natgillin/translations-raw huggingface dataset:
CCAMLR, meeting of the Commission, Hobart (Australia), 25 October – 5 November 2010 > For more information: www.ccamlr.org Seafood: a can’t-miss fair
Euroopa institutsioonide töö ajakava
Institutional agenda
Seafood – oluline kokkusaamine
Committee on Fisheries, European Parliament, Brussels (Belgium)• 30 August 2010• 29 September 2010• 26-27 October 2010 > For more information: www.europarl.europa.eu Agriculture and Fisheries Council of the European Union• 27 September 2010, Brussels (Belgium)• 26 October 2010, Luxembourg (Grand Duchy of Luxembourg) > For more information: www.consilium.europa.eu Note to readers We welcome your comments or suggestions at the following address: European Commission – Directorate-General for Maritime Affairs and Fisheries – Information, communication, inter-institutional relations, evaluation and programming Unit – Rue de la Loi/Wetstraat 200 – B-1049 Brussels or by fax to: (+ 32) 2 299 30 40 with reference to Fisheries and aquaculture in Europe. E-mail: fisheries-magazine@ec.europa.eu
Euroopa Parlamendi kalanduskomisjon, Brüssel (Belgia)• 30. august 2010• 29. september 2010• 26.–27. oktoober 2010 > Lisateave: www.europarl.europa.eu Euroopa Liidu põllumajanduse ja kalanduse nõukogu• 27. september 2010, Brüssel (Belgia)• 26. oktoober 2010, Luxembourg (Luksemburgi Suurhertsogiriik) > Lisateave: www.consilium.europa.eu Meie lugejatele Saatke meile oma arvamused ja ettepanekud järgmisel aadressil:European Commission – Directorate-General for Maritime Affairs and Fisheries – Information, communication, inter-institutional relations, evaluation and programming Unit – Rue de la Loi/Wetstraat 200 – B-1049 Brussels, või faksi teel numbril +322 299 3040. Juurde kirjutage märgusõna Euroopa kalandus ja akvakultuur. E-post: fisheries-magazine@ec.europa.eu
Consumers, key players for sustainable fisheries
Tarbija – jätkusuutliku kalanduse oluline osapool
A recent report by the European Commission points out that, of the hundred or so species exploited in the North Atlantic, the number in danger of extinction has been brought down from 23 in 2003 to 14 today.
Kui Euroopa Komisjoni hiljuti esitatud raporti kohaselt ähvardas 2003. aastal Atlandi ookeani põhjaosas hääbumisoht tervelt 23 liiki, siis praeguseks on sajakonnast selles piirkonnas püütavast liigist ohustatud vaid neliteist liiki.
There is still room for improvement though, which is why the Commission proposes to reform the common fisheries policy. This process is expected to be completed by 2013.
Olukorda on võimalik aga veelgi parandada ja seetõttu teeb komisjon ettepaneku viia läbi ühise kalanduspoliitika reform, mille ettevalmistav etapp peaks lõppema 2013. aasta paiku.
A major part of the reform challenge will be not only to come to the aid of the sector to ensure a smooth transition towards sustainability, but also to restore the prestige of Europe’s fish as a resource that has been caught in a responsible manner.
Märkimisväärse osa mainitud reformist hõlmab lisaks kalandussektori jätkusuutlikuks muutmiseks antavale abile ka vastutustundlikult ja õiguspäraselt püütud Euroopa kala väärtustamine.
Consumers have real power. With their decisions to buy or not to buy, they can pressure the sector, pushing it towards more sustainable exploitation of resources.
Tarbijad on seejuures otsustava tähtsusega – oma ostu- või ostmata jätmise otsusega võivad nad mõjutada asjade käiku ja suunata kalandust kalavarude jätkusuutlikuma kasutamise suunas.
Consumers increasingly wish to be sure about the quality of fish in terms of freshness and hygiene, but also about whether it was caught without contributing to overfishing and the collapse of stocks.
Tarbijad tahavad üha enam olla kindlad, et ostetav kala on värske ja vastab sanitaarnõuetele, kuid üha enam huvitab neid ka see, et kala oleks püütud nii, et sellega ei kaasneks kalavarusid ohustav ülepüük.
In short, they want to be assured that the fish they eat have been caught in line with their ecological and ethical values.
Lühidalt öeldes soovib tarbija, et tarbitav kala vastaks teatavatele ökoloogilistele ja eetilistele kriteeriumidele.
So consumers have to be informed by means of fair, transparent and verifiable labels.
Selleks tuleb aga tarbijat teavitada toodete tõelevastava, läbipaistva ja kontrollitava märgistamise abil.
That is why the new common fisheries policy plans to make significant progress in the area of information to consumers.
Seetõttu nähakse uues ühises kalanduspoliitikas ette märkimisväärseid arenguid tarbijate teavitamises.
These advances are already in the works.
Osa neist arengutest on juba rakendamise järgus.
New enforcement rules, for example, particularly those that extend traceability requirements to the point of catch or breeding zone, will make product traceability easier and better from January 2011.
Nii näiteks peaks toodete jälgitavus märkimisväärselt lihtsustuma ja paranema alates 2011. aasta jaanuarist tänu uutele kontrollieeskirjadele, eeskätt tänu põhimõttele, mille kohaselt kehtestatakse jälgitavuse eeskirjad alates väljapüügist või kasvandusest.
The Commission also plans to improve and flesh out existing labelling requirements. Many acknowledge that these requirements are not widely respected and that labels are hard to understand and to read.
Lisaks sellele kavatseb komisjon parandada ja täiendada olemasolevaid kohustusliku märgendamise eeskirju, mille kohta on levinud arusaam, et neid täidetakse halvasti ning et need on arusaamatud ja keeruliselt sõnastatud.
Sustainable fisheries labels represent an option that supplements mandatory labelling to help enlighten consumers’choices. choices.
Kohustusliku tähistuse uueks elemendiks on jätkusuutliku kalanduse märgised, mis aitavad tarbijatel teha õigeid ostuotsuseid.
All these initiatives aim to guarantee greater transparency in the way the fisheries sector presents and delivers its products to consumers, who are right to be concerned about the sustainability of fisheries.
Kõikide mainitud meetmete eesmärk on tagada senisest suurem läbipaistvus eeskätt kalandussektori poolt tarbijatele pakutavate toodete suhtes, sest tarbijad on õigustatult mures kalanduse jätkusuutlikkuse pärast.
More and more consumers want to be responsible in their choices and key players in the bid to make fisheries more sustainable.
Nad soovivad üha enam käituda vastutustundlike tarbijatena ning osaleda olulise osapoolena liikumises jätkusuutliku kalanduse suunas.
Fishing opportunities: target 2015
Püügivõimalused: 2015. aastaks seatud eesmärgid
For the Atlantic shoreline (including the North Sea and the Baltic Sea), only 11 stocks are exploited at MSY.
(sh ka Põhjameri ja Läänemeri) toimub vaid 11 kalavaru kasutamine maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemel.
This is admittedly much better than five years ago, but there are still 28 overexploited stocks and another 60 whose state is not known precisely due to insufficient catch data.
Võrreldes viie aasta taguse olukorraga on tegemist olulise edasiminekuga, kuid sellele vaatamata on endiselt 28 kalavaru, mille puhul on tegemist ülepüügiga, ja 60 kalavaru, mille olukorra kohta ei ole teaduslikku hinnangut eeskätt püügiandmete ebapiisavuse tõttu.
In the Mediterranean, the initial scientific findings show that 21 stocks are fished at MSY and 25 are overfished, but many stocks still have to be evaluated.
Vahemere osas näitavad teaduslikud uuringud, et 21 kalavaru kasutatakse maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemel ja 25 puhul on tegemist ülepüügiga, kuid samas on arvukalt kalavarusid, mille olukorra kohta hinnang seni puudub.
In this context of overfishing, application of MSY can imply more or less sizeable reductions in total allowable catches (TACs) to rebuild resources.
Sellises ülepüügi olukorras võib maksimaalse jätkusuutliku saagikuse kohaldamine kalavarude taastamiseks tuua kaasa lubatud kogupüükide suuremaid või väiksemaid piiranguid.
To avoid an abrupt change that could destabilise the sector, the Commission proposes to phase in these cuts over four years.
Kalandussektori tasakaalu järsu häirimise vältimiseks teeb komisjon ettepaneku rakendada reform järk-järgult nelja aasta jooksul.
It has drawn up clear and transparent rules that will be applied to each stock depending on its state.
Komisjon on kehtestanud selged ja läbipaistvad eeskirjad, mida kohaldatakse kõikide kalavarude suhtes lähtuvalt nende olukorrast.
The idea is that similar measures will apply to all stocks in a similar state:
Kava kohaselt kohaldatakse samas olukorras olevate kalavarude suhtes samalaadseid meetmeid:
European fisheries already apply the MSY principle as part of long-term plans, like the plan for saithe.
Euroopa kalanduses kohaldatakse maksimaalse jätkusuutliku saagikuse põhimõtet juba praegu teatavate mitmeaastaste kavade, näiteks saida puhul.
From 2015, all fisheries will have to use it as their benchmark.
Alates 2015. aastast tuleb seda kohaldada kõikide kalavarude suhtes.
The Commission therefore proposes a programme made up of four annual phases.
Selleks teeb komisjon ettepaneku kohaldada neljast aastasest etapist koosnevat kava.
The year 2011 will mark a turning point.
2011. aasta on pöördeline aasta.
It will be the first stage of the gradual transition that will bring maximum sustainable yield into general practice by 2015.
See on esimene etapp järkjärgulises maksimaalse jätkusuutliku saagikuse poole liikumises, mis muutub üldiseks 2015. aastaks.
This process will imply a decrease in fishing opportunities for stocks that are overexploited today.
See muudatus toob kaasa praegu ülepüügi all kannatavate kalavarude püügivõimaluste vähenemise.
These reductions will have to be supervised very strictly.
Samas peab püügivõimaluste vähenemisega kaasnema range kontroll.
These are the categories that have been scientifically evaluated and for which it is possible to calculate MSY. For the others, the usual management measures based on the precautionary principle will continue to apply, since MSY requires relatively precise findings on the state of stocks.
Halduskavasid kohandatakse järk-järgult maksimaalse jätkusuutliku saagikuse eesmärkidega.• Lühikese elueaga liikide varud – kehtestatakse ajutine lubatud kogupüük, mida korrigeeritakse aasta kestel vastavalt olemasolevatele teaduslikele andmetele.
The European Union made a number of commitments in support of global biodiversity, in September 2002, at the World Summit on Sustainable Development in Johannesburg.
2002. aasta septembris Johannesburgis toimunud jätkusuutlikule arengule pühendatud ülemaailmsel tippkohtumisel võttis Euroopa Liit mitmeid kohustusi seoses ülemaailmse bioloogilise liigirikkuse säilitamisega.
One concerned fisheries.
Üks neist kohustustest hõlmab kalapüüki.
From 2015, all stocks in European Union waters will have to be exploited at their maximum sustainable yield (MSY).
Alates 2015. aastast peab kõikide ühenduse vete kalavarude kasutamine toimuma nende maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemel.
In other words, the total allowable catch (TAC) for each stock will have to be calculated to secure the highest catches over the long term.
Teisisõnu: iga kalavaru kohta tuleb lubatud kogupüük arvestada viisil, mis võimaldab pikaajaliselt saavutada võimalikult suurt saagikust.
Based on the results of the consultation and on scientific advice, the Commission will draw up its proposals for fishing opportunities in September for the Baltic Sea and in October for the Black Sea, Atlantic zones and deep-water species.
Ülaltoodud kalavarude kategooriad on sellised, mille kohta on antud teaduslik hinnang ja mille puhul on võimalik arvutada välja maksimaalne jätkusuutlik saagikus.
Its proposals will then be debated by the Council and Parliament.
Sellest lähtuvalt käivitab komisjon ka konsultatsioonid 2011. aasta püügivõimaluste kohta, küsides liikmesriikide, piirkondlike nõuandekomisjonide ning kalanduse ja vesiviljeluse nõuandekomitee arvamust.
With that aim in mind, the Commission proposes to apply a programme in four annual stages, starting next year.
Alates 2002. aastast tehtud märkimisväärsetele edusammudele vaatamata kannatab suurem osa Euroopa kalavarudest endiselt ülepüügi all.
This was the basis on which it launched its consultation on fishing opportunities for 2011, requesting the opinions of the Member States, Regional Advisory Councils, and the Advisory Committee on Fisheries and Aquaculture.
Lähtuvalt konsultatsioonide tulemustest ja teaduslikest soovitustest esitab komisjon omapoolsed püügivõimaluste ettepanekud septembris Läänemere kohta ja oktoobris Musta mere, Atlandi ookeani eri piirkondade ja süvamereliikide kohta.
Informing consumers Towards clearer and more precise fish labelling
Tarbijate teavitamine Kalade täpsema ja selgema märgistamise suunas
What is the name of the fish I am buying?
Mis liiki kala ma ostan?
Was it fished or farmed?
Kas see pärineb merest või kasvandusest?
Where does it come from?
Millisest piirkonnast see on püütud?
This information is already required for all fish placed for sale on retail markets in the 27 countries of the European Union.
Sellistele küsimustele vastava teabe esitamine on kohustuslik kogu jaemüügis realiseeritava kala kohta kõigis 27 Euroopa Liidu liikmesriigis.
Consumers’demands are evolving, however, and to develop their trust in European fishery products, the information given on labels needs to be improved.
Kuid tarbijate nõudmised arenevad edasi. Selleks, et tõsta nende usaldust Euroopa kalandustoodete suhtes, on soovitav täiustada ka märgistusel esitatavat teavet.
That is why the Commission’s reform of market policy, which is already on the drawing board, will include a chapter on informing consumers.
Seetõttu kavatseb komisjon praegu ettevalmistamisel oleva turupoliitika reformi raames pühendada ühe reformi haru ka tarbijate teavitamisele.
Three types of information must be shown on the label of a fishery product placed for sale on the retail market: the name of the species, the means of production (fishing or farming) and the origin.
Jaemüügis oleva kalandustoote etiketil toodud teave peab hõlmama kolme elementi: liigi nimetust, tootmisviisi (püük või vesiviljelus) ja päritolu.
This information is not always clear enough or precise enough, nor are information obligations always respected.
Paraku ei ole see teave alati selge ega täpne… või ei peeta neist nõuetest kinni.
To start, existing rules will be improved.
Kõigepealt tähendab see olemasolevate eeskirjade täiustamist.
Three types of information already have to be shown on the label of a fishery product sold on the retail market: the name of the species recognised by the different Member States, the means of production (fishing or farming) and the origin (catch zone, country of aquaculture production).
Meenutame, et juba praegu peab jaemüügis oleva kalandustoote etiketil toodud teave hõlmama kolme elementi: eri liikmesriikides tunnustatud liigi nimetus, toote saamismeetod (püük või kasvatamine) ning toote päritolu (püügipiirkond, vesiviljelustoote kasvatamise riik).
There is broad consensus that the information being provided on these three aspects is neither precise enough nor clear enough.
Paraku on üldiselt teada tõsiasi, et nõutav teave neis kolmes küsimuses ei ole piisavalt täpne ega selge.
Another option for making information clearer and more precise could be to change the labels for farmed fish to show the region of production rather than the country.
Teabe selgitamise ja täpsustamise soovist on kantud ka järgmine küsimus: kas ka kasvandusest pärit kalade puhul ei tuleks märgistamist täiustada, märkides kasvatamisriigi asemel etiketil ära toote kasvatamise piirkonna?
It is worth noting that a European frame of reference was introduced in 2009 for ‘organic aquaculture’certification for farmed products and seaweed.
Seejuures tuleb märkida, et alates 2009. aastast on vesiviljelustoodete ja vetikate jaoks kehtestatud Euroopa eeskirjad bioloogilise vesiviljeluse sertifikaadi väljastamiseks.
First point to be improved: information on the commercial name of a species, which is not always explicit enough.
Esimene detail, mida kavatsetakse täiustada: teave liigi kaubandusliku nimetuse kohta ei ole alati piisavalt ühemõtteliselt selge.
Even worse, though, some names can even be misleading to consumers.
Teatavatel juhtudel võib see tarbijat hoopis eksitada.
Names that enhance the value of the fish are sometimes misused.
Nii näiteks kasutatakse mõnikord ülemäära palju liigi välistele tunnustele vastavaid nimetusi.
‘Sole’ for example, is used for both Atlantic sole and tropical sole; yellowfin tunny with red flesh is often sold as ‘bluefin tuna’at a much lower price than that of genuine Mediterranean bluefin tuna.
Mõned näited: nimetust „meri-keel” kasutatakse samaaegselt nii Atlandi ookeani merikeele kui ka troopilise merikeele kohta, punase lihaga pikkuim-tuuni müüakse aga sageli nimetuse„punane tuun”(hariliku tuuni nimetus mitmes Euroopa keeles), kuigi selle turuväärtus on Vahemere hariliku tuuni omast äärmiselt erinev.
To keep consumers from being cheated on what they are buying, the Commission is considering the option of requiring both the scientific name of the species and the commercial name.
Et tarbija võiks olla kindlam selles, mida ta ostab, näeb komisjon ette, et lisaks kala kaubanduslikule nimetusele tuleb tähistusel esitada ka liigi teaduslik nimetus.
Apart from this latter point, the process is still in the analysis stage at present.
Ka etiketil esitatava teabe hulk suureneb.
The Commission is collecting proposals from the different stakeholders.
Teine arutlusteema: ka toote saamismeetodit tuleks täpsustada.
These debates are obviously fundamental for improving the image of European fishery products in terms of food safety, quality and conformity with rules on sound fisheries management.
Muudes küsimustes on teavitamisega seotud ümberkorraldused alles mõttevahetusjärgus. Komisjon kogub eri huvirühmade asjakohaseid ettepanekuid.
Everyone knows that fish is excellent for the health and that some are more healthful than others, but suitable labelling of fishery and aquaculture products will do a lot to help (re)gain consumer confidence.
Mõttevahetus on oluline selleks, et parandada Euroopa kalandustoodete kuvandit toiduohutuse, kvaliteedi ja püügi nõuetelevastavuse osas.
Third point: information on fishing zones is hard for consumers to understand.
Sellal kui kõigile on teada, et kala söömine on tervisele kasulik, kusjuures ühed kalad võivad olla tervislikumad kui teised, võimaldab kalandus- ja vesiviljelustoodete asjakohane tähistamine tarbijate usaldust (tagasi) võita.
It is based on 12 catch zones defined by the United Nations Food and Agriculture Organisation (FAO): Northeast Atlantic, Northwest Atlantic, Baltic Sea, Western Central Atlantic, etc.
See teave põhineb ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni (FAO) määratletud 12 püügipiirkonnal: Atlandi ookeani kirdeosa, Atlandi ookeani loodeosa, Läänemeri, Lääne-Atlandi keskosa jne.
These zones are so vast that they lack clarity.
Tegemist on piirkondadega, mis on liialt suured ja seetõttu ka raskesti arusaadavad.
The Commission wishes to propose the use of zones that are more meaningful to consumers, but this process entails certain difficulties.
Komisjon kavatseb teha ettepaneku muuta piirkondadeks jaotamine tarbijale mõistetavamaks.
Names that are very regional, for instance, may not prove possible.
Selline lähenemisviis tõstatab samas ka probleeme.
Using the term ‘Gulf of Riga cod’could be perplexing to Spanish or Portuguese consumers, whereas it would be perfectly clear to those living in Germany or Poland.
Näiteks Liivi lahe tursast rääkimine võib ajada segadusse Hispaania või Portugali tarbija, kuigi näiteks Saksamaal või Poolas elava kalasõbra jaoks võib selline määratlus tunduda täiesti asjakohane.
The objective seems useful, but putting it into practice will require further analysis.
Seega, kuigi lähenemissuund tundub olevat õige, peab idee enne kohaldamist mõttevahetuse käigus veel küpsema.
Where does the fish on my plate come from?
Kust pärineb kala, mida ma söön?
With an effective traceability system, control authorities know, almost in real time, which operators handle the lots of fish after catch.
Nõuetekohane jälgitavus peab võimaldama kontrolliasutustel praktiliselt reaalajas teada saada, milliseid lülisid kalapartiid pärast väljapüüdmist läbivad.
Tracing a product back up the supply chain all the way to the vessel’s deck is possible thanks to traceability rules for fishery and aquaculture products.
Enne esmamüüki tuleb kalad, molluskid ja koorikloomad jaotada liigi järgi partiidesse, mis paigutatakse seejärel tootjaorganisatsioonide või laevaga seostatud sadamaturu nõudmistele vastavatesse kalibreeritud kastidesse.
These identify every operator, from the retailer to the fishing vessel.
Saagi jaotamine partiidesse toimub sageli juba laeva pardal enne sadamasse jõudmist, nii et kaalumine toimub kohe partiide kaupa.
Originally put in place for control purposes, traceability also helps consumers to know what they are buying and to be sure that they are paying a fair price.
Jälgitavuse tagamise meetmete seisukohalt on partii näol tegemist algüksusega, mille liikumist jälgitakse kogu kala turustamisprotsessi jooksul.
Before their first sale, fish, molluscs and crustaceans must be divided into lots of the same species, generally presented in crates graded according to the requirements of the PO or the auction centre to which the vessel delivers its products.
Jälgida toote liikumist kuni laevasillani välja.
This sorting operation often takes place on the vessel, before reaching the port, so that the fish can be weighed by lots.
See on võimalik tänu kalandus- ja vesiviljelustoodete jälgitavuse eeskirjadele – kõnealused eeskirjad võimaldavad kindlaks määrata iga vahenduslüli, kauplusest kuni püügilaevani.
In the logical next step in the traceability process, the lot is the basic unit that will be traced throughout the fish marketing chain.
Jälgitavus, mida esialgu rakendati kontrollimise eesmärgil, on samas ka tarbija jaoks vahend, mis võimaldab tal teada saada, mis toote ta ostis, ja annab talle kindlustunde õiglase hinna maksmisel.
Since 1 January 2010, the implementation of new rules on fisheries control has further strengthened product traceability.
Alates 1. jaanuarist 2010 tõhustati uute püügikontrollieeskirjade kehtestamisega toodete jälgitavust veelgi.
Let’s look at how the system works, from sea to plate.
Järgnevalt vaatame, kuidas süsteem alates püügilaevast kuni taldrikuni toimib.
It is often during the weighing that information on the fishery products is placed on the lot, generally in the form of a barcode or electronic chip.
Sageli lisatakse saaki puudutav teave partiile kaalumise käigus, üldjuhul kasutatakse selleks vöötkoode või elektroonilist mikrokiipi.
This information will accompany the product up to the retail sale.
See teave jääb tootega seotuks kuni jaemüügini.
When the fish is hauled aboard the vessel, the master must submit a catch declaration to the control authorities without delay.
Kui kala tõstetakse püügilaeva pardale, peab laeva kapten viivitamatult esitama kontrolliasutusele püügideklaratsiooni.
For each species, the declaration mentions the estimated quantity, date and zone of catch, gears used and the vessel’s home port, and the start and end dates of its season.
Deklaratsioonis esitatakse iga liigi kohta hinnanguline kogus, püügi aeg ja püügipiirkond, kasutatud püügivahendid, laeva päritolusadam ning püügiretke algus- ja lõpukuupäevad.
If lots are transhipped to another vessel, the masters of the fishing vessel and of the transport vessel must both submit a transhipment declaration to their control authorities: these identify the vessel, give a detailed description of the goods and indicate their destination.
Kui saak lossitakse ümber teisele laevale, peavad nii püügilaeva kui ka transpordilaeva kapten esitama kontrolliasutustele ümberlossimisdeklaratsiooni – lisaks laevade nimetustele ja kauba üksikasjalikule kirjeldusele esitatakse selles ka laevade sihtsadamad.
Upon landing, catches must as a rule be weighed on scales approved by the control authorities.
Mainitud eeskiri jõustub järk-järgult. Praegu on see kohustuslik üle 24-meetriste laevade jaoks.
It is generally the auction centre where the fish will be sold that is responsible for the
2011. aastal laieneb eeskiri kõikidele 15-meetristele ja pikematele laevadele.