natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Advocate General: J. Mazák, Registrar: R. Grass, having informed the referring court that the Court proposes to give its decision by reasoned order in accordance with the second subparagraph of Article 104(3) of its Rules of Procedure, after hearing the Advocate General, makes the following
EUROOPA KOHUS (kuues koda), koosseisus: koja esimees L. Bay Larsen, kohtunikud J.-C. Bonichot (ettekandja) ja C. Toader, kohtujurist: J. Mazák, kohtusekretär: R. Grass, eelotsusetaotluse esitanud kohut teavitati, et Euroopa Kohus lahendab asja põhistatud määrusega vastavalt kodukorra artikli 104 lõike 3 teisele lõigule, olles ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku, on andnud järgmise määruse
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the impact of certain
Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248), muudetud nõukogu 3. märtsi
40), as amended by Council Directive 97/11/EC of 3 March 1997 (OJ 1997 L 73, p. 5; ‘Directive 85/337’).
1997. aasta direktiiviga 97/11/EÜ (EÜT L 73, lk 5; ELT eriväljaanne 15/03, lk 151) (edaspidi „direktiiv 85/337”).
The reference was made in the course of proceedings between Salvatore Aiello and Others and the Comune di Milano (Municipality of Milan) and Others concerning the construction of a road linking certain districts in the north of Milan.
Taotlus esitati S. Aiello jt ning Comune di Milano jt vahelises vaidluses, mis puudutas teatavaid Milano põhjapoolseid linnaosi ühendava tee ehitamist.
Article 1(2) of Directive 85/337 states:
Direktiivi 85/337 artikli 1 lõige 2 sätestab:
“development consent” means: the decision of the competent authority or authorities which entitles the developer to proceed with the project.’
[…] teostusluba – pädeva asutuse või pädevate asutuste otsus, mis annab arendajale õiguse projekti teostamiseks.”
Article 1(4) of Directive 85/337 provides:
Direktiivi 85/337 artikli 1 lõige 4 näeb ette:
‘Projects serving national defence purposes are not covered by this Directive.’
„Käesolev direktiiv ei hõlma riigikaitse eesmärkidel teostatavaid projekte.”
Article 1(5) of Directive 85/337 states:
Direktiivi 85/337 artikli 1 lõige 5 täpsustab:
‘This Directive shall not apply to projects the details of which are adopted by a specific act of national legislation, since the objectives of this Directive, including that of supplying information, are achieved through the legislative process.’
„Käesolevat direktiivi ei kohaldata selliste projektide suhtes, mille üksikasjad võetakse vastu konkreetse siseriikliku õigusaktiga, sest käesoleva direktiivi eesmärgid, kaasa arvatud teabe andmine, saavutatakse seadusandliku tegevuse kaudu.”
Article 2(1) of Directive 85/337 provides:
Direktiivi 85/337 artikli 2 lõige 1 näeb ette:
‘Member States shall adopt all measures necessary to ensure that, before consent is given, projects likely to have significant effects on the environment by virtue, inter alia, of their nature, size or location are made subject to a requirement for development consent and an assessment with regard to their effects.
„Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed, tagamaks, et enne loa andmist nõutakse keskkonda muu hulgas oma laadi, mahu või asukoha tõttu oluliselt mõjutada võivatelt töödelt teostusluba ja hinnatakse nende mõju.
These projects are defined in Article 4.’
Sellised tööd on piiritletud artiklis 4.”
Article 2(3) of Directive 85/337 provides:
Direktiivi 85/337 artikli 2 lõige 3 näeb ette:
‘Without prejudice to Article 7, Member States may, in exceptional cases, exempt a specific project in whole or in part from the provisions laid down in this Directive.’
„Ilma et see piiraks artikli 7 kohaldamist, võivad liikmesriigid erandjuhul teha teatava töö puhul täieliku või osalise erandi käesoleva direktiivi sätetest.”
Article 4 of Directive 85/337 provides:
Direktiivi 85/337 artikkel 4 näeb ette:
Paragraph 7(c) of Annex I to Directive 85/337 refers to:
Direktiivi 85/337 I lisa punkti 7 alapunktis c on öeldud:
‘Construction of a new road of four or more lanes, or realignment and/or widening of an existing road of two lanes or less so as to provide four or more lanes, where such new road, or realigned and/or widened section of road would be 10 km or more in a continuous length.’
„Vähemalt neljarajaliste uute teede ehitamine või kõige rohkem kaherajaliste olemasolevate teede ümberkavandamine ja/või laiendamine vähemalt neljarealiseks, kui uus tee või ümberkavandatud ja/või laiendatud teelõik on vähemalt 10 km pikk.”
Paragraph 10(e) of Annex II to Directive 85/337 refers to:
Direktiivi 85/335 II lisa punkti 10 alapunktis e on mainitud:
‘Construction of roads,…’
„Teede […] ehitamine […]”
Annex III to Directive 85/337 states:
Direktiivi 85/337 III lisa sätestab:
— the cumulation with other projects,
– koosmõju muude töödega,
By a decree of 15 November 2001, the Prime Minister of the Italian Republic declared a state of emergency in the city of Milan on account of the pollution resulting from car traffic and the inadequacy of the existing road network.
Itaalia Vabariigi peaminister teatas 15. novembri 2001. aasta dekreediga, et Milano on maanteeliiklusest tuleneva reostuse tõttu kiireloomulist sekkumist vajavas olukorras ning tema olemasolev teedevõrk on ebapiisav.
By order of 28 December 2001, the Minister of the Interior appointed the Mayor of Milan as the Commissioner responsible for the implementation of the necessary measures to deal with that situation.
Siseminister nimetas sama aasta 28. detsembri määrusega selle olukorra lahendamise jaoks vajalike meetmete rakendamise eest vastutavaks isikuks Milano linnapea.
In his capacity as Commissioner for traffic and mobility issues in Milan, the Mayor of that city approved a programme of works, which included the construction project for a road linking certain districts in the north of Milan, of a length of 1 600m.
Milano linnapea kiitis Milano liiklus- ja transpordikorralduse küsimuste eest vastutava ametnikuna heaks ehitustööde kava, kuhu kuulus ka projekt, mis nägi ette Milano põhjapoolseid linnaosi ühendava 1600 m pikkuse tee rajamise.
On 29 October 2002, he approved the final project for that road.
29. oktoobril 2002 kiitis ta heaks seda teed puudutava projekti lõpliku variandi.
They claimed, inter alia, that the procedure followed did not comply with Community law because no environmental impact assessment of the project had been carried out.
Nad väitsid ennekõike, et menetlus, millest lähtuti, ei olnud kooskõlas ühenduse õigusega, kuna projekti keskkonnamõju hindamist ei toimunud.
That court dismissed the action as unfounded, and Mr Aiello and Others lodged an appeal against that judgment before the Consiglio di Stato (Council of State).
Asja läbivaatav kohus jättis hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata ning S. Aiello jt kaebasid otsuse edasi Consiglio di Statosse (kõrgeim halduskohus).
The Consiglio di Stato ordered measures of inquiry from which it is apparent that, although the 1953 General Regulatory Plan for the municipality of Milan envisaged the construction of a road permitting a rapid connection between districts of the city more than 10 kilometres apart, that objective had finally been abandoned in favour of a different project, concerning the construction of a number of separate roads.
Consiglio di Stato määras uurimistoimingute läbiviimise, mille tulemusena ilmnes, et kuigi Comune di Milano 1953. aasta linnaarenduse üldkava nägi ette niisuguse tee rajamise, mis teeks võimalikuks kiire ühenduse üksteisest rohkem kui 10 km kaugusel asuvate linnaosade vahel, loobuti sellest eesmärgist ühe teise, st mitme eraldiseisva tee rajamist puudutava projekti kasuks.
Two roads are planned, the first of which is at the origin of the main proceedings and the second of which is a different road of a length of 1 300m.
Rajati kaks teed, millest üks on see, mis leiab käsitlemist põhikohtuasjas; teine kujutab endast 1300 m pikkust eraldi teed.
The Consiglio di Stato considers, therefore, that the project at issue in the main proceedings does not fall within the context of the construction of a single road of more than 10 kilometres for the purposes of Annex I to Directive 85/337, which lists the projects for which an environmental impact assessment is obligatory, but within that of Annex II to that legislation, which refers merely to the construction of roads.
Consiglio di Stato leiab seega, et põhikohtuasjas käsitletav projekt ei kujuta endast mitte üheainsa, üle 10 km pikkuse tee rajamise projekti, mida reguleerib direktiivi 85/337 I lisa, kus on loetletud projektid, mille puhul on keskkonnamõju hindamine kohustuslik, vaid seda saab liigitada kui niisuguse tee rajamist, mida reguleerib nimetatud direktiivi II lisa, kus on mainitud lihtsalt teede ehitamist.
However, the Consiglio di Stato enquires whether the project being challenged should not be subject to such an assessment in accordance with, inter alia, Article 4 of Annex II read in conjunction with Annex III to Directive 85/337, on the ground that that project forms part of a larger operation for the restructuring of all the roads of the districts concerned, so that the competent authority should have taken into consideration the ‘cumulation’ of the separate projects, a factor expressly set out by Annex III.
Consiglio di Statol on siiski tõusetunud küsimus, kas vaidlustatud projekti suhtes ei peaks niisugust hindamist läbi viidama direktiivi 85/337 artikli 4 ning II ja III lisa kohaselt nende koostoimes põhjusel, et kõnealune projekt kuulub kõnealuste linnaosade teedevõrgu ümberkujundamise ulatuslikuma plaani alla, mistõttu oleks pädevad ametiasutused pidanud arvestama erinevate projektide „koosmõju”, mis on kõnealuses III lisas kriteeriumina sõnaselgelt ette nähtud.
Accordingly, it decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
Must Article 2 of Council Directive [85/337], in so far as it states that projects likely to have significant effects on the environment are to be made subject to an environmental impact assessment, and that such projects are defined in Article 4 [thereof], be interpreted as meaning:
Kas direktiivi [85/337] artiklit 2 tuleb osas, milles see sätestab, et enne loa andmist hinnatakse keskkonda oluliselt mõjutada võivaid projekte ning et sellised projektid on määratletud [sama direktiivi] artiklis 4, tõlgendada nii, et keskkonnamõju hindamine tuleb läbi viia mis tahes keskkonda oluliselt mõjutada võivate projektide puhul ja seda isegi siis, kui neid ei ole loetletud [selle] direktiivi I ja II lisas, või – vastupidi – tuleb selline hindamismenetlus läbi viia üksnes selle direktiivi I ja II lisas mainitud projektide osas?
Does Article 4 of Council Directive [85/337], in so far as it gives Member States the possibility of providing for environmental impact assessments to be carried out for projects in the classes listed in Annex II [thereto] on the basis of case-by-case assessments or predetermined criteria — account also being taken of the criteria set out in Annex III [thereto] — create a specific obligation or merely an option for the Member States to take account of all the criteria listed in Annex III ?
Kas direktiivi [85/337] artikkel 4, milles see jätab liikmesriikidele võimaluse näha [selle direktiivi] II lisas loetletud projektide jaoks ette juhtumipõhine või eelnevalt kindlaksmääratud tingimustest lähtuv keskkonnamõju hindamine, võttes sealjuures arvesse [selle direktiivi] III lisas ette nähtud valikutingimusi, paneb liikmesriikidele kohustuse või annab neile üksnes võimaluse võtta arvesse kõiki III lisas sätestatud kriteeriume?
Does Article 1 of the Presidential Decree of 12 April 1996 constitute due transposition into national law of Article 4 of Directive [85/337] and Annex III thereto by the Italian legislature, given that it does not provide, as a criterion for making projects in the classes listed in Annex II to the Directive subject to an environmental impact assessment, for the criterion of cumulation with other projects, as referred to in Annex III to the Directive?’
Kas [Vabariigi Presidendi] 12. aprilli 1996. aasta dekreedi artikkel 1 kujutab endast nõuetekohast direktiivi [85/337] artikli 4 ja selle III lisa siseriiklikku õigusesse ülevõtmist Itaalia seadusandja poolt, arvestades seda, et selles ei ole direktiivi II lisas loetletud projektide keskkonnamõju hindamise läbiviimise kriteeriumina nähtud ette projekti koosmõju muude töödega, nagu on ette nähtud [kõnealuses] III lisas?”
Under Article 104(3) of the Rules of Procedure, inter alia, where the answer to a question referred may be clearly deduced from its existing caselaw or where the answer to that question leaves no scope for any reasonable doubt, the Court may, after hearing the Advocate General, give its decision by reasoned order.
Euroopa Kohus võib kodukorra artikli 104 lõike 3 kohaselt, eelkõige juhul, kui vastuse talle esitatud küsimusele võib selgelt tuletada olemasolevast kohtupraktikast või kui esitatud küsimisele antav vastus on väljaspool põhjendatud kahtlust, lahendada asja pärast kohtujuristi ärakuulamist põhistatud määrusega.
The Comune di Milano (Municipality of Milan) submits that the questions raised by the Consiglio di Stato are inadmissible because the two projects for the construction of roads to which the latter refers in the order for reference are distinct projects and are not, moreover, such as to have a cumulative impact on the environment.
Comune di Milano on seisukohal, et Consiglio di Stato poolt esitatud küsimused on vastuvõetamatud, kuna need kaks teede rajamise projekti, millele Consiglio di Stato eelotsusetaotluses viitab, kujutavad endast kahte eraldiseisvat projekti ning pealegi ei saa neil olla kumulatiivset mõju keskkonnale.
In accordance with settled caselaw, in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts under Article 234 EC, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
Selles osas tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artiklis 234 sätestatud Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö raames ainult siseriiklikul kohtul, kelle lahendada on vaidlus ja kes peab asjas otsuse tegema, pädevus kohtuasja eripära arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust.
Consequently, where the questions submitted for a preliminary ruling concern the interpretation of Community law, the Court is, in principle, bound to give a ruling (see, inter alia, Joined Cases C-223/99 and C-260/99 Agorà and Excelsior [2001] ECR I-3605, paragraph 18).
Järelikult juhul, kui küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud neile vastama (vt eelkõige 10. mai 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-223/99 ja C-260/99: Agorà ja Excelsior, EKL 2001, lk I-3605, punkt 18).
In the present case, the referring court has clearly stated that it requires the interpretation of several of the provisions of Directive 85/337 in order to ascertain whether
Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohus selgelt märkinud, et mitmetele direktiivi 85/337 sätetele antav tõlgendus on talle vajalik, et jõuda selgusele, kas
In addition, the Court may not decline to give a ruling on a question referred to it by a national court unless it is quite obvious that the interpretation of Community law sought by that court bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Agorà and Excelsior, paragraph 20).
Pealegi on siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest keeldumine võimalik vaid siis, kui on ilmselge, et taotletud ühenduse õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega, või kui kõnealune probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada eelotsuse küsimusele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Agorà ja Excelsior, punkt 20).
In the present case, none of those conditions are met.
Käesoleval juhul ei ole ükski neist tingimustest täidetud.
Accordingly, the reference for a preliminary ruling is admissible.
Järelikult on eelotsusetaotlus vastuvõetav.
Taking the view that the answer to the three questions referred leaves no scope for any reasonable doubt, the Court, pursuant to the second paragraph of Article 104(3) of its Rules of Procedure, informed the referring court that it proposed to give its decision by reasoned order and called on the interested parties referred to in Article 23 of the Statute of the Court of Justice to submit any observations they might have in that regard.
Leides, et kolmele esitatud küsimusele antav vastus on väljaspool põhjendatud kahtlust, teatas Euroopa Kohus kodukorra artikli 104 lõike 3 teisele lõigule tuginedes eelotsusetaotluse esitanud kohtule, et lahendab asja põhistatud määrusega, ning palus Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 mainitud huvitatud isikutel esitada selle kohta omapoolsed märkused, kui neid peaks esinema.
Aeillo and Others and the Commission of the European Communities replied to the Court’s request.
Euroopa Kohtu palvele vastasid S. Aiello jt ja Euroopa Ühenduste Komisjon.
The Commission in its reply stated that it had no objection to
Komisjon märkis vastuses, et tal ei ole vastuväiteid sellele, et Euroopa Kohus
AIELLO AND OTHERS the Court giving its decision by way of reasoned order.
AIELLO JT lahendab asja põhistatud määrusega.
Aiello and Others submitted arguments similar to those raised in their written observations and requested that a hearing be held.
S. Aiello jt tuginesid samalaadsetele argumentidele kui kirjalikes märkustes ning palusid kohtuistungi määramist.
However, those factors have not persuaded the Court to depart from the procedural approach envisaged.
Siiski ei veennud need argumendid Euroopa Kohut valitud menetlusest loobuma.
— The first question
– Esimene küsimus
By its first question, the referring court is essentially asking whether Article 2(1) of Directive 85/337 must be interpreted as meaning that projects likely to have significant effects on the environment, but which are not referred to in Annexes I and II to that directive, must nevertheless be subject to an environmental impact assessment which complies with the assessment set out in that directive.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esimese küsimusega teada sisuliselt seda, kas direktiivi 85/337 artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et projektide suhtes, mis võivad keskkonda oluliselt mõjutada, kuid mida ei ole mainitud selle direktiivi I ja II lisas, tuleb sellegipoolest viia läbi nimetatud direktiivis ette nähtud keskkonnamõju hindamine.
Article 2(1) of Directive 85/337 provides that projects likely to have significant effects on the environment by virtue, inter alia, of their nature, size or location and which must, therefore, be subject to an assessment with regard to those effects, are defined in Article 4 of that directive.
Direktiivi 85/337 artikli 2 lõige 1 näeb ette, et keskkonda muu hulgas oma laadi, mahu või asukoha tõttu oluliselt mõjutada võivad tööd, mille puhul tuleb seetõttu hinnata nende mõju, on nimetatud selle direktiivi artiklis 4.
Article 4 provides, in paragraph 1 thereof, that the projects listed in Annex I shall be made subject to an environmental impact assessment and, in paragraph 2 thereof, that, with regard to projects listed in Annex II to that directive, it is for the Member States to determine whether they should be subject to such an assessment on the basis of certain thresholds or certain criteria.
Kõnealuse artikli 4 lõikes 1 on sätestatud, et keskkonnamõju hindamine tuleb läbi viia direktiivi 85/337 I lisas loetletud tööde puhul, ning lõikes 2 on öeldud, et selle direktiivi II lisas loetletud tööde puhul peavad liikmesriigid teatavate künniste või tingimuste alusel otsustama, kas selline hindamine peab toimuma.
It must also be noted that that article renders both situations referred to in the preceding paragraph subject to the application of Article 2(3) of Directive 85/337,
Samuti tuleb meenutada, et kõnealune artikkel viitab kahe eelmises punktis viidatud juhtumi korral direktiivi 85/337 artikli 2 lõikele 3, mis annab liikmesriikidele
Furthermore, Article 1 of Directive 85/337 provides, in paragraph 4 thereof, that the directive does not cover projects serving national defence purposes and, in paragraph 5 thereof, that it does not apply to projects the details of which are adopted by a specific act of national legislation, since the objectives of that directive are deemed to be achieved through the legislative process.
Lisaks on direktiivi 85/337 artikli 1 lõikes 4 ette nähtud, et see direktiiv ei hõlma riigikaitse eesmärkidel teostatavaid projekte, ning lõikes 5 on öeldud, et seda ei kohaldata selliste projektide suhtes, mille üksikasjad võetakse vastu konkreetse siseriikliku õigusaktiga, kuna direktiivi eesmärgid loetakse saavutatuks seadusandliku tegevuse kaudu.
In any event, it must also be pointed out that the scope of Directive 85/337 is wide and its purpose very broad (see Case C-72/95 Kraaijeveld and Others [1996] ECR I-5403, paragraph 31, and Case C-227/01 Commission v Spain [2004] ECR I-8253, paragraph 46), and it must be implemented in that spirit.
Igal juhul tuleb meelde tuletada ka seda, et direktiivi 85/337 kohaldamisala on lai ja tema eesmärk väga ulatuslik (vt 24. oktoobri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-72/95: Kraaijeveld jt, EKL 1996, lk I-5403, punkt 31, ning 16. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-227/01: komisjon vs. Hispaania, EKL 2004, lk I-8253, punkt 46) ning just sellest lähtudes tuleb seda direktiivi kohaldada.
Consequently, having regard to paragraphs 29 to 32 of this order, the answer to the first question referred must be that Article 2(1) of Directive 85/337 must be interpreted as not requiring that any project likely to have a significant effect on the environment be made subject to the environmental impact assessment provided for in that directive, but only those referred to in Annexes I and II to that directive, under the conditions set out in Article 4 thereof and subject to Articles 1(4) and (5) and 2(3) thereof.
Arvestades käesoleva määruse punkte 29–32, tuleb esimesele küsimusele järelikult vastata, et direktiivi 85/337 artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole nõutud, et nimetatud direktiivis ette nähtud hindamismenetlus tuleks läbi viia kõikide keskkonda oluliselt mõjutada võivate projektide puhul, vaid et see tuleb läbi viia direktiivi I ja II lisas mainitud tööde osas direktiivi artiklis 4 ette nähtud tingimustel ning arvestades kõnealuse direktiivi artikli 1 lõikeid 4 ja 5 ning artikli 2 lõiget 3.
— The second question
– Teine küsimus
By its second question, the referring court essentially asks whether Member States are required to take account of the selection criteria listed in Annex III to Direct- ive 85/337 when they determine, pursuant to Article 4(2) of that directive, in respect
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teise küsimusega teada sisuliselt seda, kas direktiivi 85/337 III lisas mainitud valikutingimused on liikmesriikidele kohustuslikud, kui nad direktiivi artikli 4 lõike 2 kohaselt otsustavad direktiivi II lisas mainitud