natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By the question referred for a preliminary ruling by judgment of 9 January 2007, the Hof van Beroep te Gent (Court of Appeal, Ghent) (Belgium) essentially wishes to ascertain whether the Belgian legislation on the taxation of inheritance is compatible with Articles 56 EC and 58 EC on the free movement of capital and Articles 12 EC, 17 EC and 18 EC on the freedom of the citizens of the Union to take up residence in another Member State.
Oma 9. jaanuari 2007. aasta otsuses esitatud eelotsuseküsimusega soovib Hof van Beroep te Gent (Genti apellatsioonikohus, Belgia) sisuliselt teada, kas pärandi maksustamist reguleerivad Belgia õigusaktid on kooskõlas EÜ artiklitega 56 ja 58, mis käsitlevad kapitali vaba liikumist, ning EÜ artiklitega 12, 17 ja 18, mis käsitlevad Euroopa Liidu kodanike õigust elada vabalt liikmesriikide territooriumil.
Specifically, the referring court wishes to know whether those Treaty provisions preclude national legislation under which — for the purposes of determining the basis of assessment of the tax due on the inheritance of an immovable property situated in the territory of the Member State concerned — account may be taken of certain charges, such as debts secured by the right conferred on a creditor to take out a mortgage against that immovable property, if the deceased was resident, at the time of death, in that Member State, but not if that person was resident in another Member State.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib konkreetsemalt teada, kas kõnealuste asutamislepingu artiklitega on vastuolus siseriiklikud õigusaktid, mille kohaselt võib kõnealuses liikmesriigis asuva pärimise teel omandatud kinnisasja maksubaasi kindlaksmääramisel võtta arvesse teatavaid kinnis -asjaga seotud koormisi – nagu võlad, mis on tagatud võlausaldaja õigusega seada asjaomasele kinnisasjale hüpoteek – juhul, kui pärandaja elas oma surma hetkel kõnealuses liikmesriigis, aga mitte juhul, kui ta elas teises liikmesriigis.
2 — Arens-Sikken, pending before the Court.3 — Case C-364/01 [2003] ECR I-15013.4 — Case C-513/03 [2006] ECR I-1957.
3 – 11. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-364/01: Barbier (EKL 2003, lk I-15013).
The measures and procedures referred to in [paragraph 1] shall not constitute a means of arbitrary discrimination or a disguised restriction on the free movement of capital and payments as defined in Article 56 [EC].’
[Lõikes 1] märgitud meetmed ja kord ei tohi kujutada endast suvalise diskrimineerimise vahendit ega varjatud piirangut kapitali ja maksete vabale liikumisele [EÜ] artikli 56 tähenduses.”
Article 56(1) EC (formerly Article 73b(1) of the EC Treaty) provides:
EÜ artikli 56 lõige 1 (endine EÜ asutamislepingu artikli 73b lõige 1) sätestab:
‘Within the framework of the provisions set out in this Chapter, all restrictions on the movement of capital between Member States and between Member States and third countries shall be prohibited.’
„Käesoleva peatüki sätete kohaselt keelatakse kõik kapitali liikumise piirangud liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel.”
Annex I to Council Directive 88/361/EEC of 24 June 1988 for the implementation of Article 67 of the Treaty (an article later repealed by the Treaty of Amsterdam), 5 en -titled ‘Nomenclature of the capital movements referred to in Article 1 of the Directive’, refers to 13 different categories of capital movement.
Nõukogu 24. juuni 1988. aasta direktiivi 88/361/EMÜ asutamislepingu artikli 67 rakendamise kohta (artikkel, mis tunnistati kehtetuks Amsterdami lepinguga) 5 I lisa pealkirjaga „Direktiivi artiklis 1 osutatud kapitali liikumise nomenklatuur” loetleb 13 erinevat kapitali liikumise rubriiki.
Under heading XI, entitled ‘Personal capital movements’, the following are listed:
XI rubriigis pealkirjaga „Isiklikku laadi kapitali liikumine” on loetletud järgmised tehingud:
Article 58 EC (formerly Article 73d of the EC Treaty) provides:
EÜ artikkel 58 (endine asutamislepingu artikkel 73d) sätestab:
The provisions of Article 56 [EC] shall be without prejudice to the right of Member States:
[EÜ] [a]rtikli 56 sätted ei mõjuta liikmesriikide õigust:
(a) to apply the relevant provisions of their tax law which distinguish between taxpayers who are not in the same situation with regard to their place of residence or with regard to the place where their capital is invested;
[…]” a) kohaldada oma maksuseaduste vastavaid sätteid, mis eristavad maksumaksjaid nende elukoha või nende kapitali investeerimise koha põhjal;
5 — OJ 1988 L 178, p. 5.
5 – EÜT L 178, 8.7.1988, lk 5; ELT eriväljaanne 10/001, lk 10.
Under Article 15 of the WS, inheritance duty is payable, after deduction of debts, on all the property, wherever located, owned by the deceased.
WS-i artikli 15 alusel maksustatakse pärandimaksuga kogu pärandajale kuuluv vara, lähtudes selle väärtusest pärast võlgade mahaarvamist, sõltumata vara asukohast.
In respect of succession duties, competence to establish the rate of taxation, the taxable amount, tax exemptions and tax reductions lies with the various regions of the Kingdom of Belgium.
Pärandi maksustamise osas on maksumäära, maksustatava summa, maksuvabastuste ja alandatud maksumäärade kehtestamine Belgia Kuningriigi regioonide pädevuses. vuses.
Article 18 of the WS, relating to nonresidents, is worded as follows:
WS-i mitteresidente käsitlev artikkel 18 on sõnastatud järgmiselt:
Article 1 of the Flemish Code of Succession Duties (Wetboek Successierechten, ‘the WS’) draws a distinction, as regards the tax -ation of inheritance, on the basis of whether the person whose estate is being administered was resident, at the time of death, in Belgium or abroad.
Flandria Wetboek Successierechten’i (pärimisseadustik; edaspidi „WS”) artikkel 1 teeb pärandi maksustamisel vahet selle alusel, kas isik, kelle pärandit valitsetakse, elas oma surma hetkel Belgias või välismaal. Kõnealune artikkel sätestab:
‘Duty on the transfer of property mortis causa shall be payable on all immovable property situated in Belgium and owned by the deceased …, without account being taken of debts and liabilities of the estate.’
„Vara mortis causa ülemineku maks kuulub tasumisele kõikide pärandajale kuuluvate Belgias asuvate kinnisasjade väärtuselt […], arvestamata pärandvara koosseisu kuuluvaid võlgasid ja kohustusi.”
‘The following taxes are hereby established:
„Käesoleva seaduse alusel võetakse järgmisi makse:
(1) a inheritance duty on the value, after deduction of debts, of the whole of the gathered estate of an inhabitant of the Kingdom of Belgium;
1) pärandimaks, mida arvestatakse Belgia Kuningriigi elaniku kogu pärandvara koosseisu kuuluva vara väärtuselt pärast võlgade mahaarvamist;
Under Article 29 of the WS, in order to be accepted as a liability, a debt must still exist on the day of death, which may be proved by any form of evidence which is admissible in respect of an act granting credit and creating a debt.
WS-i artikli 29 kohaselt peab võlg selleks, et seda võiks lugeda kohustuste hulka, olema pärandaja surma hetkeks juba tekkinud ning seda võib tõendada mis tahes vormis tõenditega, mis on lubatud krediidi andmise ja võla tekkimise tehingu tõestamiseks.
(2) a duty on the transfer of property mortis causa on the value of immovable property situated in Belgium and pertaining to the gathered estate of a person who is not an inhabitant of the Kingdom of Belgium.
2) vara mortis causa (surma korral) ülemineku maks, mida arvestatakse sellise Belgias asuva kinnisasja väärtuselt, mis kuulub sellise isiku pärandvara koosseisu, kes ei olnud Belgia Kuningriigi elanik.
Under Article 41 of the WS:
WS-i artikkel 41 sätestab:
‘The period within which the declaration of estate must be filed may be extended by the Director-General of Registration and Public Property.
„Pärimise maksudeklaratsiooni esitamise tähtaega võib pikendada registrite ja riigivara ameti peadirektor.
A declaration filed within the period prescribed by statute or extended by the Director-General may be rectified provided that that period has not expired, unless the interested parties have expressly waived that right in a statement lodged in due accordance with legal requirements.’
Seadusega ettenähtud või peadirektori poolt pikendatud tähtaja jooksul esitatud pärimise maksudeklaratsiooni võib parandada tingimusel, et kõnealune tähtaeg ei ole möödunud, välja arvatud juhul, kui huvitatud isikud on seaduses sätestatud nõuetele vastavas teatises sellest õigusest sõnaselgelt loobunud.”
Article 48(1) of the WS provides tables showing the rates which apply to inheritance duty and to the duty on the transfer of property mortis causa (transfer duty).
WS-i artikli 48 lõikes 1 on toodud tabelid, kus on näidatud pärandimaksu ja vara mortis causa ülemineku maksu määrad.
The fourth subparagraph of Article 48(2) is worded as follows:
Artikli 48 lõike 2 neljas lõik on sõnastatud järgmiselt:
On 13 November 2002, Ms Eckelkamp had signed a document containing acknowledgement of a debt owed by her to Hans Eckelkamp.
13. novembril 2002. aastal kirjutas R. H. Eckelkamp alla dokumendile, millega ta kinnitas oma võlgnevust Hans Eckelkampile.
Moreover, by notarial act of 5 June 2003, Ms Eckelkamp had granted a mandate to encumber an immovable property situated in Knokke-Heist (Belgium) with a mortgage as security for repayment of that debt in the amount of EUR 220 000, plus EUR 11 000 in interest.
Lisaks andis R. H. Eckelkamp kõnealuse kohustuse täitmise tagamiseks 5. juunil 2003. aastal notariaalselt tõestatud volituse seada Knokke-Heistis (Belgia) asuvale kinnisasjale 220 000 euro suurune hüpoteek, millele lisandus 11 000 euro suurune intress.
‘Debts and funeral expenses shall be deducted as a matter of priority from the movable property and the assets referred to in Article 60a, unless the declarants prove that a debt was specially incurred for the purpose of acquiring or preserving immovable property.’
„Võlad ja matusekulud arvatakse kõigepealt maha vallasvarast ja artiklis 60a sätestatud varast, välja arvatud juhul, kui deklarandid tõendavad, et võlg tekkis seoses kinnisasja soetamise või säilitamisega.”
As regards succession duties, there is no agreement between Belgium and
Pärandi maksustamise suhtes ei ole Belgia ja Saksamaa sõlminud vastastikust topeltmaksustamise vältimise lepingut.
On 29 June 2004, the heirs made a declaration of Ms Eckelkamp’s estate (‘the declaration of estate’ or ‘the declaration’) showing, under assets, that property as having a value of EUR 200 000.
29. juunil 2004. aastal esitasid pärijad R. H. Eckelkampi pärandvara pärimise maksudeklaratsiooni (edaspidi „pärimise maksudeklaratsioon” või „maksudeklaratsioon”), milles oli varade koosseisus kõnealuse kinnisasja väärtuseks märgitud 200 000 eurot.
Under liabilities, the declaration showed ‘nihil’.
Maksudeklaratsioonis esitatud kohustuste väljale oli märgitud „nihil”.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-11/07
KOHTUJURIST MAZÁKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-11/07 märkima, sest WS-i artiklites 1 ja 2 sätestatud nõuded koostoimes selle artikliga 18 on ühenduse õigusega vastuolus ja neid ei tule kohaldada.
On the basis of the declaration — and thus without taking account of Ms Eckelkamp’s debt to Hans Eckelkamp — the transfer duties payable were estimated by decision of 14 July 2004 at EUR 110 000.04.
Maksudeklaratsiooni alusel, seega arvestamata R. H. Eckelkampi võlga Hans Eckelkampile, hinnati 14. juuli 2004. aasta otsusega vara ülemineku maksu suuruseks 110 000,04 eurot.
It appears from the file that, before the declaration of estate was made, there had been an exchange of e-mails between the Belgian tax authorities and the heirs, in which the tax authorities indicated that transfer duty (applicable where the deceased was a non-resident) is payable on the value of immovable property in Belgium without deduction of any debts and that, in consequence, the debt in issue should not be mentioned in the declaration.
Käesoleva kohtuasja materjalidest ilmneb, et enne pärimise maksudeklaratsiooni esitamist olid Belgia maksuhaldurid ja pärijad vahetanud elektronkirju, milles maksuhaldurid olid osutanud, et vara ülemineku maks (mida kohaldatakse juhul, kui pärandaja ei elanud Belgias) kuulub tasumisele Belgias asuva kinnisasja väärtuselt, millest ei arvata maha võlgu, ning seetõttu ei peaks kõnealust võlga maksudeklaratsioonis ära märkima.
The heirs thereupon brought appeal proceedings before the Hof van Beroep in respect of the judgment of the Rechtbank.
Seejärel kaebasid pärijad Rechtbanki otsuse edasi Hof van Beroepile.
In support of their appeal, they essentially submit that Community law has direct effect and that administrative authorities are obliged to reconsider decisions taken contrary to Community law.
Oma apellatsioonkaebuses tuginesid pärijad sisuliselt ühenduse õiguse vahetule õigusmõjule ning asjaolule, et haldusasutused on kohustatud üle vaatama ühenduse õigusega vastuolus olevad otsused.
Article 41 of the WS cannot prevent Community law from producing its full effect.
WS-i artikkel 41 ei saa välistada ühenduse õiguse terviklikku mõju.
Relying on Barbier, 6they further claim that the distinction drawn in Article 2(1) of the WS, read in conjunction with Article 18 thereof, between residents and nonresidents of Belgium is contrary to the Treaty provisions on the free movement of capital.
Lisaks väidavad pärijad kohtuasjale Barbier 6tuginedes, et WS-i artikli 2 lõige 1 (koostoimes selle artikliga 18), milles eristatakse Belgia residente ja mitteresidente, on vastuolus kapitali vaba liikumist käsitlevate asutamislepingu sätetega.
They maintain also that those rules of the WS are prejudicial to the freedom to take up residence in another Member State and are contrary to Article 12 EC, read in conjunction with Articles 17 EC and 18 EC.
Pärijad väidavad veel, et kõnealused WS-i sätted kahjustavad õigust elada vabalt liikmesriikide territooriumil ja on EÜ artikleid 17 ja 18 arvestades vastuolus EÜ artikliga 12.
The Belgian State, the respondent in the main proceedings, disputes the restriction on the free movement of capital and contends that the situations of residents and nonresidents are not comparable.
Belgia riik, kes on põhikohtuasjas kostja, ei tunnista kapitali vaba liikumise piiramist ja väidab, et residentide ja mitteresidentide olukord ei ole võrreldav.
In the order for reference, the Hof van Beroep states that it is satisfied that Ms Eckelkamp actually had a debt of EUR 220 000 on the day of her death.
Eelotsusetaotluses märgib Hof van Beroep, et ta nõustub sellega, et surma hetkeks oli R. H. Eckelkampil tekkinud võlgnevus 220 000 eurot.
After they had paid the succession duties, the heirs filed a tax claim on 7 October 2004 seeking, inter alia, annulment of the decision of 14 July 2004.
Pärast seda, kui pärijad olid pärandilt maksu tasunud, esitasid nad 7. oktoobril 2004. aastal seda maksu puudutava kaebuse, milles nad nõudsid muu hulgas 14. juuli 2004. aasta otsuse tühistamist.
That claim was dismissed by judgment of the Rechtbank van Eerste Aanleg te Brugge (Court of First Instance, Bruges) of 30 May 2005.
Kaebus jäeti Rechtbank van Eerste Aanleg te Brugge (Brugge esimese astme kohus) 30. mai 2005. aasta otsusega rahuldamata.
In its judgment, the Rechtbank considered that the period prescribed in Article 40 of the WS for filing a declaration of estate had in any event expired on 1 July 2004, whereas the fiscal claim was not filed until 7 October 2004, which meant that the declaration of estate was final and no account could be taken of a liability which was not mentioned therein.
Oma otsuses leidis Rechtbank, et WS-i artiklis 40 sätestatud pärimise maksudeklaratsiooni esitamise tähtaeg oli 1. juulil 2004 igal juhul möödunud, kuid maksu puudutav kaebus esitati alles 7. oktoobril 2004, mis tähendab, et pärimise maksudeklaratsioon oli lõplik ja selles märkimata kohustusi ei saa arvesse võtta.
The Rechtbank also took the view that the appellants should have included the debt concerned in the declar-
Rechtbank leidis veel, et kaebuse esitajad oleksid pidanud kõnealuse võla kui kohustuse pärimise maksudeklaratsiooni
6 — Cited in footnote 3.
6 – Viidatud 3. joonealuses märkuses.
ECKELKAMP AND OTHERS which were also represented at the hearing on 13 December 2007.
ECKELKAMP JT kõik nimetatud pooled olid esindatud 13. detsembril 2007. aastal toimunud istungil.
In those circumstances, the Hof van Beroep te Gent decided to stay the proceedings and to request the Court of Justice to give a preliminary ruling on the following question:
Ülaltoodu põhjal otsustas Hof van Beroep te Gent menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
‘Do Article 12 EC, in conjunction with Art -icles 17 EC and 18 EC, and Article 56 EC, in conjunction with Article 57 EC, preclude national rules of a Member State under which, in the context of the acquisition, through inheritance, of immovable property situated in a Member State (the State in which the property is situated), that State imposes a tax on the value of the immovable property situated in that State, in respect of which that State allows a deduction corresponding to the value of charges on that immovable property (such as debts secured by the right conferred on a creditor to take out a mortgage against that immovable property) if the testator, at the time of his demise, was resident in the State in which the property is situated, but not if the testator, at the time of his demise, was living in a different Member State (the State of residence)?’
„Kas EÜ artikliga 12 koostoimes EÜ artiklitega 17 ja 18 ning EÜ artikliga 56 koostoimes EÜ artikliga 57 on vastuolus liikmesriigi siseriiklik õigusnorm, mille alusel makstakse liikmesriigis (asukohariik) asuva kinnisvara pärimise teel omandamisel maksu selle kinnisvara väärtuselt, millest on lubatud maha arvata kinnisvaraga seotud koormised (nagu võlad, mis on tagatud võlausaldaja õigusega seada kinnisasjale hüpoteek) juhul, kui pärandaja elas oma surma hetkel asukohariigis, aga mitte juhul, kui pärandaja elas oma surma hetkel muus liikmesriigis (elukohariik)?”
The heirs submit, first, that the Belgian legislation on the taxation of the acquisition of immovable property through inheritance is discriminatory and infringes Article 56 EC, read in conjunction with Article 58 EC, in that — for the purposes of calculating the basis of assessment — it allows account to be taken of certain debts if the deceased was resident in Belgium at the time of death, but not if the deceased was resident elsewhere.
Esimese asjaoluna märgivad pärijad, et kinnisasja pärimise teel omandamise maksustamist reguleerivad Belgia õigusnormid on diskrimineerivad ja – koosmõjus EÜ artikliga 58 – vastuolus EÜ artikliga 56, kuna need lubavad maksubaasi arvutamisel teatud võlgu maha arvata juhul, kui pärandaja elas oma surma hetkel Belgias, kuid mitte juhul, kui ta elas muus riigis.
The heirs maintain that the situations of a resident and a nonresident are comparable in this context.
Pärijad väidavad, et residentide ja mitteresidentide olukord on antud kontekstis võrreldav.
They submit in that regard that the Belgian legislation in principle considers both residents and nonresidents to be taxable persons for the purposes of levying succession duties.
Kõnealuses küsimuses märgivad pärijad veel, et põhimõtteliselt on nii residendid kui ka mitteresidendid Belgia õigusnormide kohaselt pärandi maksustamisel maksukohustuslased.
Referring to the caselaw of the Court, 7the heirs argue that, as a consequence, residents and nonresidents must also be treated alike as regards the deductibility of charges or debts.
Euroopa Kohtu praktikale 7 viidates väidavad pärijad, et järelikult tuleb koormiste ja võlgade mahaarvamisel residente ja mitteresidente sarnaselt kohelda.
Secondly, the heirs submit — relying mainly on Barbier 8 — that the legisla-
Teise asjaoluna märgivad pärijad, tuginedes peamiselt kohtuasjale Barbier 8, et
A — Main submissions of the parties tion at issue constitutes a restriction on the free movement of capital, as the provisions preventing the deduction of debts relating to immovable property have the effect of reducing the value of the inheritance where
A. Poolte põhiargumendid arutusel olevad õigusnormid kujutavad endast takistust kapitali vabale liikumisele, kuna kinnisasjaga seotud võlgade mahaarvamist keelavate sätete kohaldamise tulemusel
7 — In particular Case 270/83 Commission v France [1986] ECR 273; Case C-307/97 Saint-Gobain [1999] ECR I-6161; and Barbier, cited in footnote 3.
7 – Eelkõige 28. jaanuari 1986. aasta otsus kohtuasjas 270/83: Euroopa Ühenduste Komisjon vs. Prantsuse Vabariik (EKL 1986, lk 273); 21. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-307/97: Saint-Gobain (EKL 1999, lk I-6161) ja 3. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Barbier.
In the present proceedings, observations have been submitted by the heirs, the Belgian Government and the Commission, all of
Käesolevas asjas on märkused esitanud pärijad, Belgia valitsus ja komisjon ning
8 — Cited in footnote 3, paragraph 62.
8 – Viidatud 3. joonealuses märkuses, punkt 62.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-11/07 could rely for the purposes of the principle of protection of legitimate expectations).
KOHTUJURIST MAZÁKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-11/07 põhimõtte kohaselt) neil keelanud seda teha.
9 the deceased was a nonresident, while there is no such reduction if the deceased was resident in Belgium.
9 väheneb pärandi väärtus, kui pärandaja ei olnud Belgia resident, samas kui sellist pärandi väärtuse vähenemist ei toimu juhul, kui pärandaja oli Belgia resident.
Thus, a person resident in another Member State may be discouraged from investing in an immovable property situated in Belgium, knowing that his heirs will have to pay higher succession duties than if he had not invested in Belgium or if he had invested in a different way.
Seega võivad muu liikmesriigi residendid hoiduda investeeringute tegemisest Belgias asuvasse kinnisasja, kuna nad teavad, et nende pärijatel tuleb pärimise korral tasuda kõrgemat maksu kui juhul, kui investeering ei oleks tehtud Belgias või oleks tehtud muul viisil.
Thirdly, and on the basis of similar arguments, the heirs submit that the Belgian legislation at issue runs counter to the rights of Union citizens, as laid down in Art -icles 12 EC and 18 EC, to take up residence in another Member State and not to be discriminated against.
Kolmanda asjaoluna märgivad pärijad sarnaste väidete alusel, et arutusel olevad Belgia õigusnormid on vastuolus EÜ artiklites 12 ja 18 sätestatud Euroopa Liidu kodanike õigusega elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning olla vabad diskrimineerimisest.
The Belgian Government maintains, by contrast, that the present reference for a preliminary ruling should be declared inadmissible on the ground that the question referred is hypothetical and not relevant for the purposes of deciding the dispute in the main proceedings.
Belgia valitsus väidab seevastu, et käesolevas kohtuasjas esitatud eelotsuse küsimus on vastuvõetamatu, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus on hüpoteetiline ega ole põhikohtuasja lahendamiseks asjassepuutuv.
It emphasises that the debt in question was not mentioned in the declaration of estate, which became final on expiry of the period allowed under the WS for filing it.
Ta rõhutab, et arutusel olevat võlga ei näidatud pärimisel esitatavas maksudeklaratsioonis, mida tuleb pärast WS-is sätestatud maksudeklaratsiooni esitamise tähtaja möödumist pidada lõplikuks.
Thus the central issue is in fact the expiry of the period for filing or correcting the declaration of estate, and the Hof van Beroep has not shown how, in those circumstances, it could take account of a preliminary ruling on the question referred.
Seega on käesoleva vaidluse põhiküsimus tegelikult pärimise maksudeklaratsiooni esitamise ja muutmise tähtaja möödumine ning Hof van Beroep ei ole näidanud, kuidas ta saab sellistel asjaoludel käesolevas asjas tehtud eelotsust arvesse võtta.
It appears from the caselaw of the Court that, as a rule, Community law does not prevent the application of procedural rules provided for under national law, such as time-limits. 10
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et üldiselt ei takista ühenduse õigus siseriiklikus õiguses ettenähtud menetlusnormide nagu tähtaegade kohaldamist. 10