natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It must, however, be pointed out that it is apparent from the order for reference that the scope ratione temporis of Regulation No 1984/83 does not entirely cover the period of performance of the contract at issue in the main proceedings, since that contract was concluded on 7 February 1996 for a duration of 10 years and it was only in the course of 2003 that Tobar ceased to perform its contractual obligations.
Tuleb siiski täpsustada, et eelotsusetaotlusest nähtub, et määruse nr 1984/83 ajaline kehtivus ei hõlma täielikult põhikohtuasjas käsitletava lepingu kehtivusaega, kuna leping sõlmiti 7. veebruaril 1996 kümneks aastaks ning Tobar lõpetas oma lepinguliste kohustuste täitmise alles 2003. aastal.
Regulation No 1984/83 expired on 31 December 1999, but the exemption provided for in that regulation continued to apply until 31 May 2000 pursuant to Regulation No 2790/1999, which provided, furthermore, for a transitional period until 31 December 2001, during which the prohibition laid down in Article 81(1) EC did not apply in respect of agreements in force on 31 May 2000 which did not satisfy the conditions for exemption provided for in that regulation but which did satisfy those provided for in Regulation No 1984/83.
Kõnealune määrus kaotas 31. detsembril 1999 kehtivuse, kuid selles sätestatud erand kehtis kuni 31. maini 2000 määruse nr 2790/1999 alusel, mis nägi muu hulgas ette üleminekuperioodi 31. detsembrini 2001, mille vältel EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keeld ei olnud kohaldatav 31. mail 2000 kehtinud kokkulepete suhtes, mis ei vastanud määruses nr 2790/1999 sätestatud erandi tingimustele, kuid vastasid määruses nr 1984/83 sätestatud erandi tingimustele.
Accordingly, in order to give a useful answer to the referring court, it is necessary also to examine the applicable conditions for exemption pursuant to Regulation No 2790/1999.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks tuleb analüüsida ka määruse nr 2790/1999 alusel kohaldatavaid erandi tingimusi.
Regulation No 2790/1999, which is applicable to categories of vertical agreements and concerted practices, does not contain any special provisions relating to servicestation agreements.
Viimati nimetatud määrus, mida kohaldatakse vertikaalkokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse liikide suhtes, ei sisalda teenindusjaamakokkuleppeid käsitlevaid erisätteid.
In accordance with Article 3(1), the exemption provided for in that regulation is to apply on condition that the market share held by the supplier does not exceed 30% of the relevant market on which it sells the contract goods
Vastavalt artikli 3 lõikele 1 kohaldatakse määruses sätestatud erandit tingimusel, et tarnija turuosa ei ole suurem kui 30% asjaomasest turust, millel ta lepingujärgseid kaupu või teenuseid müüb. Erinevalt määrusest nr 1984/83 näeb määruse
CEPSA or services. Unlike Regulation No 1984/83, Regulation No 2790/1999 provides, in Article 5(a), that the exemption provided for in Article 2 is not to apply to any of the direct or indirect noncompete obligations, ‘the duration of which is indefinite or exceeds five years’ and that ‘a noncompete obligation which is tacitly renewable beyond a period of five years is to be deemed to have been concluded for an indefinite duration’.
CEPSA nr 2790/1999 artikli 5 punkt a ette, et artiklis 2 sätestatud erand ei kehti ühegi otsese või kaudse konkurentsikeelukohustuse suhtes, „mille kehtivusaeg on kindlaks määramata või pikem kui viis aastat”, ning et „konkurentsikeelukohustusi, mida saab vaikimisi uuendada pikemaks ajaks kui viis aastat, käsitatakse määramata kehtivusega kohustustena”.
If the referring court were to arrive at the conclusion that the duration of the exclusive supply agreement satisfies the condition on maximum duration laid down in Article 12(1)(c) of Regulation No 1984/83, it would still remain for that court to ascertain whether that agreement also satisfied the maximum duration allowed under Regulation No 2790/1999, namely five years.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et ainuõigusliku tarnekokkuleppe kestus vastab määruse nr 1984/83 artikli 12 lõike 1 punktis c sätestatud maksimaalse kestuse tingimusele, peab ta veel kontrollima, kas kokkulepe vastab ka määruse nr 2790/1999 alusel lubatavale maksimaalsele kestusele, st viiele aastale.
In this respect, it is important to determine whether the exclusivity agreement satisfied the conditions for exemption provided for in Regulation No 2790/1999 from 1 June 2000 onwards, the date on which that regulation became applicable.
Siinkohal on oluline teada, kas ainuõiguslik kokkulepe vastas määruses nr 2790/1999 ette nähtud erandi tingimustele alates 1. juunist 2000, mil määrus muutus kohaldatavaks.
If it were necessary to reply in the negative, a transitional period until 31 December 2001 would be applicable to that agreement only if it satisfied the conditions for exemption provided for in Regulation No 1984/83.
Kui vastus on eitav, kehtis kõnealuse kokkuleppe suhtes üleminekuperiood 31. detsembrini 2001 üksnes juhul, kui see vastas määruses nr 1984/83 sätestatud erandi tingimustele.
It follows from the provisions of Regulation No 2790/1999 that the exemption provided for in that regulation is applicable from 1 June 2000 to agreements the duration of which does not exceed five years.
Määruse nr 2790/1999 sätetest tuleneb, et selles ette nähtud erandit kohaldatakse alates 1. juunist 2000 kokkulepetele, mille kestus ei ületa viit aastat.
However, Article 12(2) of Regulation No 2790/1999 provides for a transitional period until 31 December 2001 in respect of agreements in force on 31 May 2000 which do not satisfy the conditions for exemption provided for in that regulation but which do satisfy the conditions for exemption provided for in Regulation No 1984/83.
Sama määruse artikli 12 lõige 2 näeb siiski ette üleminekuperioodi 31. detsembrini 2001 nendele kokkulepetele, mis 31. mail 2000 juba kehtisid ja mis ei vasta selles määruses sätestatud erandi tingimustele, kuid vastavad määruses nr 1984/83 sätestatud erandi tingimustele.
It is for the referring court to ascertain, in the present case, according to whether the contract at issue in the main proceedings did or did not satisfy the conditions for exemption of Regulation No 1984/83, from which date the exclusivity clause must be examined under Regulation No 2790/1999.
Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne vastavalt sellele, kas põhikohtuasjas käsitletav leping vastas määruses nr 1984/83 sätestatud erandi tingimustele või mitte, kontrollida, millisest kuupäevast alates tuleb ainuõigusklauslit määruse nr 2790/1999 alusel analüüsida.
Further, it is for that court to assess whether the clause of the contract at issue in the main proceedings providing for the extension of the contact for successive fiveyear
Lisaks on kõnealuse kohtu ülesanne hinnata, kas põhikohtuasjas käsitletava lepingu tingimust, mis näeb ette lepingu pikendamise vähemalt kuuekuulise etteteatamisega
On the basis of the foregoing considerations, the answer to Questions 1(b) and (c) and 2(b) must be that an exclusive supply contract, such as that at issue in the main proceedings, is capable of benefiting from a block exemption provided for in Regulation No 1984/83 if it complies with the maximum duration of 10 years referred to in Article 12(1)(c) of that regulation and if the supplier grants the servicestation operator, in return for exclusivity, substantial commercial advantages which contribute to an improvement in distribution, facilitate the establishment or modernisation of the service station and lower the distribution costs.
Eespool esitatud kaalutlusi silmas pidades tuleb esimese küsimuse punktidele b ja c ning teise küsimuse punktile b vastata, et põhikohtuasjas käsitletava lepingu laadse ainuõigusliku tarnekokkuleppe suhtes võib kohaldada määruses nr 1984/83 ette nähtud grupierandit, kui leping järgib sama määruse artikli 12 lõike 1 punktis c sätestatud kümneaastast maksimaalset kestust ja kui tarnija annab teenindusjaama käitajale vastutasuks ainuõigusliku ostukohustuse eest olulisi majanduslikke ja rahalisi eeliseid, mis aitavad kaasa turustamise paranemisele, muudavad teenindusjaama sisseseadmise või kaasajastamise lihtsamaks ja vähendavad turustuskulusid.
It is for the referring court to assess whether those conditions are satisfied in the case in the main proceedings.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas need tingimused on põhikohtuasjas täidetud.
The fixing of the retail price
Jaemüügihinna kindlaksmääramine
By its Question 2(c), the referring court essentially asks whether Articles 10 to 13 of Regulation No 1984/83 must be interpreted as precluding the application of the block exemption to an exclusive supply contract by reason of the fact that that contract provides for the fixing of the retail price by the supplier.
Teise küsimuse punktiga c soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1984/83 artikleid 10–13 tuleb tõlgendada nii, et need välistavad grupierandi kohaldamise ainuõigusliku tarnelepingu suhtes seetõttu, et lepingus on ette nähtud, et tarnija määrab kindlaks jaemüügihinna.
If so, it wishes to know whether the authorisation to lower that sale price without affecting the supplier’s receipts renders the exemption applicable again.
Jaatava vastuse korral soovib kohus teada, kas luba alandada müügihinda tarnija tulu vähendamata muudab erandi taas kohaldatavaks.
It must be recalled at the outset, as has been stated at paragraph 42 of this judgment, that, in the case of a contractual relationship between two undertakings, the application of the block exemption is precluded if, in addition to an exclusive supply clause,
Kõigepealt tuleb meenutada, nagu juba märgiti käesoleva kohtuotsuse punktis 42, et kahe ettevõtja vahelise lepingulise suhte korral on grupierandi kohaldamine välis-
CEPSA the contract concluded between those undertakings contains a clause providing for the fixing of the retail price by the supplier.
CEPSA tatud, kui lisaks tarnimise ainuõigusklauslile sisaldab nende vahel sõlmitud leping tingimust, mis näeb ette, et tarnija määrab kindlaks jaemüügihinna.
Article 11 of Regulation No 1984/83 listed exhaustively the obligations which, apart from an exclusivity clause, could be imposed on a reseller, but which did not include the fixing of the retail price.
Määruse nr 1984/83 artiklis 11 oli ammendav loetelu kohustustest, mida lisaks ainuõigusklauslile võis edasimüüjale panna, kuid nende hulgas ei olnud jaemüügihinna kindlaksmääramist.
Under recital 8 in the preamble to that regulation, ‘further restrictive obligations and in particular those which limit the reseller’s … freedom to determine his prices … cannot be exempted under this regulation’.
Vastavalt sama määruse põhjendusele 8 „muude konkurentsi piiravate kohustuste osas, eelkõige selliste osas, mis […] piiravad edasimüüja vabadust määrata oma müügihindu […], käesoleva määruse alusel erandit teha ei saa”.
Consequently, the fixing by CEPSA of the retail price of the petroleum products would constitute a restriction on competition not covered by the exemption provided for in Article 10 of that regulation (see CEEES, paragraph 64).
Järelikult on CEPSA poolt naftatoodete jaemüügihinna kindlaksmääramine konkurentsipiirang, mis ei ole määruse artiklis 10 ette nähtud erandiga hõlmatud (vt CEEES-i kohtuotsus, punkt 64).
However, it is apparent from the order for reference that on 2 November 2001 CEPSA sent Tobar a letter authorising it to lower its sale prices without affecting the supplier’s receipts.
Eelotsusetaotlusest nähtub siiski, et CEPSA saatis 2. novembril 2001 Tobarile kirja, milles ta lubas viimasel müügihinda alandada, seejuures tarnija tulu vähendamata.
In its written and oral submissions, CEPSA states that such authorisation existed from the time of the conclusion of the contract at issue in the main proceedings and that Tobar had in actual fact made use of that authorisation even before that letter was sent.
Oma kirjalikes ja suulistes märkustes väidab CEPSA, et selline luba oli olemas alates põhikohtuasjas käsitletava lepingu sõlmimisest ja et Tobar oli seda tegelikult ka kasutanud juba enne kõnealuse kirja saatmist.
Tobar strongly disputes that claim and submits that it is impossible validly to amend that contract by way of a unilateral act.
Tobar vaidleb sellele väitele kindlalt vastu ja rõhutab, et lepingut on võimatu ühepoolse teoga õiguspäraselt muuta.
In such a situation, in the light of the division of jurisdiction between the national courts and the Court of Justice, it is for the referring court to assess the manner in which the retail price was fixed in the case in the main proceedings, as well as to determine whether it is possible, in national law, to amend unilaterally the clause governing the fixing of that price.
Pidades silmas liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu pädevuste jaotust, on sellises olukorras eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne hinnata põhikohtuasjas jaemüügihinna kindlaksmääramise meetodeid ning küsimust, kas siseriiklikus õiguses on võimalus kõnealuse hinna kindlaksmääramist puudutavat lepingutingimust ühepoolselt muuta.
If the referring court should conclude that such a unilateral amendment is possible under national law, it would then be necessary to examine the conditions for exemption in force on the date on which CEPSA gave its authorisation.
Eeldusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et selline ühepoolne muutmine on siseriikliku õiguse alusel võimalik, tuleb seejärel analüüsida erandi tingimusi, mis kehtisid CEPSA loa andmise kuupäeval.
In November 2001, Regulation No 2790/1999 was applicable to agreements which did not qualify for the transitional period provided for in Article 12(2) of Regulation No 2790/1999 by reason of the fact that they did not satisfy the conditions for exemption laid down in Regulation No 1984/83.
Novembris 2001 oli kokkulepete suhtes, millele ei kohaldatud määruse nr 2790/1999 artikli 12 lõikes 2 ette nähtud üleminekuperioodi, kuna need ei vastanud määruses nr 1984/83 sätestatud erandi tingimustele, kohaldatav määrus nr 2790/1999.
According to Article 4(a) of Regulation No 2790/1999, the exemption provided for in Article 2 thereof was not to apply to vertical agreements which have as their object the ‘restriction of the buyer’s ability to determine its sale price, without prejudice to the possibility of the supplier’s imposing a maximum sale price or recommending a sale price, provided that they do not amount to a fixed or minimum sale price as a result of pressure from, or incentives offered by, any of the parties’.
Vastavalt viimati mainitud määruse artikli 4 punktile a ei kohaldata sama määruse artiklis 2 sätestatud erandit vertikaalkokkulepete suhtes, mille eesmärk on „piirata ostja võimet määrata kindlaks oma müügihind, ilma et see piiraks tarnija võimalust kehtestada maksimaalne müügihind või soovituslik müügihind tingimusel, et poolte survel või nende pakutud stiimulite põhjal ei ulatu need fikseeritud või minimaalse müügihinnani”.
It follows that it is necessary to ascertain whether the fixing of the maximum sale price does not remain, in reality, a fixed or minimum sale price, account being taken of all the contractual obligations and the conduct of the parties in the main proceedings.
Sellest lähtudes tuleb kontrollida, kas maksimaalse müügihinna kindlaksmääramine ei tähenda tegelikult fikseeritud või minimaalse müügihinna kindlaksmääramist, ning seda tuleb teha kõiki lepingulisi kohustusi ja põhikohtuasja poolte tegevust arvesse võttes.
Since the Court is not in a position to assess the discretion that Tobar had to determine the retail price of the petroleum products, following the authorisation granted to that company by CEPSA’s letter of 2 November 2001, it is for the referring court to examine whether that authorisation made it genuinely possible for the reseller to lower that sale price, taking account of the actual effect of all the clauses of the contract at issue in the main proceedings in their economic and legal context.
Kuna Euroopa Kohtul ei ole võimalik hinnata tegutsemisruumi, mis Tobaril oli naftatoodete jaemüügihinna kindlaksmääramisel pärast CEPSA 2. novembri 2001. aasta kirjaga loa saamist, on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne analüüsida, kas see luba kujutab endast edasimüüja tegelikku võimalust alandada müügihinda, võttes arvesse põhikohtuasjas käsitletava lepingu kõikide tingimuste konkreetset mõju nende majanduslikus ja õiguslikus kontekstis.
In particular, it is necessary to ascertain whether such a retail price is not, in reality, fixed by indirect or concealed means, such as the fixing of the margin of the servicestation operator, threats, intimidation, warnings, penalties or incentives.
Muu hulgas tuleb kontrollida, kas jaemüügihinda ei määrata tegelikult kindlaks kaudsete või varjatud vahenditega, näiteks teenindusjaama käitaja marginaali kindlaksmääramise teel või ähvarduste, hirmutamise, hoiatuste, sanktsioonide või stiimulite abil.
If the referring court were to conclude that Tobar was, in reality, required to charge the fixed or minimum sale price imposed by CEPSA, that contract could not qualify for the block exemption established by Regulation No 2790/1999.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et Tobar oli tegelikult kohustatud järgima fikseeritud või minimaalset müügihinda, mille oli kehtestanud CEPSA, ei saa kõnealuse lepingu suhtes kohaldada määrusega nr 2790/1999 kehtestatud grupierandit.
However, where an agreement does not satisfy all the conditions provided for by an exempting regulation, it will be caught by the prohibition provided for in Article 81(1) EC only if its object or effect is to restrict appreciably competition within the common market and it is capable of affecting trade between Member States (see, to that effect, Cabour, cited above, paragraph 48).
Kui kokkulepe ei vasta kõigile erandimääruses ette nähtud tingimustele, on see EÜ artikli 81 lõike 1 alusel keelatud siiski üksnes juhul, kui kokkuleppe eesmärk või tagajärg on oluliselt piirata konkurentsi ühisturul ja kui see võib mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Cabour, punkt 48).
In that latter case, and in the absence of individual
Viimati nimetatud juhul ja EÜ artikli 81 lõikest 3 tuleneva
CEPSA exemption pursuant to Article 81(3) EC, the price agreement would be automatically void under Article 81(2) EC.
CEPSA konkreetse erandi puudumisel oleks hinnakokkulepe vastavalt sama artikli lõikele 2 algusest peale tühine.
By contrast, if the unilateral amendment of the contract at issue in the main proceedings meant that the clause relating to the retail price of the petroleum products was to be brought into line with the competition rules, that contract would then qualify for the block exemption, subject to its satisfying all the conditions laid down in Regulation No 2790/1999.
Seevastu juhul, kui põhikohtuasjas käsitletava lepingu ühepoolse muutmise tagajärjel viidaks naftatoodete jaemüügihinda puudutav tingimus konkurentsieeskirjadega vastavusse, saaks lepingu suhtes kohaldada grupierandit, kui leping vastab kõigile määruses nr 2790/1999 ette nähtud tingimustele.
However, as the Advocate General rightly points out at point 94 of his Opinion, such an amendment cannot result in the retroactive validity of that contract from the point of view of the block exemption under Regulation No 1984/83.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 94 õigesti väidab, ei saa selline muudatus määruses nr 1984/83 sätestatud grupierandi seisukohast kaasa tuua kõnealuse lepingu tagasiulatuvat kehtivust.
It follows from settled caselaw that, once the conditions for the application of Article 81(1) EC are met and so long as the agreement concerned does not justify the grant of an exemption under Article 81(3) EC, the nullity referred to in Article 81(2) EC can be relied on by anyone.
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et niipea kui EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise tingimused on täidetud ja asjaomase kokkuleppe puhul ei ole õigustatud erandi tegemine EÜ artikli 81 lõike 3 alusel, võivad kõik tugineda sama artikli lõikes 2 nimetatud tühisusele.
Since that nullity is absolute, it is capable of having a bearing on all the effects, either past or future, of the agreement concerned (Joined Cases C-295/04 to C-298/04 Manfredi and Others [2006] ECR I-6619, paragraph 57 and the caselaw cited).
Kuna kõnealune tühisus on absoluutne, mõjutab see asjaomase kokkuleppe kõiki – nii seniseid kui ka tulevikus tekkida võivaid – tagajärgi (13. juuli 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-295/04–C-298/04: Manfredi jt, EKL 2006, lk I-6619, punkt 57 ja viidatud kohtupraktika).
The question whether the nullity of the clause relating to the fixing of the retail price of the petroleum products means that the contract at issue in the main proceedings becomes automatically void in its entirety is the subject of Question 1(d), which is answered in paragraphs 78 to 80 of this judgment.
Küsimus, kas naftatoodete jaemüügihinna kindlaksmääramist puudutava lepingutingimuse tühisuse tagajärjel on põhikohtuasjas käsitletav leping tervikuna algusest peale tühine, kuulub esimese küsimuse punkti d alla, millele vastati käesoleva kohtuotsuse punktides 78–80.
However, should the referring court find that that contract was automatically void in its entirety, the question whether it may become valid following the amendment of the clause relating to the sale price is, as the Commission of the European Communities rightly submits, a matter to be decided under national contract law.
Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus tuvastab, et leping on tervikuna algusest peale tühine, kuulub küsimus, kas leping võib müügihinda puudutava tingimuse muutmise tulemusel muutuda kehtivaks, liikmesriigi lepinguõiguse valdkonda, nagu Euroopa Ühenduste Komisjon õigesti väidab.
It follows that the answer to Question 2(c) must be that Articles 10 to 13 of Regulation No 1984/83 must be interpreted as precluding the application of the block exemption to an exclusive supply contract which provides for the fixing of the retail price by the supplier.
Eelnevast lähtudes tuleb teise küsimuse punktile c vastata, et määruse nr 1984/83 artikleid 10–13 tuleb tõlgendada nii, et need välistavad grupierandi kohaldamise ainuõigusliku tarnelepingu suhtes, milles on ette nähtud, et tarnija määrab kindlaks jaemüügihinna.
It is for the referring court to ascertain whether, under
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas
The consequences of possible nullity of the agreement under Article 81(2) EC
Võimalikud tagajärjed, kui kokkulepe on vastavalt EÜ artikli 81 lõikele 2 tühine
By its Question 1(d), the referring court asks whether the automatic nullity provided for by Article 81(2) EC affects the contract at issue in the main proceedings in its entirety or only those clauses which are incompatible with Article 81(1) EC.
Esimese küsimuse punktiga d soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas EÜ artikli 81 lõikes 2 ette nähtud tühisus, mis on olemas algusest peale, mõjutab põhikohtuasjas käsitletavat lepingut tervikuna või üksnes sama artikli lõikega 1 vastuolus olevaid lepingutingimusi.
In this regard, it must be borne in mind that, according to the settled caselaw of the Court, the automatic nullity of an agreement within the meaning of Article 81(2) EC only applies to those parts of the agreement affected by the prohibition laid down in Article 81(1) EC or to the agreement as a whole if it appears that those parts are not severable from the agreement itself (see, in particular, Case 56/65 LTM [1966] ECR 235, at 250, and Delimitis, cited above, paragraph 40).
Siinkohal tuleb meenutada, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on kokkulepe EÜ artikli 81 lõike 2 tähenduses algusest peale tühine ainult nende kokkuleppetingimuste osas, mis on keelatud sama artikli lõike 1 alusel, või tervikuna tühine juhul, kui need osad ei ole kokkuleppest lahutatavad (vt eelkõige 30. juuni 1966. aasta otsus kohtuasjas 56/65: LTM, EKL 1966, lk 337, 360, ja eespool viidatud kohtuotsus Delimitis, punkt 40).