natgillin/translations-raw huggingface dataset:
With regard to the child’s return, the Court of Appeal had noted that, under Article 11(8) of the Regulation, notwithstanding a judgment 5 of nonreturn pursuant to Article 13 of the 1980 Hague Convention, any subsequent judgment which requires the return of the child issued by a court having jurisdiction is to be enforceable in accordance with Section 4 of Chapter III of the Regulation.
Mis puudutab lapse tagasitoomist, siis Lietuvos apeliacinis teismas oli tuvastanud, et määruse artikli 11 lõige 8 näeb ette, et Haagi konventsiooni artikli 13 alusel tehtud tagasitoomisest keeldumise otsusest olenemata 5on iga hilisem lapse tagasitoomist nõudev otsus, mille teeb vastavalt käesolevale määrusele pädev kohus, vastavalt III peatüki 4. jaole täitmisele pööratav.
By virtue of Article 42(1), which forms part of that section, any such subsequent judgment is to be recognised and enforceable in another Member State without the need for a declaration of enforceability and without any possibility of opposing its recognition, provided that it is enforceable and has been certified in the Member State of origin.
Sellesse jaosse kuuluva artikli 42 lõike 1 kohaselt tunnustatakse ja täidetakse niisugust kohtuotsust teises liikmesriigis ilma täitmisotsuse vajaduseta ning ilma võimaluseta selle tunnustamist vastustada, kui kohtuotsus on päritoluliikmesriigis tõendatud vastavalt lõikele 2.
The Oranienburg court had issued the relevant certificate, indicating that all the conditions required for such issue were met.
Amtsgericht Oranienburg andis kõnesoleva tõendi välja, märkides ära, et kõik tingimused, mis peavad selle väljaandmiseks täidetud olema, on täidetud.
Since its judgment should have been immediately enforced without any special exequatur procedure, the application for a declaration of nonrecognition was inadmissible.
Et selle kohtuotsuse oleks pidanud otseselt täitmisele pöörama ilma täitmisele pööramise erimenetluseta, oli selle mittetunnustamise taotlus vastuvõetamatu.
5 — According to Article 2(4) of the Regulation, the term ‘judgment’ means a divorce, legal separation or marriage annulment, as well as a judgment relating to parental responsibility, pronounced by a court of a Member State, whatever the judgment may be called, including a decree, order or decision.
5 – Määruse artikli 4 punkti 4 kohaselt tähendab „kohtuotsus” lahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist, samuti vanemlikku vastutust käsitlevat kohtuotsust, mille teeb liikmesriigi kohus, olenemata sellest, kuidas kohtuotsust võidakse nimetada, sealhulgas dekreediks, korralduseks või otsuseks.
A number of issues of interpretation arose in the course of the Supreme Court’s exam -ination of the further appeal on a point of law.
Apellatsioonkaebuse läbivaatamise ajal tekkisid Lietuvos Aukščiausiasis teismasel mõned tõlgendamist puudutavad küsimused.
First, Article 21(3) of the Regulation provides that any interested party may apply for a decision that the judgment should or should not be recognised.
Kõigepealt on määruse artikli 21 lõikes 3 ette nähtud, et iga huvitatud osapool võib taotleda otsust, et kohtuotsust tunnustataks või ei tunnustataks.
In accordance with Article 31(1), the person against whom enforcement is sought is not entitled to make any submissions on that application.
Artikli 31 lõike 1 kohaselt ei ole isikul, kelle suhtes täitmist taotletakse, menetluste selles etapis õigust teha taotluse kohta mingeid esildisi.
In the present case, the person against whom enforcement is sought has applied for a decision that the judgment should not be recognised, while the other party has not made any application for a decision that it should be recognised.
Käesoleval juhul esitas mittetunnustamise taotluse isik, kelle suhtes täitmist taotletakse, samal ajal kui teine pool ei esitanud tunnustamise taotlust.
In those circumstances, can the person against whom enforcement is sought apply for a decision that the judgment should not be recognised and, if so, how is Article 31(1) to be interpreted?
Kas selles olukorras võib isik, kelle suhtes täitmist taotletakse, taotleda kohtuotsuse mittetunnustamist ja kui jah, siis kuidas tuleb tõlgendada artikli 31 lõiget 1?
issued an order on nonreturn pursuant to Article 13 of the Convention, it must transmit a copy of that order to the court with jurisdiction in the Member State where the child was habitually resident immediately before the wrongful retention.
kohus on teinud konventsiooni artikli 13 alusel tagasitoomisest keeldumise otsuse, peab ta edastama otsuse ärakirja selle liikmesriigi pädevale kohtule, kus oli lapse alaline elukoht enne õigusvastast tagasitoomisest keeldumist.
Consequently, in the present case the German court would be entitled to rule on the question of the child’s return only if the Lithuanian court decided to refuse return.
Sellest tuleneb käesoleval juhul, et Saksamaa kohtul on õigus teha otsus lapse tagasitoomise küsimuses ainult siis, kui Leedu kohus teeb tagasitoomisest keeldumise otsuse.
If the German court then ordered the child’s return and issued a certificate, that decision would be directly recognised and enforceable in Lithuania without any special exequatur procedure (Articles 11(8) and 42 of the Regulation).
Kui Saksamaa kohus annab siis korralduse laps tagasi tuua ja väljastab tõendi, tunnustatakse seda kohtuotsust otseselt ja see pööratakse täitmisele ilma täitmisele pööramise erimenetluseta (määruse artikli 11 lõige 8 ja artikkel 42).
But, as the Lithuanian Court of Appeal had already ordered the child’s return, did the German court have jurisdiction to examine the question under Article 11 and issue a certificate under Article 42?
Kas seetõttu, et Lietuvos apeliacinis teismas oli juba andnud korralduse laps tagasi tuua, oli Saksamaa kohus pädev seda küsimust artikli 11 alusel arutama ja artikli 42 alusel tõendit välja andma?
Was it compatible with the aims and procedures of the Regulation to order the child’s return and issue the certificate?
Kas tagasitoomist nõudva kohtuotsuse tegemine ja tõendi väljaandmine olid vastavuses määruse eesmärkide ja selles sätestatud menetlustega?
Next, according to Article 40(2) of the Regulation, the provisions of Section 4 are not to prevent a holder of parental responsibility from seeking recognition and enforcement of a judgment.
Lisaks ei takista 4. jao sätted määruse artikli 40 lõike 2 kohaselt vanemliku vastutuse kandjal taotleda kohtuotsuse tunnustamist ja täitmisele pööramist.
In the present case, the mother has applied for a declaration of nonrecognition.
Käesoleval juhul esitas lapse ema Lietuvos apeliacinis teismasele mittetunnustamise taotluse.
Is such an application permissible and, if so, must the court seised examine the grounds of nonrecognition on the basis of Article 23 of the Regulation?
Kas niisugune taotlus on lubatud ja kui on, siis kas kohus, mille poole pöörduti, peab kontrollima mittetunnustamise põhjuseid määruse artikli 23 alusel?
What is the meaning of the condition in Article 21(3), that the availability of an application for a decision that the judgment should or should not be recognised is without prejudice to Section 4, which regulates the enforcement of certain judgments which require the return of the child?
Missugune tähendus on artikli 21 lõikes 3 kehtestatud tingimusel, mille kohaselt ei piira võimalus taotleda kohtuotsuse tunnustamist või mittetunnustamist mõningate lapse tagasitoomist nõudvate kohtuotsuste täitmisele pööramist reguleeriva 4. jao kohaldamist?
While the Regulation does not directly determine which court has jurisdiction to examine the question of the child’s return, Article 11(6) provides that if a court has
Kuigi määruses ei ole otseselt kindlaks määratud, missugune kohus on pädev lapse tagasitoomise küsimust arutama, on selle artikli 11 lõikes 6 sätestatud, et kui mõni
Finally, according to Article 24 of the Regulation, a Lithuanian court cannot review the jurisdiction of a German court or examine whether such jurisdiction complies with public policy.
Lõpuks ei saa Leedu kohus vastavalt määruse artiklile 24 kontrollida ei Saksamaa kohtu pädevust ega kontrollida ka, kas see pädevus on vastavuses avaliku korraga.
However, a court seised of an application for nonrecognition of a judgment must, having examined the grounds for nonrecognition set out in Article 23 of the Regulation, take a decision.
Kohus, millele esitati mittetunnustamise taotlus, peab pärast seda, kui on kontrollinud selle määruse artiklis 23 kindlaks määratud mittetunnustamise põhjuste olemasolu, tegema otsuse.
If it does not find grounds for non-recognition, it must then recognise the judgment.
Kui ta ei tuvasta mittetunnustamise põhjuste olemasolu, peab ta teadma Saksamaal tehtud kohtuotsust.
In that event, two decisions ordering the child’s return will be enforceable in Lithuania: that of the German court and that of the Lithuanian Court of Appeal.
Sellisel juhul on mõlemad lapse tagasitoomist nõudvad kohtuotsused Leedus täitmisele pööratavad: nii Saksamaa kohtu otsus kui ka Lietuvos apeliacinis teismase oma.
In those circumstances, must the court seised of the application for nonrecognition recognise the judgment ordering the
Kas selles olukorras peab kohus, millele esitati mittetunnustamise taotlus, teadma tagasitoomist nõudvat kohtuotsust isegi siis, kui päritoluliikmes-
RINAU child’s return even if the court of the Member State of origin failed to observe a procedure laid down in the Regulation?
RINAU riigi kohus ei järginud määruses kindlaks määratud menetlust?
(4) What meaning is to be attached to the condition laid down in Article 21(3) of Regulation No 2201/2003 (“without prejudice to Section 4 of this Chapter”)?
Milline tähendus tuleb anda määruse nr 2201/2003 artikli 21 lõikes 3 sätestatud tingimusele „ilma et see piiraks käesoleva peatüki 4. jao kohaldamist”?
(5) Do the adoption of the decision to return the child and the issue of the certificate under Article 42 of Regulation No 2201/2003 in the court of the Member State of origin, after a court of the Member State in which the child is wrongfully retained has taken a decision that the child be returned to his or her State of origin, comply with the object -ives of and procedures under Regulation No 2201/2003?
Kas määruse nr 2201/2003 eesmärkide ja selles sätestatud korraga on kooskõlas lapse tagasitoomist nõudva otsuse vastuvõtmine ja määruse nr 2201/2003 artiklis 42 ette nähtud tõendi väljaandmine päritoluliikmesriigi kohtu poolt pärast seda, kui selle liikmesriigi kohus, kus last hoitakse ebaseaduslikult, on teinud otsuse, et laps tuleb tagastada tema päritoluriiki?
(2) If the answer to Question 1 is in the affirmative: how is a national court, when examining an application for nonrecognition of a decision, brought by a person against whom that decision is to be enforced, to apply Article 31(1) of Regulation No 2201/2003, which states: Neither the person against whom enforcement is sought, nor the child shall, at this stage of the proceedings, be entitled to make any submissions on the application?
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kuidas peab siseriiklik kohus, kui ta lahendab kohtuotsuse mittetunnustamise taotlust, mille on esitanud isik, kelle suhtes see otsus tuleb täita, kohaldama määruse nr 2201/2003 artikli 31 lõiget 1, mis sätestab, et „[i]sikul, kelle suhtes täitmist taotletakse, ega lapsel ei ole menetluste selles etapis õigust teha taotluse kohta mingeid esildisi”?
(6) Does the prohibition in Article 24 of Regulation No 2201/2003 of review of the jurisdiction of the court of the Member State of origin mean that, if it is unable to review the jurisdiction of the court of the Member State of origin and cannot identify any other grounds for nonrecognition of decisions as set out in Article 23 of Regulation No 2201/2003,
Kas siseriiklik kohus, kellele vanemliku vastutuse kandja on esitanud taotluse mitte tunnustada päritoluliikmesriigi kohtu otsuse seda osa, millega nõutakse
(3) Is the national court which has received an application by the holder of parental responsibility for nonrecognition of that part of the decision of the court of
Kas määruse nr 2201/2003 artiklis 24 sätestatud keeld kontrollida otsuse teinud kohtu pädevust tähendab seda, et siseriiklik kohus, kes on saanud taotluse välisriigi kohtuotsuse tunnustamiseks või mittetunnustamiseks ning kes ei saa kindlaks teha päritoluliikmesriigi kohtu pädevust ega ole tuvastanud muid määruse nr 2201/2003 artiklis 23 ette
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU a national court which has received an application for recognition or nonrecognition of a decision of a foreign court is obliged to recognise the decision of the court of the Member State of origin ordering the child’s return if the court of the Member State of origin failed to observe the procedures laid down in the regulation when deciding on the issue of the child’s return?” in Article 1, as follows: ‘since one factor characteristic of the situations under consideration consists in the fact that the abductor claims that his action has been rendered lawful by the competent authorities of the State of refuge, one effective way of deterring him would be to deprive his actions of any practical or juridical consequences.
KOHTUJURIST SHARPSTONI SEISUKOHT – KOHTUASI C-195/08 nähtud kohtuotsuste mittetunnustamise põhjusi, on kohustatud tunnustama lapse tagasitoomist nõudvat päritoluliikmesriigi kohtu otsust ka juhul, kui päritoluliikmesriigi kohus ei ole järginud määruses sätestatud lapse tagasitoomise küsimuse lahendamise korda?” tatud selle artiklis 1, lühidalt kirjeldatud nii: „arvestades, et üks asjaomaseid olukordi iseloomustav tegur on see, et röövija väidab, et tema tegevuse on tunnistanud õiguspäraseks selle riigi pädevad asutused, kuhu ta on põgenenud, on tõhus vahend tema tõkestamiseks see, kui tema teod ei too kaasa mingit praktilist või õiguslikku tagajärge.
The Convention, in order to bring this about, places at the head of its objectives the restoration of the status quo, by means of “the prompt return of children wrongfully removed to or retained in any Contracting State”.’ 6
Selleks näeb konventsioon eelkõige oma eesmärkide hulgas ette status quo taastamise, ning seda „ükskõik missuguses lepinguosalises riigis õigusvastaselt äraviidud või kinnihoitud laste kohese tagasitoomisega””. 6
The Court having decided to deal with the reference under the urgent proced- ure governed by Article 104b of its Rules of Procedure, written observations were submitted by the mother, the father, the Lithuanian Government and the Commission, the only parties authorised to make submissions at that stage.
Et Euroopa Kohus otsustas arutada asja oma kodukorra artikliga 104b reguleeritud kiirmenetluse käigus, esitasid kirjalikke märkusi lapse ema, isa, Leedu valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon – ainsad pooled, kellel on õigus selles etapis menetlusse astuda.
The same parties, together with the German, French, Latvian, Netherlands and United Kingdom Governments, took part in the hearing on 26 and 27 June 2008.
26. ja 27. juunil 2008 toimunud kohtuistungist võtsid osa samad pooled ning Saksamaa, Prantsuse, Läti, Madalmaade ja Ühendkuningriigi valitsus.
It is clear from its preamble, in particu- lar recitals 17, 21, 23 and 24, and from the provisions of Article 11, that the Regulation shares the same aim of ensuring, in principle and other than in special circumstances, the child’s swift and automatic return to the Member State from which he or she has been removed and where he or she was habitually resident before the removal. 7
Määruse preambulist, eelkõige põhjendustest 17, 21, 23 ja 24, ning selle artiklist 11 ilmneb selgelt, et selle eesmärk on sama, sest soovitakse tagada põhimõtteliselt, välja arvatud juhul, kui tegemist on mingite eriliste asjaoludega, lapse kiire ja automaatne tagasitoomine liikmesriiki, kust ta minema viidi ja kus oli tema alaline elukoht enne minemaviimist. 7
Aims and principles of the Convention and the Regulation
Konventsiooni ja määruse eesmärgid ja põhimõtted
6 — Report available on the website of the Hague Conference on Private International Law, point 16.
6 – Aruanne, mis on kättesaadav Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverentsi veebilehel, punkt 16.
One may add the further justification that ‘the parent who removes the child has one absolute ally: time. As time passes, links with the old home environment become increasingly extenuated, and it becomes increasingly difficult to aspire to restore the former status quo’ (Hugues Fulchiron, ‘La lutte contre les enlèvements d’enfants’, in Le nouveau droit communautaire du divorce et de la responsabilité parentale, Dalloz, 2005).
Põhjenduseks võib lisada, et „vanemal, kes lapse ära viib, on tingimusteta liitlane: aeg. Mida enam aega möödub, seda lõdvemaks muutuvad sidemed endise keskkonnaga, seda raskemaks muutub status quo ante juurde tagasitulemine” (Hugues Fulchiron, „La lutte contre les enlèvements d’enfants”, Le nouveau droit communautaire du divorce et de la responsabilité parentale, Dalloz, 2005).
The prompt and effective return of the child is therefore an imperative requirement.
Lapse kohene ja tegelik tagasitoomine on seega kohustuslik nõue.
7 — See also the ‘Practice Guide for the application of the new Brussels II Regulation’ (drawn up by the Commission in consultation with the European Judicial Network in civil and commercial matters, hereinafter ‘the Practice Guide’), Section VII, p. 37: ‘The Regulation aims at deterring parental child abduction between Member States and, if such nevertheless takes place, ensuring the prompt return of the child to his or her Member State of origin’.
7 – Vt ka „Praktiline juhend uue Brüsseli II määruse kohaldamiseks” (dokument, mille on koostanud komisjoni talitused, konsulteerides Euroopa õigusalase koostöö võrgustikuga, edaspidi „praktiline juhend”), VII jagu, lk 37: „Määruse eesmärk on veenda mitte lapsi röövima ja ühest liikmesriigist teise viima ning kui need röövid vaatamata kõigele toimuvad, tagada lapse kiire tagasitoomine tema päritoluliikmesriiki.”
The Pérez-Vera Report on the Convention summarises its objectives, which appear
Pérez-Vera aruandes konventsiooni kohta on selle eesmärke, mis on sõnas-
RINAU with the aim of establishing an area of freedom, security and justice to which all the Member States have committed themselves in the Treaties.
RINAU ala, millega kõik liikmesriigid aluslepingutes ühinesid.
In addition, it is clear from recitals 12 and 17 in particular, and from the provisions of Articles 8, 10 and 11, that the Regulation also aims to give the courts of the same Member State substantive jurisdiction to decide questions of custody and access, and to maintain that jurisdiction, while confirming the role of the courts of the Member State to which the child has been removed with regard to his or her return.
Lisaks tuleneb eelkõige selle põhjendustest 12 ja 17 ning artiklitest 8, 10 ja 11, et määrusega püütakse ka anda sama liikmesriigi kohtutele sisuline pädevus lahendada hooldamise ja külastamisega seotud küsimusi ning tagada selle pädevuse säilitamine, kinnitades samal ajal selle liikmesriigi kohtute rolli, kuhu laps viidi, tema tagasitoomise osas.
Finally, the most important principle governing both the Convention and the Regulation is beyond any doubt that of protecting the superior interests of the child (see in particular the preamble to the Convention and recitals 12 and 13 in the preamble to the Regulation, together with Articles 12, 15 and 23 thereof; see also Article 3(1) of the United Nations Convention on the Rights of the Child 9and Article 24(2) of the Charter of Fundamental Rights of the European Union 10).
Lõpuks on tähtsaim põhimõte, millest on lähtutud nii konventsioonis kui ka määruses, kahtlemata lapse parimate huvide järgimise põhimõte (vt eelkõige konventsiooni preambul ning põhjendused 12 ja 13 ning määruse artiklid 12, 15 ja 23, vt ka ÜRO lapse õiguste konventsiooni 9 artikkel 3 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 24 lõige 2 10).
A principle which underpins the Regulation as a whole is that of cooperation and mutual confidence between the courts and authorities of the Member States, which implies that decisions of the courts of the Member State of the child’s habitual residence 8should in principle be recognised and enforced automatically (see in particular recitals 18, 21, 23 and 25, and Articles 21, 24, 26 and 42).
Üks kogu määrust läbiv põhimõte on liikmesriikide kohtute ja ametiasutuste koostöö ja vastastikuse usaldamise põhimõte, mis eeldab põhimõtteliselt lapse alalise elukoha liikmesriigi kohtute otsuste automaatset tunnustamist ja täitmisele pööramist 8(vt eelkõige põhjendused 18, 21, 23 ja 25 ning artiklid 21, 24, 26 ja 42).
That principle too was invoked, emphatically, at the hearing, and I can only agree that the superior interests of the child must indeed be paramount in all circumstances.
Sellele põhimõttele tugineti kohtuistungil rõhutatult ja ma võin ainult nõustuda väitega, et lapse parimad huvid peavad tõesti olema igas olukorras kõige tähtsamad.
The fundamental significance of this principle was brought into focus at the hearing when counsel for the mother suggested that the Lithuanian courts might consider that the objectivity of the German courts was not guaranteed in a dispute between a German father and a Lithuanian mother.
Selle põhimõtte suur tähtsus sai selgeks kohtuistungil, kui lapse ema esindav advokaat avaldas arvamust, et Leedu kohtud võivad leida, et Saksamaa kohtute objektiivsus ei ole vaidluses sakslasest isa ja leedulannast ema vahel tagatud.
It is clear that to allow recognition to be refused on the basis of such doubts (whether they are or are not in fact felt by the Lithuanian courts) would negate the whole system which the Regulation seeks to establish.
On selge, et tunnustamisest keeldumise aktsepteerimine niisuguste kahtluse põhjal (ükskõik kas Leedu kohtutel need tegelikult on või mitte) nullib ära kogu süsteemi, mida sooviti määrusega luua.
It would also be wholly incompatible
See on täielikus vastuolus ka eesmärgiga luua vabadusel, turvalisusel ja õiglusel rajanev
8 — I shall use henceforth the short form ‘Member State of habitual residence’ to refer to the State from which the child has been removed and where he or she was habitually resident before the removal.
8 – Ma kasutan edaspidi selle liikmesriigi tähistamiseks, kust laps ära viidi ja kus oli enne äraviimist tema alaline elukoht, lühendatud väljendit „alalise elukoha liikmesriik”.
9 — Of 20 November 1989, ratified by all the Member States.10 — OJ 2000 C 364, p.
10 – EÜT 2000, C 364, lk 1 (hiljem ELT 2007, C 303, lk 1).
VIEW OF MS SHARPSTON — CASE C-195/08 PPU which have contributed to that situation, it would seem in any event that the cooperation between courts and authorities which the Convention and the Regulation seek to ensure did not function in an ideal manner.
KOHTUJURIST SHARPSTONI SEISUKOHT – KOHTUASI C-195/08 tekkimisele kaasa aitasid, tundub igal juhul, et koostöö kohtute ja keskasutuste vahel, mida sooviti konventsiooni ja määrusega saavutada, ei toiminud ideaalselt.
With hindsight, moreover, it seems clear that the result sought by the Convention and the Regulation would not have been obstructed in the same way if the father had applied directly to the Oranienburg court as soon as the Klaipėda court had issued its nonreturn order.
Lisaks näib olevat tagantjärele selge, et konventsioonis ja määruses ette nähtud tulemuse saavutamine ei oleks olnud samamoodi raskendatud, kui lapse isa oleks pöördunud otse Amtsgericht Oranienburgi poole niipea, kui Klaipėdos apygardos teismas oli teinud oma tagasitoomisest keeldumise otsuse.
11 certain clearly-defined situations set out in Articles 13 and 20 of the Convention (read, in so far as Article 13(b) is concerned, in conjunction with Article 11(4) of the Regulation).
11 on mõned konkreetsed asjaolud, mis on toodud konventsiooni artiklites 13 ja 20 (mida tõlgendatakse, mis puudutab artikli 13 punkti b, koostoimes määruse artikli 11 lõikega 4).
That, it seems to me, is perfectly coherent, and even necessary.
See tundub mulle täiesti loogiline ja isegi vajalik.