natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(Council Regulation No 44/2001, Art. 6(1))
(Nõukogu määrus nr 44/2001, artikli 6 punkt 1)
SUMMARY — CASE C-462/06
KOKKUVÕTE — KOHTUASI C-462/06
The rule of special jurisdiction provided for in Article 6(1) of Regulation No 44/2001 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters cannot be applied to a dispute falling under Section 5 of Chapter II of that regulation concerning the jurisdiction rules applicable to individual contracts of employment.
Määruse nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste [tunnustamise ja] täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 6 punktis 1 ette nähtud valikulise kohtualluvuse eeskirja ei saa kohaldada vaidlusele, mis kuulub nimetatud määruses II peatüki 5. jao alla, mis reguleerib kohtualluvust töölepingute puhul.
As regards the possibility that only an employee may rely on Article 6(1) of the regulation, that would run counter to the wording of both that provision and Section 5 of Chapter II of that regulation.
Mis puudutab võimalust, et määruse artikli 6 punktile 1 saab tugineda üksnes töötaja, siis tuleb märkida, et see läheks vastuollu nii selle sätte kui ka määruse II peatüki 5. jao sätete sõnastusega.
The transformation by the Community courts of the rules of special jurisdiction, aimed at facilitating sound administration of justice, into rules of unilateral jurisdiction protecting the party deemed to be weaker would go beyond the balance of interests which the Community legislature has established in the law as it currently stands.
Kui ühenduste kohus muudaks valikulise kohtualluvuse eeskirjad, mille eesmärk on korrakohase õigusemõistmise soodustamine, ühekülgseteks kohtualluvuse eeskirjadeks, mis kaitseksid väidetavalt nõrgemat poolt, läheks see kaugemale huvide tasakaalust, mille ühenduse seadusandja on loonud praegu kehtiva õigusega.
Furthermore, such an interpretation would be difficult to reconcile with the principle of legal certainty, which is one of the objectives of the regulation and which requires, in particular, that rules of jurisdiction be interpreted in such a way as to be highly predictable.
Pealegi oleks niisugune tõlgendus raskesti ühitatav õiguskindluse põhimõttega, mis on üks määruse eesmärkidest ning mille kohaselt on nõutav, et kohtualluvuse eeskirju tuleb tõlgendada selliselt, et need oleksid hästi etteaimatavad.
(see paras 19-24, 32, 33, 35, operative part)
(vt punktid 19–24, 32, 33, 35 ja resolutiivosa)
OPINION OF ADVOCATE GENERALPOIARES MADURO delivered on 17 January 2008 1
KOHTUJURISTI ETTEPANEKM. POIARES MADURO esitatud 17. jaanuaril 2008 1
I — Legal and factual framework of the dispute
I. Vaidluse õiguslikud ja faktilised asjaolud
A — Legal framework
A. Õiguslik raamistik
By the present reference for a preliminary ruling the Cour de cassation (Court of Cassation) (France) asks the Court for an interpretation of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters, 2which is the successor to and replaces the Brussels Convention. 3
Käesoleva eelotsusetaotlusega esitab Cour de cassation (Prantsusmaa) Euroopa Kohtule küsimuse nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste [tunnustamise ja] täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades 2[määruse pealkirja tõlget on täpsustatud Euroopa Kohtus], mis järgnes Brüsseli konventsioonile, asendades selle, 3 tõlgendamise kohta.
Article 2 of Regulation No 44/2001 states:
Määruse nr 44/2001 artikkel 2 sätestab:
‘Subject to this Regulation, persons domiciled in a Member State shall, whatever their nationality, be sued in the courts of that Member State.’
„Käesoleva määruse kohaselt kaevatakse isikud, kelle elu- või asukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata.”
Article 6 of Regulation No 44/2001, which forms part of Section 2, entitled ‘Special Jurisdiction’, provides that a person domiciled in a Member State may be sued in another Member State:
Määruse nr 44/2001 artikkel 6, mis asub 2. jaos pealkirjaga „Kohtualluvus erandjuhtudel”, näeb ette, et isiku, kelle elu- või asukoht on liikmesriigis, võib teises liikmesriigis kaevata:
More specifically, the referring court wishes to ascertain whether Section 5 on employment contracts, introduced by Regulation No 44/2001, must be regarded as governing exhaustively and exclusively the rules on jurisdiction concerning such contracts or whether, on the contrary, the rules on jurisdiction laid down in the section on employment contracts may be supplemented by the rules on special jurisdiction laid down in Article 6(1) of Section 2 of that regulation.
Täpsemalt soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 44/2001 5. jagu, mis käsitleb kohtualluvust töölepingute puhul, tuleb käsitleda selliselt, et see reguleerib nimetatud lepinguid puudutavaid kohtualluvuse eeskirju ammendavalt ja muid norme välistavalt, või võib, vastupidi, töölepingut puudutavas jaos sätestatud kohtualluvuse eeskirju täiendada eespool nimetatud määruse 2. jao artikli 6 punktis 1 sätestatud kohtualluvuse erandjuhte reguleeriva normiga.
1 — Original language: French.2 — OJ 2001 L 12, p. 1.
1 — Algkeel: prantsuse.2 — EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42.
3 — Convention of 27 September 1968 on jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters (consolidated version), OJ 1998 C 27, p. 1.
3 — 27. septembri 1968. aasta konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (konsolideeritud versioon), EÜT 1998, C 27, lk 1.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK — KOHTUASI C-462/06
‘An employer domiciled in a Member State may be sued: where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any one of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings;
1) juhul kui kostjaid on mitu, selle paiga kohtusse, kus on neist ühe elu- või asukoht, tingimusel, et nõuded on sedavõrd tihedalt seotud, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos”. [Siin ja edaspidi on määruse tõlget täpsustatud.]
(1) in the courts of the Member State where he is domiciled; or
1) selle liikmesriigi kohtusse, kus on tema elu- või asukoht, või
(2) in another Member State:
2) teises liikmesriigis:
(a) in the courts for the place where the employee habitually carries out his work or in the courts for the last place where he did so, or
a) selle paiga kohtusse, kus töötaja tavaliselt töötab, või selle paiga kohtusse, kus ta viimati töötas, või
Section 5 of Regulation No 44/2001, entitled ‘Jurisdiction over individual contracts of employment’, consists of Articles 18 to 21.
Täpsemalt sätestab määruse nr 44/2001 artikli 18 lõige 1: b) kui töötaja ei tööta või ei töötanud tavaliselt ainult ühes riigis, siis selle maa kohtutesse, kus asub või asus töötaja tööle võtnud ettevõte.”
B — The legal context of the dispute
B. Vaidluse faktilised asjaolud
Mr Rouard, the defendant in the main proceedings, was engaged in 1977 by the company Laboratoires Beecham Sévigné, now Laboratoires Glaxosmithkline, the seat
Põhikohtuasja kostja J.-P. Rouard asus 1977. aastal tööle äriühingusse Laboratoires Beecham Sévigné, millest hiljem sai
In that same Section 5 Article 19 of the Regulation states:
Määruse artikkel 19 sätestab samas jaos:
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE companies, which, in addition, belong to the same group.
LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE talle esimese lepingu alusel tekkinud teatavate lepingujärgsete õiguste säilitamise, annab tunnistust ühest ja samast jätkuvast töösuhtest nende kahe äriühinguga, mis pealegi kuuluvad samasse kontserni.
Since the French courts have jurisdiction in respect of Laboratoires Glaxosmithkline, the seat of which is in France, those courts, he submits, also have jurisdiction, pursuant to Article 6(1) of Regulation No 44/2001, in respect of Glaxosmithkline even though that company is established in the United Kingdom.
Lisaks, kuna Prantsuse kohtul on pädevus äriühingu Laboratoires Glaxosmithkline suhtes, mille asukoht on Prantsusmaal, on tal määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1 kohaselt pädevus ka äriühingu Glaxosmithkline suhtes, kuigi viimane asub Ühendkuningriigis.
He was sent by that company on various postings to third countries.
Ta teostas nimetatud äriühingu nimel kolmandate riikide territooriumil mitmeid ülesandeid.
In 1984 he was sent to Morocco under a new employment contract concluded with Beecham Research UK, established in the United Kingdom, which belongs to the same group as Laboratoires Beecham Sévigné.
1984. aastal määrati J.-P. Rouard tööle Marokosse vastavalt äriühinguga Beecham Research UK, mis asus Ühendkuningriigis ja kuulus äriühinguga Laboratoires Beecham Sévigné samasse kontserni, sõlmitud töö -lepingule.
Under that contract, the second employer undertook to maintain certain contractual rights acquired by Mr Rouard under his initial contract of employment (in particular to preserve his rights derived from length of service and his entitlement to certain payments in the event of dismissal).
Selle lepinguga kohustus teine tööandja säilitama J.-P. Rouard’i teatud lepingujärgsed õigused, mille ta oli esialgse töölepingu raames omandanud (eelkõige tööstaaž ja õigus vallandamishüvitisele).
The Conseil de prud’hommes, in accordance with the line of defence of the two employers, declined jurisdiction, however, pointing out that the employment contracts in force at the time of his dismissal were governed by English and Moroccan law.
Conseil des prud’hommes (töökohus) leidis siiski kostjate kaitsega nõustudes, et tal puudub pädevus, märkides, et koondamise hetkel jõus olnud töölepingud kuulusid Inglise ja Maroko õiguse alla.
Therefore, there was no longer any employment relationship between Mr Rouard and Laboratoires Glaxosmithkline in France.
Seetõttu ei eksisteeri mingit alluvussuhet J.-P. Rouard’i ja Prantsusmaal asuva äriühingu Laboratoires Glaxosmithkline vahel.
The Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles) set aside that decision and remitted the case back to the Conseil de prud’hommes.
Cour d’appel de Versailles (Versailles’ apellatsioonikohus) kinnitas seda otsust ja saatis pooled tagasi Conseil de prud’hommes’i.
The appellant companies in the main proceedings then brought an appeal before the Cour de cassation.
Seepeale esitasid põhikohtuasja hagejateks olevad äriühingud kassatsioonkaebuse Cour de cassationile.
On 9 March 2001 Beecham Research UK, now Glaxosmithkline, dismissed Mr Rouard.
Äriühing Beecham Research UK, millest oli saanud äriühing Glaxosmithkline, vallandas J.-P. Rouard’i 9. märtsil 2001.
On 4 June 2002 he brought an action before the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye (Employment Tribunal, Saint-Germain-en-Laye) (France) against both Laboratoires Glaxosmithkline and Glaxosmithkline, which had assumed the rights of Laboratoires Beecham Sévigné and Beecham Research UK respectively.
Viimane pöördus seejärel 4. juunil 2002 Conseil de prud’hommes de Saint Germain en Laye’sse (Saint Germain en Laye töövaidlusnõukogu) (Prantsusmaa) hagiga, mis oli esitatud samaaegselt äriühingu Laboratoires Glaxosmithkline’i ja äriühingu Glaxosmithkline’i vastu, kuna need äri -ühingud olid vastavalt Laboratoires Beecham Sévigné ja Beecham Research UK õigusjärglased.
Mr Rouard requests that those companies be ordered jointly and severally to pay various amounts of compensation, together with damages for noncompliance with the dismissal procedure, dismissal without genuine and serious cause and wrongful breach of contract.
J.-P. Rouard palus, et mõlemat kostjat kohustataks solidaarselt maksma erinevaid hüvitisi ning hüvitama kahju töölepingu lõpetamise menetluse rikkumise eest, kuna tegemist oli ilma tegeliku ja tõsise põhjuseta vallandamisega ja töölepingu ebaseadusliku lõpetamisega.
It is in those circumstances that the Cour de cassation decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas ülemkohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06 parts. In order to answer the question it must, first, be determined whether the rule of special jurisdiction stated in Article 6(1) of Regulation No 44/2001 may be applied in the context of individual contracts of employment, even though there is a section within the Regulation which concerns specifically the rules of jurisdiction applicable to disputes concerning such contracts, and, if so, the conditions governing the application of Article 6(1) of the Regulation in such matters must then be considered and defined.
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK — KOHTUASI C-462/06 kõigepealt vaja välja selgitada, kas määruse nr 44/2001 artikli 6 punktis 1 sätestatud erandliku kohtualluvuse eeskirja võib kohaldada töölepingute puhul, samas kui selles määruses on jagu, mis käsitleb konkreetselt nimetatud lepingute puhul kohaldamisele kuuluvaid kohtualluvuse eeskirju, ning teiseks tuleb jaatava vastuse korral meenutada ja täpsustada nimetatud määruse artikli 6 punkti 1 kohaldamise tingimusi nimetatud valdkonnas.
No 44/2001 …, by virtue of which a person domiciled in a Member State may be sued “where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings”, apply to proceedings brought by an employee before a court of a Member State against two companies belonging to the same group, one of which, being the one which engaged that employee for the group and refused to re-employ him, is domiciled in that Member State and the other, for which the employee last worked in non-Member States and which dismissed him, in another Member State, when that applicant relies on a clause in the employment contract to claim that the two [companies] were his co-employers from whom he claims compensation for his dismissal or does the rule in Article 18(1) of [R]egulation [No 44/2001], by virtue of which, in matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction is to be determined by Section 5 of Chapter II [of that regulation], exclude the application of Article 6(1) [of that regulation], so that each of the two companies must be sued before the courts of the Member State where it is domiciled[?]’
A. Määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1 kohaldatavus töölepingute suhtes kohtualluvus, mille kohaselt isiku, kelle elu- või asukoht on liikmesriigis, võib kaevata „juhul kui kostjaid on mitu, selle paiga kohtusse, kus on neist ühe elu- või asukoht, tingimusel, et nõuded on sedavõrd tihedalt seotud, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos”, on kohaldatav vaidluses, kus töötaja on liikmesriigi kohtusse esitanud hagi kahe samasse kontserni kuuluva äriühingu vastu, kellest üks, st see, kes palkas töötaja kontserni tööle, kuid hiljem keeldus teda tagasi võtmast, asub selles samas liikmesriigis, ning teine, kelle palgal olles asjassepuutuv isik viimati kolmandates riikides töötas ja kes ta vallandas, asub teises liikmesriigis, samas kui hageja viitab töölepingu tingimusele, väitmaks, et need mõlemad [äriühingud] olid tema ühised tööandjad, kellelt ta nõuab vallandamise eest hüvitist, ja teiseks, […] kas määruse [nr 44/2001] artikli 18 punktis 1 sätestatud reegel, mille kohaselt tehakse töölepinguga seotud küsimuste puhul kohtualluvus kindlaks [selle määruse] II peatüki 5. jao alusel, välistab [nimetatud määruse] artikli 6 punkti 1 kohaldamise, nii et kummagi äriühingu vastu tuleb esitada hagi selle liikmesriigi kohtusse, kus on äriühingu asukoht?”
II — Legal analysis
Õiguslik analüüs
(Articles 18 to 21) and, second, that if there are any exceptions to the application of the principles set out in Section 5, they are expressly laid down in the Regulation.
LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE kui 5. jaos sätestatud eeskirjadest on erandeid, siis on need määruses sõnaselgelt nimetatud.
In so far as Article 6(1) does not fall within Section 5 and is not referred to, as Articles 4 and 5(5) are, as an exception to the application of the rules laid down in that section, the special jurisdiction under Article 6(1) is not therefore applicable to disputes concerning contracts of employment.
Kuivõrd artikli 6 punkt 1 ei kuulu 5. jakku ning vastupidiselt artikli 4 ja artikli 5 punktile 5 ei ole seda tähistatud erandina nimetatud jaos asuvate eeskirjade kohaldamisest, oleks artikli 6 punkti 1 töölepinguid puudutavate vaidluste suhtes kohaldamine seetõttu võimatu.
Anticipating the arguments that follow, I would point out at this juncture that the applicability to a dispute concerning an individual contract of employment of the special jurisdiction provided for in Article 6(1) of Regulation No 44/2001, which makes it possible, when the claims are related, to sue a number of defendants before the courts where any one of them is domiciled, must, in my view, be accepted even though a literal interpretation of Section 5 concerning contracts of employment appears, at first sight, to preclude it.
Ennetades tulevasi arenguid, märkigem, et kuni praeguse ajani näib, et töölepinguga seotud vaidluse suhtes on võimalik kohaldada määruse nr 44/2001 artikli 6 punktis 1 sätestatud erandlikku kohtualluvust, mis võimaldab kaevata mitu kostjat neist ühe asukohajärgsesse kohtusse juhul, kui nõuded on seotud, kuigi töölepinguid puudutava 5. jao sõnasõnaline tõlgendamine näib esmapilgul selle välistavat.
In order to clarify the solution which I propose that the Court should adopt, I will begin by setting out, first of all, the arguments which appear to exclude the applicability of Article 6(1) in the context of disputes concerning individual contracts of employment and then explain why such an interpretation should not, in my view, be adopted by the Court.
Selleks et paremini mõista lahendust, mille ma Euroopa Kohtule välja pakun, esitan kõigepealt argumendid, mis näivad välistavat artikli 6 punkti 1 kohaldamise töölepinguid puudutavate vaidluste suhtes, ning näitan seejärel, et Euroopa Kohus ei tohiks minu arvates sellise tõlgendusega nõustuda.
In addition, since Section 5 constitutes a derogation from the principle, laid down in Article 2 of the Regulation, 4that the courts having jurisdiction must be those for the place where the defendant is domiciled, the rules laid down in Article 18 to 21 of Section 5 should be interpreted strictly, so that only the exceptions to the application of the principle that jurisdiction is based on the defendant’s domicile that are expressly laid down in that section are allowed.
Lisaks, kuna 5. jagu kujutab endast erandit määruse artiklis 2 sätestatud põhimõttelisest kohtualluvusest, 4mille kohaselt peab olema pädev kohus kostja asukohajärgne kohus, siis tuleks 5. jao artiklites 18–21 sätestatud eeskirju tõlgendada kitsalt nii, et kostja asukohajärgse kohtu pädevuse reeglist oleksid lubatud üksnes sellised erandid, mis on selles jaos sõnaselgelt nimetatud.
It is true that, in stating that ‘[i]n matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5 [of the Regulation]’, Article 18(1) of Regulation No 44/2001, read in isolation, appears to confirm an interpretation to the effect that any rule of jurisdiction which is not laid down in or expressly authorised by Section 5 should be rejected if the dispute concerns a contract of employment.
Määruse nr 44/2001 artikli 18 lõige 1, mis sätestab, et „[t]öölepingutega seotud küsimuste puhul tehakse kohtualluvus kindlaks käesoleva jao kohaselt, ilma et see mõjutaks [selle määruse] artikli 4 ja artikli 5 punkti 5 kohaldamist”, näib eraldi võetuna tõepoolest kinnitavat tõlgendust, mille kohaselt tuleks töölepingut puudutava vaidluse korral tagasi lükata kõik kohtualluvuse eeskirjad, mis ei ole 5. jaos sätestatud või selles sõnaselgelt lubatud.
That interpretation cannot, however, prevail, in so far as it not only disregards the teleological and contextual scope of Regulation No 44/2001, but also the sense of the provisions relevant in this case.
See tõlgendus ei saa siiski paika pidada, kuna see ei eira üksnes määruse nr 44/2001 teleoloogilist ja kontekstuaalset ulatust, vaid ka käesolevas kohtuasjas asjakohaste sätete mõtet.
In particular, it is based on the incorrect premise that Article 6(1) is an exception to the rules of jurisdiction laid down in the section concerning individual contracts of
Eelkõige lähtub see väärast arusaamast, et artikli 6 punkt 1 on erand töölepinguid puudutavas jaos sätestatud
4 — See, inter alia, Case 189/87 Kalfelis [1988] ECR 5565, paragraphs 8 and 9; Case 32/88 Six Constructions [1989] ECR 341, paragraph 18; Case C-51/97 Réunion européenne and Others [1998] ECR I-6511, paragraph 47; and Case C-539/03 Roche Nederland and Others [2006] ECR I-6535, paragraphs 19 to 23).
4 — Vt eelkõige 27. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 189/87: Kalfelis (EKL 1988, lk 5565, punktid 8 ja 9); 15. veebruari 1989. aasta otsus kohtuasjas 32/88: Six Constructions (EKL 1989, lk 341, punkt 18); 27. oktoobri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-51/97: Réunion européenne jt (EKL 1998, lk I-6511, punkt 47) ja 13. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-539/03: Roche Nederland jt (EKL 2006, lk I-6535, punktid 19–23).
It follows from that provision, first, that any dispute concerning an individual contract of employment must be brought before the court having jurisdiction under the rules laid down in Section 5 of that regulation
Sellest sättest nähtub ühelt poolt, et kõik töölepingut puudutavad vaidlused tuleb kohtule esitada vastavalt nimetatud määruse 5. jao kohtualluvuse eeskirjadele (artiklid 18–21) ning teiselt poolt, et juhul,
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-462/06 favourable to his interests than the general rules provide for’.
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK — KOHTUASI C-462/06 soodsamate kohtualluvuse eeskirjadega kui üldised eeskirjad”.
5In those circumstances, employment.
5Neil asjaoludel kohtualluvuse eeskirjadest.
As I will show, the special rule of jurisdiction in Article 6(1) of the Regulation does not constitute an exception to the rules of jurisdiction concerning individual contracts of employment, but a supplement to the provisions concerning them which does not call into question the principle underlying those provisions.
Nagu ma edaspidi tõestan, ei kujuta artikli 6 punkti 1 sätestatud eripädevuse reegel endast erandit töölepinguid puudutava kohtualluvuse eeskirjadest, vaid on neid puudutavaid sätteid täiendav ning see täiendus ei sea kahtluse alla nende põhimõtet.
it would be surprising if, in adopting Regulation No 44/2001, the legislature had intended to deprive employees of the benefit of the more favourable rules which applied under the Brussels Convention prior to the entry into force of that regulation.
oleks üllatav, kui nimetatud autorid oleksid soovinud määruse nr 44/2001 vastuvõtmisega võtta töötajatelt ära enne selle määruse jõustumist neile Brüsseli konventsiooni kohaselt kuulunud soodsamate kohtualluvuse eeskirjade võimaluse.
The Court has, moreover, consistently pointed out that, in matters relating to contracts of employment, that convention was to be interpreted ‘[taking account] of the concern to afford proper protection to the party to the contract who is the weaker from the social point of view, in this case the employee’.
Lisaks on Euroopa Kohus järjekindlalt öelnud, et töölepingute osas tuleb seda konventsiooni tõlgendada „võttes arvesse kaalutlust tagada sotsiaal- ses mõttes nõrgemale lepingu poolele ehk käesoleval juhul töötajale piisav kaitse”.