natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The feeling that an opportunity has been lost appears to hover over those writers, 85 despite the fact that the Court has not hesitated to apply the doctrine 86 where a directive affects the rights of individuals who are not part of the vertical relation-
Autoritel on on mööda lastud, 85 tunne, et võimalus vaatamata sellele, et
There is no room for disharmony in the repertoire of Community caselaw, although,
81 – C. O. Lenz nõuab kohtupraktika edasiarendamist asutamislepingu alusel, viidates huvile selle suhtes, et ühenduse õigust kohaldataks ühetaoliselt ja tõhusalt, et laiendada seda doktriini eraisikute vahelistele suhetele ja vastata seeläbi Euroopa kodanike õiguspärastele ootustele.
80 — Judgment in Case C-192/94 El Corte Inglés [1996] ECR I-1281.
82 – 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-91/92: Faccini Dori (EKL 1994, lk I-3325).
81 — Advocate General Lenz called for the law based on the Treaty to develop in the interests of the uniform, effective application of Community law so as to extend the doctrine to relationships between private individuals and thus respond to the legitimate expectations nurtured by citizens of the Union.
83 – 26. jaanuari 1993. aasta ettepanek kohtuasjas C-271/91: Marshall II, milles otsus tehti 2. augustil 1993 (EKL 1993, lk I-4367).
87 — In the field of public procurement, see the judgment in Fratelli Costanzo; on the marketing of proprietary medicinal products, see Case C-201/94 Smith & Nephew and Primecrown [1996] ECR I-5819; and, with regard to technical regulations, see Case C-194/94 CIA Security International [1996] ECR I-2201 and Case C-443/98 Unilever [2000] ECR I-7535. 88 — Case C-201/02 Wells [2004] ECR I-723.
87 – Riigihangete valdkonnas vt eespool viidatud kohtuotsus Fratelli Costanzo; ravimite turustamise osas 12. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-201/94: Smith & Nephew ja Primecrown (EKL 1996, lk I-5819); tehniliste normide osas 30. aprilli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-194/94: CIA Security International (EKL 1996, lk I-2201) ja 26. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-443/98: Unilever (EKL 2000, lk I-7535). 88 – 7. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas C-201/02: Wells (EKL 2004, lk I-723).
85 — In addition to the work cited by Emmert, F., that view is also put forward in Tridimas, T., ‘Horizontal effect of directives: a missed opportunity?’, European Law Review, No 6 (1994), pp. 621 to 636.
85 – Lisaks eespool viidatud Emmert, F. teosele käsitleb seda tunnet Tridimas, T., „Horizontal effect of directives: a missed opportunity?”, European Law Review, nr 6 (1994), lk 621–636.
86 — I made that point in paragraph 41 of my second opinion in Pfeiffer and Others.
86 – Nii rõhutasin kohtuasjas Pfeiffer jt esitatud teise ettepaneku punktis 41.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — JOINED CASES C-152/07 TO C-154/07 in cases such as the present one, it will yield to the melody of triangular relationships.
KOHTUJURIST RUIZ-JARABO ETTEPANEK – LIIDETUD KOHTUASJAD C-152/07–C-154/07 olev lubab ta kõlada kolmepoolsete suhete meloodial.
relationship) and it acquires substantive connotations such that it becomes a separate problem.
lepinguliste suhete sõlmimise) ja omandab seeläbi erilised tunnusjooned, muutudes iseseisvaks probleemiks.
I see no grounds precluding such a finding.
Ma ei näe, miks see peaks olema keelatud.
It is important to recall that the factual and legal relationships underlying the present references for a preliminary ruling involve private persons (Arcor, TELE2 and Telekom GmbH) who have taken action not against another private person but against the State (Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post).
Tuleb meelde tuletada, et käesolevate eelotsusetaotluste aluseks olevad faktilised ja juriidilised suhted esinevad eraõiguslike isikute vahel (Arcor, TELE2 ja Telekom GmbH) ning et kohtumenetlus ei ole algatatud mitte teise üksikisiku vastu, vaid otse riigi vastu (Regulierungsbehörde für Telekommunikation und Post).
There is no reason for the Bundesverwaltungsgericht to be disheartened because the right invoked in the present case is not one which is free of any link to the public authorities and liable to cause damage to another individual, as occurred in Busseni; 90instead, like in Wells and Fratelli Constanzo, the damage flows from the action of the State.
Bundesverwaltungsgerichtil ei ole meeleheiteks põhjust, kuna selles kohtuasjas ei tugineta õigusele, mis oleks eraldiseisev mis tahes suhtest avaliku võimuga ning mis võiks kahjustada muud isikut, nagu juhtus kohtuasjas Busseni; 90 vaid sarnaselt kohtuasjadega Wells ja Fratelli Costanzo tuleneb kahju riigi tegevusest.
Therein lies the essential difference between this and other cases, particularly Telefónica O2 Czech Republic, which concerned a dispute between two telecommunications operators over access to the network, resulting in civil proceedings between them, while the regulatory authority was confined to the role of mediator.
Selles seisnebki peamine erinevus käesoleva kohtuasja ja teiste kohtuasjade, eelkõige kohtuasja Telefónica O2 Czech Republic vahel, mis käsitles vaidlust kahe telekommunikatsiooni operaatori vahel seoses võrgule juurdepääsuga, millest tulenevalt sai nende kahe vahel alguse tsiviilmenetlus, milles reguleerival asutusel oli üksnes vahendaja roll.
Accordingly, the dominant undertaking suffers no horizontal direct effects or genuine damage.
Seetõttu ei esine käesolevas kohtuasjas otsest horisontaalset mõju ega tõsist kahju turgu valitsevat seisundit omavale ettevõtjale.
Moreover, the right that undertaking seeks to enforce was created by a provision which is contrary to Community law and its position is affected only indirectly, in that it is unable to impose unlawful charges.
Lisaks sellele tekkis õigus, millele ta soovib tugineda, õigusnormi alusel, mis on vastuolus ühenduse õigusega, ja tema olukord on mõjutatud vaid kaudselt, kuna ta ei saa nõuda õigusvastast tasu.
However, in the dispute which gave rise to the present case, there is no latitude for freedom of action or, therefore, for private law when it comes to setting the charge in question because, in accordance with Community and German law, exclusive competence in that regard rests with the State.
Sellele vaatamata ei ole käesoleva kohtuasja aluseks olevas kohtuvaidluses seoses tariifide määratlemisega ruumi tahtevabadusele ja seetõttu ka eraõigusele, kuna riigil on selles osas nii ühenduse õigusnormide kui ka Saksa õigusnormide kohaselt ainupädevus.
An affirmative reply to the second question appears unavoidable in the light of the primacy of Community law, pursuant to which the national court must guarantee to individuals the rights flowing from directives where national law precludes respect for those rights.
Jaatav vastus teisele küsimusele näib vältimatu, arvestades ühenduse õiguse ülimuslikkusega, mis nõuab, et siseriiklik kohus tagaks õigussubjektile ühenduse direktiividest tulenevad õigused, kui siseriiklikud õigusnormid nende rakendamist takistavad.
In those circumstances, the setting of the additional charge is independent of the prior approval of the interconnection charge (which certainly gave rise to a contractual
Selles kontekstis on täiendava tasu määratlemine lahus eelnevast vastastikuse sidumise lubamisest (mis kindlasti võimaldas
In the light of the foregoing considerations, I propose that the Court should reply to the questions referred for a preliminary ruling by the Bundesverwaltungsgericht, declaring that:
Esitatud argumentidest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesverwaltungsgerichti esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
THREE REFERENCES for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Bundesverwaltungsgericht (Germany), made by decisions of 13 December 2006, received at the Court on 20 March 2007, in the proceedings
Liidetud kohtuasjades C-152/07, C-153/07 ja C-154/07, mille ese on EÜ artikli 234 alusel Bundesverwaltungsgericht’i (Saksamaa) 13. detsembri 2006. aasta otsustega esitatud kolm eelotsusetaotlust, mis saabusid Euroopa Kohtusse 20. märtsil 2007, menetlustes
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts and L. Bay Larsen, Presidents of Chambers, K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris (Rapporteur), E. Juhász, A. Ó Caoimh, P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
EUROOPA KOHUS (suurkoda), koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts ja L. Bay Larsen, kohtunikud K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris (ettekandja), E. Juhász, A. Ó Caoimh, P. Lindh ja J.-C. Bonichot, kohtujurist: D. Ruiz-Jarabo Colomer, kohtusekretär: ametnik K. Sztranc-Sławiczek, arvestades kirjalikus menetluses ja 19. veebruari 2008. aasta kohtuistungil esitatut, arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
— the German Government, by J. Scherer and J. Hagelberg, Rechtsanwälte,
– Saksamaa valitsus, esindajad: Rechtsanwalt J. Scherer ja Rechtsanwalt J. Hagelberg,
— the United Kingdom Government, by V. Jackson and M. Hoskins, acting as Agents,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindajad: V. Jackson ja M. Hoskins,
— the Commission of the European Communities, by G. Braun and K. Mojzesowicz, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 1 April 2008, gives the following
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: G. Braun ja K. Mojzesowicz, olles 1. aprilli 2008. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku, on teinud järgmise otsuse
The references were made in three sets of appeal proceedings on a point of law (‘Revision’) in which the parties were (i) Arcor AG & Co. KG (‘Arcor’), (ii) Communication Services TELE2 GmbH (‘TELE2’) and (iii) Firma 01051 Telekom GmbH (‘01051 Telekom’), all operators of public telecommunications networks, on the one hand, the Bundesrepublik Deutschland, represented by the Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (Federal Agency for Electricity, Gas, Telecommunications, Post and Rail Networks; ‘the regulatory authority’), on the other, and, as an intervening party, Deutsche Telekom AG (‘Deutsche Telekom’), and which concerned a decision of the regulatory authority of 29 April 2003 approving, as from 1 July 2003, a connection charge of EUR 0.004 per minute in respect of call charges for the provision of calls originating in Deutsche Telekom’s national telephone network to an interconnection partner operating as a carrier for local calls (‘the Telekom-B2 (local) facility’). Legal context
Need taotlused esitati kolme kassatsioonimenetluse raames, mille pooled on ühelt poolt vastavalt Arcor AG & Co. KG (edaspidi „Arcor”), Communication Services TELE2 GmbH (edaspidi „TELE2”) ja Firma 01051 Telekom GmbH (edaspidi „01051 Telekom”), üldkasutatava telekommunikatsioonivõrgu operaatorid, ja teiselt poolt Saksamaa Liitvabariik, keda esindab Bundesnetzagentur für Elektrizität, Gas, Telekommunikation, Post und Eisenbahnen (föderaalne elektri-, gaasi-, telekommuni-katsiooni-, posti- ja raudteeamet; edaspidi „reguleeriv asutus”), ja menetluses osales Deutsche Telekom AG (edaspidi „Deutsche Telekom”); see menetlus puudutas reguleeriva asutuse 29. aprilli 2003. aasta otsust lubada alates 1. juulist 2003 0,004 euro suurust kliendiliini kättesaadavaks tegemise lisatasu minutilt kõnehinna pealt ühenduse loomise eest Deutche Telekomi riiklikust telefonivõrgust vastastikuse sidumise partnerile kui sidevõrgu operaatorile kohalike kõnede eest (edaspidi „Telekom-B2 (kohalik) teenus”). Õiguslik raamistik
Recital 5 in the preamble to Directive 96/19 states:
Direktiivi 96/19 põhjenduses 5 on märgitud:
Recital 20 in the preamble to Directive 96/19 states:
Direktiivi 96/19 põhjenduses 20 on märgitud:
‘… Member States should phase out as rapidly as possible all unjustified restrictions on tariff rebalancing by the telecommunications organisations and in particular those preventing the adaptation of rates which are not in line with costs and increase the burden of universal service provision….’
„[…] liikmesriigid peavad võimalikult kiiresti järk-järgult kaotama säilinud õigustamata piirangud hindade tasakaalustamisele telekommunikatsiooniettevõtjate poolt ja eeskätt sellised hindade kohandamist takistavad piirangud, mis ei ole seotud kuludega ning mis suurendavad universaalteenuse osutamise maksumust; […]”
The third paragraph of Article 4c of Directive 90/388, inserted by Article 1(6) of Directive 96/19, provides:
Direktiivi 90/388 artikli 4c kolmas lõik, mis lisati direktiivi 96/19 artikli 1 punktiga 6, sätestab:
‘Member States shall allow their telecommunications organisations to rebalance tariffs taking account of specific market conditions and of the need to ensure the affordability of a universal service, and, in particular, Member States shall allow them to adapt current rates which are not in line with costs and which increase the burden of universal service provision, in order to achieve tariffs based on real costs.
„Liikmesriigid lubavad oma telekommunikatsiooniettevõtjatel tasakaalustada oma hinnad, võttes arvesse turu erilisi tingimusi ja vajadust tagada taskukohane universaalteenus, eeskätt lubavad nad neil ettevõtjatel kohandada oma olemasolevad hinnad, mis ei ole seotud kuludega ja suurendavad universaalteenuse osutamise maksumust, et saavutada tegelikel kuludel põhinevad hinnad.
Where such rebalancing cannot be completed before 1 January 1998 the Member States concerned shall report to the Commission on the future phasing-out of the remaining tariff imbalances.
Kui tasakaalustamist ei suudeta enne 1. jaanuari 1998 läbi viia, koostavad asjaomased liikmesriigid komisjonile aruande hindade säilinud tasakaalutuse järkjärgulise kaotamise kohta.
This shall include a detailed timetable for implementation.’
See aruanne hõlmab rakendamise üksikasjalikku ajakava.”
Article 7(2) of Directive 97/33 is worded as follows:
Direktiivi 97/33 artikli 7 lõikes 2 on sätestatud:
‘Charges for interconnection shall follow the principles of transparency and cost orientation.
„Vastastikuse sidumise tasu peab lähtuma läbipaistvuse ja kulupõhisuse põhimõttest.
The burden of proof that charges are derived from actual costs including a reasonable rate of return on investment shall lie with the organisation providing interconnection to its facilities.
Ettevõtja, kes pakub oma seadmetega vastastikuse sidumise teenust, peab tõendama, et tasud tulenevad tegelikest kuludest, mis sisaldavad mõistlikku kasumit tehtud investeeringutelt.
National regulatory authorities may request an organisation to provide full justification for its interconnection charges, and where appropriate shall require charges to be adjusted.
Riigi reguleerivad asutused võivad nõuda, et ettevõtjad esitaksid täielikud põhjendused oma tasude kohta, ja nõuda vajaduse korral ka nende korrigeerimist.
This paragraph shall also apply to organisations set out in Part 3 of Annex I which have been notified by national regulatory authorities as having significant market power on the national market for interconnection.’
Käesolev lõige on kohaldatav ka I lisa kolmandas osas määratletud isikute suhtes, kellest riigi reguleerivad asutused on teavitanud kui siseriiklikul vastastikuse sidumise turul tugevat positsiooni omavatest isikutest. ”
Article 12(7) of Directive 97/33, added by Directive 98/61, states:
Direktiivi 97/33 artikli 12 lõikes 7, mis lisati direktiiviga 98/61, on sätestatud:
‘National regulatory authorities shall require at least organisations operating public telecommunications networks as set out in Part 1 of Annex I and notified by national regulatory authorities as organisations having significant market power, to enable their subscribers, including those using ISDN [integrated services digital network], to access the switched services of any interconnected provider of publicly available telecommunications services.
„Riigi reguleerivad asutused nõuavad vähemalt neilt ettevõtjatelt, kes käitavad I lisa esimeses osas märgitud üldkasutatavaid telekommunikatsioonivõrke ja kellest riigi reguleerivad asutused on teavitanud kui tugevat positsiooni omavatest ettevõtjatest riiklikul vastastikuse sidumise turul, et need pakuksid oma abonentidele, k.a neile, kes kasutavad ISDN-i [integreeritud teenusega digitaalvõrk], ükskõik milliste avalikult kättesaadavate telekommunikatsiooniteenuste vastastikuselt seotud teenusepakkuja ühendusteenuseid.
For this purpose facilities shall be in place by 1 January 2000 at the latest or, in those countries which have been granted an additional transition period, as soon as possible thereafter, but no later than two years after any later date agreed for full liberalisation of voice telephony services, which allow the subscriber to choose these services by means of preselection with a facility to override any preselected choice on a call-by-call basis by dialling a short prefix.
Selle tarvis tuleb kehtestada mehhanismid hiljemalt 1. jaanuariks 2000 või riikides, kellele on antud täiendav üleminekuperiood, niipea kui võimalik pärast seda kuupäeva, kuid hiljemalt kaks aasta pärast kõige viimast kuupäeva telefoniside teenuste liberaliseerimiseks, et abonent saaks eelnevalt neid teenuseid valida ja et ta saaks oma eelvalikut muuta iga üksiku kõne korral, valides lühikese tunnusnumbri.
National regulatory authorities shall ensure that pricing for interconnection related to the provision of this facility is cost-orientated and that direct charges to consumers, if any, do not act as a disincentive for the use of this facility.’
Riigi reguleerivad asutused järgivad, et selle teenuse osutamisega seotud vastastikuse sidumise tasu oleks seotud kuluga ja et olenevalt olukorrast ei oleks tarbija makstav tasu selle teenuse kasutamist takistav.”
Paragraph 43(6) of the Law on telecommunications (Telekommunikationsgesetz) of 25 July 1996 (BGBl. 1996 I, p.
25. juuli 1996. aasta Telekommunikationsgesetz’i (telekommunikatsiooniseadus, BGBl.
4186), provides:
2002 I, lk 4186), sätestab:
‘Operators of public telecommunications networks in a dominant position within the meaning of Paragraph 19 of the Law on restriction of competition [(Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen)] must, pursuant to the third sentence, ensure on their networks that each user has the opportunity to choose telecommunications services of all operators of public telecommunications networks which are directly interconnected, either by selecting the carrier on an individual basis by dialling a given prefix or by means of carrier preselection, provided however, in the latter case, that there is the facility on each call to override the preselected choice by dialling the prefix of another carrier.
„Üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude operaatorid, kellel on valitsev seisund Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen’i [konkurentsipiirangute vastane seadus] § 19 tähenduses, peavad kolmanda lause kohaselt tagama oma võrkudes igale kasutajale võimaluse valida kõigi otseselt vastastikku seotud üldkasutatavate telekommunikatsioonivõrkude operaatorite telekommunikatsiooniteenuste vahel, ja seda nii sel viisil, et nad valivad operaatori igal üksikjuhul, valides lühikese tunnusnumbri, kui ka operaatori eelvaliku teel, kusjuures selle teise võimaluse korral peab olema võimalus muuta oma eelvalikut, valides teise operaatori lühikese tunnusnumbri.
The user must also be able to introduce different presettings for local and long-distance calls.
Kasutaja peab saama teostada ka erinevaid eelvalikuid kohalike ja kaugekõnede jaoks.
In the implementation of the interconnection of networks which must be carried out to meet that obligation, it must be ensured that, when decisions are taken pursuant to the third, fourth and sixth parts of this Law, there is no disincentive to effective investment in infrastructure equipment to guarantee stronger competition in the long term and it must also be ensured that the existing network is used effectively through interconnection at the lowest level.
Selle kohustuse täitmiseks vajaliku võrkude vastastikuse sidumise elluviimise raames tuleb käesoleva seaduse kolmanda, neljanda ja kuuenda osa rakendamiseks võetavate otsuste korral järgida, et ei kaotataks stiimulit tõhusateks investeeringuteks infrastruktuuriseadmetesse, mis tagavad tugevama pikaajalise konkurentsi, ja järgida samuti, et olemasolevat võrku kasutatakse tõhusalt, mis tagab juurdepääsu võrgu igale osale.
In doing so, it is necessary in particular to ensure that the network operator [carrier] chosen by the user bears a reasonable share of the costs of the local loop provided to the user.
Nii toimides tuleb eeskätt järgida, et kasutaja valitud võrguoperaator kannab kohase osa kasutajale võimaldatud ühenduse kuludest.
The regulatory authority may suspend, in whole or in part, the obligation laid down in the first sentence, for as long as and to the extent that this is technically justified.
Reguleeriv asutus võib täielikult või osaliselt peatada esimeses lauses märgitud kohustuse, nii kaua ja sel määral, kui see on tehniliselt õigustatud.
As regards the operators of mobile telephone networks, the obligation to facilitate carrier selection or preselection shall be suspended.
Mobiilsidevõrkude haldajate suhtes on kohustus võimaldada operaatori valikut või eelvalikut peatatud.
That obligation will be reconsidered on transposition of the requirements of Article 19(2) of Directive 2002/22/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on universal service and users’ rights relating to electronic communications networks and ser -vices [Universal Service Directive] (OJ 2002 L 108, p. 51).’
See vaadatakse üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste puhul [(universaalteenuse direktiiv)] (EÜT L 108, lk 51; ELT eriväljaanne 13/29, lk 367) artikli 19 lõike 2 nõuete ülevõtmise raames.”
It is clear from the orders for reference that, by decision of 29 April 2003, upon application by Deutsche Telekom, the regulatory authority approved, as from 1 July 2003 until 30 November 2003, a connection charge of EUR 0.004 per minute in respect of call charges for the Telekom-B2 (local) facility.
Eelotsusetaotlustest ilmneb, et Deutsche Telekomi taotlusel lubas reguleeriv asutus oma 29. aprilli 2003. aasta otsusega alates 1. juulist 2003 kuni 30. novembrini 2003 0,004 euro suurust kliendiliini kättesaadavaks tegemise lisatasu minutilt kõnehinna pealt Telekom-B2 (kohalik) teenuse eest.
That approval extended to all the interconnections agreed or ordered up to 7 May 2003.
See luba ulatus tervele vastastikusele sidumisele, mis oli 7. maiks 2003 kokku lepitud või kehtestatud.
The ground for that decision, taken on the basis of the fourth sentence of Paragraph 43(6) of the TKG 1996, was the fact that the costs of the local loop would not have been covered by revenue derived from provision of the loop, with the result that there would have been a deficit.
Selle otsuse aluseks oli TKG 1996 § 43 lõike 6 neljas lause ning seda põhjendas asjaolu, et abonentide liitumise aktiveerimisest saadud tulud ei katnud abonentide kliendiliinide kättesaadavaks tegemise kulusid, nii et oli tekkinud puudujääk.
The regulatory authority, by decision of 23 September 2003, revoked the decision of 29 April 2003, on the ground that Deutsche Telekom no longer had any connection cost deficit, since an increase in the price paid by the end-user for provision of the local loop had been approved in the interim.
Reguleeriv asutus tühistas 23. septembri 2003. aasta otsusega 29. aprilli 2003. aasta otsuse põhjendusega, et Deutsche Telekomil ei tekkinud enam kliendiliinide kättesaadavaks tegemisest puudujääki, sest vahepeal oli antud luba tõsta hindu, mida maksab lõppklient abonentühenduse aktiveerimise eest.
Arcor, TELE2 and 01051 Telekom each brought an action against the decision of 29 April 2003 before the Verwaltungsgericht Köln (Administrative Court, Cologne).
Arcor, TELE2 ja 01051 Telekom esitasid kõik 29. aprilli 2003. aasta otsuse peale Verwaltungsgericht Köln’ile (Kölni halduskohus) kaebuse.
By judgments of 3 November 2005, that court annulled that decision.
See kohus tühistas 3. novembri 2005. aasta otsustega vaidlustatud otsuse.