natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, that consideration did not suffice to annul the contested decision, in the light of the content of a letter of 22 August 2003, that is, dating from the time after the decision at issue, in which the Turkish authorities confirmed their conclusions contained in their letter of 8 March 1999 because the appellant could not be regarded as having any legitimate interest in the annulment of a decision on the ground of a procedural defect
Võttes arvesse 22. augustil 2003 – st pärast vaidlustatud otsuse vastuvõtmist – saadetud kirja, milles Türgi ametiasutused kinnitasid oma 8. märtsi 1999. aasta kirjas tehtud järeldusi, leidis kohus, et sellest ei piisa siiski vaidlustatud otsuse tühistamiseks, sest apellatsioonkaebuse esitajal puudub igasugune põhjendatud huvi otsuse
In this connection, in paragraphs 150 to 152 of the contested judgment, the Court first pointed out that, on the one hand, it lay within the exclusive competence of the Turkish authorities to determine whether documents they had issued were original or forged, and that, on the other, those author -ities had concluded that the certificates at issue were forged.
Sellega seoses on Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 150–152 kõigepealt selgitanud, et esiteks kuulub selle tuvastamine, kas Türgi ametiasutuste väljastatud dokumentide näol on tegemist originaaldokumentide või võltsitud dokumentidega, nende asutuste ainupädevusse ning et teiseks on need asutused jõudnud järeldusele, et vaidlustatud sertifikaadid on võltsitud.
It then rejected the appellant’s argument that the stamps and signatures applied to the certificates at issue demonstrate that they were in all likelihood issued and authenticated by the Turkish authorities.
Seejärel lükkas ta tagasi apellatsioonkaebuse esitaja väite, et vaidlusalustel sertifikaatidel olevad templijäljendid ja allkirjad tõendavad, et need sertifikaadid on tõenäoliselt väljastatud Türgi ametiasutuste poolt, kes on nende autentsust tõestanud.
Moreover, neither the Association Agreement nor the implementation provisions expressly provide that registers of the certificates issued by the Turkish authorities are to be kept (paragraph 161).
Lisaks ei näe assotsiatsioonileping ega ka selle rakendussätted otseselt ette Türgi ametiasutuste poolt väljastatavate sertifikaatide registrite pidamist (kohtuotsuse punkt 161).
The Court further observed that presentation of documents which prove to be forgeries does not of itself permit it to be concluded that there was some kind of collusion between the exporters and the customs authorities which issued them (paragraphs 167
Järgnevalt selgitas Esimese Astme Kohus, et üksnes see, et esitatakse dokumente, mis osutuvad valedeks, ei võimalda järeldada, et eksportijate ja dokumendid väljastanud ametiasutuste vahel oli mis tahes salakokkulepe (kohtuotsuse punktid 167 ja 168). Lõpetu-
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P view on the issue of the applicant’s due care or negligence, the Court rejected the fourth part of the second plea in law, alleging that there was no obvious negligence on the part of the appellant, as being of no consequence (paragraphs 295 and 296).
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-204/07 P tagasi kui ainetu pärast seda, kui oli tuvastanud, et komisjon ei ole vaidlustatud otsuse võltsitud sertifikaate käsitlevas osas avaldanud arvamust apellatsioonkaebuse esitaja hoolsuse või hooletuse kohta (kohtuotsuse punktid 295 ja 296).
and 168). Finally, the Court held that the Turkish authorities had not failed to fulfil their obligations to provide administrative assistance and that the appellant’s argument was not substantiated by any evidence (paragraphs 216 to 218).
seks otsustas Esimese Astme Kohus, et Türgi ametiasutused ei ole rikkunud vastastikuse abi osutamise kohustust ning et apellatsioonkaebuse esitaja väidete kinnituseks ei ole esitatud ühtegi veenvat tõendit (kohtuotsuse punktid 216–218).
Next, the Court of First Instance examined the third part of the second plea in law, alleging a number of deficiencies attributable to the European Commission.
Seejärel hindas Esimese Astme Kohus teise väite kolmandat osa, mis käsitleb rida väidetavaid Euroopa Komisjoni rikkumisi.
The third plea in law
Kolmas väide
The Court then rejected the third plea in law, alleging infringement of Article 220(2)(b) of the CCC, since the appellant had not been able to demonstrate that the acts of the competent authorities contributed to the issue or acceptance of the certificates at issue which proved to be forged (paragraphs 303 to 307).
Seejärel lükkas Esimese Astme Kohus tagasi kolmanda väite, mis käsitles ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b rikkumist, kuna apellatsioonkaebuse esitaja ei suutnud tõendada, et pädevate asutuste endi tegevus oleks aidanud kaasa valedeks osutunud sertifikaatide koostamisele või aktsepteerimisele (kohtuotsuse punktid 303–307).
Measures of organisation of procedure and measures of inquiry requested
Menetlust korraldavad menetlustoimingud
In this regard, the Court first recalled the investigations conducted by UCLAF in Turkey and held that it had not been established that the Commission had encountered difficulties concerning the administrative assistance agreed upon with the Republic of Turkey which would have justified a reference to the Association Council or the Customs Union Joint Committee (paragraphs 238 to 240).
Selles suhtes meenutas Esimese Astme Kohus kõigepealt UCLAF-i poolt Türgis läbiviidud uurimist ning leidis, et ei ole tõendatud, et komisjon on Türgi Vabariigiga kokkulepitud halduskoostöö käigus kohanud selliseid raskusi, mille tõttu oleks olnud põhjendatud pöördumine assotsiatsiooninõukogu või tolliliidu ühiskomitee poole (kohtuotsuse punktid 238–240).
The Court then held that neither the Association Agreement, nor the decisions of the Association Council, nor the applicable Community legislation laid down any obligation for specimens of stamps and signatures to be sent from one Contracting Party to another (paragraphs 249 to 257), for importers to be warned of doubts as to the validity of customs transactions effected by those importers under the system of preferential treatment (paragraph 270) or for a specific method of investigation to be adopted by UCLAF (paragraph 284).
Järgmiseks asus Esimese Astme Kohus seisukohale, et assotsiatsioonileping, assotsiatsiooninõukogu otsused ega kohaldatav ühenduse õigusnorm ei näinud ette templite ja allkirjade näidiste esitamise kohustust lepingupoolte vahel (kohtuotsuse punktid 249–257), kohustust teavitada importijaid, et nende poolt sooduskorra raames tehtud tollitoimingute nõuetekohasuse osas on kahtlusi (kohtuotsuse punkt 270) või teatud uurimismeetodite kasutamist UCLAF-i poolt (kohtuotsuse punkt 284).
Having found that, in the part of the contested decision dealing with forged certificates, the Commission did not express its
Teise väite neljanda osa, mis puudutab apellatsioonkaebuse esitaja ilmse hooletuse puudumist, lükkas Esimese Astme Kohus
Finally, the Court of First Instance rejected the evidence offered and the measures of inquiry requested by the appellant either as having no purpose or as being neither relevant nor necessary for the purpose of ruling in the case (paragraphs 314 to 333).
Lõpetuseks lükkas Esimese Astme Kohus pakutavad tõendid ja apellatsioonkaebuse esitaja taotletud menetlust korraldavad meetmed tagasi kui alusetud või kohtuvaidluse lahendamise seisukohalt asjakohatud ja mittevajalikud (kohtuotsuse punktid 314–333).
C — Proceedings before the Court of Justice and forms of order sought by the parties
C. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
By document of 22 June 2007 registered at the Registry of the Court of Justice on 25 June 2007, the Commission lodged a response, in which it claims that the Court should
Komisjon esitas 22. juuni 2007. aasta kirjaga, mis registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 25. juunil 2007, apellatsioonkaebusele vastuse, milles ta palub:
By application of 13 April 2007 lodged at the Registry of the Court of Justice on 16 April 2007, the appellant brought the present appeal.
Apellatsioonkaebuse esitaja esitas käesoleva apellatsioonkaebuse 13. aprilli 2007. aasta kirjaga, mis registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 16. aprillil 2007.
— dismiss the appeal in its entirety;
– jätta apellatsioonkaebus täielikult rahuldamata;
The appellant claims that the Court should
Apellatsioonkaebuse esitaja palub:
— uphold in their entirety the forms of order which the Commission sought at first instance; and
– rahuldada komisjoni poolt esimeses kohtuastmes esitatud nõuded täielikult ja
— set aside the judgment of the Court of First Instance of 7 February 2007 in Case T-23/03;
– tühistada Esimese Astme Kohtu 6. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas T-23/03;
— order the appellant to pay the costs of the proceedings, including the costs of the proceedings at first instance.
– mõista kohtukulud, sealhulgas esimese astme kohtukulud välja apellatsioonkaebuse esitajalt.
— grant the form of order sought at first instance; in the alternative, refer the case back to the Court of First Instance for a decision on the substance;
rahuldada esimeses kohtuastmes esitatud nõuded; teise võimalusena saata kohtuasi sisuliseks otsustamiseks tagasi Esimese Astme Kohtusse;
By order of 30 July 2007, the President of the Court of Justice found that the submission of a reply was not necessary.
Euroopa Kohtu president tuvastas oma 30. juuni 2007. aasta otsusega, et repliigi esitamine ei ole vajalik.
— allow the applications for measures of organisation of procedure made by the appellant by documents of 28 January 2003, 4 August 2003 and 11 August 2003;
rahuldada apellatsioonkaebuse esitaja taotlused menetlust korraldavate meetmete võtmiseks, mis ta esitas 28. jaanuari 2003. aasta, 4. augusti 2003. aasta ning 11. augusti 2003. aasta kirjades;
After the written procedure, a hearing took place on 10 January 2008 at which the parties made their oral observations.
Pärast kirjalikku menetlust leidis 10. jaanuaril 2008 aset suuline menetlus, mille käigus kuulati ära poolte suulised selgitused.
— order the defendant to pay the costs of the proceedings at first instance.
mõista kohtukulud välja esimese astme kohtumenetluse kostjalt.
D — Grounds of the appeal and arguments of the parties
D. Apellatsioonkaebuse esitaja õigusväited ja poolte argumendid
The Commission contends that, in view of the fact that the Court of First Instance concluded that no involvement of the Turkish authorities in forging the certificates at issue has been established, there is no reason to doubt the division of responsibilities between the Turkish and the Community customs authorities.
Arvestades seda, et Esimese Astme Kohus jõudis järeldusele, et Türgi ametiasutuste osavõtt vaidlusaluste sertifikaatide võltsimisest ei ole tõendatud, ei ole komisjoni arvates mingit põhjust kahelda Türgi ja ühenduse tolliasutuste ülesannete jaotuses.
By way of an introductory observation, the Commission points out that the appeal stands or falls by the premise that the certificates at issue are not forged.
Kõigepealt viitab komisjon asjaolule, et apellatsioonkaebus tugineb valele eeldusele, et vaidlusalused sertifikaadid ei ole võltsitud.
The Court of First Instance found in the contested judgment that the 32 A.TR.1 certificates at issue were forged and were not issued by the Turkish customs authorities.
Esimese Astme Kohus tuvastas vaidlustatud otsuses, et vaidlusalused 32 sertifikaati A.TR.1 olid võltsitud ja et neid ei olnud väljastanud Türgi tolliasutused.
The appeal effectively disputes that finding of fact by the Court of First Instance and is therefore inadmissible.
Apellatsioonkaebus viib Esimese Astme Kohtu tuvastatud asjaolu vaidlustamiseni ning on seetõttu vastuvõetamatu.
In addition, the Commission raises various objections of inadmissibility against particular grounds of the appeal.
Lisaks sellele esitab komisjon apellatsioonkaebuse esitaja teatavate õigusväidete suhtes erinevaid vastuväiteid.
By its second ground of appeal, the appellant submits that the Court of First Instance wrongly considered that the right of access to documents relates only to documents on which the Commission based the decision at issue.
Teise õigusväitega väidab apellatsioonkaebuse esitaja, et Esimese Astme Kohus on ekslikult eeldanud, et toimikuga tutvumise õigus on seotud ainult dokumentidega, mis olid komisjoni vaidlustatud otsuse aluseks.
The right of access to documents should also apply to confidential documents.
Ka konfidentsiaalsed dokumendid kuuluvad toimikuga tutvumise õiguse eseme hulka.
The Commission must at least identify confidential documents and attach a non-confidential summary.
Komisjon peaks konfidentsiaalsete dokumentide olemasolu vähemalt ära märkima ning lisama nende mittekonfidentsiaalse kokkuvõtte.
The appellant puts forward nine grounds of appeal.
Apellatsioonkaebuse esitaja esitab üheksa õigusväidet.
The Commission replies that the appellant’s argument has no basis in Community law.
Komisjon väidab vastu, et apellatsioonkaebuse esitaja väitele ei leidu ühenduse õiguses mingit alust.
By its third ground of appeal, the appellant complains that the Court of First Instance imposed on it the entire burden of proof for those factual circumstances which characterised a ‘special situation’ within the meaning of Article 239 of the CCC and Article 905 of the CCC implementing regulation, in so far as they constitute factual matters in third countries (in this case Turkey) or within the Commission’s sphere of action and influence.
Kolmanda õigusväitega heidab apellatsioonkaebuse esitaja Esimese Astme Kohtule ette, et viimane pani talle täieliku tõendamiskoormise nende asjaolude osas, mis iseloomustavad „eriolukorda” ühenduse tolliseadustiku artikli 239 ja ühenduse tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 905 tähenduses, kuigi tegemist oli kolmandates riikides (käesolevas asjas Türgis) asetleidnud või komisjoni tegevus- või mõjualas olevate asjaoludega.
Such a division of the burden of proof demands something impossible and unreasonable from
Selline tõendamiskoormise jagamine nõuab hagejalt võimatut ja
The Commission argues that the Court of First Instance was right to reject the appellant’s requests for measure of inquiry and offers of evidence as serving no purpose and irrelevant because the file already contained relevant and consistent evidence.
Komisjon selgitab, et Esimese Astme Kohus on apellatsioonkaebuse esitaja pakutud tõendid õigesti tagasi lükanud kui otstarbetud ja tähtsusetud, kuna toimikus olid juba asjakohased ja kindlad tõendid.
The fifth ground of appeal relates to errors which the Court of First Instance allegedly made in the classification in law of documents/facts in relation to the deficiencies attributable to the Turkish authorities and the Commission.
Viies õigusväide puudutab vigu, mis Esimese Astme Kohus väidetavalt tegi Türgi ametiasutuste ja komisjoni rikkumistega seotud dokumentide/asjaolude õiguslikul kvalifitseerimisel.
In the view of the Commission, this is not a question of allocation of the burden of proof.
Komisjoni arvates ei ole tegemist tõendamiskoormise küsimusega.
On the contrary, the question of allocation of the burden of proof arises only when a factual claim at issue is supported by at least prima facie documentary evidence.
Pigem tõusetub tõendamiskoormise jagamise küsimus alles siis, kui on tõendatud vähemalt asjaolusid käsitleva vaidlustatud väite lähtepunkt.
However, to shift the burden of proof would be tantamount to placing the Commission and the customs authorities of the Member States and the third State a priori; under ‘general suspicion’ and imposing on them the — often impossible — burden of furnishing evidence in rebuttal.
Tõendamiskoormise ümberpööramine viiks seevastu tagajärjeni, et nii liikmesriikide kui ka kolmandate riikide tolliasutused seataks a priori üldise kahtluse alla ning nende õlule pandaks – sageli võimatu – vastutõendite esitamise kohustus.
In addition, the Commission reaffirms its view that these are mere presumptions on the part of the appellant and not objective indicia.
Lisaks kinnitab komisjon, et tegemist on üksnes apellatsioonkaebuse esitaja oletustega, mitte objektiivsete alustega.
With regard to the alleged deficiencies attributable to the Turkish authorities, the appellant is firstly of the view that the Court interpreted and classified the certificates at issue wrongly in law.
Seoses Türgi ametiasutuste väidetavate rikkumistega on apellatsioonkaebuse esitaja esiteks seisukohal, et Esimese Astme Kohus on vaidlusaluseid sertifikaate õiguslikult valesti tõlgendanud ja kvalifitseerinud.
Secondly, it challenges the Court’s interpretation of the forging of A.TR.1 certificate D 437214.
Teiseks kritiseerib ta Esimese Astme Kohtu tõlgendust sertifikaadi A.TR.1 D 437214 võltsimise kohta.
Thirdly, a comparison of the stamps on the certificates acknowledged as irregular with those considered to be forged reveals no difference, which shows that the certificates at issue were wrongly classified as forged.
Kolmandaks ei nähtu valeks loetud sertifikaatide ja võltsituks peetavate sertifikaatide templijäljendite võrdlemisel mingit erinevust, mis näitab, et vaidlusalused sertifikaadid on ebaõigesti võltsituks tunnistatud.
Fourthly, the appellant submits that the Court made an error of law in not acknowledging that Turkey is legally obliged, under various provisions of Decisions No 1/95 and No 1/96, to register the certificates issued.
Neljandaks on apellatsioonkaebuse esitaja seisukohal, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi, jättes tunnustamata, et Türgil oli otsuste nr 1/95 ja nr 1/96 erinevate sätete alusel õiguslik kohustus registreerida väljaantud sertifikaate.
Moreover, it challenges the Court’s consideration that forgers would have every interest in using on forged certificates a registration number which corresponded with a lawful certificate.
Lisaks kritiseerib apellatsioonkaebuse esitaja Esimese Astme Kohtu hinnangut, et võltsija huvi oli kasutada iga võltsitud sertifikaadi puhul seaduslikule sertifikaadile vastavat registreerimisnumbrit.
By its fourth ground of appeal, the appellant submits that, in refusing to admit the evidence offered by it and to order the measures of inquiry requested by it, the Court infringed Article 68(1) of the Rules of Procedure of the Court of First Instance.
Neljandas õigusväites on apellatsioonkaebuse esitaja seisukohal, et tema pakutud tõendite tagasilükkamise ja menetlustoimingute tegemise taotluse rahuldamatajätmisega rikkus Esimese Astme Kohus kodukorra artikli 68 lõiget 1.
That is a fortiori the case since the Court imposed very great demands on it in terms of the burden of proof.
Seda kinnitab veelgi enam asjaolu, et Esimese Astme Kohus seadis apellatsioonkaebuse esitajale tõendamiskoormise osas kõrged nõuded.
Moreover, in view of the fact that its request referred, on the one hand, to all the documents in the file and, on the other, only illustratively to specific documents such as, for example, the OLAF report of 9 December 1998, the Court wrongly assumed that its request for the production of documents from the administrative file had no purpose (paragraph 313).
Peale selle on Esimese Astme Kohus ekslikult järeldanud – arvestades seda, et apellatsioonkaebuse esitaja taotlus oli seotud esiteks toimiku kõikide dokumentidega ja teiseks ainult näitlikult teatud dokumentidega nagu OLAF-i 9. detsembri 1998. aasta aruanne –, et apellatsioonkaebuse esitaja taotlus haldustoimikus asuvate dokumentide esitamiseks on ainetu (kohtuotsuse punkt 313).
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P particularly since the port of entry was Ravenna and on no occasion has a duplicate registration number been found.
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-204/07 P eeldusele, et samade registreerimisnumbrite alusel toimuv topeltimport ärataks kohe tähelepanu, seda enam, et impordisadamaks oli Ravenna ning topelt registreerimisnumbrit ei tuvastatud mitte ühelgi korral.
Fifthly, the appellant alleges involvement of the Turkish authorities in issuing the certificates at issue, since those authorities could have prevented the use of forged certificates at the time of export clearance by checking the certificates presented and the goods.
Viiendaks väidab apellatsioonkaebuse esitaja, et Türgi ametiasutused aitasid vaidlusaluste sertifikaatide väljastamisele kaasa, sest esitatud sertifikaati ja kaupa kontrollides oleksid nad saanud impordiks valmisseadmise ajal takistada võltsitud sertifikaatide kasutamist.
Sixthly, the appellant challenges the Court’s legal assessment with regard to the alleged deficiency on the part of the Turkish authorities in providing administrative assistance and in particular the finding that those authorities did not contradict themselves.
Kuuendaks kritiseerib apellatsioonkaebuse esitaja Esimese Astme Kohtu õiguslikku hinnangut seoses Türgi ametiasutuste väidetava rikkumisega vastastikuse abi raames, eriti aga järeldust, et need ametiasutused ei esitanud vastukäivaid andmeid.
Finally, it submits that various other circumstances demonstrate the Turkish authorities’ involvement in issuing the certificates at issue.
Lõpetuseks toob ta välja erinevad asjaolud, mis tõendavad tema arvates Türgi ametiasutuste kaasaabi vaidlusaluste sertifikaatide väljastamisel.
With regard to the alleged deficiencies attributable to the Commission, the appellant submits that there were sufficient objective indications of systematic and deliberate infringements by the competent Turkish authorities, which should have justified an intensified review of preferential treatment by the Commission.
Seoses komisjoni väidetavate rikkumistega on apellatsioonkaebuse esitaja seisukohal, et eksisteerivad piisavad objektiivsed alused tõendamaks Türgi ametiasutuste süstemaatilisi ja teadlikke rikkumisi, mis oleksid pidanud õigustama sooduskorra tugevdatud kontrolli komisjoni poolt.
Taking as its basis Article 93 of the CCC implementing regulation and Article 4 of Decision No 1/96, the appellant expresses the opinion that the Republic of Turkey and the Commission were legally obliged during the period in question (1995 to 1997) to communicate or require specimens of the stamps of the competent customs officials used by the Turkish customs authorities.
Tuginedes ühenduse tolliseadustiku rakendusmääruse artiklile 93 ja otsuse nr 1/96 artiklile 4, on apellatsioonkaebuse esitaja seisukohal, et Türgi Vabariik ja komisjon olid ka kõnealuse ajavahemiku (1995–1997) jooksul õiguslikult kohustatud jagama pädevatele tolliametnikele Türgi tolliasutuste kasutatavate templite näidiseid või neid välja nõudma.
The Court of First Instance also made an error of law when it did not conclude that the Commission was obliged to warn importers of fruit juice concentrates by the end of 1994/beginning of 1995 at the latest of irregularities in Turkey in the issuing of A.TR.1 movement certificates.
Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi ka sellega, et ta ei tuvastanud, et komisjon oli kohustatud hoiatama mahlakontsentraatide importijaid Türgis asetleidvate pettuste eest kaupade liikumissertifikaatide A.TR.1 väljastamisel hiljemalt 1994. aasta lõpul või 1995. aasta algul.
Moreover, UCLAF failed to comply with its obligations under Articles 1 and 3 of Regulation (EC) No 1073/1999 to carry out a proper investigation in Turkey, since it did not adopt certain methods of investigation.
Peale selle on UCLAF rikkunud määruse (EÜ) nr 1073/99 artiklitest 1 ja 3 tulenevat nõuetele vastava uurimise kohustust Türgis, kuna ta ei kasutanud teatud uurimismeetodeid.
In the Commission’s view, the appellant is again merely contesting the findings and assessments of fact made by the Court of First Instance.
Komisjoni arvates piirdub apellatsioonkaebuse esitaja jällegi Esimese Astme Kohtu tuvastatud asjaolude ja neile antud hinnangute kritiseerimisega.
Neither Turkey nor the Commission was obliged, under the provisions applicable here, to send specimens of stamps or signatures.
Türgi ega ka komisjon olnud käesolevas asjas kohaldatavate õigusnormide alusel kohustatud edastama templite või allkirjade näidiseid.
With regard to the duty to warn importers, which the appellant considers it to have, the Commission points out that the
Seoses importijate hoiatamise kohustusega, mis