natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Applying the first paragraph of Section 1B of the Guidelines, that amount was increased by 40% to take account of the duration of the infringement for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, which results in a basic amount of EUR 14 million (recital 211 to the contested decision).
Suuniste punkti 1 B osa alusel suurendati kõnealust summat 40% võrra, võttes arvesse rikkumise kestust ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001, ning saadi tulemuseks 14 miljoni euro suurune põhisumma (vaidlustatud otsus, põhjendus 211).
That figure was then reduced by 10% to take account of attenuating circumstances in accordance with Section 3 of the Guidelines.
Seda summat vähendati seejärel 10% võrra, et võtta vastavalt suuniste punktile 3 arvesse kergendavaid asjaolusid.
It must be held that, contrary to the applicant’s claim, the Commission was entitled to characterise the infringement as serious for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 (recital 207 to the contested decision).
Tuleb tõdeda, et vastupidi hageja väidetele võis komisjon rikkumise ajavahemiku 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 osas raskeks kvalifitseerida (vaidlustatud otsus, põhjendus 207).
The pricing practices complained of strengthen the barriers to entry to the recently liberalised markets and thus jeopardise the proper functioning of the common market.
Kritiseeritud hinnapraktika tugevdab ju hiljuti liberaliseeritud turgudele sisenemise tõkkeid ja seab nii ohtu ühisturu tõrgeteta toimimise.
In that regard, it must be borne in mind that the Guidelines (second paragraph of Section 1A) describe the exclusionary behaviour of dominant firms as serious infringements, or even very serious infringements if committed by undertakings holding a virtual monopoly.
Siinkohal on oluline meenutada, et suunised (punkti 1 A osa teine lõik) kvalifitseerivad turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja tegevuse, mis põhjustab teiste ettevõtjate turult väljaarvamise, raskeks rikkumiseks või isegi väga raskeks rikkumiseks, kui sellise teo paneb toime sisuliselt monopoolses seisundis olev ettevõtja.
As regards the intervention of RegTP in setting the applicant’s tariffs, it must be borne in mind that, when the level of the penalty is set, the conduct of the undertakings concerned may be assessed in the light of the national legal framework, which
Mis puudutab RegTP sekkumist hageja tariifide kehtestamisse, siis tuleb meenutada, et karistuse määra kindlaksmääramisel võib asjaomase ettevõtja tegevust hinnata siseriiklikku õiguslikku raamistikku kui kergendavat asjaolu silmas pidades (vt selle
At the hearing, the Commission explained that the 10% reduction of the fine to take account of the fact that ‘the [applicant’s] retail and wholesale charges … were subject to sector specific regulation since [1998] on national level’ (recital 212 to the contested decision) relates to RegTP’s intervention in setting the applicant’s prices and to the fact that that national authority has, on several occasions during the period covered by the contested decision, considered the question of the existence of a margin squeeze resulting from the applicant’s tariff practices.
Kohtuistungil selgitas komisjon, et trahvi vähendamine 10% võrra selleks, et võtta arvesse asjaolu, et hageja „jaehin[dade] ja võrguteenuste [hindade] […] suhtes [on] alates 1998. aasta algusest […] siseriiklikul tasandil rakendatud […] valdkondlikku reguleerimist” (vaidlustatud otsus, punkt 212), on seotud RegTP sekkumisega hageja hindade kehtestamisse ja asjaoluga, et kõnealune siseriiklik asutus analüüsis vaidlustatud otsuses käsitletud perioodil korduvalt hageja hinnapraktikast tuleneva hinnakruvi efekti olemasolu küsimust.
Having regard to the Commission’s discretion when determining the amount of a fine (Case T-150/89 Martinelli v Commission [1995] ECR II-1165, paragraph 59, and Joined Cases T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-126/02, T-128/02, T-129/02, T-132/02 and T-136/02 Bolloré and Others v Commission [2007] ECR II-1165, paragraph 580), it must be held that the Commission duly took into account the matters referred to in the preceding paragraph when reducing the basic amount of the fine by 10%.
Pidades silmas otsustusruumi, mis komisjonil on trahvisumma kindlaksmääramisel (Esimese Astme Kohtu 6. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T-150/89: Martinelli vs. komisjon, EKL 1995, lk II-1165, punkt 59, ja 26. aprilli 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-109/02, T-118/02, T-122/02, T-125/02, T-126/02, T-128/02, T-129/02, T-132/02 ja T-136/02: Bolloré jt vs. komisjon, EKL 2007, lk II-947, punkt 580), tuleb järeldada, et komisjon võttis nõuetekohaselt arvesse eelmises punktis nimetatud asjaolusid, vähendades trahvi põhisummat 10% võrra.
As regards the alleged social function fulfilled by the applicant, it must be observed that, according to Article 86(2) EC, undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest are subject to the rules of the EC Treaty, in particular to the rules on competition, in so far as the application of such rules does not obstruct the performance, in law or in fact, of the particular tasks assigned to them.
Mis puudutab hageja väidetavat sotsiaalset ülesannet, siis tuleb meenutada, et EÜ artikli 86 lõike 2 kohaselt alluvad ettevõtjad, kellele on antud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamine, asutamislepingu eeskirjadele, eriti konkurentsieeskirjadele niivõrd, kuivõrd nende eeskirjade kohaldamine juriidiliselt ega faktiliselt ei takista nendele määratud eriülesannete täitmist.
Even on the assumption that the applicant has been entrusted with a task of operating services of general economic interest within the meaning of that provision, the applicant fails to show why the pricing practices which have been criticised in the contested decision are necessary to the performance of that task.
Isegi kui eeldada, et hagejale on usaldatud üldist majandushuvi esindavate teenuste osutamise ülesanne kõnealuse sätte tähenduses, ei ole hageja mingil viisil selgitanud, miks vaidlustatud otsuses käsitletud hinnapraktika on sellise ülesande täitmiseks vajalik.
That argument cannot therefore be upheld.
Järelikult ei saa selle argumendiga nõustuda.
The applicant refers again to the Deutsche Post decision and takes the view that the Commission should have imposed a symbolic fine on the applicant, as it did on the dominant undertaking in that decision.
Hageja viitab ka Deutsche Posti otsusele ning leiab, et komisjon oleks pidanud sarnaselt turgu valitsevat seisundit omava ettevõtjaga kõnealuses otsuses ka hagejale määrama sümboolse trahvi.
In that regard, it must be observed first of all that, according to settled case-law, the fact that the Commission in the past imposed fines of a certain level for particular types of infringement does not mean that it is estopped from raising that level within the limits set by Regulation No 17, if that is necessary to ensure the implementation of Community competition policy.
Selles suhtes tuleb kõigepealt meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei saa asjaolu, et komisjon on minevikus kohaldanud teatava suurusega trahve teatavat tüüpi rikkumistele, veel võtta võimalust seda taset tõsta määruses nr 17 kehtestatud piirides, kui see on vajalik ühenduse konkurentsipoliitika elluviimise tagamiseks.
The proper application of the Community competition rules requires that the Commission be able at any time to adjust the level of fines to the needs of that policy (see Bolloré and Others v Commission, cited in paragraph 313 above, paragraph 376, and the caselaw cited).
Ühenduse konkurentsieeskirjade tõhus kohaldamine nõuabki seda, et komisjon saaks igal hetkel kohandada trahvide taset vastavalt kõnealuse poliitika vajadustele (vt eespool punktis 313 viidatud kohtuotsus Bolloré jt vs. komisjon, punkt 376 ja viidatud kohtupraktika).
Next, it must be held that the applicant’s situation is fundamentally different from that of the undertaking referred to in the Deutsche Post decision.
Edasi on kohane tõdeda, et hageja olukord erineb põhjalikult Deutsche Posti otsuses käsitletud ettevõtja omast.
It follows from recitals 192 and 193 to the Deutsche Post decision, which concerned abuse in relation to the processing of cross-border letter mail, that the Commission deemed it appropriate to impose only a symbolic fine on the undertaking referred to in that decision on three grounds: (1) the undertaking concerned had behaved in accordance with the caselaw of German courts; (2) there was no Community caselaw relating specifically to the cross-border letter mail services concerned; and (3) the undertaking concerned had undertaken to introduce a procedure for the processing of incoming cross-border letter mailings which would avoid practical difficulties and facilitate the detection of future interference with free competition, should it occur.
Piiriüleste postisaadetiste käsitlemisega seotud kuritarvitust puudutava Deutsche Posti otsuse põhjendustest 192 ja 193 nähtub, et komisjon pidas kohaseks määrata selle otsuse adressaadiks olnud ettevõtjale üksnes sümboolse trahvi kolmel põhjusel: esiteks tegutses asjaomane ettevõtja kooskõlas Saksa kohtute praktikaga; teiseks puudus konkreetselt asjaomaseid piiriülese posti teenuseid käsitlev ühenduse kohtupraktika ning kolmandaks oli asjaomane ettevõtja võtnud kohustuse kehtestada sissetuleva piiriülese posti käsitlemiseks menetlus, mis aitab vältida praktilisi raskusi ja vajadusel lihtsustab tulevikus vaba konkurentsi kahjustavate rikkumiste tuvastamist.
In the present case, first, it must be noted that the only judgment of the German courts to which the applicant refers is the judgment of the Oberlandesgericht Düsseldorf, which was delivered on 16 January 2002, thus in the period during which the infringement was characterised in the contested decision as minor (recital 207).
Käesolevas asjas tuleb esiteks märkida, et ainus Saksa kohtute otsus, millele hageja viitab, on Oberlandesgericht Düsseldorfi otsus, mis tehti 16. jaanuaril 2002, st perioodil, mille osas kvalifitseeriti rikkumine vaidlustatud otsuses kergeks (põhjendus 207).
In any event, that judgment was set aside by the judgment of the Bundesgerichtshof of 10 February 2004.
Pealegi tühistati see kohtuotsus Bundesgerichtshofi 10. veebruari 2004. aasta otsusega.
Second, it follows from the contested decision (recitals 106 and 206) that the Commission applied the same principles as those underlying the 1988 Napier Brown/British Sugar decision.
Teiseks nähtub vaidlustatud otsusest (põhjendused 106 ja 206), et komisjon kohaldas samu põhimõtteid kui need, mis olid 1988. aasta otsuse Napier Brown/British Sugar aluseks.
In its Notice of 22 August 1998 on the application of the competition rules to access agreements in the telecommunications sector — framework, relevant markets and principles (paragraphs 117 to 119), the Commission had already announced that it proposed to apply the principles of the Napier Brown/British Sugar decision in the telecommunications sector.
Oma 22. augusti 1998. aasta teatises konkurentsieeskirjade rakendamise kohta telekommunikatsioonisektori juurdepääsulepete suhtes – raamistik, asjaomased turud ja põhimõtted (punktid 117–119) oli aga komisjon juba teatavaks teinud, et ta kavatseb otsuse Napier Brown/British Sugar põhimõtteid telekommunikatsioonisektoris kohaldada.
The only new element of the contested decision is ‘the weighted approach which had to be used [because of] the fact that in Germany, a single wholesale tariff for local loop unbundling has been fixed, while the tariffs for the corresponding retail services differentiate between analogue, ISDN and ADSL lines’ (recital 206 to the contested decision).
Ainus uus asjaolu vaidlustatud otsuses on „kaalutud lähenemisviis, mida tuli kasutada [seetõttu, et] Saksamaal oli kliendiliini eraldamisele kehtestatud ainult üks hulgihind, samal ajal kui vastavate jaeteenuste hinnad olid erinevad olenevalt sellest, kas tegemist oli analoog-, ISDN- või ADSL-liinidega” (vaidlustatud otsus, põhjendus 206).
However, the Commission took account of the novelty of that approach in characterising the infringement as ‘serious’, instead of as ‘very serious’, for the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 (recital 206 to the contested decision).
Komisjon võttis siiski arvesse selle lähenemisviisi uudsust ning kvalifitseeris rikkumise ajavahemiku 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 osas raskeks, mitte väga raskeks (vaidlustatud otsus, põhjendus 206).
Finally, third, the applicant in the present case has not given any undertaking to avoid any other future infringement.
Kolmandaks ei võtnud hageja käesolevas asjas endale ühtegi kohustust, et vältida tulevikus mis tahes muud rikkumist.
The three criteria laid down by the Deutsche Post decision have not been fulfilled in this case; therefore, the argument based on the approach adopted in that decision cannot be upheld.
Kuna Deutsche Posti otsuses märgitud kolm kriteeriumi ei ole käesoleval juhul täidetud, ei saa nõustuda argumendiga, mis puudutab kõnealuses otsuses kohaldatud lahendust.
It follows from all the foregoing that this plea must be rejected.
Kõigest eelnevast lähtudes tuleb käesolev väide tagasi lükata.
E — Fifth plea: incorrect assessment of the duration of the infringement
E – Viies väide, mis puudutab rikkumise kestuse valesti hindamist
The applicant notes that the Commission increased the amount of the fine on account of the purported gravity of the infringement during the period from 1998 to 2001.
Hageja tuletab meelde, et komisjon suurendas trahvisummat rikkumise väidetava raskuse tõttu ajavahemikus 1998–2001.
However, the Commission itself acknowledges in the contested decision (recital 208) that the applicant was aware of the abuse in its charge structure only from 1999.
Sellegipoolest tunnistab komisjoni ise vaidlustatud otsuses (põhjendus 208), et hageja oli oma kuritarvitavast hinnastruktuurist teadlik alles alates 1999. aastast.
The applicant claims that it was informed by agents of the Commission at the meeting on 17 April 2000 that the Commission would bring proceedings against the Federal Republic of Germany for failure to fulfil obligations.
Hageja väidab, et komisjoni teenistujad teatasid talle 17. aprilli 2000. aasta koosolekul, et komisjon alustab Saksamaa Liitvabariigi suhtes liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlust.
As a result of that information and the length of the administrative procedure, the Commission itself reinforced the applicant’s belief that its charges did not contravene Article 82 EC, and thus helped to extend the duration of the infringement.
Selle teabe ja haldusmenetluse pikkusega tugevdas komisjon ise hageja veendumust, et tema tariifid ei ole vastuolus EÜ artikliga 82, ning andis seeläbi oma panuse rikkumise kestuse pikendamisse.
The whole of that duration should not therefore be taken into account for the purposes of fixing the amount of the fine (Joined Cases 6/73 and 7/73 Istituto chemioterapico italiano and Commercial Solvents v Commission [1974] ECR 223, paragraph 51).
Kogu seda kestust ei tohiks seega trahvisumma määramisel arvesse võtta (Euroopa Kohtu 6. märtsi 1974. aasta otsus liidetud kohtuasjades 6/73 ja 7/73: Istituto chemioterapico italiano ja Commercial Solvents vs. komisjon, EKL 1974, lk 223, punkt 51).
In so far as the applicant calls into question in the context of the present plea the calculation of the duration of the infringement, it must be noted that, in the form of
Kuna käesoleva väitega vaidlustab hageja rikkumise kestuse arvutamise, tuleb tõdeda, et hagiavalduses sisalduvate täiendavate nõuete raames taotleb hageja mitte ainult
As regards the assessment as to whether the plea in law is well founded, it must be borne in mind that the Commission refers in the contested decision to the complaints lodged by competitors of the applicant in 1999.
Mis puudutab väite põhjendatuse hindamist, siis on kohane meenutada, et vaidlustatud otsuses viitab komisjon hageja konkurentide poolt 1999. aastal esitatud kaebustele.
According to the Commission, the applicant has therefore been aware since that time ‘of the accusation of possible abuse in the charge structure for access to the local network’ (recital 208 to the contested decision).
Seega teab hageja komisjoni sõnul juba sellest ajast alates, et „talle heidetakse ette, et tema hinnastruktuur võib kliendiliinile juurdepääsu osas olla kuritarvitav” (vaidlustatud otsus, põhjendus 208).
The fact that the applicant knew only from 1999 that it was being accused of abuse of its dominant position is irrelevant to the fact that its conduct constituted an infringement from 1 January 1998.
Asjaolu, et hageja oli alles alates 1999. aastast teadlik talle tehtavast etteheitest, mille kohaselt ta kuritarvitas turgu valitsevat seisundit, ei mõjuta seda, et tegelikult kujutas tema tegevus endast rikkumist alates 1. jaanuarist 1998.
An ‘abuse’ within the meaning of Article 82 EC is an objective concept (Hoffmann-La Roche v Commission, cited in paragraph 226 above, paragraph 91; AKZO v Commission, cited in paragraph 189 above, paragraph 69; order in Piau v Commission, cited in paragraph 233 above, paragraph 37; Irish Sugar v Commission, cited in paragraph 122 above, paragraph 111).
Kuritarvitamise mõiste EÜ artikli 82 tähenduses on ju objektiivne mõiste (eespool punktis 226 viidatud kohtuotsus Hoffmann-La Roche vs. komisjon, punkt 91; eespool punktis 189 viidatud kohtuotsus AKZO vs. komisjon, punkt 69, ja eespool punktis 233 viidatud kohtumäärus Piau vs. komisjon, punkt 37; eespool punktis 122 viidatud kohtuotsus Irish Sugar vs. komisjon, punkt 111).
The dominant undertaking’s own knowledge of the abusive nature of its conduct is not, therefore, a prerequisite for the application of Article 82 EC.
Turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja subjektiivne teadlikkus oma tegevuse kuritarvitavast laadist ei ole EÜ artikli 82 kohaldamise eeltingimus.
The first argument must therefore be rejected.
Esimene argument tuleb seega tagasi lükata.
The applicant’s argument that the fine would have been lower if the decision had been adopted earlier cannot be upheld either, for it is purely hypothetical.
Hageja argumendiga, mille kohaselt trahv oleks olnud väiksem, kui otsus oleks vastu võetud varem, ei saa samuti nõustuda. Tegemist on puhthüpoteetilise argumendiga.
Moreover, it must be pointed out that it is apparent from the contested decision (recital 211) that the Commission did not make any increase in the fine in respect of the period from 1 January 2002 to May 2003.
Lisaks on oluline rõhutada, et vaidlustatud otsusest (põhjendus 211) nähtub, et komisjon loobus ajavahemiku 1. jaanuarist 2002 kuni maini 2003 osas igasugusest trahvi suurendamisest.
The second argument cannot therefore be accepted and the final plea in law must consequently be rejected in its entirety.
Seega ei saa teise argumendiga nõustuda ja sellest lähtuvalt tuleb viimane väide tervikuna tagasi lükata.
Accordingly, the action must be dismissed.
Järelikult tuleb hagi jätta rahuldamata.
Since the applicant has been unsuccessful, it must be ordered to bear its own costs and to pay those of the Commission, in accordance with the form of order sought by the Commission.
Kuna kohtuotsus on tehtud hageja kahjuks, mõistetakse kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele välja hagejalt ja jäetakse hageja kohtukulud tema enda kanda.
In accordance with the third subparagraph of Article 87(4) of the Rules of Procedure, the interveners are to bear their own costs.
Vastavalt kodukorra artikli 87 lõike 4 kolmandale lõigule kannavad menetlusse astujad oma kohtukulud ise.
Orders Deutsche Telekom AG to bear its own costs and to pay those incurred by the Commission;
Jätta Deutsche Telekom AG kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.
Delivered in open court in Luxembourg on 10 April 2008.
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 10. aprillil 2008 Luxembourgis.
I — Wholesale access . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
I – Võrguteenused ........................................................
II — Retail access . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
II – Abonentidele osutatavad juurdepääsuteenused ............................
A — Charges for retail analogue lines (T-Net) and digital narrowband or ISDN lines (T-ISDN) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
A – Analoogsete abonendiliinide (T-Net) ja digitaalsete kitsasribaühendusega abonendiliinide – ISDN (T-ISDN) tariifid .......................
Administrative procedure . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Haldusmenetlus ...................................................................
The contested decision . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Vaidlustatud otsus .................................................................
I — Principal form of order sought: annulment of the contested decision .....
I – Esimese võimalusena esitatud nõue tühistada vaidlustatud otsus .............
A — First plea in law: infringement of Article 82 EC ...................
A – Esimene väide, mis puudutab EÜ artikli 82 rikkumist .................
First part: absence of an abuse as the applicant did not have sufficient scope to avoid a margin squeeze .......................
Esimene osa, mis puudutab kuritarvituse puudumist seetõttu, et hageja tegutsemisruum oli hinnakruvi efekti vältimiseks ebapiisav ...
(iii) Absence of an abuse because the applicant had insufficient scope to avoid a margin squeeze by increasing its retail prices in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 ................................
KOHTUOTSUS 10.4.2008 – KOHTUASI T-271/03 iii) Kuritarvituse puudumine seetõttu, et hageja tegutsemisruum oli ebapiisav selleks, et vältida hinnakruvi efekti oma jaehindade tõstmise teel ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 .....................................
(iv) Absence of an abuse because the applicant had insufficient scope to reduce the margin squeeze by increasing its ADSL retail access charges from 1 January 2002 ...
II - 517 iv) Kuritarvituse puudumine seetõttu, et hageja tegutsemisruum oli ebapiisav selleks, et vähendada hinnakruvi efekti ADSL-i juurdepääsu jaehindade tõstmise teel alates 1. jaanuarist 2002 ........
Second part: unlawfulness of the method used by the Commission to establish a margin squeeze ...........................
Teine osa, mis puudutab selle meetodi õigusvastasust, mida komisjon kasutas hinnakruvi efekti tuvastamiseks ..........................
Contested decision ...............................
Vaidlustatud otsus .......................................
Lawfulness of the method used by the Commission ...
Komisjoni kasutatud meetodi õiguspärasus .................
— Preliminary observations .......................
– Sissejuhatavad märkused ..............................
— The alleged unlawfulness of the method of calculating the margin squeeze on the basis of the charges and costs of a vertically integrated dominant undertaking, disregarding the particular situation of competitors on the market ..............
– Väide, et hinnakruvi efekti arvutamise meetod, mis võtab aluseks turgu valitsevat seisundit omava vertikaalselt integreeritud ettevõtja hinnad ja kulud ja jätab arvesse võtmata konkurentide spetsiifilise turupositsiooni, on õigusvastane ..
— Complaint that the Commission took into account only revenues from all access services and excluded revenues from other services, particularly those from call services ...................................
– Etteheide, mis puudutab asjaolu, et komisjon võttis arvesse üksnes juurdepääsuteenustelt saadavat kogutulu, jättes välja muudelt teenustelt, sh kõneteenustelt saadava tulu .......
— Complaint that the discontinuance charge for wholesale access was included in the margin squeeze calculation ............................
– Etteheide, mis puudutab asjaolu, et tasu võrguteenuste ülesütlemise eest võeti hinnakruvi efekti arvutamisel arvesse ..............................................