natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is clear from the caselaw that the Court may of its own motion, or on a proposal from the Advocate General, or at the request of the parties, order the reopening of the oral procedure in accordance with Article 61 of the Rules of Procedure if it considers that it lacks sufficient information, or that the case must be dealt with on the basis of an argument which has not been debated between the parties (see Case C-210/03 Swedish Match [2004] ECR I-11893, paragraph 25; Case C-306/05 SGAE [2006] ECR I-11519, paragraph 27; and Case C-466/03 Albert Reiss Beteiligungsgesellschaft [2007] ECR I-5357, paragraph 29).
Kohtupraktikast nähtub, et Euroopa Kohus võib omal algatusel või kohtujuristi ettepanekul või poolte taotlusel kodukorra artikli 61 kohaselt määrusega suulise menetluse uuendada, kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt informatsiooni või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled ei ole vaielnud (vt 14. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-210/03: Swedish Match, EKL 2004, lk I-11893, punkt 25; 7. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-306/05: SGAE, EKL 2006, lk I-11519, punkt 27, ja 28. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-466/03: Albert Reiss Beteiligungsgesellschaft, EKL 2007, lk I-5357, punkt 29).
In support of its application, Burda argues, first, that the Advocate General did not take account in his Opinion of the provisions of Paragraph 78(5) of the German Circular on Corporation Tax (Körperschaftsteuerrichtlinien, ’the KStR’).
Oma taotlust põhjendades osutab Burda kõigepealt, et kohtujurist ei ole oma ettepanekus arvestanud ettevõtte tulumaksu käsitleva Saksa ringkirja (Körperschaftsteuerrichtlinien, edaspidi „KStR”) § 78 lõiget 5.
It should be pointed out that in proceedings brought under Article 234 EC, it is not for the Court to specify the relevant provisions of national law applicable to the main proceedings.
Seoses sellega tuleb märkida, et EÜ artikli 234 alusel algatatud menetluses ei ole Euroopa Kohtul õigust täpsustada põhikohtuasjas kohaldatavaid siseriiklikke sätteid.
It is common ground, however, that the court making the reference did not mention Paragraph 78(5) of the KStR in its order for reference.
Vaidlust ei ole selles, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole oma eelotsusetaotluses KStR § 78 lõiget 5 maininud.
In reality, Burda is criticising the position adopted by the Advocate General in regard to the interpretation of Paragraph 28(4) of the KStG 1996 and the fact that he did not agree with Burda’s analysis.
Nende argumentidega kritiseerib Burda tegelikult kohtujuristi seisukohta 1996. aasta KStG § 28 lõike 4 tõlgendamise kohta ja seda, et too ei järgi Burda analüüsi.
However, it is clear from the caselaw that neither the Statute of the Court of Justice nor the Rules of Procedure make provision for the parties to submit observations in response to the Advocate General’s Opinion (see, in particular, SGAE, paragraph 26 and the caselaw cited therein).
Kohtupraktikast ilmneb, et Euroopa Ühenduste Kohtu põhikiri ja kodukord ei näe pooltele ette võimalust esitada märkusi vastuseks kohtujuristi ettepanekule (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus SGAE, punkt 26 ja viidatud kohtupraktika).
Secondly, Burda claims that, contrary to the Advocate General’s view, it did not have profits available for distribution liable to be taxed at 30% and that the dividend was no more than the repayment, exempt from tax, of cash contributions made by the members.
Teiseks väidab Burda, et vastupidi kohtujuristi arvamusele ei olnud tal jaotatavat kasumit, mida saaks maksustada 30% maksumääraga, ja et dividendid ei ületanud osanike rahaliste sissemaksete tagastamist, kui sellest maksud maha arvata.
In making those claims, Burda is essentially arguing that certain factual premises on which the Advocate General’s analysis is based are incorrect or incomplete.
Nii väidab Burda sisuliselt, et mõned faktilised asjaolud, millel põhineb kohtujuristi analüüs, on ebatäpsed või ei ole täielikud.
It should be pointed out that only the court making the reference may define the factual context in which the questions which it asks arise or, at very least, explain the factual assumptions on which the questions are based.
Selle kohta tuleb märkida, et ainult eelotsusetaotluse esitanud kohtul on õigus määratleda faktiliste asjaolude raamistikku, mille pinnalt ta küsimused esitab, või vähemalt selgitada, millistel faktilistel eeldustel need küsimused põhinevad.
It is clear from the questions referred to the Court that the facts raised by Burda in its application were not set out by the national court.
Eelotsuse küsimusest nähtub, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole kirjeldanud faktilisi asjaolusid, millele tugineb Burda oma taotluses.
It follows that the claims mentioned in paragraph 43 of the present judgment cannot justify the reopening of the oral procedure, having regard to the requirements laid down in Article 61 of the Rules of Procedure.
Sellest tulenevalt ei saa ka käesoleva kohtuotsuse punktis 43 nimetatud väidetega põhjendada suulise menetluse uuendamist kodukorra artiklis 61 sätestatud nõudeid silmas pidades.
Under those circumstances, the Court, after hearing the Advocate General, finds that it has before it all the information and arguments necessary to reply to the questions referred by the national court.
Neil asjaoludel leiab Euroopa Kohus, olles ära kuulanud kohtujuristi arvamuse, et tal on kogu vajalik teave eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastamiseks.
Therefore, there are no grounds for ordering the reopening of the oral procedure and, consequently, the related application to prescribe measures of organisation of procedure must be rejected.
Seega ei ole vaja määrata suulise menetluse uuendamist ja ühtlasi tuleb jätta rahuldamata seonduv taotlus menetlust korraldavate meetmete määramiseks.
By its first question, the national court is asking essentially whether a provision of national law which, in relation to cases where profits are distributed by a subsidiary to its parent company, provides for the taxation of income and asset increases of the subsidiary which would not have been taxed if they had remained with the subsidiary and had not been distributed to the parent company constitutes withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435.
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt selgitada, kas siseriiklik õigusnorm, mis näeb tütarettevõtja kasumi emaettevõtjale jaotamise korral ette tütarettevõtja tulude ja varade juurdekasvu maksustamise, mida ei oleks maksustatud, kui viimane oleks jätnud need jaotamata selle asemel, et neid jaotada emaettevõtjale, sätestab kinnipeetava maksu direktiivi 90/435 artikli 5 lõike 1 tähenduses.
According to settled caselaw, the aim of that directive — which, as can be seen from paragraphs 5 and 24 of the present judgment, is applicable in the main proceedings — is to eliminate, through the introduction of a common system of taxation, any
Selle kohta on väljakujunenud kohtupraktikas selgitatud, et nimetatud direktiiv, mis on – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 5 ja 24 – põhikohtuasjas
Thus, with a view to preventing double taxation, Article 5(1) of Directive 90/435 provides for exemption, in the State of the subsidiary, from withholding tax upon distribution of profits (see Joined Cases C-283/94, C-291/94 and C-292/94 Denkavit and Others [1996] ECR I-5063, paragraph 22; Case C-375/98 Epson Europe [2000] ECR I-4243, paragraph 20; Case C-294/99 Athinaïki Zithopoiïa [2001] ECR I-6797, paragraph 25; Case C-58/01 Océ Van der Grinten [2003] ECR I-9809, paragraph 45; and Case C-446/04 Test Claimants in the FII Group Litigation [2006] ECR I-11753, paragraph 103).
Nii näeb direktiivi 90/435 artikli 5 lõige 1 topeltmaksustamise vältimiseks ette, et jaotatav kasum vabastatakse tütarettevõtja liikmesriigis kinnipeetavast maksust (vt 17. oktoobri 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-283/94, C-291/94 ja C-292/94: Denkavit jt, EKL 1996, lk I-5063, punkt 22; 8. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-375/98: Epson Europe, EKL 2000, lk I-4243, punkt 20; 4. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-294/99: Athinaïki Zythopoiïa, EKL 2001, lk I-6797, punkt 25; 25. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-58/01: Océ van der Grinten, EKL 2003, lk I-9809, punkt 45, ja 12. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-446/04: Test Claimants in the FII Group Litigation, EKL 2006, lk I-11753, punkt 103).
As regards, in particular, the prohibition laid down in Article 5 of Directive 90/435 on Member States levying a withholding tax on profits distributed by a resident subsidiary to its parent company, where that parent company is resident in another Member State, the Court has already held that any tax on income received in the State in which dividends are distributed is a withholding tax on distributed profits where the chargeable event for the tax is the payment of dividends or of any other income from shares, the taxable amount is the income from those shares and the taxable person is the holder of the shares (Epson Europe, paragraph 23; Athinaïki Zithopoiïa, paragraphs 28 and 29; Océ Van der Grinten, paragraph 47; and Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 108).
Mis puutub liikmesriikidele direktiivi 90/435 artikliga 5 sätestatud keeldu maksustada kinnipeetava maksuga residendist tütarettevõtja kasumi jaotamine teises liikmesriigis asuvale emaettevõtjale, siis on Euroopa Kohus selle kohta juba otsustanud, et kinnipeetav maks on iga maks, millega maksustatakse tulu, mis on saadud liikmesriigis, kus dividende välja makstakse, kui maksukohustus tekib dividendide või muu väärtpaberitulu väljamaksmisel, maksustatavaks summaks on nendelt väärtpaberitelt teenitud tulu ja need väärtpaberid kuuluvad maksukohustuslasele (eespool viidatud kohtuotsused Epson Europe, punkt 23; Athinaïki Zythopoiïa, punktid 28 ja 29; Océ van der Grinten, punkt 47, samuti Test Claimants in the FII Group Litigation, punkt 108).
It follows from that caselaw that three conditions must be cumulatively fulfilled for the application of Article 5(1) of Directive 90/435.
Osundatud kohtupraktikast ilmneb, et direktiivi 90/435 artikli 5 lõike 1 kohaldamisel peavad kõik kolm tingimust olema kumulatiivselt täidetud.
The German Government argues that the third condition referred to in paragraph 52 of the present judgment — that the taxable person must be the ‘holder of the shares’ — is not fulfilled in the case before the referring court.
Saksamaa valitsus on selle kohta väitnud, et käesoleva kohtuotsuse punktis 52 mainitud kolmas tingimus, nimelt et need „väärtpaberid kuuluvad” maksukohustuslasele, ei ole põhikohtuasjas täidetud.
It must be stated that Burda is liable to corporation tax when it distributes profits, but the holders of the shares are Burda International and RCS.
Tuleb tõdeda, et Burda on kohustatud maksma kasumi jaotamise korral ettevõtte tulumaksu, kuid väärtpaberite omanikud on Burda International ja RCS.
Thus, the third condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 is lacking in the case before the referring court.
Seega ei ole põhikohtuasjas täidetud kolmas tingimus, mis seondub kinnipeetava maksu tuvastamisega direktiivi 90/435 artikli 5 lõike 1 tähenduses.
That assessment is not called into question by the arguments which Burda and the Commission of the European Communities draw from Athinaïki Zithopoiïa order to maintain that the Court does not in fact apply the abovementioned condition and prefers an approach based on economic assessments.
Seda hinnangut ei saa seada kahtluse alla argumentidega, millega Burda ja Euroopa Ühenduste Komisjon eespool viidatud kohtuotsust Athinaïki Zythopoiïa osundades väidavad, et Euroopa Kohus ei kohalda tegelikult eespool nimetatud tingimust ja eelistab majanduslikele hinnangutele rajatud lähenemist.
In particular, in the Commission’s view, the interpretation of the conditions for the application of Article 5(1) of Directive 90/435 must take account of the specific economic function of the withholding tax mechanism which the directive puts in place.
Komisjoni arvates tuleb direktiivi 90/435 artikli 5 lõike 1 kohaldamise tingimuste tõlgendamisel võtta eelkõige arvesse direktiivis sätestatud maksu kinnipidamise mehhanismi erilist majanduslikku ülesannet.
If that is not done, the provision will be compromised in the most frequent cases, that is to say, every time a subsidiary distributes dividends to its parent companies where the latter are resident in a Member State other than the one in which the subsidiary is resident.
Kui seda ei tehta, siis on selle sätte kohaldamine enamikel juhtudel ohus, nimelt kui tütarettevõtja maksab dividende oma emaettevõtjatele ja viimased asuvad mõnes teises liikmesriigis kui see, kus asub tütarettevõtja.
In that regard, the Commission adds that the economic effect of taxing the subsidiary corresponds to taxing the parent company inasmuch as the tax is withheld by the company distributing the profits and paid directly to the tax authorities.
Komisjon lisab selle kohta, et tütarettevõtja maksustamise majanduslik tagajärg vastab emaettevõtja maksustamisele, kuna maksu peab kinni kasumit jaotav äriühing ja see kantakse üle otse maksuhaldurile.
The preceding arguments cannot be accepted.
Eelnevate argumentidega ei saa nõustuda.
It should be noted at once that, as is clear from the caselaw subsequent to Athinaïki Zithopoiïa, the Court maintains, as a condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435, that the taxable person must be the holder of the shares (see Océ Van der Grinten, paragraph 47, and Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 108).
Alustuseks tuleb sedastada, et hilisemast kohtupraktikast kui eespool viidatud kohtuotsus Athinaïki Zythopoiïa ilmneb, et Euroopa Kohus järgib seoses mõistega „kinnipeetav maks” direktiivi 90/435 artikli 5 lõike 1 tähenduses tingimust, et väärtpaberid kuuluvad maksukohustuslasele (vt eespool viidatud kohtuotsused Océ van der Grinten, punkt 47, ja Test Claimants in the FII Group Litigation, punkt 108).
Moreover, that finding cannot be set aside on the basis of supposed economic considerations inherent in the withholding tax mechanism, such as those invoked by the Commission.
Seda tõsiasja ei saa kõrvale heita selliseid maksu kinnipidamise mehhanismist väidetavalt lahutamatuid majanduslikke kaalutlusi aluseks võttes, millele tugineb komisjon.
Such considerations, even if they were relevant, form a basis for the application of Article 5(1) of Directive 90/435 only if the conditions laid down in the caselaw cited in paragraph 52 of the present judgment are all fulfilled.
Kui eeldada, et sellised kaalutlused on asjassepuutuvad, annavad need tegelikult alust direktiivi 90/435 artikli 5 lõike 1 kohaldamiseks ikkagi vaid siis, kui käesoleva kohtuotsuse punktis 52 viidatud kohtupraktikas esitatud tingimused on kõik täidetud.
Since the third condition for the existence of a withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Directive 90/435 is not fulfilled in the case before the referring court, that provision does not preclude a corrective accounting mechanism such as that laid down in Paragraph 28(4) of the KStG 1996.
Kuna põhikohtuasjas ei ole täidetud kolmas tingimus, mis puudutab kinnipeetava maksu tuvastamist direktiivi 90/435 artikli 5 lõike 1 tähenduses, siis ei ole nimetatud sättega vastuolus selline raamatupidamislik korrigeerimismehhanism, nagu on sätestatud 1996. aasta KStG § 28 lõikes 4.
Consequently, the answer to the first question must be that a provision of national law which, in relation to cases where profits are distributed by a subsidiary to its parent company, provides for the taxation of income and asset increases of the subsidiary which would not have been taxed if they had remained with the subsidiary and had not been distributed to the parent company does not constitute withholding tax within the meaning of Article 5(1) of Council Directive 90/435.
Seega tuleb esimesele küsimusele vastata, et siseriiklik õigusnorm, mis näeb tütarettevõtja kasumi emaettevõtjale jaotamise korral ette tütarettevõtja tulude ja varade juurdekasvu maksustamise, mida ei oleks maksustatud, kui viimane oleks jätnud need jaotamata selle asemel, et neid jaotada emaettevõtjale, ei sätesta kinnipeetavat maksu direktiivi 90/435 artikli 5 lõike 1 tähenduses.
By its second question, the national court essentially asks the Court whether Articles 52, 73b and 73d of the Treaty must be interpreted as precluding the application of a national measure, such as Paragraph 28(4) of the KStG 1996, under which the taxation of profits distributed by a subsidiary resident in a Member State to its parent company is subject to the same corrective mechanism regardless of whether the parent company is resident in the same Member State or in another Member State, even though — unlike a resident parent company — a nonresident parent company is not granted a tax credit by the Member State in which its subsidiary is resident.
Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul sisuliselt selgitada, kas asutamislepingu artikleid 52, 73b ja 73d tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus sellise siseriikliku meetme nagu 1996. aasta KStG § 28 lõike 4 kohaldamine, mille alusel kehtib liikmesriigis asutatud tütarettevõtja poolt emaettevõtjale jaotatud kasumi maksustamise kohta sama korrigeerimismehhanism olenemata sellest, kas emaettevõtja asub samas liikmesriigis või mõnes teises liikmesriigis, kuigi erinevalt residendist emaettevõtjast ei anna tütarettevõtja asukoha liikmesriik mitteresidendist emaettevõtjale õigust maksu ümberarvutusele.
First of all, it should be borne in mind that, according to settled caselaw, although direct taxation falls within their competence, Member States must none the less exercise that competence consistently with Community law (see, inter alia, Case C-196/04 Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas [2006] ECR I-7995, paragraph 40; Case C-374/04 Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation [2006] ECR I-11673, paragraph 36; and Case C-231/05 Oy AA [2007] ECR I-6373, paragraph 20).
Sissejuhatuseks tuleb meenutada väljakujunenud kohtupraktikat, millest nähtub, et kuigi otsene maksustamine on liikmesriikide pädevuses, on nad sellegipoolest kohustatud selle pädevuse kasutamisel järgima ühenduse õigust (vt eelkõige 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-196/04: Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas, EKL 2006, lk I-7995, punkt 40; 12. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-374/04: Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, EKL 2006, lk I-11673, punkt 36, ja 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-231/05: Oy AA, EKL 2007, lk I-6373, punkt 20).
In the circumstances of the main proceedings, it must first be determined whether and, if so, to what extent, national rules such as those at issue in the main proceedings are likely to affect the freedoms referred to in Articles 52, 73b and 73d of the Treaty.
Põhikohtuasja asjaoludest lähtudes tuleb kõigepealt kindlaks teha, kas ja millisel määral võib selline õigusnorm, nagu on arutusel põhikohtuasjas, riivata asutamislepingu artiklites 52, 73b ja 73d sätestatud vabadusi.
The applicable freedom
Kohaldamisele kuuluv vabadus
It follows from settled caselaw that, in so far as any given national rules concern only relationships within a group of companies, they primarily affect the freedom of establishment (see, inter alia, to that effect Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 118; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 33; and Oy AA, paragraph 23).
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui siseriiklik õigusnorm puudutab ainult äriühingute kontserni sisesuhteid, riivab see peamiselt asutamisvabadust (vt selle kohta eelkõige eespool viidatud kohtuotsused Test Claimants in the FII Group Litigation, punkt 118; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, punkt 33, ja Oy AA, punkt 23).
Moreover, according to consistent caselaw, where a company has a shareholding in another company which gives it definite influence over that company’s decisions and allows it to determine that company’s activities, it is the provisions of the Treaty on the freedom of establishment that are to be applied (see, inter alia, Cadbury Schweppes and Cadbury Schweppes Overseas, paragraph 31; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, paragraph 39; Case C-524/04 Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation [2007] ECR I-2107, paragraph 27; Oy AA, paragraph 20;
Peale selle tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale kohaldatakse juhul, kui äriühingule kuulub teises äriühingus osalus, mis võimaldab tal kindlalt mõjutada selle äriühingu otsuseid ning otsustada äriühingu tegevuse üle, asutamisvabadust käsitlevaid asutamislepingu sätteid (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsused Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas, punkt 31; Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, punkt 39; 13. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-524/04: Test Claimants in the Thin Cap Group Litigation, EKL 2007, lk I-2107, punkt 27; eespool viidatud kohtuotsus Oy AA, punkt 20; 23. oktoobri
Case C-112/05 Commission v Germany [2007] ECR I-8995, paragraph 13; and Case C-298/05 Columbus Container Services [2007] ECR I-10451, paragraph 29).
2007. aasta otsus kohtuasjas C-112/05: komisjon vs. Saksamaa, EKL 2007, lk I-8995, punkt 13, samuti 6. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-298/05: Columbus Container Services, EKL 2007, lk I-10451, punkt 29).
It emerges from the order for reference that Burda, which is resident in German territory, is 50% owned by a nonresident company, namely, RCS.
Eelotsusetaotlusest nähtub, et Saksamaa territooriumil asuvas Burdas kuulub 50% osalus mitteresidendist äriühingule, antud juhul RCS-ile.
In principle, a holding of that size in Burda’s capital by RCS gives the latter the right to exercise definite and decisive influence over its subsidiary’s activities within the meaning of the caselaw cited in the previous paragraph of the present judgment.
Selline osaluse määr Burda osakapitalis annab RCS-ile üldiselt õiguse kindlalt ja otsustavalt mõjutada oma tütarettevõtja tegevust eelmises punktis viidatud kohtupraktika tähenduses.
In that regard, it should also be pointed out that national legislation such as that at issue in the main proceedings, the application of which does not depend on the extent of the holding which the company receiving the dividend has in the company paying it, may fall within the purview both of Article 43 EC on freedom of establishment and of Article 56 EC on the free movement of capital (see, to that effect, Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 36).
Ühtlasi tuleb märkida, et liikmesriigi sellised õigusnormid, nagu on arutusel põhikohtuasjas, mis on kohaldatavad sõltumata sellest, kui suur on dividende saanud äriühingu osaluse määr dividende maksnud äriühingus, võivad sama hästi kuuluda nii asutamisvabadust käsitleva EÜ artikli 43 kui ka kapitali vaba liikumist käsitleva EÜ artikli 56 kohaldamisalasse (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Test Claimants in the FII Group Litigation, punkt 36).
The fact remains that the dispute before the referring court relates exclusively to the effect of the national legislation at issue in the main proceedings on the situation of a resident company which has distributed dividends to shareholders whose holding gives them definite influence over the decisions of that company and enables them to determine its activities (see, to that effect, Test Claimants in the FII Group Litigation, paragraph 38).
Selle kohta tuleb siiski märkida, et vaidlus puudutab põhikohtuasjas arutusel olevate liikmesriigi õigusnormide mõju vaid sellise äriühingu olukorrale, kes on maksnud dividende aktsionäridele, kellele kuuluv osalus annab neile kindla mõju nimetatud äriühingu otsuste üle ja võimaldab otsustada tema tegevuse üle (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Test Claimants in the FII Group Litigation, punkt 38).