natgillin/translations-raw huggingface dataset:
20 — See, inter alia, Case 73/79 Commission v Italy [1980] ECR 1533, paragraph 15; Joined Cases C-78/90 to C-83/90 Compagnie commerciale de l’Ouest and Others [1992] ECR I-1847, paragraph 26; and UCAL, cited in footnote 17, paragraph 21.
20 – Vt mh 21. mai 1980. aasta otsus kohtuasjas 73/79: komisjon vs. Itaalia (EKL 1980, lk 1533, punkt 15); 11. märtsi 1992. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-78/90–C-83/90: Compagnie commerciale de l’Ouest jt (EKL 1992, lk I-1847, punkt 26) ja eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus UCAL, punkt 21.
24 — See Case C-266/91 CELBI [1993] ECR I-4337, paragraph 18.
24 – Vt 2. augusti 1993. aasta otsus kohtuasjas C-266/91: CELBI (EKL 1993, lk I-4337, punkt 18).
ESSENT NETWERK NOORD AND OTHERS it is, evidently, difficult to apply, 25although the basic terms of that caselaw are clear.
ESSENT NETWERK NOORD JT aleatoorseid majanduslikke hinnanguid, 25vaatamata sellele, et oma põhijoontes on see selge.
26In the light of those difficulties, it should not be forgotten that in cases involving an assessment of the lawfulness under Community law of a parafiscal charge, the revenue from which is used to finance a State system of incentives for domestic production, the application of the prohibitions under Ar -ticles 25 EC and 90 EC may be viewed as a simple alternative to the application of the Treaty provisions on State aids.
26 Selliste raskustega arvestades ei tohi unustada, et kui on vaja ühenduse õiguse alusel hinnata niisuguse maksutaolise lõivu õiguspärasust, mille maksutulu kasutatakse kodumaist tootmist soodustava riikliku korra rahastamiseks, siis võib viitamist EÜ artiklites 25 ja 90 sätestatud keeldudele käsitada lihtsa alternatiivina asutamislepingu riigiabi käsitlevate sätete kohaldamisele.
27 the Netherlands Government, since their purpose appears to be to call into question the nature of the contested surcharge as a fiscal measure.
27 kuivõrd nende eesmärk on vaidlustada kõnealuse hinnatõusu maksuna käsitlemine.
More particularly, according to SEP, Article 9 of the OEPS is nothing other than an instrument permitting the distribution companies to pass on to their customers the contributions which they have undertaken to pay to the generating undertakings under the protocol.
Eelkõige leiab SEP, et OEPS-i artikkel 9 ei kujuta endast muud, kui vahendit, millega elektrit jaotaval äriühingul lubati koguda oma klientidelt summad, mille elektritootjatele maksmise kohustus neil protokolli alusel lasus.
The Netherlands Government also maintains that the contested surcharge is justified on the basis of the protocol and insists that it represents an element of the payment due in respect of the transmission services.
Ka Madalmaad rõhutavad, et kõnealune hinnatõus on õigustatud protokollist tulenevalt ja toonitavad asjaolu, et see kujutab endast ühte elektri ülekandmise teenuse eest maksmisele kuuluva summa elementi.
(b) Does the surcharge laid down by Article 9(1) of the OEPS constitute a charge having equivalent effect within the meaning of Article 25 EC or discriminatory internal taxation within the meaning of Article 90 EC?
b) Kas OEPS-i artikli 9 lõikega 1 kehtestatud hinnatõus kujutab endast samaväärse toimega maksu EÜ artikli 25 tähenduses või diskrimineerivat riigimaksu EÜ artikli 90 tähenduses
It is appropriate at the outset to consider some of the arguments advanced by SEP and
Esiteks tuleb uurida mõnda SEP-i ja Madalmaade valitsuse esitatud argumenti,
Although the contested surcharge possesses features that distinguish it from a tax in the traditional sense, it does not seem to me that those arguments allow the conclusion that it is not caught by the definition of charge having equivalent effect within the meaning of Article 25 EC or of internal taxation within the meaning of Article 90 EC.
Ma ei arva, et selliste argumentide alusel oleks võimalik järeldada, et kõnealune hinnatõus – ehkki tal on omadusi, mis eristavad teda klassikalisest maksust – ei kuulu samaväärse toimega maksu mõiste alla EÜ artikli 25 tähenduses või riigimaksu mõiste alla EÜ artikli 90 tähenduses.
25 — That those difficulties exist is, in fact, borne out by the number of questions for a preliminary ruling which have been submitted on that point, even though the caselaw is unambiguous.
25 – Neist raskustest annavad muu hulgas tunnistust selles osas selgele kohtupraktikale vaatamata esitatud arvukad eelotsuse küsimused.
26 — Uncertainties linked to the assessments required to determine the scale of compensation had already been expressed by Advocate General Roemer in his Opinion in Case 77/72 Capolongo [1973] ECR 611, and p. 632 in particular, with the judgment in that case containing the first reference in the caselaw to the criterion of offsetting.
26 – Selle, kuivõrd rahaline kohustus ja soodustused teineteist neutraliseerivad, väljaselgitamiseks vajalike hinnangute keerukusega seonduvaid kahtlusi väljendas juba kohtujurist K. Roemer oma ettepanekus kohtuasjas 77/72: Capolongo, milles otsus tehti 19. juunil 1973 (EKL 1973, lk 611, eelkõige lk 632); vastavas otsuses kinnitati esimest korda kohtupraktikas neutraliseerimise kriteeriumi.
Some years later, Advocate General Trabucchi, in his Opinion in IGAV, cited in footnote 18, and Advocate General Reischl in his Opinion in Cucchi, cited in footnote 18, proposed that that criterion should be given a restrictive interpretation, taking the view that the decision in Capolongo should relate only to cases of ‘significant fraud’.
Mõned aastad hiljem tegid kohtujurist A. Trabucchi kohtuasjas IGAV (viidatud eespool 18. joonealuses märkuses) esitatud ettepanekus ja kohtujurist G. Reischl kohtuasjas Cucchi (viidatud eespool 18. joonealuses märkuses) ettepaneku kohaldada seda kriteeriumi kitsendavalt, leides, et kohtuotsusest Capolongo lähtuvat praktikat tuleks kohaldada ainult seoses „oluliste õigusrikkumistega”.
Openly critical comments have been made by Advocate General Mayras (Case 222/78 ICAP [1979] ECR 1163) and Advocate General Gulmann (in CELBI, cited in footnote 24, point 15).
Selgelt kriitilisi märkusi esitasid ka kohtujurist H. Mayras (ettepanek kohtuasjas 222/78: ICAP, milles otsus tehti 28. märtsil 1979, EKL 1979, lk 1163) ja kohtujurist C. Gulmann (ettepanek eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas CELBI, ettepaneku punkt 15).
Finally, Advocate General Tesauro has, on several occasions, highlighted the difficulties in applying the criterion of offsetting to individual cases of this kind (see, for instance, his Opinion in UCAL, cited in footnote 17).
Lõpetuseks rõhutas kohtujurist G. Tesauro korduvalt neutraliseerimise kriteeriumi konkreetsetele kohtuasjadele kohaldamisel tõusetuvaid raskusi (vt nt tema ettepanek eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas UCAL).
27 — See, to that effect, the Opinion of Advocate General Gulmann in CELBI, cited in footnote 24, point 15, and, before him, the Opinion of Advocate General Mayras in ICAP, cited in footnote 26.
27 – Vt selle osas kohtujurist C. Gulmanni ettepanek eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas CELBI, ettepaneku punkt 15, ja enne teda kohtujurist H. Mayrasi ettepanek eespool 24. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas ICAP, ettepaneku punkt 24.
First, as we have seen above, the caselaw defines the concept of charge having equivalent effect in particularly broad terms.
Esiteks, nagu me eespool nägime, on samaväärse toimega maksu mõiste kohtupraktikas määratletud eriti laialt.
It follows from that definition that the essence of the legal concept in question lies in the effects which a specific pecuniary charge has on trade between Member States.
Sellest määratlusest tuleneb, et kõnealuse õigusmõiste sisu väljendub mõjus, mida teatud rahaline kohustus avaldab liikmesriikidevahelisele kaubandusele.
The formal aspects — such as the designation, the amount, the structure, the methods of collection, the destination, the recipient of the proceeds and the objectives pursued — are in fact irrelevant as regards its classification as a charge having equivalent effect, provided that the charge in question is legally binding
Sellised formaalsed aspektid nagu nimetus, quantum, struktuur, kohaldamise viis, eesmärk, maksutulu saaja ja taotletavad eesmärgid ei oma seevastu mingit tähtsust samaväärse toimega maksuna määratlemisel, kui kõnealusel rahalisel kohustusel on õiguslikult kohus-
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-206/06 relates to the tariff for the transmission service and not the cost of the electricity.
KOHTUJURIST MENGOZZI ETTEPANEK – KOHTUASI C-206/06 tuslik iseloom („ühepoolselt kehtestatud”).
SEP also points out that this service is provided by Netherlands net operators within Netherlands territory.
SEP juhib lisaks tähelepanu sellele, et sellist teenust osutavad Madalmaade võrguoperaatorid Madalmaade territooriumil.
(‘imposed unilaterally’). 28In this case, the obligatory nature of the tax, which is payable by any user who meets the conditions laid down by Article 9(1) of the OEPS, is not in doubt, and it is likewise not in doubt that the use of the services of the net operator of the place in which the user is established is obligatory.
selle maksu kohustuslikkust, mida peavad maksma kõik kasutajad, kes vastavad OEPS-i artikli 9 lõikes 1 sätestatud tingimustele; samuti ei ole vaidlust selles, et kasutaja peab kasutama selle võrguoperaatori teenuseid, kelle teeninduspiirkonnas ta asub.
The concept of internal taxation within the meaning of Article 90 EC is equally broad. 29
Sama lai on riigimaksu mõiste EÜ artikli 90 tähenduses. 29
As is well known, Article 25 EC relates only to charges on goods.
Nagu teada, reguleerib EÜ artikkel 25 üksnes neid rahalisi kohustusi, mida kohaldatakse kaupade suhtes.
Were SEP’s argument to be endorsed, the application of that provision would, therefore, be ruled out in this case, simply on the ground that no product is affected.
Kui järgida SEP-i teesi, siis on selle sätte kohaldamine käesolevas kohtuasjas välistatud juba ainuüksi seetõttu, et siin puudub kaup, mille suhtes maksu kohaldatakse.
Secondly, the Court has already had occasion to assess, on the basis of Articles 25 EC and 90 EC, pecuniary charges that appear as elements in a tariff or a statutorily regulated price. 30
Teiseks on Euroopa Kohtul juba olnud võimalus hinnata EÜ artiklite 25 ja 90 alusel rahalisi kohustusi, mis kujutasid endast seadusega reguleeritud tariifi või hinna elemente. 30
Also as a preliminary point, it is necessary to consider the argument advanced by SEP, according to which Article 25 EC is not applicable because the contested surcharge
Samuti tuleb kohe alguses uurida SEP-i argumenti, mille kohaselt EÜ artikkel 25 ei ole kohaldatav, kuna vaidlusalune hinnatõus puudutab elektri ülekandmise teenuse
In that connection, it must first be pointed out that the Court has already had occasion to find that electricity constitutes a product within the meaning of the Treaty provisions on the free movement of goods.
Selles osas tuleb esiteks märkida, et Euroopa Kohtul on juba olnud juhust kinnitada, et elekter kujutab endast kaupa asutamislepingu kaupade vaba liikumist käsitlevate sätete tähenduses.
31Ruling on an action for failure to fulfil obligations involving a breach of Article 31 EC, the Court also pointed out that ‘the services needed for the import or export of electricity and its transmission and distribution merely constitute the means for supplying users with goods within the meaning of the Treaty’, 32recognising, therefore, that those services are of an ancillary nature, as compared with the subjectmatter of the service provided.
31 Otsustades EÜ artikli 31 rikkumise alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi üle, täpsustas Euroopa Kohus muu hulgas, et „elektri importimiseks ja eksportimiseks ning selle ülekandmiseks ja jaotamiseks vajalikud teenused ei kujuta endast muud, kui tarbijale kauba tarnimist asutamislepingu tähenduses” 32, tunnustades seega nimetatud teenuste täiendavat laadi teenuse eseme suhtes.
28 — Thus, for example, in the context of an action brought against the Italian Republic for failure to fulfil obligations, the Court ruled that a tariff set by a professional association and given legal effect by statute did not constitute a charge having equivalent effect, since the use of the ser -vices to which that tariff applied was not compulsory (see Case C-119/92 Commission v Italy [1994] ECR I-393, paragraphs 46 and 47).
28 – Nii leidis Euroopa Kohus näiteks Itaalia vastu esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi raames, et kutseorganisatsiooni kehtestatud ja seadusega ette nähtud tariif ei kujuta endast samaväärse toimega maksu, kuna nende teenuste kasutamine, millele tariif kohaldus, ei olnud kohustuslik (vt 9. veebruari 1994. aasta otsus kohtuasjas C-119/92: komisjon vs. Itaalia, EKL 1994, lk I-393, punktid 46 ja 47).
29 — See, for example, Case 20/76 Schöttle [1977] ECR 247, paragraphs 12 and 13.
29 – Vt nt 16. veebruari 1977. aasta otsus kohtuasjas 20/76: Schöttle (EKL 1977, lk 247, punktid 12 ja 13).
31 — See Case 6/64 Costa [1964] ECR 585, which confirmed that electricity can fall within the scope of Article 31 EC in relation to national monopolies of a commercial character; Case C-158/94 Commission v Italy [1997] ECR I-5789, paragraph 17; and Almelo and Others, cited in footnote 12, paragraph 28, in which the Court considered it clear that electricity constituted a product for the purposes of Article 28 EC.
31 – Vt 15. juuli 1964. aasta otsus kohtuasjas 6/64: Costa vs. ENEL (EKL 1964, lk 1141), milles kinnitatakse, et elekter võib kuuluda EÜ artikli 31 kohaldamisalasse kaubandusliku riigimonopoli valdkonnas, ja 23. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-158/94: komisjon vs. Itaalia (EKL 1997, lk I-5789, punkt 17) ning eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Almelo, punkt 28, milles Euroopa Kohus leidis, et elekter kujutab endast vaieldamatult kaupa EÜ artikli 28 tähenduses.
In Case C-213/96 Outokumpu [1998] ECR I-1777, the Court assessed the compatibility with Articles 25 EC and 90 EC of a tax on electricity production.
2. aprilli 1998. aasta otsuses kohtuasjas C-213/96. Outokumpu (EKL 1998, lk I-1777) hindas Euroopa Kohus elektri tootmisele kohaldatava maksu kooskõla EÜ artiklitega 25 ja 90.
30 — See, inter alia, Interzuccheri, cited in footnote 23, which concerned two different surcharges on the price of sugar fixed by the Comitato interministeriale prezzi to finance an equalisation fund for sugar.
32 – Vt eespool 31. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus C-158/94: komisjon vs. Itaalia, punkt 18.
32 — See Case C-158/94 Commission v Italy, cited in footnote 31, paragraph 18.
Käesolevas kohtuasjas tuleneb SEP-i poolt Euroopa Kohtule esitatud märkustest, et vaidlusaluse hinnatõusu kohaldamise ajavahemikul kehtestas elektri ülekandmise tariifi avalik võim.
ESSENT NETWERK NOORD AND OTHERS weight of the goods in question’, 35 must be regarded as ‘taxation imposed indirectly on products’.
ESSENT NETWERK NOORD JT sele ja kõnealuste kaupade massile” 35, kujutab endast „toodete suhtes kehtestatud kaudset maksu” 36.
36 The Court found that ‘such a tax which has an immediate effect on the cost of the national and imported product must by virtue of Article 9[0] be applied in a manner which is not discriminatory to imported products.’ 37
Euroopa Kohus leidis nimelt, et „sellist maksu, mis mõjutab kohe kodumaise ja imporditud kauba hinda, tuleb vastavalt [EÜ] artiklile 9[0] kohaldada imporditud tooteid diskrimineerimata” 37.
It is necessary next to point out that the concept of charge having equivalent effect can embrace any charge that affects domestic or foreign goods because they cross a border, whatever the method of collection.
Lisaks tuleb meelde tuletada, et samaväärse toimega maksu mõiste alla kuuluvad mis tahes rahalised kohustused, hoolimata nende kohaldamise viisist, mida kohaldatakse nii kodumaiste kui ka välismaiste toodete suhtes asjaolu tõttu, et neid toimetatakse üle piiri.
Those conditions are also met by a tax which is triggered, not by the import or export of a product, but by the provision of a service which is necessary for or linked to the conduct of such operations, 33 or if it is, in any event, capable of affecting the movement of the goods in question within the Community.
Sellistele tingimustele vastab ka maks, mille kohaldamist tingivaks asjaoluks ei ole mitte teatud asja import või eksport, vaid selliste toimingute teostamiseks vajaliku või sellega seonduva teenuse osutamine 33tingimusel, et see võib mõjutada kõnealuse asja liikumist ühenduses.
It seems clear to me that, since it indirectly affects the goods in question, a charge levied on the provision of transmission services and determined according to the quantity of goods transmitted is, in principle, capable of having such an effect.
Minu arvates on ilmne, et ülekandmise teenusele kohaldatav ja ülekantava asja koguse alusel määratletav rahaline kohustus, mida kaudselt kohaldatakse ülekantava asja suhtes, on põhimõtteliselt võimeline sellist mõju avaldama.
For the reasons set out above, I do not consider that an assessment of the lawfulness of the contested charge on the basis of Article 25 EC must be ruled out simply because the event that triggers that charge resides in a service (transmission) that is an intrinsic part of the distribution chain of the product at issue.
Eespool toodud põhjustel ei leia ma, et vaidlusaluse rahalise kohustuse õiguspärasuse hindamine EÜ artikli 25 alusel peaks olema välistatud üksnes sel põhjusel, et selle kohaldamist tingivaks asjaoluks on teenus (ülekandmise teenus), mis on vajalik asjaomase asja turustamiseks.
Having clarified all of those points, it is necessary to consider the characteristics of the price surcharge at issue in order to determine whether it falls within the prohibition under Article 25 EC or the prohibition under Article 90 EC.
Eelnev täpsustatud, tuleb nüüd uurida vaidlusaluse hinnatõusu omadusi, et selgitada välja, kas see kuulub EÜ artikliga 25 või EÜ artikliga 90 kehtestatud keelu alla.
Moreover, the Court has already had occasion to rule on a question similar to that at issue here, albeit with reference to Article 90 EC alone.
Euroopa Kohtul on lisaks juba olnud juhust avaldada arvamust uuritavaga analoogilise küsimuse suhtes, kuigi seoses EÜ artikliga 90.
In the Court’s judgment in Schöttle, 34which the Commission cites in its written observations, the Court was seised of a number of questions concerning the interpretation of Article 90 EC in relation to a tax in force in Germany on the transport of goods by road.
Kohtuotsuses Schöttle 34, millele komisjon oma märkustes viitas, esitati Euroopa Kohtule mõned küsimused nimetatud sätte tõlgendamise kohta seoses Saksamaal kehtiva kaupade autoveo maksuga.
Dismissing the arguments advanced by the German Government, which maintained that the tax in question was not caught by Article 90 EC, since it did not affect the product as such, the Court held that a tax such as the tax at issue in that case, ‘imposed on international transport of goods by road according to the distance covered on the national territory and the
Nõustumata Saksamaa valitsuse esitatud argumentidega, mille kohaselt kõnealune maks ei kuulunud EÜ artikli 90 kohaldamisalasse, kuna seda ei kohaldatud toote kui sellise suhtes, leidis Euroopa Kohus, et uuritavaga sarnane maks, „mis on kehtestatud kaupade rahvusvahelise autoveo suhtes vastavalt riigi territooriumil läbitud teepikku -
It is a matter of agreement that the charge in question affects electricity produced in the Netherlands and imported electricity, without distinction, using the same collection methods.
Vaidlust ei ole selles, et kõnealust rahalist kohustust kohaldatakse eristamata ja samal viisil nii Madalmaades toodetud elektri kui ka imporditud elektri suhtes.
That apparent neutrality would seem, therefore, to preclude the application of Article 25 EC and suggest instead that any assessment should be based on Article 90 EC.
Selle näilik neutraalsus tundub seega välistavat EÜ artikli 25 kohaldamise ja kallutab selle hindamisele EÜ artikli 90 alusel.
33 — In cases, for example, in which the charge represents the consideration payable for the issue of import licences or for health checks.
33 – Nagu näiteks juhul, kui rahaline kohustus koosneb vastutasust impordilitsentside väljastamise või sanitaarkontrollide eest.
35 — Paragraph 16.36 — Operative part.37 — Paragraph 15.
34 – Eespool 29. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Schöttle.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-206/06 to a ceiling of NLG 400 000 000, to cover the nonrecoverable costs for 2000, while any excess was to be paid by SEP to the Minister for the Economy and was intended to finance coverage of the nonrecoverable costs under Article 7 of the OEPS for the years subsequent to 2000 (Article 9(5), in fine).
KOHTUJURIST MENGOZZI ETTEPANEK – KOHTUASI C-206/06
However, the caselaw mentioned above provides that, 38before arriving at that conclusion, it is necessary to determine whether that neutrality is lost in the light of the purpose for which the revenue is used.
mist kindlaks teha, kas niisugune neutraalsus kaob, kui arvestada seda, kuidas maksutulu kasutatakse.
If, in fact, the charge on the domestic product was to be fully offset by the advantages that might accrue to that product as a result of the allocation of the revenue resulting from the application of the contested surcharge, it would be Article 25 EC and not Article 90 EC that would apply, because, appearances notwithstanding, the surcharge would in reality affect only the imported product.
Kui kodumaiselt tootelt arvestatav rahaline kohustus on täielikult neutraliseeritud soodustustega, mida viimane võib vaidlusaluse hinnatõusu kohaldamise tulemusel saadud maksutulu jaotamisest saada, siis oleks kohaldatav EÜ artikkel 25 ja mitte EÜ artikkel 90, sest näivast erinevalt kohaldatakse rahalist kohustust tegelikult vaid imporditud toote suhtes.
On the basis of that mechanism, all of the sums levied were to be used to cover the nonrecoverable costs and had to be paid to SEP (or the EGUs) in accordance with Article 9(4) of the OEPS or, in the case of sums in excess of NLG 400 000 000, Article 7 of the OEPS respectively.
Sellise mehhanismi kohaselt pidi kogutud kogusumma katma luhtunud kulud ja see tuli kanda üle SEP-ile (või elektritootjatele) vastavalt OEPS-i artikli 9 lõikele 4 või 400 000 000 kuldnat ületavate summade osas OEPS-i artikli 7 alusel.
Although it is settled caselaw that it is for the national court to make that assessment, I none the less consider it appropriate that the Court should, within the limits of its jurisdiction, provide some guidance on the matter, taking account, in particular, of the arguments submitted by the parties in the national proceedings.
Isegi kui väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kuulub selle tuvastamine siseriikliku kohtu pädevusse, pean siiski vajalikuks, et Euroopa Kohus annaks oma pädevuse piires selle kohta mõned viited, arvestades eelkõige siseriikliku menetluse poolte esitatud argumente.
It is with that in mind that I make the following observations.
Sellest lähtepunktist esitan järgnevad märkused.
Therefore, were it to be proved that the payments for which those articles provide were actually made and that the relevant amounts were actually used, and used in full, to benefit the national electricity producers — in such a way as to produce pecuniary equivalence between the charges and the advantages — it would seem logical to conclude, 39as the Commission does in its observations, that the economic impact of the contested surcharge on national electricity was entirely neutralised.
Seega, kui tuvastatakse, et nimetatud sätetes ette nähtud ülekanded tõesti tehti ja et vastavaid summasid kasutati tõepoolest ja täies ulatuses siseriiklike elektritootjate kasuks – nii, et rahalised kohustused ja soodustused olid sellest tulenevalt rahaliselt võrdväärsed – näib loogiline järeldada, 39nagu seda teeb komisjon oma märkustes, et vaidlusaluse hinnatõusu majanduslik mõju siseriiklikule elektrile oli täielikult neutraliseeritud.