natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the present case, that was precisely so and the correction rate of 2% applied by the Commission in the contested decision is the lowest of the applicable rates (see, to that effect, United Kingdom v Commission, paragraph 56).
Kõnesoleval juhul on asi nii ja mis puudutab komisjoni poolt vaidlusaluses otsuses kohaldatud korrektsiooni 2% määra, siis on see kohaldatavatest määradest kõige madalam (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Ühendkuningriik vs. komisjon, punkt 56).
In that regard, where, instead of disallowing all the expenditure affected by the infringement, the Commission has endeavoured to establish rules for treating
Kuna komisjon on selle asemel, et lükata tagasi kõik kulutused, mille puhul esineb eeskirjade eiramine, teinud möönduse, kehtestades eeskirjade eiramise juhtumite
As regards the 2% flatrate correction applied in the contested decision, the Kingdom of Belgium submitted an extrapolation which sought to show that the maximum loss sustained by the EAGGF was less than the amount resulting from the flatrate correction applied by the Commission.
Mis puudutab vaidlusaluse otsusega kohaldatud ühtset 2% korrektsioonimäära, siis esitas Belgia Kuningriik ekstrapolatsiooni, millega püüti tõendada, et EAGGF-i kantud maksimaalne kahju oli väiksem kui komisjoni kohaldatud ühtse määraga korrektsioonist tulenev summa.
It should be pointed out that, in the event of deficiencies in the checks, assessment of the loss to which the EAGGF may have been exposed as a result must take into account in particular recovery of area aid payments unduly paid to farmers.
Peab tõdema, et kontrollide puudulikkuse korral tuleb EAGGF-ile selle tõttu potentsiaalselt tekkinud kahju hindamisel eelkõige arvestada põllumajandustootjate poolt aluseta saadud pindalatoetuse summade tagasimaksmist.
The Court of First Instance was therefore right to find that the Kingdom of Belgium had not shown that the maximum loss incurred by the EAGGF could not be greater than EUR 1 491 085.
Esimese Astme Kohus leidis järelikult õigesti, et Belgia Kuningriik ei olnud tõendanud, et EAGGF-i maksimaalne kahjusumma ei saanud ületada 1 491 085 eurot.
In that regard, contrary to what that Member State maintains, if recovery of undue payments is not taken into account, the extrapolation submitted could not have probative value for purposes of demonstrating that the financial correction in question was disproportionate.
Vastupidi selle liikmesriigi väidetele ei võinud esitatud ekstrapolatsioon seega alusetult makstud summade arvestamata jätmise korral omada tõendusjõudu kõnesoleva finantskorrektsiooni ebaproportsionaalsuse tõendamisel.
Moreover, by submitting in particular, at the appeal stage, a second extrapolation of the maximum loss to which the EAGGF was exposed as a result of the deficiencies of its authorities in the matter of checks, the Kingdom of Belgium thereby confirms the relative probative value of its initial extrapolations rejected by the Court of First Instance.
Lisaks kinnitas Belgia Kuningriik teatud mõttes ise oma esimese, Esimese Astme Kohtu poolt tagasi lükatud ekstrapolatsiooni suhtelist tõendusjõudu, esitades apellatsioonimenetluses oma ametiasutuste kontrollidega seonduva puuduliku tegevuse tõttu EAGGF-i poolt kantud maksimaalse kahju kohta teise ekstrapolatsiooni.
It follows in that connection that it cannot be alleged that the Court of First Instance infringed the principle of proportionality.
Eespool toodust tuleneb, et käsitletud küsimuses ei saa Esimese Astme Kohtule ette heita proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist.
In paragraph 122 of its appeal, the Kingdom of Belgium indeed refers to paragraph 93 of the judgment under appeal, in which the Court of First Instance considered that since the flatrate correction was set at 2%, the lowest level provided for by the Guidelines, and those Guidelines were not disputed, that correction could not, by definition, have infringed the principle of proportionality.
Apellatsioonkaebuse punktis 122 viitab Belgia Kuningriik siiski vaidlustatud kohtuotsuse punktile 93, milles Esimese Astme Kohus leidis, et kuna ühtse määraga korrektsioon oli kinnitatud kõige madalamale juhistes ettenähtud tasemele ehk 2%-le, ning kuna neid juhiseid ei ole vaidlustatud, ei saanud see korrektsioon eelduslikult proportsionaalsuse põhimõtet rikkuda.
However, that Member State did not attempt to submit specific arguments in that regard to challenge that finding of the Court of First Instance.
Siiski ei ole kõnealune liikmesriik esitanud selles osas konkreetseid väiteid Esimese Astme Kohtu nimetatud tõdemuse vaidlustamiseks.
According to settled caselaw, it follows from Article 225 EC, the first paragraph of Article 58 of the Statute of the Court of Justice and Article 112(1)(c) of the Court’s Rules of Procedure that an appeal must indicate precisely the contested elements of the judgment which the appellant seeks to have set aside and also the legal arguments specifically advanced in support of the appeal (see Case C-131/03 P Reynolds Tobacco and Others v Commission [2006] ECR I-7795, paragraph 49, and Case C-227/04 P Lindorfer v Council [2007] ECR I-6767, paragraph 45).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb EÜ artiklist 225, Euroopa Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 lõike 1 punktist c, et apellatsioonkaebuses näidatakse täpselt kohtuotsuse, mille tühistamist taotletakse, kritiseeritavad osad, samuti seda taotlust konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid (vt 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-131/03 P: Reynolds Tobacco jt vs. komisjon, EKL 2006, lk I-7795, punkt 49, ja 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-227/04 P: Lindorfer vs. nõukogu, EKL 2007, lk I-6767, punkt 45).
In view of the foregoing, the fourth ground of appeal must be rejected.
Eelnevat arvesse võttes tuleb neljas väide tagasi lükata.
E — Fifth ground of appeal: error of law concerning the absence of unlimited jurisdiction in respect of the amounts of financial corrections
E. Viies väide, mis käsitleb õigusnormi rikkumist seoses täieliku pädevuse puudumi­sega finantskorrektsioonide summade osas
The Kingdom of Belgium considers that the Court of First Instance committed an error of law in rejecting as inadmissible its claim that the Court should, under its unlimited jurisdiction, reduce the amount of the financial correction imposed by the Commission.
Belgia Kuningriik leiab, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, jättes vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata nõude vähendada nimetatud kohtu täielikule pädevusele tuginedes komisjoni määratud finantskorrektsiooni summat.
That Member State maintains in that regard that Article 229 EC, which provides that regulations adopted jointly by the European Parliament and the Council, and by the Council, may give the Court of Justice unlimited jurisdiction with regard to the penalties provided for in such regulations does not apply.
Kõnealune liikmesriik väidab selles küsimuses, et EÜ artikkel 229, mille kohaselt võivad Euroopa Parlamendi ja nõukogu poolt ühiselt vastuvõetud määrused ning nõukogu määrused anda Euroopa Kohtule täieliku pädevuse selliste määrustega ettenähtud karistuste määramisel, ei ole kohaldatav.
The financial penalties in question are laid down not in a regulation but in Commission guidelines.
Kõnesolevad finantssanktsioonid ei ole ette nähtud mitte määruses, vaid komisjoni juhistes.
However, relying on Case C-449/99 P EIB v Hautem [2001] ECR I-6733, the Belgian Government considers that the Community Courts could be recognised as automatically having jurisdiction.
Belgia valitsus leiab siiski, tuginedes 2. oktoobri 2001. aasta otsusele kohtuasjas C-449/99 P: EIP vs. Hautem (EKL 2001, lk I-6733), et oleks võimalik ex nihilo tunnustada ühenduse kohtute täielikku pädevust.
The Commission recalls the principle that the EAGGF can finance only expenditure incurred in accordance with Community rules.
Komisjon meenutab põhimõtet, mille kohaselt rahastab EAGGF üksnes ühenduse eeskirjadele vastavaid kulusid.
It is therefore required to refuse to finance any irregular expenditure and, if it is impossible to determine the exact amount of expenditure affected by an irregularity, it may go so far as to refuse to finance all the expenditure.
Seega lasus EAGGF-il kohustus keelduda ükskõik milliste eeskirju eiravate kulude rahastamisest, ning juhul, kui on võimatu teha kindlaks selliste kulude täpset summat, võib ta minna selleni, et keeldub kõigi kulude rahastamisest tervikuna.
In this latter case, and for the sake of ensuring proportionality, the system of flatrate corrections enables situations in which there is an irregularity to be differentiated through the application of financial corrections calculated according to the risk of loss to which the non-compliance by the Member State with the Community rules has exposed the budget.
Viimasel juhul ja proportsionaalsuse tagamiseks, võimaldab ühtse määraga korrektsioonide süsteem diferentseerida erinevaid eeskirjade eiramise juhtumeid, kohaldades finantskorrektsioone, mis on määratud kindlaks vastavalt sellele kahju tekkimise ohule, mille liikmesriigipoolne ühenduse eeskirjade eiramine ühenduse eelarvele tekitas.
This therefore precludes it being regarded as a system of penalties for irregular payments.
Ühtlasi välistab see nimetatud süsteemi käsitamise nõuetele mittevastavate maksete eest kohaldatavate sanktsioonide süsteemina.
As regards EIB v Hautem, the Commission is of the view that the Court of Justice accepted that it had unlimited jurisdiction in that case only because of the particu- lar nature of the dispute in question, the court having jurisdiction over the contract generally having unlimited jurisdiction.
Eespool viidatud kohtuotsuse EIP vs. Hautem kohta leiab komisjon, et Euroopa Kohus möönis selles otsuses oma täielikku pädevust üksnes selle kohtuvaidluse erilise laadi tõttu, mille puhul on kohtul, kelle jurisdiktsiooni alla leping kuulub, üldreeglina täielik pädevus.
As the clearance of EAGGF accounts does not involve penalties, cases relating to it do not have any particular features justifying such acceptance.
Kuna EAGGF-i raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine ei hõlma sanktsioone, puuduvad sellega seonduval kohtumenetlusel eritunnused, mis võiksid õigustada täielikku pädevust.
In respect of the EAGGF, as the Court of First Instance rightly held, there is no provision conferring unlimited jurisdiction on the Community Courts as provided for under Article 229 EC.
Tuleb nentida, et nagu märkis õigesti Esimese Astme Kohus, ei anna ükski säte EAGGF-iga seonduvas valdkonnas ühenduse kohtutele täielikku pädevust EÜ artikli 229 mõttes.
As regards the argument alleging that financial corrections imposed by the Commission under the Guidelines it has adopted in this matter are coercive, it should be pointed out that such a financial correction is designed to avoid the EAGGF being burdened with amounts that have not served to finance an objective pursued by the Community legislation in question and therefore does not constitute a penalty (see Case C-247/98 Greece v Commission [2001] ECR I-1, paragraphs 13 and 14, and Case C-332/01 Greece v Commission [2004] ECR I-7699, paragraph 63).
Mis puudutab väidet, mille kohaselt on komisjoni poolt vastavalt kõnealuses valdkonnas vastu võetud juhistele määratud finantskorrektsioonid oma laadilt sunnivahendid, tuleb meenutada, et kõnesoleva finantskorrektsiooni eesmärk on välistada olukord, kus EAGGF-i kanda jäetaks summad, mida ei ole kasutatud kõnealuste ühenduse õigusnormidega taotletava eesmärgi rahastamiseks, ja seega ei kujuta selline korrektsioon endast sanktsiooni (vt 11. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-247/98: Kreeka vs. komisjon, EKL 2001, lk I-1, punktid 13 ja 14, ja 9. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-332/01: Kreeka vs. komisjon, EKL 2004, lk I-7699, punkt 63).
In those circumstances, the Belgian Government’s argument that the Community Courts should be recognised as having unlimited jurisdiction in respect of the amounts of financial corrections imposed by the Commission in connection with the procedure for the clearance of EAGGF accounts is not supported by the contention that those corrections are in the nature of a penalty.
Neil tingimustel ei leia Belgia Kuningriigi argumentatsioon, mille kohaselt on ühenduse kohtutel täielik pädevus komisjoni poolt EAGGF-i raamatupidamisarvestuse kontrollimise ja heakskiitmise raames määratud finantskorrektsiooni summade üle, toetust väitest, et kõnealused finantskorrektsioonid kujutavad oma laadilt sanktsiooni.
Hence, the fifth ground of appeal must be rejected as being unfounded.
Seega tuleb viies väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
In view of all the foregoing, the appeal must be dismissed.
Eespool toodut arvesse võttes tuleb apellatsioonkaebus rahuldamata jätta.
Under the first subparagraph of Article 69(3) of the Rules of Procedure, applicable in appeal proceedings under Article 118 of those Rules, the Court may order that the costs should be shared or that the parties are to bear their own costs.
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõike 3 esimesele lõigule, mida sama määruse artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuse suhtes, võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda.
In the present case, each party must be ordered to bear its own costs.
Käesolevas asjas tuleb kummagi poole kohtukulud jätta nende endi kanda.
On those grounds, the Court (Second Chamber) hereby
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
Orders the Kingdom of Belgium and the Commission of the European Communities to bear their own costs.
Belgia Kuningriik ja Euroopa Ühenduste Komisjon kannavad ise oma kohtukulud.
Joined Cases C-55/07 and C-56/07
Liidetud kohtuasjad C-55/07 ja C-56/07
(References for a preliminary ruling from the Landesgericht Bozen (Italy))
(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Landesgericht Bozen (Itaalia))
(Directive 97/81/EC — Equal treatment of parttime and fulltime workers — Discrimination — Administrative obstacle limiting opportunities for parttime work)
Direktiiv 97/81/EÜ – Osalise tööajaga töötajate ja täistööajaga töötajate võrdne kohtlemine – Diskrimineerimine – Haldustakistus, mis piirab osalise tööajaga töötamise võimalusi
Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer delivered on 24 January 2008 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . I - 3137
Kohtujurist D. Ruiz-Jarabo Colomeri ettepanek, esitatud 24. jaanuaril 2008 . . .
Judgment of the Court (Third Chamber), 24 April 2008 . . . . . . . . . . .
Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 24. aprill 2008 . . . . . . . . . . . . .
Social policy — Access to employment and working conditions — Equal treatment — Directive 97/81 concerning the Framework agreement on parttime work
Sotsiaalpoliitika – Töö saamine ja töötingimused – Võrdne kohtlemine – Direktiiv 97/81 osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta
(Council Directive 97/81, Annex, Clause 5(1)(a))
(Nõukogu direktiiv 97/81, lisa klausli 5 lõike 1 punkt a)
SUMMARY — JOINED CASES C-55/07 AND C-56/07
KOKKUVÕTE — LIIDETUD KOHTUASJAD C-55/07 JA C-56/07
Clause 5(1)(a) of the Framework Agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC annexed to Direct- ive 97/81 concerning that framework agreement must be interpreted as precluding national legislation which requires that copies of parttime employment contracts be sent to the authorities within 30 days of their signature.
Lisaks võib osalise tööajaga töölepingutest ametiasutusele teatamise kohustus oma maksumuse ja kaasnevate karistuste tõttu konkreetselt mõjutada väikesi ja keskmise suurusega ettevõtjaid, kellel puuduvad suurte ettevõtjatega samaväärsed vahendid ja keda niimoodi sunnitakse loobuma osalise tööajaga töökorraldusest, mida direktiiviga 97/81 soovitakse edendada.
In addition, because of the cost and the associated penalties, the obligation to notify the authorities of parttime contracts risks particularly affecting small and mediumsized undertakings which, not having the same resources as larger undertakings, may consequently be inclined to avoid that form of organisation of work, namely parttime work, which it is the aim of Directive 97/81 to promote.
Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe, mis on seda raamkokkulepet käsitleva direktiivi 97/81 lisa, klausli 5 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, millega kohustatakse esitama ametiasutusele 30 päeva jooksul pärast osalise tööajaga töölepingu sõlmimist selle koopia.
The combination of that administrative formality and a system of penalties which provides for imposition of a fine in respect of each employment contract in question and in respect of each day of late notification of the contract, with no ceiling to limit the total amount of the fine, acts to discourage employers from making use of parttime work.
See haldusformaalsus koostoimes karistuste korraga, mis näeb ette trahvi iga asjaomase töötaja kohta iga viivitatud päeva eest, ilma et oleks kehtestatud mingit ülempiiri trahvi kogusumma piiramiseks, pärsib tööandjate tahet kasutada osalise tööajaga töövormi.
(see paras 27-30, operative part)
(vt punktid 27–30 ja resolutiivosa)
OPINION OF ADVOCATE GENERALRUIZ-JARABO COLOMER delivered on 24 January 2008 1
KOHTUJURISTI ETTEPANEKDÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER esitatud 24. jaanuaril 2008 1
I — Introduction employers in relation to parttime employment contracts.
I. Sissejuhatus halduskohustustest, mis on tööandjatele pandud seoses osalise tööajaga töölepingutega.
Consequently, this case provides the Court with the opportunity to determine the scope of the protection afforded by Directive 97/81 and to define its relationship with the general principle of nondiscrimination and with Council Directive 76/207/EEC of 9 February 1976 on the implementation of the principle of equal treatment for men and women as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions. 3
Käesolev kohtuasi annab seega Euroopa Kohtule võimaluse määrata kindlaks direktiiviga 97/81 antud kaitse ulatuse ja määratleda selle suhteid mittediskrimineerimise üldpõhimõttega ning nõukogu 9. veebruari 1976. aasta direktiiviga 76/207/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega. 3
The Landesgericht Bozen (Regional Court, Bolzano) has referred to the Court for a preliminary ruling under Article 234 EC a question asking whether Italian administrative provisions are compatible with Community employment law.
Landesgericht Bozen esitab EÜ artikli 234 alusel eelotsuse küsimuse, milles ta väljendab kahtlusi Itaalia halduskorra kooskõla kohta ühenduse sotsiaalõigusega.
Specifically, the referring court raises the question of the validity of national legislation which requires employers to submit, within 30 days of their conclusion, a copy of all the parttime employment contracts they enter into.
Täpsemalt küsib see kohus, kas on õiguspärane siseriiklik õigusnorm, mis kohustab tööandjat esitama 30 päeva jooksul pärast osalise tööajaga töölepingu sõlmimist selle koopia.
That obligation, which is accompanied by stringent administrative penalties for cases of non-compliance, should be consistent with Council Directive 97/81/EC of 15 December 1997 concerning the Framework Agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and the ETUC. 2
See kohustus koos range halduskaristuste korraga nimetatud nõude täitmatajätmise eest peaks olema kooskõlas nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiviga 97/81/EÜ Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta. 2
Although the Court has previously interpreted Directive 97/81, this is the first time it has been asked to rule on discrimination which is not the result of the substantive provisions of the contract but rather of the administrative obligations imposed on
Kuigi Euroopa Kohus on juba tõlgendanud direktiivi 97/81, uuritakse praegu esmakordselt diskrimineerimist, mis ei tulene lepingu sisulisest küljest, vaid hoopis
In 1997, the European Community adopted Directive 97/81 for the purpose of implementing the Framework Agreement on
Euroopa Ühendus võttis 1997. aastal vastu direktiivi 97/81, et rakendada Euroopa
1 — Original language: Spanish.2 — OJ 1998 L 14, p. 9.
1 – Algkeel: hispaania.2 – EÜT L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267.
3 — OJ 1976 L 39, p. 40.
3 – EÜT L 39, lk 40; ELT eriväljaanne 05/01, lk 187.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — JOINED CASES C-55/07 AND C-56/07 parttime work concluded between the European social partners.
KOHTUJURIST RUIZ-JARABO ETTEPANEK — LIIDETUD KOHTUASJAD C-55/07 JA C-56/07 tasandil tööturu osapoolte vahel sõlmitud osalist tööaega käsitlevat raamkokkulepet.
The directive sought, on the one hand, to abolish discrimination against parttime workers and, on the other, to encourage the development of that type of employment contract.
Selle õigusakti vastuvõtmisega sooviti ühelt poolt kaotada osalise tööajaga töötajate diskrimineerimine ja teiselt poolt kergendada seda liiki töölepingute arengut.
Clauses 4 and 5 of the Framework Agreement are of particular note:
Raamkokkuleppe klauslid 4 ja 5 on eriti asjakohased:
Where justified by objective reasons, Member States after consultation of the social partners in accordance with national law, collective agreements or practice and/or social partners may, where appropriate, make access to particular conditions of employment subject to a period of service, time worked or earnings qualification.
Pärast konsulteerimist tööturu osapooltega kooskõlas siseriiklike seaduste, kollektiivlepingute või tavadega võivad liikmesriigid ja/või tööturu osapooled seada objektiivsetel põhjustel asjakohasel juhul eriliste töötingimuste saamise eelduseks tööstaaži, töötatava aja või töötasuga seotud tingimused.
Qualifications relating to access by parttime workers to particular conditions of employment should be reviewed periodically having regard to the principle of nondiscrimination as expressed in Clause 4.1.
Osalise tööajaga töötajate eriliste töötingimuste saamise kriteeriumid tuleks regulaarselt läbi vaadata, võttes arvesse klausli 4 punktis 1 väljendatud mittediskrimineerimise põhimõtet.
‘Clause 4: Principle of nondiscrimination
„Klausel 4: Mittediskrimineerimise põhimõte
Clause 5: Opportunities for parttime work
Osalise tööajaga töötamise
In respect of employment conditions, parttime workers shall not be treated in a less favourable manner than comparable fulltime workers solely because they work part time unless different treatment is justified on objective grounds.
Osalise tööajaga töötajate suhtes ei või ainult osalise tööaja tõttu rakendada vähem soodsamaid töötingimusi, kui on võrreldavatel täistööajaga töötajatel, kui erinevat kohtlemist ei õigusta objektiivsed põhjused.
In the context of Clause 1 of this Agreement and of the principle of nondiscrimination between parttime and fulltime workers:
Käesoleva kokkuleppe klausli 1 ning osalise tööajaga ja täistööajaga töötajate vahelise mittediskrimineerimise põhimõtte kohaselt:
Where appropriate, the principle of pro rata temporis shall apply.
Asjakohasel juhul kohaldatakse pro rata temporis põhimõtet.
(a) Member States, following consultations with the social partners in accordance with national law or practice, should identify and review obstacles of a legal or administrative nature which may limit the opportunities for parttime work and, where appropriate, eliminate them;
a) peaksid liikmesriigid pärast konsulteerimist tööturu osapooltega vastavalt siseriiklikule seadusele ja tavale identifitseerima ja üle vaatama õiguslikku ja halduslikku laadi takistused, mis võivad piirata osalise tööajaga töötamise võimalusi, ning vajaduse korral need kõrvaldama;