natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As regards, next, the analysis forming the basis of the Court of First Instance’s finding that there was a competitive relationship between Glunz and Kronofrance, the appellants dispute the existence of such a relationship and rely on two arguments.
Mis puutub analüüsi, mille põhjal Esimese Astme Kohus järeldas, et Glunzi ja Kronofrance’i vahel on konkurentsisuhe, siis apellandid vaidlustavad selle kahele argumendile tuginedes.
First, they maintain that the Court of First Instance reached such a conclusion after making an incorrect assessment of certain data relating to the geographical extent of the respective marketing areas of the two undertakings in question, whose degree of overlap is altogether marginal, so that no competitive relationship exists between Glunz and Kronofrance.
Nad väidavad esiteks, et Esimese Astme Kohus tegi niisuguse järelduse pärast seda, kui ta oli valesti hinnanud andmeid asjaomaste ettevõtjate geograafiliste müügipiirkondade ulatuse kohta, mis tegelikult kattusid vaid vähesel määral, mistõttu ei ole Glunzi ja Kronofrance’i vahel mingisugust konkurentsisuhet.
It is however clear that, even if that argument is developed in the context of a plea alleging an error in law, the appellants are in reality seeking to challenge the assessment of the facts by the Court of First Instance.
Tuleb siiski tõdeda, et kuigi see argument on esitatud õigusnormi rikkumist käsitleva väite raames, tahavad apellandid tegelikult seada kahtluse alla Esimese Astme Kohtu poolt faktilistele asjaoludele antud hinnangu.
In the context of an appeal, such an assessment is subject to review by the Court of Justice only where the facts and evidence put before the Court of First Instance have been distorted (see for example, to that effect, Case C-53/92 P Hilti v Commission [1994] ECR I-667, paragraph 42, and Case C-206/04 P Mühlens v OHIM [2006] ECR I-2717, paragraph 28).
Kuid apellatsioonimenetluses ei allu selline hinnang Euroopa Kohtu kontrollile, välja arvatud juhul, kui Esimese Astme Kohtule esitatud asjaolusid ja tõendeid on moonutatud (vt selle kohta eelkõige 2. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-53/92 P: Hilti vs. komisjon, EKL 1994, lk I-667, punkt 42, ja 23. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-206/04 P: Mülhens vs. Siseturu Ühtlustamise Amet, EKL 2006, lk I-2717, punkt 28).
It follows that, since no distortion has been substantiated or even alleged by the appellants in the present case, that argument must be considered manifestly inadmissible.
Sellest järeldub, et kuna käesoleval juhul ei ole apellandid tõendite moonutamist tõendanud ega sellele isegi mitte viidanud, siis tuleb see argument tunnistada ilmselgelt vastuvõetamatuks.
Second, the appellants contend that the Court of First Instance relied not on analysis of the competition specifically existing between Kronofrance and Glunz but on general considerations connected with the presence on the French wood panel and board market of companies belonging to the group of which Glunz is a member.
Teiseks kinnitavad apellandid, et Esimese Astme Kohus ei lähtunud mitte Kronofrance’i ja Glunzi vahelise tegeliku konkurentsi analüüsist, vaid üldistest järeldustest, mis seondusid Prantsusmaa puitplaaditurul tegutsevate ettevõtjatega, kes kuuluvad Glunziga samasse kontserni.
In that regard it is sufficient to point out that, after having stated that both the undertakings in question manufactured wood panels and boards and that their marketing areas overlapped, the Court of First Instance added, at paragraph 43 of the judgment under appeal:
Sellega seoses piisab, kui märkida, et olles nentinud, et mõlemad asjaomased ettevõtjad tootsid puitplaate ja nende müügipiirkonnad kattusid, lisas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 43 järgmist:
‘It is also apparent from the [contested decision] that Glunz is a subsidiary of Tableros de Fibras SA, which has factories in France active in the wood industry which were transferred to it by Glunz in 1999.’
„[Vaidlusalusest otsusest] selgub veel, et Glunz on Tableros de Fibras SA tütarettevõtja ja Tableros de Fibras SA le kuuluvad Prantsusmaal puidutehased, mille Glunz 1999. aastal talle võõrandas.”
It is clear from reading that paragraph of the judgment under appeal that the Court referred to considerations relating to the group to which Glunz belongs only for the sake of completeness, after already having concluded that a competitive relationship existed between the two undertakings in question.
Vaidlustatud kohtuotsuse selle punkti sõnastusest tuleneb selgelt, et Esimese Astme Kohus viitas selle kontserni kohta tehtud järeldustele, kuhu Glunz kuulub, vaid täiendavalt pärast seda, kui ta oli juba jõudnud järeldusele, et kahe kõnealuse ettevõtja vahel on konkurentsisuhe.
Thus the Court did not in any way base the conclusion it reached in paragraph 44 on that ground alone.
Seega ei rajanud Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 44 tehtud järeldust sugugi ainult sellele alusele.
It follows that that argument must be rejected as inoperative.
Sellest järeldub, et kõnealune argument tuleb tagasi lükata, kuna see on alusetu.
In view of the above, the first ground of appeal of the Federal Republic of Germany and the second ground of appeal of Glunz and OSB must be dismissed.
Eeltoodut arvestades tuleb Saksamaa Liitvabariigi esimene ning Glunzi ja OSB teine väide tagasi lükata.
Infringement of Article 87(3) EC and of the multisectoral framework of 1998
EÜ artikli 87 lõike 3 ja 1998. aasta mitut valdkonda hõlmava raamprogrammi rikkumine
The Federal Republic of Germany, by its second ground of appeal, and Glunz and OSB, by their first ground of appeal, supported by the Commission, maintain that the Court of First Instance misapplied Article 87(3) EC and the multisectoral framework of 1998.
Saksamaa Liitvabariik oma teises väites ning Glunz ja OSB oma esimeses väites, mida komisjon toetab, väidavad, et Esimese Astme Kohus kohaldas EÜ artikli 87 lõiget 3 ja 1998. aasta mitut valdkonda hõlmavat raamprogrammi valesti.
According to those parties, the Court of First Instance failed to have regard to the wide discretion enjoyed by the Commission when applying Article 87(3) EC, pursuant to which it adopted and applied the multisectoral framework of 1998.
Nende sõnul eiras Esimese Astme Kohus komisjoni laiaulatuslikku kaalutlusõigust EÜ artikli 87 lõike 3 kohaldamisel, millele viimane 1998. aasta mitut valdkonda hõlmavat raamprogrammi vastu võttes ja kohaldades tugines.
It thus interpreted the relevant points of the multisectoral framework of 1998 in a manner contrary to their wording, meaning and object, by holding that the repercussions of the regional aid at issue on competition had to be assessed in the light of both the capacity utilisation of the sector concerned and the existence of a declining market.
Nii tõlgendas nimetatud kohus raamprogrammi vastavaid punkte vastuolus nende sõnastuse, mõtte ja eesmärgiga, asudes seisukohale, et kõnealuse regionaalse abi mõju konkurentsile tuleb hinnata nii asjaomase valdkonna tootmisvõimsuse kasutamist kui ka turu nõudluse langust arvestades.
More precisely, it ignored the order in which those assessment criteria have to be taken into account, as laid down in points 3.2 to 3.4 of that framework.
Täpsemalt eiras Esimese Astme Kohus nimetatud raamprogrammi punktides 3.2–3.4 kindlaks määratud kriteeriumide arvesse võtmise järjekorda.
It is apparent from those provisions that the question whether the relevant market is declining is merely an alternative review criterion which must be taken into account only where the data relating to the capacity utilisation are insufficient.
Nendest sätetest tuleneb, et küsimus sellest, kas nõudlus asjaomasel turul on langev, on vaid üks täiendav kontrollkriteerium, mida tuleb arvesse võtta vaid siis, kui andmed tootmisvõimsuse kasutamise kohta on ebapiisavad.
That is, however, not the position in the present cases, since all the capacity utilisation data were available.
Antud juhtudel ei ole see siiski nii, kuna kõik andmed tootmisvõimsuse kasutamise kohta olid olemas.
Kronofrance contends that the wording of point 3.10 of the multisectoral framework of 1998 makes it expressly clear that, in its appraisal of the competitive situation of a market affected by an aid project, the Commission should always ascertain whether the project involves a capacity expansion in a sector with structural overcapacity, and whether it is intended for a declining market.
Kronofrance väidab vastu, et 1998. aasta mitut valdkonda hõlmava raamprogrammi punkti 3.10 sõnastusest tuleneb selgelt, et abiprojektist mõjutatud turu konkurentsiolukorra hindamisel peab komisjon alati kindlaks tegema, kas projektiga kaasneb tootmisvõimsuse kasv valdkonnas, mida iseloomustab liigne struktuuriline tootmisvõimsus, ja kas projekt on määratud langeva nõudlusega turule.
As the Court of First Instance pointed out in the judgment under appeal, the latter aspect should always be examined because aid granted in a declining market carries serious risks of distorting competition.
Nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuses rõhutas, tuleb viimati nimetatud asjaolu alati uurida, kuna langeva nõudlusega turule määratud abiga kaasneb tõsine oht konkurentsimoonutusteks.
It is true, as the appellants submit, that, in the application of Article 87(3) EC, the Commission enjoys wide discretion, the exercise of which involves complex economic and social assessments which must be made in a Community context (see for example, to that effect, Case 310/85 Deufil v Commission [1987] ECR 901, paragraph 18).
Nagu apellandidki väidavad, on tõsi, et komisjonil on EÜ artikli 87 lõike 3 kohaldamisel laiaulatuslik kaalutlusõigus, mille kasutamine hõlmab keerulisi majanduslikke ja sotsiaalseid hinnanguid, mis tuleb anda ühenduse kontekstis (vt selle kohta eelkõige 24. veebruari 1987. aasta otsus kohtuasjas 310/85: Deufil vs. komisjon, EKL 1987, lk 901, punkt 18).
In that context, judicial review of the manner in which that discretion is exercised is confined to establishing that the rules of procedure and the rules relating to the duty to give reasons have been complied with, and to verifying the accuracy of the facts relied on and that there has been no error of law, manifest error in the assessment of the facts or misuse of powers (Case C-351/98 Spain v Commis­sion [2002] ECR I-8031, paragraph 74; Case C-409/00 Spain v Commission [2003] ECR I-1487, paragraph 93; and Case C-91/01 Italy v Commission [2004] ECR I-4355, paragraph 43).
Selle kaalutlusõiguse kasutamise kontrollimisel tuleb kohtul kontrollida üksnes menetlusnormide järgimist ja põhjendamiskohustuse täitmist, faktiliste asjaolude sisulist õigsust, et rikutud ei oleks õigusnorme, asjaolude hindamisel ei oleks tehtud ilmselget kaalutlusviga ning et tegemist ei oleks võimu kuritarvitamisega (26. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-351/98: Hispaania vs. komisjon, EKL 2002, lk I-8031, punkt 74; 13. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas C-409/00: Hispaania vs. komisjon, EKL 2003, lk I-1487, punkt 93, ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-91/01: Itaalia vs. komisjon, EKL 2004, lk I-4355, punkt 43).
However, it should be pointed out that, in adopting rules of conduct and announcing by publishing them that they will henceforth apply to the cases to which they relate, the Commission imposes a limit on the exercise of its aforementioned discretion and cannot depart from those rules under pain of being found, where appropriate, to be in breach of general principles of law, such as equal treatment or the protection of legitimate expectations (Joined Cases C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P to C-208/02 P and C-213/02 P Dansk Rørindustri and Others v Commission [2005] ECR I-5425, paragraph 211).
Selliseid käitumisnorme vastu võttes ja nende avaldamisega teada andes, et ta kavatseb neid edaspidi nendega hõlmatud juhtumitele kohaldada, piirab komisjon oma kaalutlusõigust ega saa neist normidest kõrvale kalduda, ilma et tema suhtes olenevalt olukorrast rakendataks sanktsioone selliste õiguse üldpõhimõtete rikkumise eest nagu võrdne kohtlemine või õiguspärase ootuse kaitse (28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P – C-208/02 P ja C-213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I-5425, punkt 211).
Thus, in the specific area of State aid, the Court has already had occasion to stress that the Commission is bound by the guidelines and notices that it issues, inasmuch as they do not depart from the rules in the Treaty and are accepted by the Member States (see, for example, Case C-409/00 Spain v Commission, paragraphs 69 and 95, and Italy v Commission, paragraph 45, both cited above).
Euroopa Kohus on rõhutanud, et riigiabi valdkonnas on komisjon kohustatud järgima omaenda juhiseid ja teatisi selles osas, milles need ei erine asutamislepingu sätetest ja osas, milles liikmesriigid on nendega nõustunud (vt eelkõige eespool viidatud 13. veebruari 2003. aasta kohtuotsused Hispaania vs. komisjon, punktid 69 ja 95, ja Itaalia vs. komisjon, punkt 45).
In the judgment under appeal, the Court of First Instance reviewed precisely whether the Commission, in adopting the contested decision, complied with its multisectoral framework of 1998.
Vaidlustatud kohtuotsuses kontrollis Esimese Astme Kohus just seda, kas komisjon lähtus vaidlusalust otsust vastu võttes oma 1998. aasta mitut valdkonda hõlmavast raamprogrammist.
As is clear in particular from paragraph 86 of the judgment under appeal, the analysis undertaken by the Court involved ascertaining whether the Commission was entitled, on the basis of the text of that framework, to apply to the aid measure in question an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor) and not to examine whether that aid was intended for a declining market.
Nagu nähtub eeskätt vaidlustatud kohtuotsuse punktist 86, seisnes Esimese Astme Kohtu analüüs selles, et teha kindlaks, kas komisjonil oli nimetatud raamprogrammi alusel õigus anda kõnealusele abimeetmele teguri T „konkurentsiolukord” eest paranduskoefitsient 1, ega puudutanud küsimust, kas nimetatud abi oli suunatud langeva nõudlusega turule.
In those circumstances it does not appear that, by embarking upon such an analysis of the contested decision, the Court of First Instance exceeded the limits of its power of review established by caselaw in an area giving rise to complex economic and social assessments on the part of the Commission.
Neil asjaoludel ei ilmne, et Esimese Astme Kohus oleks vaidlusaluse otsuse analüüsimisel ületanud kohtupraktikas tunnustatud kontrolli piire valdkonnas, milles komisjon annab keerulisi majanduslikke ja sotsiaalseid hinnanguid.
Nor can a failure to respect the wide discretion enjoyed by the Commission when applying Article 87(3) EC be inferred from the interpretation of the multisectoral framework of 1998 given by the Court of First Instance.
Komisjonile EÜ artikli 87 lõikega 3 antud laiaulatusliku kaalutlusõiguse eiramine ei ilmne ka viisist, kuidas Esimese Astme Kohus 1998. aasta mitut valdkonda hõlmavat raamprogrammi tõlgendas.
In that respect, although the Commission is bound by the guidelines and notices that it issues in the field of State aid, that is so only to the extent that those texts do not depart from the proper application of the rules in the Treaty, since the texts cannot be interpreted in a way which reduces the scope of Articles 87 EC and 88 EC or which contravenes the aims of those articles (see, to that effect, Deufil v Commission, paragraph 22; Case C-351/98 Spain v Commission, paragraph 53; Italy v Commis­sion, point 45, all cited above; and, by analogy, Joined Cases C-182/03 and C-217/03 Belgium and Forum 187 v Commission [2006] ECR I-5479, paragraph 72).
Tuleb meenutada, et kui raamprogrammid ja teatised, mida komisjon riigiabi valdkonnas vastu võtab, on talle kohustuslikud, siis ainult sel määral, kui need tekstid ei kaldu kõrvale asutamislepingu normide õigest kohaldamisest ning neid ei saa neid tõlgendada tähenduses, mis vähendaks EÜ artiklite 87 ja 88 ulatust või oleks vastuolus nende eesmärkidega (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Deufil vs. komisjon, punkt 22; eespool viidatud 26. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas Hispaania vs. komisjon, punkt 53, ja eespool viidatud kohtuotsus Itaalia vs. komisjon, punkt 45,
The Court of First Instance was therefore justified in holding, in paragraph 89 of the judgment under appeal, that the multisectoral framework of 1998 should be interpreted in the light of Article 87 EC and of the principle of incompatibility of public aid set out therein, in order to attain the objective sought by that provision, namely undistorted competition in the common market.
Seega oli Esimese Astme Kohtul alust vaidlustatud kohtuotsuse punktis 89 leida, et 1998. aasta mitut valdkonda hõlmavat raamprogrammi tuleb tõlgendada arvestades EÜ artiklit 87 ja selles sätestatud põhimõtet, mille kohaselt riigiabi ei sobi kokku selle sätte eesmärgi saavutamisega, mis seisneb kahjustamata konkurentsis ühisturul.
The need to appraise the legality of the contested decision with regard to the multisectoral framework of 1998, as interpreted in the light of Articles 87 EC and 88 EC, was all the more justified in the present case in view of a certain ambiguity in the wording of that framework, which the Court of First Instance drew attention to in paragraph 89 of the judgment under appeal.
Vajadus hinnata vaidlusaluse otsuse õiguspärasust, lähtudes 1998. aasta mitut valdkonda hõlmavast raamprogrammist, tõlgendatuna koosmõjus EÜ artiklitega 87 ja 88 on antud juhul veelgi enam põhjendatud, kui arvestada vaidlustatud kohtuotsuse punktis 89 Esimese Astme Kohtu poolt mainitud asjaolu, et nimetatud raamprogrammi sõnastus on mõneti ebaselge.
That ambiguity arises in particular from the use of the conjunctions ‘and/or’ in point 3.10.1 of the framework in relation to the very criteria which the Commission is bound to take into consideration for the purposes of allocating an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor).
See ebaselgus tuleneb eelkõige sidesõnade „ja/või” kasutamisest raamprogrammi punktis 3.10.1, mis käsitleb andmeid, mida komisjon peab arvestama, kui ta määrab teguri T „konkurentsiolukord” eest paranduskoefitsiendi 1.
It was in the light of the principles set out in Articles 87 EC and 88 EC as well as the objective of preventing the effects of distortion caused by aid, as expressed for example in point 1.2 of the multisectoral framework of 1998, that the Court of First Instance held that point 3.10.1(iv) of that framework had to be interpreted as meaning that the application of the top adjustment factor of 1, which provides the maximum amount of aid capable of being declared compatible with the common market, implies a prior finding that there is no structural overcapacity in the sector concerned and also that the market is not declining.
Arvestades EÜ artiklites 87 ja 88 sätestatud põhimõtteid ning muu hulgas 1998. aasta mitut valdkonda hõlmava raamprogrammi punktis 1.2 ette nähtud eesmärki vältida abi andmisega kaasnevat konkurentsi kahjustavat mõju, leidis Esimese Astme Kohus, et nimetatud raamprogrammi punkti 3.10.1 alapunkti iv tuleb tõlgendada nii, et kõige kõrgema ehk ühega võrduva paranduskoefitsiendi – mille korral ühisturuga kokkusobivaks tunnistatav abisumma on suurim – kohaldamine eeldab seda, et on tuvastatud, et tegemist ei ole liigse struktuurilise tootmisvõimsusega asjaomases valdkonnas ega langeva nõudlusega turuga.
In that respect, it is clear that a different interpretation, whereby the presence of only one of those two factors would be sufficient to justify applying the maximum adjustment factor, would be liable to go against the principles and the objective referred to in the previous paragraph of this judgment.
Tuleb märkida, et teistsugune tõlgendus, mille kohaselt piisaks maksimaalse paranduskoefitsiendi kohaldamiseks nendest kahest asjaolust vaid ühest, oleks vastuolus käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis meenutatud põhimõtete ja eesmärgiga.
First, such an interpretation would allow the Commission to apply the top adjustment factor to projects that were likely to result in an increase in capacity in a sector which might be characterised by an abso-
Esiteks võimaldaks teistsugune tõlgendus komisjonil kasutada kõrgeimat paranduskoefitsienti projektide puhul, millega võib kaasneda tootmisvõimsuse kasv
Second, that interpretation would have the consequence, for the purposes of applying the adjustment factor of 1, of making the situation of a sector in which the Commission found that there was no structural overcapacity equivalent to a situation in which it lacked the data to come to such a finding, without however being able to rule out the existence of such overcapacity.
Teiseks võrdustaks see tõlgendus paranduskoefitsienti 1 kasutades niisuguse valdkonna olukorra, milles komisjon on tuvastanud liigse struktuurilise tootmisvõimsuse, olukorraga, milles ta seda järeldust teha ei saanud, kuna andmed ei olnud kättesaadavad, kuigi liigne tootmisvõimsus ei olnud välistatud.
Furthermore, contrary to what the appellants allege, it is clear from reading paragraph 97 of the judgment under appeal that the Court of First Instance did not propose interpreting the multisectoral framework of 1998 as meaning that the Commission is obliged to assess in every case whether the market concerned is declining.
Lisaks tuleneb vaidlustatud kohtuotsuse punkti 97 sõnastusest vastupidi apellantide väidetele selgelt, et Esimese Astme Kohus ei kavatsenud 1998. aasta mitut valdkonda hõlmavat raamprogrammi tõlgendada nii, nagu oleks komisjon kohustatud igal juhul hindama, kas asjaomasel turul on nõudluse langus.
Such an assessment is required according to the Court only if the Commission does not have sufficient data to come to the conclusion that there is structural overcapacity, or when, as in the present case, it intends to apply the maximum adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor).
Esimese Astme Kohtu hinnangul on niisugune hinnang vajalik vaid juhul, kui komisjonil ei ole piisavalt andmeid, et järeldada, kas on tegemist liigse struktuurilise tootmisvõimsusega, või siis, kui ta nagu käesoleval juhul kavatseb kasutada teguri T „konkurentsiolukord” puhul kõrgeimat paranduskoefitsienti 1.
Finally, it should be pointed out that in paragraph 99 of the judgment under appeal the Court of First Instance draws an inference of general application, namely that the Commission could not authorise an aid measure without having previously assessed whether the market concerned is declining.
Lõpuks tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 99 tegi Esimese Astme Kohus üldise järelduse, mille kohaselt komisjon ei saa abimeedet lubada enne, kui ta ei ole kindlaks teinud, kas asjaomasel turul on tegemist nõudluse langusega.
It is however clear that such an inference is not only unjustified in view of the findings which precede it but is in contradiction to paragraph 97 of the same judgment.
Tuleb siiski märkida, et niisugune järeldus ei ole eeltoodud kaalutlusi arvestades põhjendatud ning on vastuolus ka sama kohtuotsuse punktiga 97.
Nevertheless, that contradiction has no effect upon the conclusion that the Court reaches at paragraph 103 of the judgment under appeal as far as the outcome to the presence case is concerned, given that in that paragraph it finds merely that the Commission is precluded from refraining from an assessment of whether the market is declining when it intends to apply an adjustment factor of 1 in respect of factor T (the competition factor).
Samas ei mõjuta see vastuolu mingil moel järeldust, milleni Esimese Astme Kohus jõudis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 103 ning mis puudutab antud kohtuasja lahendust, kuna nimetatud punktis välistas Esimese Astme Kohus vaid selle, et komisjon võiks juhul, kui ta kavatseb kasutada teguri T „konkurentsiolukord” puhul paranduskoefitsienti 1, loobuda selle hindamisest, kas turul on nõudluse langus.
In view of all the above, the second ground of appeal raised by the Federal Republic of Germany and the first ground of appeal raised by Glunz and OSB must also be rejected.
Kõike eeltoodut arvestades tuleb lükata Saksamaa Liitvabariigi teine ning Glunzi ja OSB esimene väide tagasi.