu on juba otsustatud käesoleva kohtuotsuse punktis 167, ei ole viimases sättes silmas peetud kõnealuste piirangute taoliste piirangute kehtestamist, mida iseloomustab igasuguse seose puudumine kolmanda riigi valitseva režiimiga.