natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Points 4 and 13 of Recommendation 2003/558 state:
Soovituse 2003/558 punktid 4 ja 13 avaldavad:
For the intermediate period up to the conclusion of the review as referred to in point 13 below, it is acceptable that operators make available location information on request only (pull).
Hindamiskokkuvõttele eelneva üleminekuperioodi kestel, millele on viidatud allpool punktis 13, võivad tegutseda ainult need operaatorid, kes edastavad asukohateavet vaid vastava taotluse korral („pull”).
Member States should require their national authorities to report to the Commission on the situation of E112 implementation by the end of 2004 so that the Commission can undertake a review taking into account the emerging requirements from public safety answering points and emergency services and the evolutions and availability of technological capabilities for location determination.’
Kõik liikmesriigid peavad kutsuma oma ametiasutusi üles esitama 2004. aasta lõpuks komisjonile aruande numbri E 112 rakendamise käigust, et komisjon saaks jätkata hindamisega, võttes arvesse hädaabikõnede vastuvõtukeskuste ja hädaabiteenistuste uusi nõudeid ning asukoha kindlaksmääramisel toimunud arengut ja tehniliste vahendite kättesaadavust.”
Article 26(3) of the Universal Service Directive, which was transposed into Lithuanian law by Article 65(4) of Law No IX-2135 on electronic communications (Elektroninių ryšių įstatymas Nr. IX-2135), of 15 April 2004 (Žin., 2004, Nr. 69-2382) (‘Law on electronic communications’), and entered into force on 1 May 2004, provides:
Universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõige 3 võeti Leedu õiguskorda üle 15. aprilli 2004. aasta seaduse nr IX-2135 elektrooniliste sidevõrkude kohta (Elektroninių ryšių įstatymas Nr. IX-2135) (Žin., 2004, Nr. 69-2382; edaspidi „elektrooniliste sidevõrkude seadus”) artikli 65 lõikega 4, mis jõustus 1. mail 2004 ja sätestab:
‘Providers of public communications networks and electronic communications ser -vices accessible to the public shall supply, without the consent of subscribers or users of electronic communications services, information on location (together with flow data) to bodies responsible for processing emergency calls, in particular to the judicial authorities, the ambulance service, the fire service and other emergency services in order for those bodies to answer calls from subscribers and users of electronic communications services and respond appropriately ….’
„Üldkasutatavate sidevõrkude ja üldsusele kättesaadavate elektrooniliste sideteenuste pakkujad annavad ilma abonentide või elektrooniliste sideteenuste kasutajate nõusolekuta asukohateavet (ja ka andmeid informatsiooni kulgemise kohta) asutustele, kes tegelevad hädaabikõnedega, eelkõige õigusasutustele, kiirabile, tuletõrjele ja teistele hädaabiteenistustele, et need asutused saaksid abonentide või elektrooniliste sideteenuste kasutajate kõnedele vastata ja asjakohaselt reageerida. […]”
On 1 September 2007, Law No X-1092 of 12 April 2007 (Žin., 2007, Nr. 46-1723), amending Article 65 of the Law on electronic communications, entered into force.
1. septembril 2007 jõustus 12. aprilli 2007. aasta seadus nr X-1092 (Žin., 2007, Nr. 46-1723), millega muudeti elektrooniliste sidevõrkude seaduse artiklit 65.
As amended, Article 65(4) states that providers of public communications networks and electronic communications services accessible to the public are required to provide caller location information free of charge to the Joint Emergency Services Centre and that the costs of acquisition, installation (adaptation), refurbishment and operation of the equipment necessary for that purpose shall be reimbursed out of public funds.
Selliselt muudetuna näeb nimetatud artikli 65 lõige 4 ette, et üldkasutatavate sidevõrkude ja üldsusele kättesaadavate elektrooniliste sideteenuste pakkujad peavad andma hädaabiteenistuste ühiskeskusele tasuta teavet helistaja asukoha kohta ning et selleks vajaliku varustuse soetamise, paigaldamise (kohandamise), uuendamise ja käitamisega seotud kulutused hüvitatakse riiklikest vahenditest.
In addition to the Law on electronic communications, the Republic of Lithuania adopted a number of other acts intended to implement Article 26(3) of the Universal Service Directive.
Lisaks elektrooniliste sidevõrkude seadusele võttis Leedu Vabariik universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõike 3 rakendamiseks vastu ka mitmeid teisi õigusakte.
They include:
Nende hulgas oli:
— Law No IX-2246 on the Joint Emergency Services Centre (Bendrojo pagalbos centro įstatymas Nr. IX-2246), of 25 May 2004 (Žin., 2004, Nr. 90-3306);
– 25. mai 2004. aasta seadus nr IX-2246 hädaabiteenistuste ühiskeskuse kohta (Bendrojo pagalbos centro įstatymas Nr. IX-2246) (Žin., 2004, Nr. 90-3306);
— Decree No 1V-389 of the Director of the Communications Regulatory Authority approving the procedure and the mode of transmission of calls from subscribers and/or users of communications services to the numbers of the Joint Emergency Services Centre and/or the emergency services (Ryšių reguliavimo tarnybos direktoriaus įsakymas Nr. 1V-389 dėl abonentų ir(ar) paslaugų gavėjų skambučių siuntimo į Bendrojo pagalbos centro ir(ar) pagalbos tarnybų numerius tvarkos ir sąlygų aprašo patvirtinimo) of 21 April 2005 (Žin., 2005, Nr. 55-1918).
– sidevõrkude ja -teenuste reguleeriva ameti direktori 21. aprilli 2005. aasta otsus nr 1V-389, millega kiideti heaks sideteenuste abonentide ja/või kasutajate poolt hädaabiteenistuste ühiskeskuse ja/või hädaabiteenistuste numbritele tehtud kõnede edastamise protseduur ja üksikasjad (Ryšių reguliavimo tarnybos direktoriaus įsakymas Nr. 1V-389 dėl abonentų ir(ar) paslaugų gavėjų skambučių siuntimo į Bendrojo pagalbos centro ir(ar) pagalbos tarnybų numerius tvarkos ir sąlygų aprašo patvirtinimo) (Žin., 2005, Nr. 55-1918).
By letter of formal notice of 10 April 2006, the Commission informed the Republic of Lithuania of its concerns regarding the incorrect application of Article 26(3) of
10. aprilli 2006. aasta märgukirjaga väljendas komisjon Leedu Vabariigile oma rahulolematust seoses universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõike 3 ebaõige
Those concerns arose from the fact that when emergency calls to the single European emergency number ‘112’ come from a mobile telephone, caller location information is not provided to the emergency services.
See rahulolematus tulenes asjaolust, et kui Euroopa ühtsele hädaabinumbrile 112 tehti hädaabikõne mobiiltelefonilt, siis ei antud hädaabiteenistustele helistaja asukohateavet.
In their response sent on 11 July 2006, the Lithuanian authorities confirmed that fact, explaining that not all the operators of public communications networks and electronic communications services accessible to the public had the technical equipment necessary for that purpose and that the authorities had not reached an agreement with the operators concerning the responsibility for costs related to locating callers.
Oma vastuses, mis saadeti 11. juulil 2006, kinnitasid Leedu ametiasutused seda asjaolu, selgitades, et kõigil üldkasutatavate sidevõrkude ja üldsusele kättesaadavate elektrooniliste sideteenuste operaatoritel ei ole selleks vajalikke tehnilisi seadmeid ning et ametiasutused ei ole jõudnud nimetatud operaatoritega kokkuleppele küsimuses, mis puudutab vastutust helistaja asukoha kindlaksmääramisega seotud kulutuste osas.
On 25 September 2006, the Lithuanian Government sent to the Commission the most recent information, setting out the measures envisaged in order to implement Article 26(3) of the Universal Service Directive.
Sama aasta 25. septembril andis Leedu valitsus komisjonile ajakohastatumat teavet, tuues välja universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõike 3 rakendamise tagamiseks ettenähtud meetmed.
On 18 October 2006, the Commission issued a reasoned opinion in which it stated that the Republic of Lithuania was unable to ensure in practice that caller location information is made available where emergency calls to the ‘112’ number are made from a mobile telephone, thereby failing to fulfil its obligations under Article 26(3) of the Universal Service Directive.
Komisjon andis 18. oktoobril 2006 välja põhjendatud arvamuse, milles nentis, et Leedu Vabariik ei ole tegelikkuses suutnud tagada helistaja asukohateabe kättesaadavust, kui hädaabikõned numbrile 112 tehakse mobiiltelefonilt, mistõttu Leedu Vabariik rikub universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõikest 3 tulenevaid kohustusi.
At the same time, it called on that Member State to take the measures necessary in order to comply with that opinion within two months of its notification.
Samas kutsus komisjon seda liikmesriiki võtma põhjendatud arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
In its reply of 12 January 2007, the Lithuanian Government indicated that a draft law amending Article 65 of the Law on electronic communications had been put before the Lithuanian Parliament, providing that the costs relating to the caller location information transmission service borne by the providers of public mobile telephone networks were to be financed from the national budget.
Oma 12. jaanuari 2007. aasta vastuses märkis Leedu Vabariik, et Leedu Parlamendile on esitatud seaduseelnõu, millega muudetakse elektrooniliste sidevõrkude seaduse artiklit 65 ja mis näeb ette, et üldkasutatava mobiiltelefoniteenuse pakkujate kulutused seoses helistaja asukohateabe edastamisega kantakse riiklikust eelarvest.
Appended to that letter was an agreement concluded on 4 December 2006 between the Joint Emergency Services Centre and the mobile telephone operators relating to caller location services.
Sellele kirjale oli lisatud hädaabiteenistuste ühiskeskuse ja mobiilsidevõrkude operaatorite vahel 4. detsembril 2006 sõlmitud kokkulepe helistaja asukoha kindlaksmääramise kohta.
Taking the view, however, that the situation remained unsatisfactory, the Commission brought the present action.
Leides, et olukord on endiselt mitterahuldav, esitas komisjon käesoleva hagi.
The Lithuanian Republic submits that the action should be dismissed as inadmissible on the ground that the complaints set out in the reasoned opinion differed in their content from those raised in the application.
Leedu Vabariik märgib, et hagi tuleb jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna põhjendatud arvamuses sõnastatud etteheited on oma sisult erinevad nendest, mis esitati hagis.
Whereas the statement of reasons in the reasoned opinion emphasised the fact that in Lithuania, as regards calls to the ‘112’ number from a mobile telephone, caller location information is not provided according to the ‘pull’ method, the application sets out an obligation to apply the ‘push’ method.
Kui põhjendatud arvamuse põhjendused rõhutasid asjaolu, et Leedus mobiiltelefonilt numbrile 112 tehtud kõnede puhul ei avaldata teavet helistaja asukoha kohta „pull”meetodil, siis hagis toodi selles osas esile „push”-meetodi kohaldamise kohustus.
The Commission replies that the reasoned opinion and the application mention both ‘push’ and ‘pull’ methods, set out in Recommendation No 2003/558, and leave the Republic of Lithuania the choice as to which of those methods to apply in order to implement Article 26(3) of the Universal Service Directive.
Komisjon vastas repliigis, et põhjendatud arvamuses ja hagis mainitakse kaht soovituses 2003/558 nimetatud meetodit – „push” ja „pull”, jättes Leedu Vabariigile võimaluse valida, kumba neist meetoditest universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõike 3 rakendamiseks kohaldada.
In its rejoinder, the Republic of Lithuania submits that it is only at the stage of the reply that the Commission clarified its new position, according to which the Member
Oma vasturepliigis väidab Leedu Vabariik, et komisjon on vaid repliigi staadiumis selgitanud oma uut seisukohta, mille kohaselt liikmesriigid mitte üksnes ei
Since the Commission’s position therefore remained unclear until that stage the complaints that it made did not comply with the requirement to precisely formulate the subjectmatter of an action for failure to fulfil obligations.
Järelikult, kuna komisjoni seisukoht jäi kuni selle staadiumini ebatäpseks, ei vasta tema esitatud etteheited liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi eseme täpse sõnastuse nõudele.
First of all, it is settled caselaw that the purpose of the pre-litigation procedure is to give the Member State concerned an opportunity to comply with its obligations under Community law, on the one hand, and, on the other, to avail itself of its right to defend itself against the objections formulated by the Commission (see, in particular, Case C-484/04 Commission v United Kingdom [2006] ECR I-7471, paragraph 24, and the caselaw cited).
Tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on kohtueelse menetluse eesmärk anda asjaomasele liikmesriigile võimalus ühelt poolt viia oma tegevus kooskõlla ühenduse õigusest tulenevate kohustustega ning teisalt kasutada tõhusalt oma õigust esitada komisjoni väidetele vastuväiteid (vt eelkõige 7. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-484/04: komisjon vs. Ühendkuningriik, EKL 2006, lk I-7471, punkt 24 ja osundatud kohtupraktika).
The proper conduct of that procedure constitutes an essential guarantee required by the EC Treaty not only in order to protect the rights of the Member State concerned, but also to ensure that any contentious procedure will have a clearly defined dispute as its subjectmatter (see, Case C-34/04 Commission v Netherlands [2007] ECR I-1387, paragraph 49, and the caselaw cited).
Selle menetluse nõuetekohasus kujutab endast EÜ asutamislepinguga taotletud põhilist garantiid mitte üksnes kõnealuse liikmesriigi õiguste kaitseks, vaid ka tagamaks, et võimaliku kohtumenetluse vaidlusese oleks täpselt määratletud (vt 15. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-34/04: komisjon vs. Madalmaad, EKL 2007, lk I-1387, punkt 49 ja osundatud kohtupraktika).
It follows, first, that the subjectmatter of the proceedings under Article 226 EC is delimited by the pre-litigation procedure governed by that provision.
Sellest tuleneb esmalt, et EÜ artikli 226 alusel esitatud hagi ese on piiratud selles sättes viidatud kohtueelse menetlusega.
Accordingly, the application must be based on the same grounds and pleas as the reasoned opinion (see, Case C-287/00 Commission v Germany [2002] ECR I-5811, paragraph 18, and Case C-305/03 Commission v United Kingdom [2006] ECR I-1213, paragraph 22).
Järelikult peab hagi tuginema samadele põhjendustele ja väidetele, mis on märgitud põhjendatud arvamuses (vt 20. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C-287/00: komisjon vs. Saksamaa, EKL 2002, lk I-5811, punkt 18, ja 9. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-305/03: komisjon vs. Ühendkuningriik, EKL 2006, lk I-1213, punkt 22).
Second, the reasoned opinion must contain a cogent and detailed exposition of the reasons which led the Commission to the conclusion that the Member State concerned has failed to fulfil one of its obligations under Community law (see, Commission v Germany, cited above, paragraph 19, and Commission v United Kingdom, cited above, paragraph 26).
Teiseks peab põhjendatud arvamus sisaldama asjakohast ning üksikasjalikku ülevaadet põhjustest, millele toetudes komisjon leiab, et asjaomane riik on rikkunud ühte EÜ asutamislepingust tulenevatest kohustustest (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 19, ja 7. septembri 2006. aasta kohtuotsus komisjon vs. Ühendkuningriik, punkt 26).
In this case, it must be stated first of all that the complaint made against the Republic of Lithuania remained unchanged throughout the pre-litigation and contentious procedures.
Käesoleval juhul tuleb kõigepealt märkida, et Leedu Vabariigile tehtud etteheide on jäänud läbi kohtueelse ja kohtuliku menetluse muutumatuks.
Both during the pre-litigation procedure and before the Court, the Commission complained that that Member State had failed to fulfil its obligations under Article 26(3) of the Universal Service Directive by failing to ensure in practice that, to the extent technically feasible, authorities handling emergencies are given caller location information for all callers to the single European emergency call number ‘112’.
Tegelikult on komisjon nii kohtueelse kui ka Euroopa Kohtus toimunud menetluse käigus heitnud sellele liikmesriigile ette universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõikest 3 tulenevate kohustuste rikkumist, kuna tegelikkuses ei ole tagatud, et üldkasutatavate telefonivõrkude operaatorid avaldavad teabe helistaja asukoha kohta hädaolukordadega tegelevale asutusele kõigi Euroopa ühtsele hädaabinumbrile 112 saabunud kõnede puhul, kui see on tehniliselt teostatav.
As regards the specific content and the reasoning of that complaint, the Commission relied, in the letter of formal notice and the reasoned opinion, on the fact that it was technically feasible for fixed and mobile telephone operators operating in Lithuania to provide that information at least according to the ‘pull’ method referred to in Recommendation 2003/558.
Mis puudutab selle etteheite konkreetset sisu ja põhjendust, siis on komisjon oma märgukirjas ja põhjendatud arvamuses väitnud, et Leedus tegutsevate püsiliinide ja mobiilioperaatoritel oli tehniliselt võimalik seda teavet avaldada vähemalt „pull”meetodil, mis on ette nähtud soovituses 2003/558.
However, in so doing it had in no way imposed that method on the Republic of Lithuania, but merely stated that in its view the obligation laid down in Article 26(3) of the Universal Service Directive is in fact applicable in this case, since the condition of technical feasibility to which Article 26(3) subjects that obligation is satisfied.
Seda tehes ei surunud komisjon Leedu Vabariigile seda viimast meetodit kuidagi peale, vaid üksnes sedastas, et tema arvates on universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõikes 3 sätestatud kohustus käesolevas asjas kohaldatav, kuna tehnilise teostatavuse tingimus, mille artikli 26 lõige 3 seab nimetatud kohustuse esemeks, on täidetud.
Contrary to the Republic of Lithuania’s submissions, the Commission did not assert, during the proceedings before the Court, that Member States have an obligation to implement a specific method in order to comply with Article 26(3) of the Universal Service Directive.
Vastupidiselt sellele, mida väidab Leedu Vabariik, ei kinnitanud komisjon Euroopa Kohtus toimunud menetluse käigus, et liikmesriikidele kehtiks kohustus rakendada universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõike 3 täitmiseks mingit kindlat meetodit.
The application and the reply, like the letter of formal notice and the reasoned opinion before them, simply refer to point 4 of Recommendation 2003/558, without requiring one or other method mentioned in that paragraph to be implemented.
Tegelikult on hagis ja repliigis – nagu ka varasemas märgukirjas ja põhjendatud arvamuses – viidatud vaid soovituse 2003/558 punktile 4, nõudmata sealjuures, et kohaldataks üht või teist nimetatud meetodit.
Thus, the Commission submitted — in particular in its reply — not that the Republic of Lithuania must use the ‘pull’ method, but that that Member State is required to implement at least the most simple technical measures in order to ensure that, from the date laid down in the Act of Accession, the relevant information is actually transmitted.
Niisiis väitis komisjon oma repliigis eelkõige mitte seda, et Leedu Vabariik peab võtma tarvitusele „pull”-meetodi, vaid et see liikmesriik peab võtma vähemalt kõige lihtsamaid tehnilisi meetmeid tagamaks, et liitumislepingus kinnitatud kuupäevast alates oleks teave helistaja asukoha kindlakstegemise kohta ka tegelikkuses edastatud.
That position corresponds exactly to the view expressed by the Commission during the pre-litigation procedure.
See seisukoht vastab täielikult sellele, mida komisjoni väljendas kohtueelses menetluses.
It is clear from the foregoing that the plea of inadmissibility raised by the Republic of Lithuania must be dismissed.
Eelnevast tulenevalt tuleb Leedu Vabariigi esitatud vastuvõetamatuse vastuväide jätta tähelepanuta.
The Commission takes the view that it is technically feasible for Lithuanian operators of public mobile telephone networks to provide caller location information when the caller dials the ‘112’ number from a mobile telephone.
Komisjon leiab, et tehniliselt on Leedu üldkasutatavate mobiilsidevõrkude operaatorite jaoks teostatav avaldada teavet helistaja asukoha kohta, kui viimane valib numbri 112 mobiiltelefonilt.
Therefore, it follows from the information provided by the defendant itself that the mobile telephone networks in Lithuania do not have specific characteristics which, from a technical point of view, prevent the transmission of that information.
Seega tuleneb kostja enda esitatud andmetest, et Leedu mobiilsidevõrkudel ei ole spetsiifilisi omadusi, mis takistaksid tehnilisest küljest selle teabe edastamist.
In particular, the agreement concluded on 4 December 2006 between the Joint Emergency Services Centre and the providers of public mobile telephone network services
Hädaabiteenistuste ühiskeskuse ja mobiilsidevõrkude operaatorite vahel 4. det -sembril 2006 sõlmitud kokkulepe helistaja asukoha kindlaksmääramise kohta
COMMISSION v LITHUANIA states that it is technically possible to transmit the information, but that that might require additional investment.
KOMISJON VS. LEEDU tähistabki seda, et nimetatud teavet on tehniliselt võimalik edastada, kuid selleks võib vaja olla täiendavaid investeeringuid.
The lack of investment and the delays in acquiring the technical equipment necessary for that purpose cannot be regarded as a lack of technical feasibility within the meaning of Article 26(3) of the Universal Service Directive.
Investeeringute puudumist ja vajalike seadmete soetamise hilinemist ei saa käsitleda tehniliselt teostamatusena universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõike 3 tähenduses.
In its reply, the Commission states that point 4 of Recommendation 2003/558, to which it referred in its application, cannot, having regard to the non-binding nature of that recommendation, require the Member States to apply the ‘push’ method rather than the ‘pull’ method in order to transmit caller location information.
Oma repliigis märgib komisjon, et soovituse 2003/558 punkt 4, millele ta viitas oma hagiavalduses, ei saa kõnealuse soovituse mittesiduvust arvesse võttes kohustada liikmesriike helistaja asukoha kindlaksmääramisel kohaldama pigem „push”-meetodit kui „pull”-meetodit.
Although the Republic of Lithuania is therefore free as to the choice of method it must, however, in accordance with Article 26(3) of the Universal Service Directive, implement at least the most simple technical measures in order to ensure that the operators of fixed and mobile public telephone networks provide that information from the date set in the Act of Accession.
Kuigi Leedu Vabariik oli seetõttu oma meetodivalikul vaba, pidi ta sellegipoolest tulenevalt universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõikest 3 võtma vähemalt kõige lihtsamaid tehnilisi meetmeid tagamaks, et liitumislepingus kinnitatud kuupäevast alates annaksid püsi- ja mobiilsidevõrkude operaatorid teavet helistaja asukoha kohta.
The Republic of Lithuania contends that the complaint made by the Commission is unfounded solely because it is not formulated in an appropriate manner.
Leedu Vabariik väidab, et komisjoni esitatud etteheide on põhjendamatu juba üksnes seetõttu, et see ei ole nõuetekohaselt sõnastatud.
Since that Member State has adopted all the legal, technical and organisational measures possible in order to fulfil the obligations laid down by Article 26(3) of the Universal Service Directive, the Commission’s head of claim should have been formulated so as to seek a declaration that the Republic of Lithuania has failed to fulfil its obligations by not ensuring that the undertakings which operate public telephone networks make the relevant information available to the authorities handling emergencies.
Kuna see liikmesriik oli võtnud kõik võimalikud õiguslikud, tehnilised ja organisatoorsed meetmed, et täita universaalteenuse direktiivi artikli 26 lõikest 3 tulenevaid kohustusi, oleks nimetatud etteheide pidanud olema sõnastatud viisil, mis võimaldaks tuvastada, et Leedu Vabariik on rikkunud oma kohustusi, jättes tagamata, et üldkasutatavate telefonivõrkude operaatorid avaldaksid teabe helistaja asukoha kohta hädaolukordadega tegelevale asutusele.