natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A few months before the European elections the Treaty of Maastricht had come into force and, for the first time, had conferred on the European Parliament genuine rights of codecision, in particular in the area of the directives and regulations dealing with the completion of the internal market.
Mõned kuud enne Euroopa Parlamendi valimisi oli jõustunud Maastrichti leping, millega Euroopa Parlamendile anti esimest korda tõeline kaasotsustamisõigus eeskätt siseturu väljaarendamiseks vastu võetavate direktiivide ja määruste suhtes.
Those rights now took eect.
Nüüd see õigus jõustus.
Its new powers had turned an advisory parliament into a decisionmaking parliament, but its working methods and its public prole were still those of a parliament with a purely consultative role.
Uute pädevustega oli nõuandvast parlamendist saanud otsuseid tegev parlament, kuid tema töömeetodid ja tema kuvand avalikkuse ees olid endiselt kohased pelgalt konsulteerimispädevusega parlamendile.
We faced the task, therefore, of reforming those working methods, for example the conduct of debates and votes in plenary and cooperation between the committees, and reorganising Parliament’s press and public relations work.
Meie ees seisis seega ülesanne reformida töömeetodeid, näiteks arutelude ja hääletamise korda täiskoguistungil, komisjonidevahelist koostööd ning meedia- ja avalikkussuhete korraldust.
This was quite a task.
See nõudis tükk tööd.
Although, initially, almost all my colleagues were enthusiastic advocates of the thoroughgoing reforms, that enthusiasm shrank with every step in the process of putting our intentions into practice.
Algul pooldasid küll pea kõik kolleegid entusiastlikult põhjalikke reforme, kuid iga sammuga kavandatult tegudele rauges reformimise vaimustus.
To this day I am grateful to Pauline Green and Wilfried Martens for their determined support in pushing through the reforms in the face of the scepticism of their political groups.
Olen tänagi veel tänulik Pauline Greenile ja Wilfried Martensile selle eest, et nad mind tarmukalt toetasid ning reformid oma nurisevates fraktsioonides läbi surusid.
Today, Parliament’s working methods are once again in need of reform.
Täna vajaks parlamendi tööviis taas reformimist.
As the successor to Jacques Delors, who stood down at the end of 1994 after an exceptionally successful 10-year period of oce as President of the Commission, the Heads of State and Government proposed the Prime Minister of Luxembourg, Jacques Santer.
Kui 1994. aasta lõpul pärast kümneaastast erakordselt edukat ametiaega Jacques Delors komisjoni presidendi kohalt lahkus, panid riigi- ja valitsusjuhid tema järeltulijana ette Luksemburgi peaministri Jacques Santeri.
For the first time, they were required ocially to consult the European Parliament on that pro-
Seoses selle ettepanekuga pidid nad esimest korda ametlikult konsulteerima Euroopa Parlamendiga.
It was also clear that in such an event Santer would not take up his oce.
Oli ka selge, et Santer sel juhul ametisse ei asuks.
Parliament had secured at least some say in the process of making top-level appointments in Europe.
Parlament oli endale välja võidelnud õiguse öelda oma sõna Euroopa ühe tippametikoha täitmise osas.
For the first time, the appointment of the new EU Commissioners-des-ignate was dependent on a vote of condence in the European Parliament.
Esimest korda enne uue Euroopa Komisjoni ametisse nimetamist oli nõutav usaldushääletus Euroopa Parlamendis.
In order to prepare that vote, Parliament had to gain a clear picture of each individual nominee, the chosen method being public hearings.
Hääletuse ettevalmistamiseks pidi parlament tutvuma iga üksiku kandidaadiga. See pidi toimuma avalike kuulamiste käigus.
In the face of opposition from many governments and the reluctance of the Commission, I secured an agreement that, prior to the vote of condence in plenary, each individual nominee would be required to undergo a hearing in the Parliament committee responsible for the area covered by his or her portfolio.
Paljude valitsuste vastupanu murdes ning komisjoni kahtlusi hajutades suutsin läbi suruda, et enne usaldushääletust täiskogul peab iga kandidaat tegema läbi kuulamise tema valdkonna eest vastutava parlamendikomisjoni ees.
There was no basis in the Treaties for this procedure.
Alust selliseks menetluseks lepingutes ei olnud.
What was then a coup has now become an established procedure by means of which the European Parliament has already demonstrated several times that it exercises some inuence over the composition of the Commission.
Tollasest julgest pealehakkamisest on vahepeal saanud kindel kord, millega Euroopa Parlament on juba mitu korda tõendanud oma mõjuvõimu komisjoni koosseisu üle.
This success showed me that it is more important for the European Parliament to exert the inuence it does have, right down to the last detail, rather than bemoaning its lack of powers.
Mulle andis see edukaks kujunenud algatus kinnitust selle kohta, et Euroopa Parlamendile on olulisem oma mõjutamisvõimalused täies mahus ära kasutada, selle asemel et puuduvate õiguste üle kurta.
One activity gave me particular pleasure during my term of oce.
Üht liiki üritused valmistasid mulle minu ametiajal erilist rõõmu.
In my inaugural speech I had promised that I would travel to the regions of the Member States and, at their request, to my colleagues’ constituencies.
Oma avakõnes olin andnud lubaduse sõita liikmesriikide eri piirkondadesse ja soovi korral ka kolleegide valimisringkondadesse.
I had 40 opportunities to full that promise and if I only learnt one thing, it was this: public support for European unication in the regions is often much greater than the political manoeuvring performed in some capital cities would lead one to suspect.
Mul osutus võimalikuks neljakümnel korral oma lubadust täita. Ja ennäe: kodanike toetus Euroopa ühendamisele on piirkondades tihtilugu suurem, kui mõned poliitilised manöövrid pealinnades seda oletada lubavad.
JANUARY 1997 JULY 1999
JAANUAR 1997 JUULI 1999
It is not easy to sum up a presidency full of events and anecdotes.
Minu sündmuste- ja juhtumusterohket ametiaega ei ole lihtne kokku võtta.
However, it is not my own feelings that count here but the outstanding events for the future of Europe and the European Parliament.
Kuid olulised ei ole minu tunded, vaid Euroopa ja Euroopa Parlamendi tuleviku jaoks olulised sündmused.
The Treaty of Amsterdam: From this point of view, I would start by highlighting the negotiations for the Treaty of Amsterdam: in the first five months of my presidency I set myself the task of continuing the work of my predecessor, Klaus Hänsch, visiting 14 Member State Heads of Government.
Sellest vaatenurgast tahan kõigepealt esile tõsta läbirääkimised Amsterdami lepingu üle. Oma ametiaja esimese viie kuu vältel seadsin endale ülesandeks jätkata oma eelkäija Klaus Hänschi tööd, külastades 14 liikmesriigi valitsusjuhti.
This was physically exhausting, but it enabled me to go to the informal summit in Noordwijk with a European Parliament position that was favourably received by the Heads of State and Government and that provided a way out of the impasse that was blocking the negotiations.
See oli füüsiliselt kurnav, kuid võimaldas mul esitada mitteametlikul tippkohtumisel Noordwijkis Euroopa Parlamendi seisukoha, mille riigipead ja valitsusjuhid positiivselt vastu võtsid ning mis võimaldas ummikusse jooksnud läbirääkimisi jätkata.
I must stress that I acted in close cooperation with the Dutch Presidency throughout and that, as a result of this cooperation and determination, the European Parliament and democracy were strengthened in Amsterdam.
Tuleb rõhutada, et tegin pidevalt tihedat koostööd eesistujariigi Madalmaadega ning selle koostöö ja järjekindluse tulemusena tugevdati Amsterdamis nii Euroopa Parlamendi positsiooni kui ka demokraatiat.
The adoption of the euro: The second key moment I should like to recall is the European Parliament’s approval of the first eleven Member States to launch the euro.
Teine oluline hetk, mida tahaksin esile tõsta, oli Euroopa Parlamendi heakskiidu andmine euro kasutuselevõtmisele esimeses üheteistkümnes liikmesriigis.
This took place at a formal sitting that was widely covered in the media.
See leidis aset pidulikul istungil, mida meedia laialdaselt kajastas.
That same day, 2 May 1998, the European Council appointed the first President of the European Central Bank following tense and interminable negotiations.
Samal päeval, 2. mail 1998. aastal nimetas Euroopa Ülemkogu pärast pikki ja pingelisi läbirääkimisi ametisse Euroopa Keskpanga esimese presidendi.
It was Parliament’s task to question the President designate, and it took advantage of Duisenberg’s weakened position (owing to the diculties surrounding his nomination) to ensure that its support was duly valued and to obtain in exchange an undertaking from the recently appointed President to appear regularly before Parliament to report on the bank’s progress.
Parlamendi ülesanne oli kaaluda esitatud kandidaadi sobilikkust ning parlament kasutas hr Duisenbergi nõrgenenud positsiooni (mis tulenes raskustest tema ametisse nimetamisel) selleks, et tagada parlamendi antud toetuse vääriline hindamine ja saavutada kompromissina äsja ametisse nimetatud presidendi kohustus anda panga tegevusest regulaarselt parlamendile aru.
Both Wim Duisenberg and his successor Jean-Claude Trichet scrupulously complied with this commitment, thus enabling Parliament to exercise scrutiny over the European Central Bank whilst fully respecting its independence.
Nii hr Duisenberg kui ka hiljem hr Trichet on seda kohustust täpselt täitnud ning see on võimaldanud parlamendil Euroopa Keskpanga tegevust kontrollida, austades samas täielikult panga sõltumatust.
D has been blocked, it oered a way forward.
Vaadates neid sündmusi kümme aastat hiljem, võib tõdeda, et ennustajad eksisid taas kord.
The results are there for all to see: the European Central Bank has had two outstanding presidents who have successfully defended its independence and eectiveness.
Kompromiss ei ole kunagi ideaalne lahendus, kuid antud hetkel – nagu ka muudel Euroopa integratsiooni rasketel etappidel – võimaldas see edasi liikuda.
And the euro has become a leading currency that Europeans see as their own, indeed as their only one.
Tulemused on kõigile näha: Euroopa Keskpangal on olnud kaks suurepärast presidenti, kes on edukalt kaitsnud panga sõltumatust ja tulemuslikkust, ning euro on kujunenud juhtivaks valuutaks, mida eurooplased peavad oma vääringuks – ainsaks Euroopa vääringuks.
The resignation of the Commission: The third key moment that must be highlighted is Parliament’s decision to exercise its right of control over the Commission’s activities, a decision which eventually led to the latter’s resignation.
Kolmas otsustava tähtsusega hetk, mida tuleb rõhutada, oli parlamendi otsus kasutada oma õigust kontrollida komisjoni tegevust – otsus, mis tõi kaasa komisjoni tagasiastumise.
This was a tense process that was particularly painful for me, given my friendship and ideological anity with Jacques Santer and other members of the Commission, especially Marcelino Oreja.
Arvestades sõprust ja ideoloogilist lähedust Jacques Santeri ning komisjoni teiste liikmete, eriti Marcelino Orejaga, oli minu jaoks tegemist pingelise ja eriti raske protsessiga.
But it was a decisive moment for the future of the European Parliament.
Kuid Euroopa Parlamendi tuleviku jaoks oli see otsustav hetk.
Since Maastricht, the Commission has had to obtain Parliament’s con-dence.
Alates Maastrichti lepingust on komisjon pidanud võitma parlamendi usalduse.
Jacques Santer himself recognised this in the speech he made on taking oce.
Santer ise tunnistas seda oma ametisseastumise kõnes.
But the conviction then held by the Commission that it should be independent in relation not only to national interests but also to Parliament prevailed.
Sellegipoolest valitses tol ajal komisjonis veendumus, et komisjon peaks olema sõltumatu mitte ainult riiklikest huvidest, vaid ka parlamendist.
The first consequence of that episode is that the Commission cannot place itself in a position of confrontation with the parliamentary assembly, whose condence must be maintained at all times.
Selle juhtumi esimene tagajärg seisneb selles, et komisjon ei saa end seada vastasseisu parlamendiga, kelle usaldust ta igal ajal vajab.
Romano Prodi saw this clearly and reached an agreement with Parliament that would enable it to demand the resignation of any Commissioner who had lost this condence.
Hr Prodi nägi seda selgelt ja saavutas parlamendiga kokkuleppe, mis võimaldab parlamendil nõuda usalduse kaotanud voliniku tagasiastumist.
José Manuel Barroso also followed the same course in the Rocco Buttiglione episode.
Ka hr Barroso jätkas sama suunda hr Buttiglionega seotud vahejuhtumi ajal.
It can thus be seen as a decisive stage in the evolution towards a parliamentary system.
Nii võib seda pidada otsustavaks etapiks parlamentaarse süsteemi arengus.
The second consequence is that the Commission has carried out an in-depth internal reform to strengthen control mechanisms, as called for by the Committee of Independent Experts. European citizens have beneted.
Teine tagajärg oli see, et komisjon viis läbi põhjaliku sisereformi, et tugevdada kontrollimehhanisme, mida nõudis sõltumatute ekspertide komisjon ning mis on lõpptulemusena olnud kasulik Euroopa kodanike jaoks.
The third and less well-known consequence is in my view equally clear: it concerns the goal of transforming the Commission into a technical secretariat of the Council – a recurrent goal set by those who would like to reduce the European Union to an intergovernmental organisation.
Kolmas, vähem tuntud tagajärg on minu meelest niisama ilmne ja puudutab eesmärki muuta komisjon vaid nõukogu tehniliseks sekretariaadiks, mida on korduvalt esitanud need, kes sooviksid taandada Euroopa Liidu üksnes valitsustevaheliseks organisatsiooniks.
This goal was finally cast aside.
See eesmärk on nüüdseks kõrvale jäetud.
An institution whose power is based on the condence of Parliament is not and cannot be a technical body.
Institutsioon, mille volitused toetuvad parlamendi usaldusele, ei ole ega saa olla vaid tehniline organ.
An executive based on the condence of Parliament can be an instrument of political leadership or it can be a puppet ; it depends on the resolve and decisiveness of its members.
Parlamendi usaldusel tuginev täidesaatev võim võib tähendada kas poliitilist liidrirolli või marionetti – see sõltub komisjoni liikmete tahtest ja otsusekindlusest.
And the fourth consequence, which is an underlying consequence of the resignation but one that is of great importance for the future, is that the two-thirds majority required for a motion of censure to succeed is not sucient to keep the Commission alive against a simple parliamentary majority that has no condence in it.
Ning komisjoni tagasiastumisest tulenenud neljas, tuleviku seisukohast väga tähtis tagajärg on see, et umbusaldusavalduse läbiminekuks vajalikust kahekolmandikulisest häälteenamusest ei piisa komisjoni ametispüsimiseks, kui on kaotatud parlamendi lihtenamuse usaldus.
The two-thirds majority is an anachronism, a relic from the time when the Commission was appointed by the Member State governments alone.
Kahekolmandikuline häälteenamus on anakronism, jäänuk ajast, mil komisjoni nimetasid ametisse ainult liikmesriikide valitsused.
Once the Commission’s appointment requires the approval of the parliamentary majority, the withdrawal of that condence must mean the end of the Commission, even if it is expressed by a simple majority rather than a two-thirds majority.
Alates hetkest, mil komisjoni ametissenimetamiseks on vajalik parlamendi enamuse toetus, peab usalduse kaotamine kaasa tooma komisjoni ametiaja lõppemise, isegi kui seda väljendatakse lihthäälteenamusega, mitte kahekolmandikulise häälteenamusega.
Other dimensions of the presidency: My presidency did not, of course, consist of those key moments alone.
Minu ametiaeg ei piirdunud muidugi ainult nende oluliste hetkedega, vaid sisaldas ka palju muud olulist:
• Parliamentary relations with the twelve countries that would subsequently join the Union;
• parlamendi suhted nende kaheteistkümne riigiga, kes on nüüdseks Euroopa Liiduga ühinenud;
• Visits to the EU Member States, Russia, Venezuela, Chile, Argentina, Uruguay, Mexico, Guatemala and Honduras;
ELi – Vahemere piirkonna parlamentaarse assamblee töö käivitamine;
• As regards the internal dimension of Parliament: the completion and inauguration of the buildings in Brussels, the completion of the building in Strasbourg and the renewal of the highest levels of Parliament’s administration.
• visiidid Euroopa Liidu liikmesriikidesse, Venemaale, Venezuelasse, Tšiilisse, Argentinasse, Uruguaysse, Mehhikosse, Guatemalasse ja Hondurasesse;
I might also mention the negotiations on the 1999-2006 financial perspective, which were particularly complex, the launching of OLAF (the Anti-Fraud Oce), and the start of the negotiations on the Statute for Members (whose inclusion in the Treaty of Amsterdam was a personal commitment of mine).
• parlamendi sisemõõtmest tuleb märkida Brüsseli hoonete ehituse lõpetamist ja nende avamist, Strasbourgi hoone ehituse lõpetamist ning parlamendi administratsiooni kõrgemate tasemete uuendamist.
Finally, eorts to bring about European Union intervention to prevent the genocide in Kosovo (eorts which did not meet with success), etc.
Lõpetuseks mainigem püüdeid (mis ei olnud aga edukad) saavutada Euroopa Liidu sekkumine, et vältida genotsiidi Kosovos.
However, this is not the time to go into detail but to express thanks for the support and cooperation I received from my fellow Members and from all those who made up Parliament’s administration and my own cabinet.
Kuid praegu ei ole sobilik hetk detailidesse laskumiseks, vaid selleks, et tänada abi ja koostöö eest kolleege parlamendiliikmeid ning kõiki parlamendi administratsiooni ja minu kabineti töötajaid.
I could have done nothing without them.
Nendeta ei oleks ma suutnud midagi saavutada.
MAY 1998:THE EUROPEAN PARLIAMENT SAYS YES TO THE EURO: JOSÉ MARÍA GILROBLES WITH JACQUES SANTER, KARL VON WOGAU AND DOUG HENDERSON
MAI 1998EUROOPA PARLAMENT KIIDAB HEAKS EURO KASUTUSELEVÕTMISE, ESIPLAANIL JOSÉ MARÍA GILROBLES KOOS JACQUES SANTERI, KARL VON WOGAU JA DOUG HENDERSONIGA.
JULY 1999 JANUARY 2002
JUULI 1999 JAANUAR 2002
Each President of the European Parliament is customarily elected for a brief two-and-a-half year term of oce.
Iga Euroopa Parlamendi president valitakse tavakohaselt kahe ja poole aastaseks lühikeseks ametiajaks.
On taking up their duties, Presidents therefore realise that their term is merely one stage in an on-going process, that when they leave oce they will pass on to their successors incomplete business which they have initiated, and that their own personality, national or political sensitivity and personal beliefs should not take precedence over the need for pluralism and diversity in all areas which characterise this unique parliamentary institution.
Ametikohustusi täitma asudes teab ta, et on vaid üks lüli järjepidevuse ahelas, kes lahkudes jätab oma järeltulijatele pooleliolevad tööd, mis on tema ajal alustatud, ning et tema isiksus, rahvuslik päritolu, poliitilised vaated ega sisemised veendumused ei saa olla kõrgemal nõuetest, mida eeldavad pluralism ja kõikvõimalikud eripärad, mis on iseloomulikud sellele maailmas ainulaadsele parlamentaarsele institutsioonile.
I congratulate Mr Hans-Gert Pöttering, our current President, on his excellent idea of producing this book to illustrate the continuity of the process.
Ma õnnitlen praegust presidenti Hans-Gert Pötteringi, et ta tuli heale mõttele koostada käesolev raamat, mis illustreerib seda järjepidevust.
I was given the exciting opportunity of taking on the Presidency from July 1999 to January 2002 in the transition between two centuries.
Mul oli õnn olla president kahe sajandi vahelisel ajajärgul 1999. aasta juulist kuni 2002. aasta jaanuarini.
Our main concerns in that period were to restore harmonious relations with the Commission, following the traumatic resignation of Mr Santer’s team, preparations for the major enlargement in 2004 which would be made possible by the Treaty of Nice, albeit in a less than ideal manner, the successful introduction of the Euro, which a majority of Member States had adopted, the growing awareness of the values uniting a continent of 500 million Europeans, thanks to the adoption of the Charter of Fundamental Rights, and the seismic international impact of the 11 September terrorist attacks.
Minu ametiaja kesksel kohal olid harmooniliste suhete taastamine komisjoniga pärast Jacques Santeri meeskonna dramaatilist tagasiastumist; 2004. aasta suure laienemise ettevalmistamine, mis sai võimalikuks Nice’i lepinguga, ehkki see ei olnud täiuslik; õnnestunud üleminek eurole, mille võttis kasutusele enamik liikmesriike; tänu põhiõiguste harta vastuvõtmisele oluliselt tõusnud teadlikkus väärtustest, mis ühendavad maailmajagu, kus elab 500 miljonit eurooplast; kogu maailma raputanud 11. septembri terroristlikud rünnakud.
I have, of course, not forgotten the importance of the substantial legislative work done over this period. However, we owe this essentially to Parliament as a whole, which had reached its democratic maturity through the increasing excellence of its Members, the practical organisation of its parliamentary business and the new powers conferred on it by the recent treaties, particularly on codecision matters.
Ma ei ole loomulikult unustanud sel perioodil õigusloome alal tehtud suure töö tähtsust, kuid see on peaasjalikult kogu parlamendi teene, kes saavutas oma demokraatliku küpsuse tänu liikmete järjest suuremale kompetentsusele, parlamendi töö praktilisele korraldusele ning uutele volitustele, eelkõige kaasotsustamise valdkonnas, mis talle anti hiljutiste lepingutega.
More specically, as regards the ocials of the European Parliament, and by extension the Members’ assistants, I know of no other similar large institution in which courtesy, respect for other people and their dierences, willingness to cooperate and devotion to the common cause beyond national or political allegiances, are as strong, tangible or as enduring.
Mis puutub konkreetselt Euroopa Parlamendi ametnikesse ning laiemalt parlamendiliikmete assistentidesse, siis ei tea ma ühtki teist sarnast suurt poliitilist institutsiooni, kus viisakus, austus teise inimese vastu, kes on erinev, vastutulelikkus, seotus ühise eesmärgiga, mis domineerib rahvusliku või poliitilise kuuluvuse üle, on nii suured, käegakatsutavad ning ajas püsivad.
The more personal touch which I wished to give my Presidency was to ensure, as my predecessors had done, that the European Parliament was perceived within the Union and in the world at large as a leading advocate of universal values and solidarity, of people’s aspirations, in addition to acting as co-legislator for a Community of just under half a billion people.
Nagu ka minu eelkäijad, püüdsin ma oma ametiajal saavutada seda, et Euroopa Parlamenti tajutaks Euroopa Liidus ning mujal maailmas peale kaasseadusandja rolli ka universaalsete väärtuste ja solidaarsuse, st inimeste lootuste olulise häälekandjana peaaegu poole miljardi inimese jaoks.
D the states and peoples of Europe who wished to be part of this Union and, secondly, ensuring that this Europe under construction was supported and – I am not afraid to say it – loved by all those hoping to see it develop into more than a mere market without internal borders.
Alates 1984. aastast, mil mind esimest korda Euroopa Parlamendi liikmeks valiti, olen oma poliitiliseks kohustuseks ELis seadnud ühe lähenemisviisi kaudu kahe eesmärgi saavutamise: ühelt poolt kujundada kõikidele selline liit, kus rahu ja jõukus oleksid pöördumatud, tehes seda koostöös kõikide nende riikide ja nende Euroopa rahvastega, kes seda soovivad, ning teisalt anda oma panus sellesse, et kujunemisjärgus Euroopa Liitu toetaks ning – ma ei pelga seda öelda – armastaks kõik need, kes ootavad, et see oleks midagi enamat kui pelgalt sisepiirideta turg.