natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By the first limb of the first plea, Salzgitter submits that the Court of First Instance committed an error of law in finding that the Commission was entitled to assess the aid covered by the contested decision under Article 4(c) CS and not Article 67 CS (Joined Cases 27/58 to 29/58 Hauts Fourneaux de Givors and Others v High Authority [1960] ECR 501, 523; Case 30/59 De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v High Authority [1961] ECR 1, 25; and Case C-390/98 Banks [2001] ECR I-6117, paragraph 88).
Esimese väite esimeses osas leiab Salzgitter, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui sedastas, et komisjon kohaldas vaidlusaluses otsuses nimetatud abi suhtes õigustatult ST artikli 4 punkti c ja mitte ST artiklit 67 (10. mai 1960. aasta otsus kohtuasjades 27/58–29/58: Compagnie des hauts fourneaux et fonderies de Givors jt vs. ülemamet, EKL 1960, lk 501, 523; 23. veebruari 1961. aasta otsus kohtuasjas 30/59: De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg vs. ülemamet, EKL 1961, lk 1, 47, ja 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-390/98: Banks, EKL 2001, lk I-6117, punkt 88).
According to Salzgitter, it does not follow from the judgment in Joined Cases 6/69 and 11/69 Commission v France [1960] ECR 523 that aid not specific to the coal and steel sector would already have been prohibited by Article 4(c) CS prior to adoption of the First Steel Aid Code.
Salzgitteri arvates ei tulene 10. detsembri 1969. aasta otsusest kohtuasjades 6/69 ja 11/69: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1969, lk 523), et abi, mis ei ole söe- ja terasesektorile eriomane, oli juba enne esimese teraseabikoodeksi vastuvõtmist ST artikli 4 punktiga c keelatud.
The German Government develops arguments that are similar to Salzgitters.
Saksamaa valitsus esitab samasuguseid argumente kui Salzgitter.
The German Government also contends that the ECSC Treaty only brought about partial integration, confined to the coal and steel industry.
Ta toob ka esile, et ESTÜ asutamisleping lõi üksnes osalise integratsiooni, mis piirdus söe- ja terasesektoriga.
The German Government contends that, taking into account the broad interpretation given to the notion of ’State aid’ in Article 87 EC, which is also given to the notion of ’aid’ in Article 4(c) CS (C-200/97 Ecotrade [1998] ECR I-7907), applying Article 4(c) CS to aid such as the aid covered by the contested decision would have the effect of divesting Article 67 CS of any effectiveness.
Ta rõhutab, et kui võtta arvesse EÜ artiklis 87 toodud „riigiabi” mõiste laia tõlgendust, mida järgitakse ka ST artikli 4 punktis c nimetatud „abi” mõiste puhul (1. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-200/97: Ecotrade, EKL 1998, lk I-7907), siis võtaks ST artikli 4 punkti c kohaldamine sellise abi suhtes, nagu on nimetatud vaidlusaluses otsuses, ST artiklilt 67 kogu selle kasuliku mõju.
Not applying Article 4(c) CS to aid not exclusively granted to steel undertakings would not weaken the control that the Commission exercises over State aid, since Articles 87 EC, 88 EC and 67 CS apply to such aid.
Kui ST artikli 4 punkti c ei kohaldataks abi suhtes, mida ei anta eranditult teraseettevõtjatele, ei nõrgendaks see komisjonipoolset riigiabi kontrolli, sest selle abi suhtes kohaldatakse EÜ artikleid 87 ja 88 ning ST artiklit 67.
Prohibiting that aid would restrict, in a manner that would be illegal, the scope of the exemptions provided for in Article 87(3)(a) to (e) EC.
Nimetatud abi keelamine kitsendaks õigusvastaselt EÜ artikli 87 lõike 3 punktides a–e ette nähtud erandite kohaldamisala.
The German Government also contends that the expression ’in any form whatsoever’ used in Article 4(c) CS only seeks to distinguish the notion of State aid itself from the manner in which it is granted, and does not permit extending the application of that provision to aid such as that covered by the contested decision.
Sama valitsus väidab, et ST artikli 4 punktis c kasutatud sõnade „mis tahes vormis” eesmärk on üksnes eristada riigiabi mõistet ennast abi andmise viisidest ega võimalda jätta seda sätet kohaldamata sellise abi suhtes nagu vaidlusaluses otsuses nimetatud abi.
The German Government maintains that the judgment in Commission v France, cited above, establishes that Article 67 CS applies to aid that is not specific to the coal and steel industry and that that was confirmed by the judgments in Case 59/70 Netherlands v Commission [1971] ECR 639 and in Banks.
Ta leiab, et eespool viidatud kohtuotsusest komisjon vs. Prantsusmaa järeldub, et ST artiklit 67 tuleb kohaldada abi suhtes, mis ei ole söe- ja terasesektorile eriomane, ning et seda kinnitati 6. juuli 1971. aasta otsuses kohtuasjas 59/70: Madalmaad vs. komisjon (EKL 1971, lk 639) ja eespool viidatud kohtuotsuses Banks.
The German Government argues that the Federal Republic of Germany satisfied its notification obligations by notifying the ZRFG to the Commission pursuant to Art -icles 87 and 88 EC, and stresses that that Member State was not under an obligation to inform the Commission under Article 67(1) CS, since the ZRFG was not liable to have appreciable repercussions on conditions of competition in the coal or steel industry within the meaning of Article 67(1) CS.
Ta leiab, et Saksamaa Liitvabariik on täitnud oma teatamiskohustuse, olles teatanud komisjonile ZRFG-st EÜ artiklite 87 ja 88 alusel, ja rõhutab, et sellel liikmesriigil ei olnud teatamiskohustust vastavalt ST artikli 67 lõikele 1, kuna ZRFG ei olnud selline meede, millel võis olla viimati nimetatud sätte mõttes märgatav mõju konkurentsitingimustele söe- või terasetööstuses.
For its part, the Commission submits that the caselaw cited by Salzgitter provides, in actual fact, that Article 67 CS does not apply to State aid, but only to general measures which Member States may adopt as part of their economic or social policy, or to sectoral measures which do not relate specifically to the steel or coal industry.
Komisjon väidab omalt poolt, et Salzgitteri viidatud kohtupraktika näeb tegelikult ette, et ST artikkel 67 ei ole kohaldatav riigiabi suhtes, vaid üksnes üldiste meetmete suhtes, mida liikmesriigid võivad võtta majandus- ja sotsiaalpoliitika raames, või sektoripõhiste meetmete suhtes, mis ei ole söe- ja terasetööstusele eriomased.
According to the Commission, by contrast, Article 4(c) CS applies to aid even where it is of a general nature (see, in particular, De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v High Authority).
Tema sõnul kohaldatakse seevastu ST artikli 4 punkti c abi suhtes isegi siis, kui see on üldist laadi (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg vs. ülemamet).
The Commission submits that the German Government wrongly interpreted the caselaw by failing to distinguish between general measures and State aid schemes of general application, and that the Court has never referred, in the caselaw cited, to general aid schemes.
Komisjon leiab, et Saksamaa valitsus tõlgendab kohtupraktikat vääralt, sest ta ei tee vahet üldistel meetmetel ja üldiselt kohaldatavatel abisüsteemidel, ning et Euroopa Kohus ei ole kohtuotsustes, millele see valitsus tugineb, kordagi viidanud üldistele abisüsteemidele.
The Commission submits that, in any event, even if Article 67 CS did apply in the present case, the Federal Republic of Germany did not inform it, in accordance with Article 67(1) CS, of its intention to apply the ZRFG to undertakings in the steel industry, and that that Member State could not rely on an authorisation, even implicit, for the aid covered by the contested decision based on that provision.
Ta rõhutab, et isegi kui käesoleval juhul saaks kohaldada ST artiklit 67, siis igal juhul ei teatanud Saksamaa Liitvabariik vastavalt ST artikli 67 lõikele 1 oma kavatsusest kohaldada ZRFG-d terasesektori ettevõtjate suhtes ja nimetatud liikmesriik ei saa väita, et ta oleks saanud selle sätte alusel vaidlusaluses otsuses nimetatud abile heakskiidu isegi vaikimisi.
It must be held, first, that while Article 4(c) CS prohibits the granting of State aid to steel and coal undertakings, without drawing a distinction between individual aid or aid disbursed under a State aid scheme, Article 67 CS refers expressly to State aid only in respect of protective measures that the Commission may authorise, pursuant to the first indent of paragraph 2 of that article, in favour of coal or steel undertakings where they suffer competitive disadvantages because of general economic policy measures.
Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi ST artikli 4 punkt c keelab riigiabi andmise terase- ja söeettevõtjatele, eristamata seejuures individuaalset abi riigiabisüsteemide rakendamisel antud abist, siis ST artikkel 67 viitab sõnaselgelt riigiabile üksnes seoses kaitsemeetmetega söe- või teraseettevõtjate kasuks, milleks komisjon võib selle artikli lõike 2 esimese taande alusel loa anda, kui üldise majanduspoliitika meetmed panevad nad ebasoodsasse konkurentsiolukorda.
Also, it is clear from consistent caselaw that Articles 4 CS and 67 CS concern two distinct areas, the first abolishing and prohibiting certain actions by Member States in the field which the ECSC Treaty places under Community jurisdiction, the second intended to prevent the distortion of competition which exercise of the residual powers of the Member States inevitably entails (see Banks, paragraph 88, and the caselaw cited there).
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb ka, et ST artiklid 4 ja 67 käsitlevad erinevaid valdkondi, kusjuures esimene kaotab ja keelab liikmesriikide teatavad meetmed valdkonnas, mis kuulub ESTÜ asutamislepingu alusel ühenduse pädevusse, ja teine püüab ära hoida sellist konkurentsi kahjustamist, mis paratamatult kaasneb liikmesriikidele jäänud pädevuse kasutamisega (vt eespool viidatud kohtuotsus Banks, punkt 88 ja viidatud kohtupraktika).
The Court deduces from this that Article 67 CS covers general measures which Member States may adopt in the context of their economic and social policy and measures taken by Member States which apply to industries other than coal and steel but which are capable of having significant repercussions on the conditions of competition in those industries (see Banks, paragraph 88).
Euroopa Kohus järeldab sellest, et ST artikkel 67 hõlmab üldisi meetmeid, mida liikmesriigid võivad oma majandus- ja sotsiaalpoliitika raames võtta, ja selliseid liikmesriikide võetud meetmeid, mida saab kohaldada teistes sektorites peale söe- ja terasetööstuse, kuid millel võib selles tööstuses olla märgatav mõju konkurentsitingimustele (vt eespool viidatud kohtuotsus Banks, punkt 88).
The Court has also held that action taken under Article 67 CS cannot be what, in any other form whatsoever, Article 4 CS declares to be incompatible with the common market for coal and steel and abolished and prohibited (De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v High Authority, p. 22).
Euroopa Kohus on veel sedastanud, et ST artiklis 67 toodud meetmed ei saa olla need, mis on ST artikli 4 kohaselt söe ja terase ühisturuga kokkusobimatud ja mis tahes vormis kaotatud või keelatud (eespool viidatud kohtuotsus De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg vs. ülemamet, punkt 44).
4(c) CS that subsidies and aids granted by Member States in any form whatsoever should be abolished and prohibited and then declared in Article 67 CS that, without even having been authorised by the Commission, that aid could be allowed subject to the measures recommended by the Commission to mitigate or remedy its effects (De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v High Authority, p. 21).
SALZGITTER on kaotatud ja keelatud, et seejärel ST artiklis 67 sedastada, et need võivad olla lubatud isegi ilma komisjoni heakskiiduta, kui võetakse komisjoni soovitatud meetmeid nende mõju vähendamiseks või korvamiseks (eespool viidatud kohtuotsus De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg vs. ülemamet, punkt 43).
The Court has also held that the first indent of Article 67(2) CS, which, by derogation from Article 4 CS, allows the granting of State aid in respect of protective measures to undertakings referred to in Article 80 CS, does not distinguish between aid specific to the coal and steel industry and aid which applies to it as the result of a general measure (Commission v France, paragraph 43).
Euroopa Kohus täpsustas ka, et ST artikli 67 lõike 2 esimene taane, mille alusel on erandina ST artiklist 4 lubatud anda ST artiklis 80 nimetatud ettevõtjatele riigiabi kaitsemeetmena, ei tee vahet spetsiaalselt söe- ja terasesektorile mõeldud abi ja sellise abi vahel, mis laieneb sellele sektorile kui üldine meede (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 43).
The Court accordingly held that a preferential rediscount rate for exports constitutes aid which, in the case in point, had to be authorised by the Commission under Article 67(2) CS in so far as it concerned the industry covered by the ECSC Treaty (see Commission v France, paragraph 44).
Nii sedastas Euroopa Kohus, et ekspordiga seonduv soodsam rediskonteerimismäär kujutab endast abi, milleks komisjon pidi kõnealusel juhul ST artikli 67 lõikes 2 sätestatud asjaoludel loa andma, kuivõrd see puudutas ESTÜ asutamislepingu rakendusalasse kuuluvat sektorit (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 44).
Finally, State aid granted to an undertaking falling within the scope of the ECSC Treaty has identical anti-competitive effects, regardless of whether it constitutes individual aid or aid granted under a State aid scheme that is not specific to the coal and steel sector.
Lõpuks kaasneb ESTÜ asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluvale ettevõtjale antava riigiabiga samasugune konkurentsivastane mõju sõltumata sellest, kas tegemist on individuaalse abiga või riigiabisüsteemi alusel antava abiga, mis ei ole söe- ja terasetööstusele eriomane.
In the light of the foregoing, it must consequently be held that Article 4(c) CS applies to State aid paid to coal and steel undertakings under a State aid scheme that is not specific to the coal and steel sector.
Eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb järelikult tõdeda, et ST artikli 4 punkt c on kohaldatav riigiabi suhtes, mida antakse terase- ja söeettevõtjatele riigiabisüsteemi alusel, mis ei ole söe- ja terasetööstusele eriomane.
Contrary to what the German Government claims, that interpretation does not undermine the effectiveness of Article 67 CS.
Vastupidi Saksamaa valitsuse väitele ei kahjusta see tõlgendus ST artikli 67 kasulikku mõju.
General policy measures are liable to have appreciable repercussions on conditions of competition in the coal or steel industry within the meaning of Article 67(1) CS, without constituting State aid.
Nimelt võib üldpoliitika meetmetel olla ST artikli 67 lõike 1 mõttes märgatav mõju konkurentsitingimustele söe- ja terasetööstuses, ilma et need oleksid samas riigiabi.
In the present case, it is not contested that Salzgitter is an undertaking that falls within the scope of the ECSC Treaty and that the aid covered by the contested decision does not constitute protective measures falling within the scope of the first indent of Article 67(2) CS.
Käesolevas kohtuasjas on teada, et Salzgitter on ESTÜ asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluv ettevõtja ja et vaidlusaluses otsuses nimetatud abi ei seisne ST artikli 67 lõike 2 esimeses taandes ette nähtud kaitsemeetmetes.
It follows that the Court of First Instance did not commit an error of law in finding that the Commission was entitled to hold that Article 4(c) CS, and not Article 67 CS, applied to the aid covered by the contested decision.
Seega ei rikkunud Esimese Astme Kohus õigusnormi, kui sedastas, et komisjon otsustas õigustatult, et vaidlusaluses otsuses nimetatud abi suhtes tuleb kohaldada ST artikli 4 punkti c ja mitte ST artiklit 67.
Accordingly the first limb of the first plea cannot succeed and must be rejected.
Seetõttu tuleb esimese väite esimene osa jätta tähelepanuta ja tagasi lükata.
The second limb of the first plea
Esimese väite teine osa
By the second limb of the first plea, Salzgitter submits that the Court of First Instance committed an error of law in finding that the Commission was entitled to apply
Salzgitter leiab esimese väite teises osas, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui leidis, et komisjon kohaldas vaidlusaluses otsuses nimetatud abi suhtes õigustatult
Article 4(c) CS, and not Article 67 CS, to the aid covered by the contested decision, in so far as the Commission was not competent, under a Steel Aid Code, to extend the scope of Article 4(c) CS.
ST artikli 4 punkti c ja mitte ST artiklit 67, kuna komisjonil puudus pädevus laiendada teraseabikoodeksi raames ST artikli 4 punkti c kohaldamisala.
Salzgitter submits that the first and second paragraphs of Article 95 CS do not provide a sufficient legal basis for such an amendment of the ECSC Treaty and that the procedure under Article 96 CS, in its previous version, should have been complied with, or at least the procedure for a ’minor amendment’ provided for in the third and fourth paragraphs of Article 95 CS (Opinion 1/59 of 17 December 1959, ECR 1959, p. 533).
Salzgitter on arvamusel, et ST artikli 95 lõiked 1 ja 2 ei moodusta piisavat õiguslikku alust ESTÜ asutamislepingu selliseks muutmiseks ja et oleks tulnud järgida ST artiklis 96 (endine redaktsioon) ette nähtud menetlust või vähemalt ST artikli 95 kolmandas ja neljandas lõigus ette nähtud „asutamislepingu väikeste muudatuste” menetlust (17. detsembri 1959. aasta arvamus 1/59, EKL 1959, lk 533).
The Commission states that there has been no revision of the ECSC Treaty, the wording of Article 4(c) CS having remained unchanged since 23 July 1952.
Komisjon väidab, et ESTÜ asutamislepingus ei ole tehtud ühtegi muudatust, kuna selle asutamislepingu artikli 4 punkti c sõnastus on püsinud sama alates 23. juulist 1952.
In light of the response to the first limb of the first plea, it must be held that the second limb of that plea is unfounded, on the same grounds as those set out in relation to that first limb, and that the second limb must therefore be rejected.
Arvestades esimese väite esimesele osale antud vastust, tuleb tõdeda, et selle teine osa on põhjendamatu samadel põhjustel, mis on toodud seoses esimese väite esimese osaga, ja see tuleb järelikult tagasi lükata.
The third limb of the first plea
Esimese väite kolmas osa
By the third limb of the first plea, Salzgitter submits that, in paragraphs 112 et seq. of the judgment under appeal, the Court of First Instance presented the Commission’s decisionmaking practice in an incorrect manner.
Esimese väite kolmandas osas väidab Salzgitter, et Esimese Astme Kohus kirjeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 112 jj vääralt komisjoni otsustuspraktikat.
Salzgitter submits that it was on the entry into force of the ECSC Treaty in 1952, not in the early 1970s when the Commission formed the view that Article 4(c) CS applied only to aid specific to the coal and steel sector (see, to that effect, the report published by the High Authority of the ECSC in 1963, entitled ’Le Traité CECA de 1952 à 1962’).
Ta leiab, et komisjon oli juba alates ESTÜ asutamislepingu jõustumisest ja mitte 1970. aastate algusest seisukohal, et ST artikli 4 punkt c on kohaldatav üksnes söe- ja terasetööstusele eriomase abi suhtes (vt selle kohta ESTÜ Ülemameti 1963. aastal avaldatud aruanne pealkirjaga „ESTÜ asutamisleping 1952–1962”).
Salzgitter also submits that, as regards the interpretation of Articles 4(c) CS and 67 CS, the Commission has acted differently depending on whether aid is paid to coal undertakings or steel undertakings.
Samuti toob ta esile komisjoni ST artikli 4 punkti c ja ST artikli 67 erineva tõlgenduspraktika söeettevõtjatele antud abi ja teraseettevõtjatele antud abi puhul.
The Commission contends that the fact that it held a different view prior to the adoption of the Third Steel Aid Code has no bearing on the aid granted to Salzgitter, as that view was not recorded in any individual act addressed to Salzgitter capable of becoming final before 1 January 1986, the date on which that third code came into force.
Komisjoni hinnangul asjaolu, et ta oli enne kolmanda teraseabikoodeksi vastuvõtmist teistsugusel seisukohal, ei oma tähtsust seoses Salzgitterile antud abiga, sest seda seisukohta ei ole väljendatud üheski kõnealusele ettevõtjale enne 1. jaanuari 1986, st kolmanda teraseabikoodeksi jõustumiskuupäeva, adresseeritud üksikaktis, mis oleks võinud muutuda lõplikuks.
It must be held that the analysis of the Commission’s decisionmaking practice with regard to aid granted to undertakings that fall under the ECSC Treaty cannot affect the interpretation by the Court of First Instance of Articles 4(c) CS and 67 CS.
Tuleb tõdeda, et komisjoni selle otsustuspraktika analüüs, mida ta rakendas ESTÜ asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluvatele ettevõtjatele antud abi suhtes, ei mõjuta ST artikli 4 punkti c ja ST artikli 67 tõlgendamist Esimese Astme Kohtu poolt.
Consequently, the third limb of the first plea in law must be rejected as ineffective.
Järelikult tuleb esimese väite kolmas osa jätta kõrvale kui ainetu.
The first plea must therefore be rejected in its entirety.
Seega tuleb vastuapellatsiooni esimene väide tervikuna tagasi lükata.
The second plea
Teine väide
By its second plea, Salzgitter submits that the Court of First Instance infringed the fourth indent of Article 5 CS and the first paragraph of Article 15 CS, by rejecting the plea alleging a failure to state the reasons on which the contested decision was based.
Teise väitega toob Salzgitter esile, et Esimese Astme Kohus rikkus ST artikli 5 neljandat taanet ja ST artikli 15 esimest lõiku, kui ta lükkas tagasi väite, mis tugines vaidlusaluse otsuse põhjenduse puudumisele.
Salzgitter submits that the Commission failed to explain the development of its understanding of the law in terms of the scope of Article 4(c) CS and Article 67 CS respectively and the reason why, in the present case, its assessment departed from its decisionmaking practice in the coal sector or in comparable cases.
Nimelt leiab Salzgitter, et komisjon jättis lahti selgitamata oma ST artikli 4 punkti c ja ST artikli 67 vastavaid kohaldamisalasid puudutava õigusliku käsitluse muutuse ning välja toomata põhjused, miks tema hinnang käesolevas asjas erineb tema otsustuspraktikast seoses söesektoriga või teiste sarnaste juhtumite puhul.
The German Government submits that, because of the development of the Commission’s understanding of the law in relation to Article 4(c) CS, a more detailed statement of the reasons for the contested decision was required.
Saksamaa valitsus rõhutab, et komisjoni ST artikli 4 punkti c puudutava õigusliku käsitluse muutumise tõttu oleks pidanud vaidlusalust otsust üksikasjalikumalt põhjendama.
Salzgitter submits that the Court of First Instance committed an error of law in finding that the plea alleging a failure to state reasons in the contested decision was unfounded and had to be dismissed.
Salzgitter väidab, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui sedastas, et vaidlusaluse otsuse põhjenduse puudumisele tuginev väide oli põhjendamatu ja tuli tagasi lükata.
That is a question of law subject to review by the Court of Justice on an appeal (C-166/95 P Commission v Daffix [1997] ECR I-983).
Tegemist on õigusliku küsimusega, mida Euroopa Kohus apellatsioonimenetluses kontrollib (20. veebruari 1997. aasta otsus kohtuasjas C-166/95 P: komisjon vs. Daffix, EKL 1997, lk I-983).
According to settled caselaw relating to Article 253 EC, which can be applied to Article 15 CS, the statement of reasons required for an act with adverse effects must be appropriate to the measure at issue and must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution which adopted the measure in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for it and to enable the Court to carry out its review.
EÜ artiklit 253 käsitleva väljakujunenud kohtupraktika kohaselt, mida võib üle kanda ST artikli 15 kohaldamisele, peab huve kahjustava akti põhjendamise kohustus olema täidetud vastavalt asjaomase õigusakti iseloomule ning tooma selgelt ja ühemõtteliselt esile toimingu sooritanud ametiasutuse kaalutlused, nii et huvitatud isikud saavad võetud meetmete põhjustest teada ning pädev kohus saab kontrollida akti seaduslikkust.