natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Moreover, the Commission contended that the difference between the procedures did not infringe the principle of equal treatment.
Lisaks väitis komisjon, et nimetatud menetluste erinevused ei ole vastuolus võrdse kohtlemise põhimõttega.
The difference in treatment arose out of differing factual circumstances (administrative systems and numbers of producers which differed between Member States, and which in some Member States justified centralised payment of the aid to distillers).
Erinev kohtlemine tulenes faktilistest erinevustest (erinev halduskord ja erinev tootjate arv liikmesriikides, mis õigustasid teatavates liikmesriikides destilleerijatele abi maksmist tsentraliseeritud korras).
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P and/or by way of compensation for damage within the meaning of Article 235 EC 15to pay the applicants compensation equivalent to the amounts owed to them by DAI.
EÜ artikli 235 15alusel tasuma hagejatele hüvitise summas, mis vastab nende hagis märgitud rahuldamata nõuetele DAI suhtes.
The Court of First Instance ruled that the first two heads of claim were inadmissible. 16
Esimese Astme Kohus leidis, et kaks esimest nõuet on vastuvõetamatud. 16
With regard to the third head of claim, the Commission put forward three grounds of inadmissibility.
Kolmanda nõude osas esitas komisjon kolm vastuvõetamatuse põhjendust.
Lastly, in a written reply to a question from the Court of First Instance, the applicants stated that the insolvency proceedings had been concluded during 2000.
Lõpuks märkisid hagejad kirjalikus vastuses Esimese Astme Kohtu küsimusele, et pankrotimenetlus lõppes 2000. aastal.
They had taken part in the distribution as preferential creditors due to their status as an agricultural cooperative, under Article 2751a(5a) and Article 2776 of the Italian Civil Code.
Nad osalesid pankrotivara jagamisel vastavalt Itaalia tsiviilseadustiku artikli 2751a lõikele 5a ja artiklile 2776 eelistatud võlausaldajatena, sest nad olid põllumajandusühistud.
Under that distribution they received payment of 39% of the acknowledged debts owed by DAI.
Selle jagamise käigus rahuldati nende vastuvõetud nõuetest DAI suhtes 39%.
Following that distribution, the amounts of their outstanding debts were: ITL 72 797 022 (EUR 37 597) in the case of Cantina sociale di Dolianova, ITL 54 412 685 (EUR 28 102) in the case of Cantina Trexenta, ITL 350 554 208 (EUR 181 046) in the case of Cantina sociale Marmilla, ITL 133 888 664 (EUR 69 148) in the case of Cantina sociale Santa Maria La Palma and ITL 37 212 737 (EUR 19 219) in the case of Cantina sociale del Vermentino.
Selle jagamise järel oli Cantina sociale di Dolianova rahuldamata nõuete summa 72 797 022 Itaalia liiri (37 597 eurot), Cantina Trexenta rahuldamata nõuete summa 54 412 685 Itaalia liiri (28 102 eurot), Cantina sociale Marmilla rahuldamata nõuete summa 350 554 208 Itaalia liiri (181 046 eurot), Cantina sociale Santa Maria La Palma rahuldamata nõuete summa 133 888 664 Itaalia liiri (69 148 eurot) ja Cantina sociale del Vermentino rahuldamata nõuete summa 37 212 737 Itaalia liiri (19 219 eurot).
The total outstanding debt was thus ITL 648 865 316 (EUR 335 094).
Seega ulatus rahuldamata nõuete kogusumma 648 865 316 Itaalia liirini (335 094 eurot).
First, it argued that in the management of the support measures provided for under the common agricultural policy, there was no direct relationship between the Community and economic operators.
Esiteks väitis komisjon, et ühise põllumajanduspoliitika raames sätestatud toetusmeetmete haldamisel puudub otsene seos ühenduse ja ettevõtjate vahel.
In the present case, there was therefore no conduct attributable to the Commission, so that the conditions for referral of the matter to the Court under the second paragraph of Article 288 EC were not met. 17
Käesolevas asjas puudub seega komisjonile ette heidetud käitumine, nii et EÜ artikli 288 teises lõigus sätestatud tingimused Euroopa Kohtusse pöördumiseks ei ole täidetud. 17
The judgment of the Court of First Instance
Esimese Astme Kohtu otsus
The Court of First Instance found that the conduct for which the Commission was criticised was in essence that, under the
Esimese Astme Kohus järeldas, et komisjonile ette heidetud käitumine seisneb sisuliselt selles, et artiklis 9 sätestatud abi
15 — Article 235 EC confers jurisdiction on the Community judicature in disputes relating to compensation for damage provided for in the second paragraph of Article 288 EC.
15 – Vastavalt EÜ artiklile 235 kuuluvad ühenduse kohtu pädevusse vaidlused, mis on seotud kahjude hüvitamisega artikli 288 teise lõigu alusel.
That paragraph provides that, in the case of noncontractual liability, ‘the Community shall, in accordance with the general principles common to the laws of the Member States, make good any damage caused by its institutions or by is servants in the performance of their duties’.
Kõnealuses lõigus on sätestatud, et „[l]epinguvälise vastutuse korral heastab ühendus kõik oma institutsioonide või oma teenistujate poolt ülesannete täitmisel tekitatud kahjud vastavalt liikmesriikide seaduste ühistele üldprintsiipidele”.
16 — Paragraphs 58 to 84 of the judgment of the Court of First Instance.
16 – Esimese Astme Kohtu otsuse punktid 58–84.17 – Punkt 85.
By application to the Court of First Instance lodged on 12 October 1998 the applicants brought proceedings against the Commission (i) seeking annulment of the contested letter under Article 230 EC; (ii) alleging that the Commission’s failure to adopt a decision regarding the grant of the Community aid concerned to the applicants was an unlawful failure to act contrary to Article 232 EC and (iii) ordering the Commission on the ground of unjust enrichment
Hagejad esitasid 12. oktoobril 1998 Esimese Astme Kohtu kantseleisse komisjoni vastu hagi, milles nad palusid esiteks Esimese Astme Kohtul tühistada vaidlustatud kirja EÜ artikli 230 alusel; teiseks väitsid, et kuna komisjon otsustas jätta asjaomastele hagejatele ühenduse abi andmata, siis on komisjon rikkunud EÜ artiklit 232, ning kolmandaks palusid Esimese Astme Kohtul kohustada komisjoni alusetu rikastumise alusel saadu tagastamise ja/või kahju hüvitamise korras
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS system for payment of aid provided for in Article 9 — which differed in that aspect from the system provided for in Article 10 — of Regulation No 2499/82 did not guarantee, particularly in the event of the insolvency of the distiller, payment to the producers concerned of the aid included in the minimum buyingin price for wine delivered to that distiller and distilled in accordance with the provisions of that regulation.
KOMISJON VS. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA JT tasumise korra puhul – mis erineb selles küsimuses artiklis 10 ette nähtud korrast – ei taga määrus nr 2499/82 eeskätt destilleerija pankroti korral seda, et vastavalt nimetatud määruse sätetele sellele destilleerijale tarnitud ja destilleeritud veini minimaalne ostuhind tasutakse asjaomastele tootjatele.
The Commission was the author of Regulation No 2499/82.
Komisjon oli määruse nr 2499/82 autor.
The unlawfulness thus alleged was therefore attributable to the Commission.
Seepärast saab komisjonile süüks arvata väidetavat õigusvastasust.
18 The Commission has not challenged that ruling in the present appeal.
18 Käesolevas apellatsioonimenetluses ei vaidlusta komisjon seda järeldust.
Secondly, the Commission argued that the applicants enjoyed effective judicial protection before the national courts.
Teiseks väitis komisjon, et hagejatele oli tagatud tõhus kohtulik kaitse siseriiklikus kohtus.
In particular, they could have brought an action for payment against the intervention agency before a national court as in Unifrex.
Eeskätt oleksid nad saanud esitada siseriiklikus kohtus võla sissenõudmise hagi siseriikliku sekkumisameti vastu sarnaselt kohtuasjaga Unifrex 19.
19In their action for unjust enrichment in the present case against AIMA (pending before the Tribunale civile di Cagliari), the applicants would be able to suggest to the national court that it should refer a question for a preliminary ruling under Article 234 EC in order to enable the Court of Justice to consider the validity of the regulatory provisions concerned. 20
Käesoleval juhul võisid hagejad alusetu rikastumise hagis AIMA vastu (mida menetleb Cagliari Tribunale civile) veel soovitada, et siseriiklik kohus esitaks EÜ artikli 234 alusel eelotsuse küsimuse, et Euroopa Kohus saaks kontrollida kõnealuste õigusnormide kehtivust. 20
The Court of First Instance referred to settled caselaw to the effect that an action for damages under Article 235 EC must be appraised with regard to the entire system for the judicial protection of the individual established by the Treaty.
Esimese Astme Kohus viitab väljakujunenud kohtupraktikale, mille kohaselt tuleb EÜ artikli 235 alusel esitatud kahju hüvitamise hagi hindamisel arvestada asutamislepinguga loodud üksikisikute õiguskaitsesüsteemi tervikuna.
Where an individual considered that he had been harmed by the lawful application of Community legislation which he considered to be unlawful and the event giving rise to the alleged damage was therefore attributable exclusively to the Community, the admissibility of such an action for damages could, in certain cases, be subject to the prior exhaustion of national remedies.
Sellest tuleneb, et kui üksikisik leiab, et talle on kahju tekitanud tema arvates õigusvastase ühenduse õigusnormi nõuetekohane kohaldamine ja et väidetavat kahju põhjustanud asjaolu on seega üksnes ühendusele süüks arvatav, võib sellise kahju hüvitamise hagi vastuvõetavus siiski teatud olukordades sõltuda sellest, kas siseriiklikud õiguskaitsevahendid on ammendatud.
It was none the less a necessary precondition that those national remedies gave effective protection to the individuals concerned and that they were capable of leading to compensation for the damage alleged.
Igal juhul on oluline eeltingimus see, et siseriiklikud õiguskaitsevahendid tagavad huvitatud isikute õiguste tõhusa kaitse ja võimaldavad väidetava kahju hüvitamist.
In particular, the admissibility of an action for damages based on Article 235 EC could not be subject to the prior exhaustion of national remedies where, even if the disputed Community rules were declared invalid by a preliminary ruling of the Court of Justice, the national courts could not allow an action for payment — or any other appropriate action — without the prior intervention of the Community legislature, owing to the lack of a Community provision authorising the competent national agencies to pay the amounts sought.
Eeskätt ei saa EÜ artiklile 235 tugineva kahju hüvitamise hagi vastuvõetavus sõltuda siseriiklike õiguskaitsevahendite ammendamisest, kui olukorras, kus Euroopa Kohtule esitatud eelotsusetaotluse tagajärjel tunnistatakse vaidlusalune ühenduse õigusnorm kehtetuks, ei saaks siseriiklikud kohtud siiski rahuldada võla sissenõudmise hagi – või muud vastavat hagi – ilma ühenduse seadusandja eelneva sekkumiseta, kuna puudub ühenduse õigusnorm, mis võimaldaks pädevatel siseriiklikel ametiasutustel maksta taotletud summasid.
In those circumstances, the exercise of rights by individuals who considered they had been harmed was rendered excessively difficult before the national courts.
Just esitatud olukorras on selliste isikute, kelle arvates nende õigusi on kahjustatud, õiguste kasutamine tehtud siseriiklikes kohtutes eriti keeruliseks.
It would therefore not be in keeping with either the proper administration of justice and the requirements of procedural efficiency or the condition relating to the absence of an effective domestic remedy to compel the individuals concerned to exhaust national legal remedies and to wait until a final decision was made on their claim, after the Community institutions concerned had, if necessary, amended or supplemented the relevant Community provisions in compliance with a prelimin-
See on korrakohase õigusemõistmise ja menetlusökonoomia nõudega, aga ka tõhusa siseriikliku õiguskaitsevahendi puudumise tingimusega vastuolus see, kui huvitatud isikuid kohustatakse ammendama siseriikliku õigusega ette nähtud õiguskaitsevahendeid ja ootama, kuni tehakse lõplik otsus nende taotluse kohta pärast seda, kui ühenduse institutsioonid on vajaduse korral muutnud või täiendanud kohaldatavaid ühenduse sätteid Euroopa Kohtu eelotsusemenetluses tehtud
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P ary ruling of the Court of Justice that those provisions were invalid. 21
KOHTUJURIST SHARPSTONI ETTEPANEK – KOHTUASI C-51/05 P otsuse põhjal, millega võidakse need sätted õigusvastaseks tunnistada. 21
Third, the Commission had argued that the claims for compensation were in any event timebarred under Article 46 of the Statute of the Court of Justice, applicable to the proceedings before the Court of First Instance under Article 53 of that Statute.
Kolmandaks leiab komisjon, et kahju hüvitamise nõuded on igal juhul aegunud Euroopa Kohtu põhikirja artikli 46 alusel, mida kohaldatakse menetlusele Esimese Astme Kohtus sama põhikirja artikli 53 alusel.
Article 46 provides that proceedings in matters arising from noncontractual liability are barred after a period of five years from the event giving rise thereto.
Artikli 46 kohaselt on lepinguvälise vastutuse asjade aegumistähtaeg viis aastat alates vastutuse aluseks olevast sündmusest.
That limitation period began to run from the time the applicants became aware of the event giving rise to the damage.
See aegumistähtaeg hakkas kulgema hetkest, kui hagejad said teada kahju aluseks olevast sündmusest.
In the present case, whether that event was the incorrect application of the Community regulations or the unlawfulness of those regulations, the applicants became aware of it at the latest at the time of such application (i.e., in June 1983).
Käesolevas asjas, olgu nimetatud sündmuseks ühenduse õigusnormide väär kohaldamine või nende normide õigusvastasus, said hagejad sellest teada hiljemalt nende kohaldamise hetkel (st juunis 1983).
Neither the judgment of the Tribunale civile di Rome of 27 January 1989 nor the subsequent judgments of the Corte d’appello in Rome or the Corte di Cassazione could have interrupted that limitation period.
Ei Rooma Tribunale civile 27. jaanuari 1989. aasta otsus ega Rooma Corte d’appello ja Itaalia Corte di Cassazione hilisemad otsused ei saanud seda tähtaega katkestada.
In the present case, contrary to the Commission’s assertion, the applicants did not enjoy any effective judicial protection before the national courts.
Vastupidi komisjoni väitele ei ole käesolevas asjas hagejatel tõhusat kohtulikku kaitset siseriiklikus kohtus.
Without prejudice to the possible merits of the applicants’ claims, in the legal context of the present case a national court was not in any event authorised to order AIMA to pay the applicants the Community aid in question unless Regulation No 2499/82 was rectified retrospectively.
Ilma et see mõjutaks hagejate nõuete võimaliku põhjendatuse hindamist, oli käesoleva vaidluse õiguslikus kontekstis siseriiklikul kohtul õigus kohustada AIMA-t tasuma hagejatele kõnealuse ühenduse abi summa alles pärast seda, kui määrust nr 2499/82 on tagasiulatuva jõuga muudetud.
As the Court of First Instance had already held, 22that would require the Commission to adopt a regulation.
Nagu Esimese Astme Kohus on juba sedastanud, 22eeldaks see komisjoni määruse vastuvõtmist.
Even if the Court of Justice were to find, in the context of a preliminary ruling, that some of the provisions of Regulation No 2499/82 were invalid, only intervention by the Community legislature (as the Commission pointed out in its defence) would make it possible to adopt a legal basis authorising such payment. 23
Isegi kui Euroopa Kohus tuvastaks eelotsusemenetluse korras nimetatud määruse mõningate sätete kehtetuse, saab vaid ühenduse seadusandja võtta vastu õigusliku aluse, mis lubaks sellist maksmist (nagu komisjon märkis oma kostja vastuses). 23
The Court of First Instance dismissed that argument.
Esimese Astme Kohus lükkas nimetatud väite tagasi.
It ruled that the Commission was required to make good the damage sustained by the applicants following the insolvency of DAI, as a result of the absence of a procedure that would guarantee, under the system introduced by Article 9 of Regulation No 2499/82, payment to the producers concerned of the Community aid provided for in that regulation.
Ta leidis, et komisjon peab hüvitama hagejatele kahju, mis tekkis pärast DAI pankrotti, kuna määruse nr 2499/82 artikli 9 alusel kehtestatud kord ei näe ette mehhanismi, mis tagaks asjaomastele tootjatele selles määruses sätestatud ühenduse abi maksmise.
The Court of First Instance accordingly concluded that the plea alleging that effective domestic remedies existed must be rejected.
Sellest tulenevalt järeldas Esimese Astme Kohus, et väide, et hagejatel on tõhusad siseriiklikud õiguskaitsevahendid, tuleb tagasi lükata.
24Again, the Commission has not challenged that ruling in the present appeal.
24 Samuti ei vaidlusta komisjon käesolevas apellatsioonimenetluses kõnealust järeldust.
21 — Paragraphs 115 to 117.22 — See paragraph 77 of the judgment.23 — Paragraph 118.24 — Paragraph 120.
21 – Punktid 115–117.22 – Vt kohtuotsuse punkt 77.23 – Punkt 118.24 – Punkt 120.
More particularly, the Court of First Instance found that the period of limitation began to run when the damage resulting from the total or partial absence of payment of Community aid was suffered for certain by the applicants.
Eeskätt leidis Esimese Astme Kohus, et aegumistähtaeg hakkas kulgema hetkel, kui hagejad kogesid ühenduse abi täieliku või osalise maksmata jätmise tagajärgi konkreetselt.
DAI should have paid them the minimum buyingin price by the end of
DAI oleks pidanud määruse nr 2499/82 artikli 9 lõike 1 alusel maksma neile veini minimaalse ostuhinna hiljemalt 1983. aasta juuni lõpuks.
COMMISSION v CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA AND OTHERS
KOMISJON VS. CANTINA SOCIALE DI DOLIANOVA JT maksmata jätmisest ettenähtud tähtajal – lugeda sellel kuupäeval konkreetseks, st vahetuks ja ootuspäraseks.
June 1983 in accordance with Article 9(1) of Regulation No 2499/82.
25 maksmiseks puudus õiguslik alus.
Moreover the applicants could legitimately expect that AIMA would be ordered by the national court to pay them the amount of Community aid included in the minimum buyingin price that had not been paid to them by DAI. 27
Lisaks võisid hagejad õiguspäraselt oodata, et siseriiklik kohus mõistab AIMA-lt välja minimaalses ostuhinnas sisalduva ühenduse abi, mida DAI ei olnud neile maksnud. 27
The Court of First Instance then reviewed what it took to be the salient facts.
Seejärel käsitles Esimese Astme Kohus asjaolusid, mida ta pidas kõige olulisemaks. 26
26 It took the view that, in order to assess whether damage was ‘certain’, it was necessary to take into consideration the national proceedings between DAI and AIMA (in which the applicants had intervened) concerning the fate of the security.
Ta leidis, et kahju „konkreetsuse” hindamiseks tuleb arvesse võtta DAI ja AIMA vahelisi siseriiklikke menetlusi (millesse hagejad astusid), mis käsitlevad eeskätt garantii saatust.
It concluded that, in the exceptional circumstances of the present case, it was extremely difficult for a prudent and wellinformed economic operator to be aware that he could not obtain payment of the aid concerned before a national court and that national remedies would, therefore, be ineffective.
Ta järeldas, et käesoleva juhtumi erakorraliste asjaolude juures oli ettevaatlikul ja informeeritud ettevõtjal väga raske teadvustada seda, et ta ei pruugi siseriiklikus kohtus saavutada kõnealuse abi maksmist.
The absence of a procedure guaranteeing, under the system introduced by Article 9 of Regulation No 2499/82, payment of the Community aid to the producers concerned, in particular in the event of the insolvency of the distiller, was also in the Court of First Instance’s view incompatible with one of the essential purposes of preventive distillation.
Esimese Astme Kohus leidis, et eeldestilleerimise ühe peamise eesmärgiga on vastuolus see, et määruse nr 2499/82 artiklis 9 sätestatud korras puudub mehhanism, mis tagaks ühenduse abi maksmise asjaomastele tootjatele eeskätt destilleerija pankroti korral.
Preventive distillation was intended not only to prevent the marketing of poor quality wines, but also, as was clear from the sixth recital in the preamble to Regulation No 2144/82, to improve the incomes of producers by ensuring that, under certain conditions, they received a ‘guaranteed minimum price’ for table wine.
Eeldestilleerimisega soovitakse vältida mitte üksnes keskpärase kvaliteediga veini turustamist, vaid nagu ilmneb määruse nr 2144/82 põhjendusest 6, ka parandada tootjate sissetulekuid, tagades neile teatavatel tingimustel lauaveini „garanteeritud miinimumhinna”.
In addition, under the 11th recital in the preamble to Regulation No 2499/82, provision needed to be made for the minimum price guaranteed to producers to be paid to them, as a general rule, within a period which would enable them to obtain a profit comparable to that which they would have obtained from a commercial sale.
Lisaks tuli määruse nr 2499/82 põhjenduse 11 kohaselt ette näha, et tootjatele tasutakse garanteeritud miinimumhind üldiselt aja jooksul, mis võimaldab neil saada tulu, mis oleks samaväärne kaubanduslikust müügist saadud tuluga.
In those circumstances, according to that recital, it was essential to pay the aid due to them at the earliest opportunity, while guaranteeing by means of an appropriate system of securities that oper -ations were correctly carried out. 28
Neis tingimustes oli selle põhjenduse kohaselt vajalik maksta tasumisele kuuluv abi piisavalt varasel kuupäeval, tagades samas sobiva garantiikorraga tehingute nõuetekohase toimumise. 28
The exchange of correspondence between the applicants and AIMA on the one hand and the Commission on the other, and the proceedings brought before the Italian courts, showed that the applicants clearly initially attributed AIMA’s refusal to pay them the aid concerned to the incorrect application of Regulation No 2499/82.
Esiteks hagejate kirjavahetus AIMA-ga ning teiseks komisjonis ja Itaalia kohtutes toimunud menetlused näitavad, et hagejad panid AIMA keeldumise maksta neile kõnealust abi esmajärjekorras määruse nr 2499/82 ebaõige kohaldamise süüks.
It was reasonable for the parties concerned to be unaware that the origin of the damage they suffered lay in a lacuna in Regulation
Neis tingimustes võisid asjaomased pooled õigustatult mitte teada, et nendele tekkinud kahju allikas oli nimelt määruses nr 2499/82 esinev lünk, mistõttu neile ei hüvitatud seda kahju siseriiklikus kohtus, kuna tootjatele abi
25 — Paragraphs 131 to 133.26 — Paragraphs 134 and 135; see points 18 and 24 above.
25 – Punktid 131–133.26 – Punktid 134 ja 135; vt eespool punktid 18 ja 24.
OPINION OF MS SHARPSTON — CASE C-51/05 P not finally decided by the Italian court until after the judgment of the Italian Corte di Cassazione of 28 November 1994.
KOHTUJURIST SHARPSTONI ETTEPANEK – KOHTUASI C-51/05 P otsust.
Therefore, the damage suffered by the applicants could not have been certain until that date.
Järelikult ei saanud kuni nimetatud kuupäevani pidada hagejatele tekitatud kahju konkreetseks.
The Court of First Instance accordingly concluded that in those circumstances, the fiveyear period of limitation provided for in Article 46 of the Statute could not have begun to run before that date.
Esimese Astme Kohus järeldas, et neis tingimustes ei saa Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 46 kehtestatud viieaastane aegumistähtaeg hakata kulgema enne seda viimast kuupäeva.
The present action for damages (namely for compensation equivalent to the amounts owing to the applicants by DAI), brought in 1998, could not be considered to be out of time. 30
Seega ei saa 1998. aastal esitatud kahju hüvitamise hagi (hagejatele DAI poolt tasumata jäänud summade suuruse hüvitise saamiseks) pidada hilinenult esitatuks. 30