natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Court of First Instance held, in addition, that in circumstances such as those of the cases in point, in which what is at issue is a temporary precautionary measure restricting the availability of the applicants’ property, observance of the fundamental rights of the persons concerned does not require the facts and evidence adduced against them to be communicated to them, once the Security Council or its Sanctions Committee is of the view that there are grounds concerning the international community’s security that militate against it (Kadi, paragraph 274, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 320).
Lisaks otsustas Esimese Astme Kohus, et sellistes tingimustes nagu temale esitatud kohtuasjades, milles on tegemist huvitatud isikute vara käsutamise piiranguid allesjätva meetme vaidlustamisega, ei nõua nende põhiõiguste austamine, et neile teatataks nende vastu esitatud faktidest ja tõenditest, kui Julgeolekunõukogu või sanktsioonide komitee leiavad, et rahvusvahelise üldsuse julgeolekut puudutavad huvid on sellega vastuolus (vaidlustatud kohtuotsused Kadi, punkt 274, ning Yusuf ja Al Barakaat, punkt 320).
Having regard to those considerations, the Court of First Instance held in Kadi, paragraph 276, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 330, that the applicants’ plea alleging breach of the right to be heard must be rejected.
Neist põhjendustest lähtuvalt otsustas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 276 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 330 tagasi lükata hagejate argumendid, mis tuginevad sellele, et õigust olla ära kuulatud on väidetavalt rikutud.
Lastly, with regard to the plea alleging breach of the right to effective judicial review, the Court of First Instance found as follows in paragraphs 278 to 285 of Kadi, drawn up in terms essentially identical to those of paragraphs 333 to 340 of Yusuf and Al Barakaat:
Mis puutub viimaks tõhusa kohtuliku kontrolli õiguse rikkumisega seotud väitesse, siis Esimese Astme Kohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktides 278–285, mis on sõnastatud sisuliselt identselt vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktidega 333–340, järgmist:
In the circumstances of this case, the applicant has been able to bring an action for annulment before the Court of First Instance under Article 230 EC.
Käesolevas asjas sai hageja EÜ artikli 230 alusel esitada Esimese Astme Kohtule tühistamishagi.
In dealing with that action, the Court carries out a complete review of the lawfulness of the contested regulation with regard to observance by the institutions of the rules of jurisdiction and the rules of external lawfulness and the essential procedural requirements which bind their actions.
Esimese Astme Kohus teostab selle hagi raames [vaidlusaluse] määruse täielikku [seaduslikkuse] kontrolli, mis käsitleb seda, kas ühenduse institutsioonid on kinni pidanud pädevusnormidest ja välise [seaduslikkuse] normidest ning nende tegevusele kohaldatavatest olulistest menetlusnormidest.
The Court also reviews the lawfulness of the contested regulation having regard to the Security Council’s regulations which that act is supposed to put into effect, in particular from the viewpoints of procedural and substantive appropriateness, internal consistency and whether the regulation is proportionate to the resolutions.
Esimese Astme Kohus kontrollib samuti [vaidlusaluse] määruse [seaduslikkust] Julgeolekunõukogu resolutsioonide seisukohast, mida selle määrusega on mõeldud rakendada, eelkõige formaalse ja materiaalse vastavuse, sisemise ühtsuse ning proportsionaalsuse seisukohast.
Giving a decision pursuant to that review, the Court finds that it is not disputed that the applicant is indeed one of the natural persons entered in the summary list on 19 October 2001.
Esimese Astme Kohus nendib selle kontrolli kohta otsuse tegemisel, et isiku kuulumist […] loetelusse 19. oktoobril 2001 kantud füüsiliste isikute hulka ei ole vaidlustatud.
In this action for annulment, the Court has moreover held that it has jurisdiction to review the lawfulness of the contested regulation and, indirectly, the lawfulness of the resolutions of the Security Council at issue, in the light of the higher rules of international law falling within the ambit of jus cogens, in particular the mandatory prescriptions concerning the universal protection of the rights of the human person.
Käesoleva tühistamishagi raames leidis Esimese Astme Kohus lisaks, et ta on pädev kontrollima [vaidlusaluse] määruse [seaduslikkust] ja kaudselt Julgeolekunõukogu asjaomaste resolutsioonide vastavust ius cogens’ist tuleneva rahvusvahelise õiguse ülimuslike normide, eelkõige inimõiguste üldisele kaitsele suunatud kohustuslike normide seisukohast.
On the other hand, as has already been observed in paragraph 225 above, it is not for the Court to review indirectly whether the Security Council’s resolutions in question are themselves compatible with fundamental rights as protected by the Community legal order.
Seevastu, nagu eespool punktis 225 on välja toodud, ei kuulu Esimese Astme Kohtu pädevusse kaudselt kontrollida, kas Julgeolekunõukogu asjaomased resolutsioonid ise on kooskõlas ühenduse õiguskorras kaitstud põhiõigustega.
Nor does it fall to the Court to verify that there has been no error of assessment of the facts and evidence relied on by the Security Council in support of the measures it has taken or, subject to the limited extent defined in paragraph 282 above, to check indirectly the appropriateness and proportionality of those measures.
Lisaks ei kuulu Esimese Astme Kohtu pädevusse Julgeolekunõukogu poolt oma meetmete toetuseks esitatud faktide ja tõendite hindamisvigade olemasolu kontrollimine ega ka eespool punktis 282 kirjeldatud ius cogens’ile vastavuse piiratud kontrolli tingimusel nende meetmete vajalikkuse ja proportsionaalsuse kaudne kontrollimine.
It would be impossible to carry out such a check without trespassing on the Security Council’s prerogatives under Chapter VII of the Charter of the United Nations in relation to determining, first, whether there exists a threat to international peace and security and, second, the appropriate measures for confronting or settling such a threat.
Sellise kontrolli teostamine rikuks Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja VII peatükis sätestatud Julgeolekunõukogu pädevust määratleda esiteks ohte rahvusvahelisele rahule ja julgeolekule ning teiseks nende vastu võitlemiseks ja nende vastasteks abinõudeks kohaseid meetmeid.
Moreover, the question whether an individual or organisation poses a threat to international peace and security, like the question of what measures must be adopted vis-à-vis the persons concerned in order to frustrate that threat, entails a political assessment and value judgments which in principle fall within the exclusive competence of the authority to which the international community has entrusted primary responsibility for the maintenance of international peace and security.
Lisaks on otsuste näol, kas [isik] või organisatsioon kujutab endast ohtu rahvusvahelisele rahule ja julgeolekule ning milliseid meetmeid tuleb võtta asjaomaste huvitatud isikute ja organisatsioonide vastu selle ohu vastu võitlemiseks, tegemist poliitiliste ja väärtushinnangutega, mis kuuluvad põhimõtteliselt ainult selle võimuorgani pädevusse, kellele rahvusvaheline üldsus on pannud peamise vastutuse [rahvusvahelise] rahu ja […] julgeoleku säilitamise eest.
It must thus be concluded that, to the extent set out in paragraph 284 above, there is no judicial remedy available to the applicant, the Security Council not having thought it advisable to establish an independent international court responsible for ruling, in law and on the facts, in actions brought against individual decisions taken by the Sanctions Committee.’
Nii tuleb sedastada, et eespool punktis 284 esitatud tingimustel puudub hagejal igasugune kohtusse pöördumise võimalus, kuna Julgeolekunõukogu ei ole pidanud vajalikuks sõltumatu rahvusvahelise kohtu loomist, mille ülesandeks oleks otsuste tegemine sanktsioonide komitee üksikotsuste vastu suunatud hagide kohta nii [õigus- kui ka faktiküsimustes].”
In Kadi, paragraph 268, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 315, the Court of First Instance held that any such lacuna in the judicial protection available to the applicant is not in itself contrary to jus cogens.
Vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 286 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 341 otsustas Esimese Astme Kohus, et taoline lünk hagejate kohtulikus kaitses ei ole iseenesest ius cogens’iga vastuolus.
In this respect, the Court of First Instance found as follows in paragraphs 288 to 290 of Kadi, drawn up in terms essentially identical to those of paragraphs 343 to 345 of Yusuf and Al Barakaat:
Seoses sellega leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktides 288–290, mis on sõnastatud sisuliselt identselt vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktidega 343–345, järgmist:
In this instance, the Court considers that the limitation of the applicant’s right of access to a court, as a result of the immunity from jurisdiction enjoyed as a rule, in the domestic legal order of the Member States of the United Nations, by resolutions of the Security Council adopted under Chapter VII of the Charter of the United Nations, in accordance with the relevant principles of international law (in particular Articles 25 and 103 of [that] Charter), is inherent in that right as it is guaranteed by jus cogens.
Käesolevas asjas leiab Esimese Astme Kohus, et hageja õiguse kohtupidamisele piiramine, mis tuleneb kohtuimmuniteedist, mis kehtib põhimõtteliselt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni liikmete siseriiklikus õiguskorras Julgeolekunõukogu poolt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja VII peatüki alusel asjakohaste rahvusvahelise õiguse põhimõtetega kooskõlas vastu võetud resolutsioonide suhtes (eelkõige [selle] põhikirja artiklid 25 ja 103), on sellele ius cogens’ist tulenevalt kaitstud õigusele omane.
Such a limitation is justified both by the nature of the decisions that the Security Council is led to take under Chapter VII of the Charter of the United Nations and by the legitimate objective pursued.
Selline piiramine on põhjendatud nii Julgeolekunõukogu poolt Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja VII peatüki alusel vastuvõetavate otsuste eripära kui ka edendatava seadusliku eesmärgiga.
In the circumstances of this case, the applicant’s interest in having a court hear his case on its merits is not enough to outweigh the essential public interest in the maintenance of international peace and security in the face of a threat clearly identified by the Security Council in accordance with the Charter of the United Nations.
Hageja huvi oma asja sisuliseks kohtulikuks arutamiseks ei kaalu käesoleva asja tingimustes üles olulist üldist huvi rahvusvahelise rahu ja julgeoleku tagamiseks, arvestades selgelt väljendatud ohtu, mida Julgeolekunõukogu on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja sätete alusel väljendanud.
In this regard, special significance must attach to the fact that, far from providing for measures for an unlimited period of application, the resolutions successively adopted by the Security Council have always provided a mechanism for re-examining whether it is appropriate to maintain those measures after 12 or 18 months at most have elapsed …
Seoses sellega on oluline, et Julgeolekunõukogu üksteise järel vastu võetud resolutsioonid ei näe kaugeltki ette piiramatu või määratlemata tähtajaga kohaldatavaid meetmeid, vaid neis on alati ette nähtud pärast 12 või kõige rohkem 18 kuu möödumist nende meetmete jätkamise läbivaatamise kord […].
Last, the Court considers that, in the absence of an international court having jurisdiction to ascertain whether acts of the Security Council are lawful, the setting-up of a body such as the Sanctions Committee and the opportunity, provided for by the legislation, of applying at any time to that committee in order to have any individual case re-examined, by means of a procedure involving both the “petitioned government” and the “designating government” …, constitute another reasonable method of affording adequate protection of the applicant’s fundamental rights as recognised by jus cogens.’
Lõpuks arvab Esimese Astme Kohus, et rahvusvahelise kohtuinstantsi puudumisel, mis oleks pädev kontrollima Julgeolekunõukogu õigusaktide [seaduslikkust], on sellise organi nagu sanktsioonide komitee ning [õigusaktides] ette nähtud võimaluse loomine pöörduda selle poole igal ajal kõikide üksikjuhtumite läbivaatamiseks formaliseeritud menetluse kohaselt, millesse on kaasatud nii „taotlev valitsus” kui ka „ettepaneku teinud valitsus” […], muu mõistlik vahend, et kaitsta piisavalt hageja ius cogens’ist tulenevaid põhiõigusi.”
Consequently the Court of First Instance dismissed the pleas alleging breach of the right to effective judicial review and, as a result, the actions in their entirety.
Esitatud põhjendustest lähtuvalt lükkas Esimese Astme Kohus tagasi väited, mis tuginesid tõhusa kohtuliku kontrolli õiguse väidetavale rikkumisele, ja jättis seejärel hagi tervikuna rahuldamata.
Forms of order sought by the parties to the appeal
Apellatsioonimenetluse poolte nõuded
By his appeal, Mr Kadi claims that the Court should:
Y. A. Kadi palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
— set aside in whole the judgment in Kadi;
– tühistada vaidlustatud kohtuotsus Kadi tervikuna,
— declare the contested regulation null and void, and
– tunnistada vaidlusalune määrus kehtetuks ning
— order the Council and/or the Commission to pay the costs in this appeal and those incurred in the proceedings before the Court of First Instance.
– mõista käesolevas apellatsioonimenetluses ja Esimese Astme Kohtu menetluses kantud kohtukulud välja nõukogult ja/või komisjonilt.
By its appeal, Al Barakaat claims that the Court should:
Al Barakaat palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
— set aside the judgment in Yusuf and Al Barakaat;
– tühistada vaidlustatud kohtuotsus Yusuf ja Al Barakaat,
— order the Council and the Commission to pay the costs relating to the present appeal and to the proceedings before the Court of First Instance.
– mõista käesolevas apellatsioonimenetluses ja Esimese Astme Kohtu menetluses kantud kohtukulud välja nõukogult ja komisjonilt.
The Council contends in both cases that the Court should reject the appeal and order the appellant to pay the costs.
Nõukogu palub mõlemas kohtuasjas jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja apellantidelt.
In Case C-402/05 P the Commission contends that the Court should:
Komisjon palub Euroopa Kohtul kohtuasjas C-402/05 P:
— declare that none of the grounds of appeal put forward by the appellant is capable of impugning the operative part of the judgment in Kadi, and replace the grounds of that judgment with those proposed in its response;
– tuvastada, et ükski apellandi väide ei kummuta vaidlustatud kohtuotsuse Kadi resolutsiooni, ja asendada selle põhjendused tema vastustaja vastuses esitatud põhjendustega;
— in consequence, reject the appeal; and
– jätta järelikult apellatsioonkaebus rahuldamata ning
In Case C-415/05 P the Commission contends that the Court should:
Komisjon palub Euroopa Kohtul kohtuasjas C-415/05 P:
— reject the appeal in its entirety, and
– jätta hagi tervikuna rahuldamata ja
The United Kingdom has brought a cross-appeal contending that the Court should:
Ühendkuningriik esitab vastuapellatsioonkaebuse ja palub Euroopa Kohtul:
— dismiss the appeals, and
– jätta apellatsioonkaebused rahuldamata ja
— set aside that part of the judgments under appeal which deal with the question of jus cogens, that is to say, paragraphs 226 to 231 of Kadi and paragraphs 277 to 281 of Yusuf and Al Barakaat.
– tühistada vaidlustatud kohtuotsuste ius cogens’it käsitlevad osad, s.o vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktid 226–231 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktid 277–281.
The Kingdom of Spain, granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends that the Court should:
Hispaania Kuningriik, kellele Euroopa Kohtu presidendi 27. aprilli 2006. aasta määrusega (kohtuasi C-402/05 P) ja 15. mai 2006. aasta määrusega (kohtuasi C-415/05 P) on antud luba astuda menetlusse nõukogu nõuete toetuseks, palub Euroopa Kohtul:
— reject the appellants’ appeals in their entirety and uphold in their entirety the judgments under appeal, and
– jätta apellantide apellatsioonkaebused tervikuna rahuldamata ja kinnitada vaidlustatud kohtuotsuseid tervikuna,
— order the appellants to pay the costs;
– mõista kohtukulud välja apellantidelt,
— dismiss the Commission’s contentions in relation to the first ground of each appeal, upholding the judgments under appeal, and
– lükata tagasi komisjoni väited, mis puudutavad mõlema apellatsioonkaebuse esimest väidet, ja kinnitada vaidlustatud kohtuotsuseid ning
— order the Commission to pay the costs;
– mõista kohtukulud välja komisjonilt;
— in the alternative, if the Court should set aside the judgment under appeal and, consequently, annul Regulation No 881/2002, order the effects of that regulation to be maintained, pursuant to Article 231 EC, until a new regulation is adopted replacing it.
– teise võimalusena, kui Euroopa Kohus tühistab vaidlustatud kohtuotsused ja tunnistab vaidlusaluse määruse järelikult kehtetuks, lugeda selle määruse tagajärgi EÜ artikli 231 kohaselt kuni seda asendava uue määruse vastuvõtmiseni kehtivaks.
The French Republic, granted leave to intervene in support of the forms of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends that the Court should:
Prantsuse Vabariik, kellele Euroopa Kohtu presidendi 27. aprilli 2006. aasta määrusega (kohtuasi C-402/05 P) ja 15. mai 2006. aasta määrusega (kohtuasi C-415/05 P) on antud luba astuda menetlusse nõukogu ja komisjoni nõuete toetuseks, palub Euroopa Kohtul:
— reject the appellants’ appeals, allow the cross-appeal of the United Kingdom and carry out a substitution of the grounds as regards the part of the judgments under appeal which concerns jus cogens, and
– jätta apellantide apellatsioonkaebused rahuldamata, rahuldada Ühendkuningriigi vastuapellatsioonkaebus ja asendada vaidlustatud kohtuotsuste ius cogens’it käsitlevate osade põhjendused, ning
— order the appellants to pay the costs.
– mõista kohtukulud välja apellantidelt.
The Kingdom of the Netherlands, granted leave to intervene in support of the form of order sought by the Council by orders of the President of the Court of 27 April 2006 (Case C-402/05 P) and 15 May 2006 (Case C-415/05 P), contends in both cases that the Court should dismiss the appeal, with the proviso that there should be substitution of the grounds with regard to the scope of the review of legality or, alternatively, to the question whether norms of jus cogens have been infringed.
Madalmaade Kuningriik, kellele Euroopa Kohtu presidendi 27. aprilli 2006. aasta määrusega (kohtuasi C-402/05 P) ja 15. mai 2006. aasta määrusega (kohtuasi C-415/05 P) on antud luba astuda menetlusse nõukogu nõuete toetuseks, palub mõlemas kohtuasjas jätta apellatsioonkaebus rahuldamata tingimusel, et Euroopa Kohus asendab põhjendused, mis puudutavad seaduslikkuse kontrolli ning teise võimalusena küsimust, kas on rikutud ius cogens’i norme.
The grounds of challenge to the judgments under appeal
Vaidlustatud kohtuotsuste tühistamisalused
Mr Kadi puts forward two grounds of appeal, the first alleging lack of any legal basis for the contested regulation and the second concerning breach of several rules of international law by the Court of First Instance and the consequences of that breach as regards the assessment of his arguments relating to the infringement of certain of his fundamental rights which he pleaded before the Court of First Instance.
Y. A. Kadi esitab kaks väidet, millest esimene tugineb vaidlusaluse määruse õigusliku aluse puudumisele ning teine rahvusvahelise õiguse mitme normi väidetavale rikkumisele Esimese Astme Kohtu poolt ja väidetavatele tagajärgedele, mis sellest rikkumisest tulenesid tema nende väidete hindamisele, mis on esitatud Esimese Astme Kohtus ja on seotud tema teatud põhiõiguste rikkumisega.
Al Barakaat puts forward three grounds of appeal, the first alleging lack of any legal basis for the contested regulation, the second infringement of Article 249 EC and the third infringement of certain of its fundamental rights.
Al Barakaat esitab kolm väidet, millest esimene tugineb vaidlusaluse määruse õigusliku aluse puudumisele, teine EÜ artikli 249 rikkumisele ja kolmas tema teatud põhiõiguste rikkumisele.
In its cross-appeal the United Kingdom puts forward a single ground relating to the error of law allegedly committed by the Court of First Instance in concluding in the judgments under appeal that it was competent to consider whether the Security Council’s resolutions at issue were compatible with the rules of jus cogens.
Ühendkuningriik esitab oma vastuapellatsioonkaebuses üheainsa väite, mis on seotud Esimese Astme Kohtu poolt õigusnormi väidetava rikkumisega selles osas, milles ta leidis vaidlustatud kohtuotsustes, et ta oli pädev kontrollima Julgeolekunõukogu asjaomaste resolutsioonide vastavust ius cogens’i normidele.
Concerning the appeals
Apellatsioonkaebused
By order of 13 November 2007 the President of the Court ordered the name of Ahmed Ali Yusuf to be struck from the Court’s register in response to his abandonment of the appeal that he had brought jointly with Al Barakaat in Case C-415/05 P.
Pärast seda, kui Ahmed Ali Yusuf oli tagasi võtnud apellatsioonkaebuse, mille ta oli esitanud koos Al Barakaatiga kohtuasjas C-415/05 P, määras Euroopa Kohtu president 13. novembri 2007. aasta määrusega, et Ahmed Ali Yusufi nimi kustutatakse Euroopa Kohtu registrist.
The parties and the Advocate General having been heard in this regard, it is appropriate, on account of the connection between them, to join the present cases for the purposes of the judgment, in accordance with Article 43 of the Rules of Procedure of the Court.
Olles selles küsimuses ära kuulanud nii pooled kui ka kohtujuristi, tuleb käesolevad kohtuasjad kooskõlas Euroopa Kohtu kodukorra artikliga 43 kohtuotsuse huvides liita.
Concerning the grounds of appeal relating to the legal basis of the contested regulation
Väide, mis puudutab vaidlusaluse määruse õiguslikku alust
By his first ground of appeal Mr Kadi claims that the Court of First Instance erred in law when it held, in paragraph 135 of Kadi, that it was possible for the contested regulation to be adopted on the joint basis of Articles 60 EC, 301 EC and 308 EC.
Oma esimeses väites märgib Y. A. Kadi, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi, kui ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 135, et vaidlusaluse määruse võis vastu võtta EÜ artiklite 60, 301 ja 308 alusel.
That plea falls into three parts.
See väide koosneb kolmest osast.
In the first part Mr Kadi maintains that the Court of First Instance erred in law in ruling that Articles 60 EC and 301 EC could be regarded as constituting a partial legal basis for the contested regulation.
Esimeses osas väidab Y. A. Kadi, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi, kui otsustas, et EÜ artikleid 60 ja 301 saab lugeda vaidlusaluse määruse osaliseks õiguslikuks aluseks.
Furthermore, the Court of First Instance did not explain how those provisions, which can provide a basis only for measures against third countries, could be envisaged, together with Article 308 EC, as the legal basis of the contested regulation, when the latter contains only restrictive measures directed against individuals and non-State entities.
Esimese Astme Kohus ei täpsustanud muuseas, kuidas neid sätteid, millel saavad põhineda ainult kolmanda riigi vastu suunatud meetmed, saab lugeda koos EÜ artikliga 308 nimetatud määruse õiguslikuks aluseks, samas kui see hõlmab ainult valitsusväliste isikute ja üksuste vastu suunatud meetmeid.