natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, I shall not omit to mention the ambiguity and vagueness of the Court’s ruling which I quoted in point 44 above, in so far as it appears to make compliance with Article 3a(1)(e) of Directive 84/450 dependent upon compliance with all the other conditions for the lawfulness of comparative advertising laid down by Community law, conditions which are not however concerned with the discrediting or denigrating aspect of such advertising addressed by that provision.
Lisaks sellele tahan ma juhtida tähelepanu selle Euroopa Kohtu sedastuse kahemõttelisusele ja ebatäpsusele, millele ma viitasin eespool punktis 44, kuivõrd see näib seadvat direktiivi 84/450 artikli 3a lõike 1 punkti e järgimise sõltuvusse kõigist teistest ühenduse õiguses sätestatud võrdleva reklaami lubatavuse tingimustest, mis ei käsitle siiski sellise reklaami diskrediteerivat ja solvavat aspekti, millele keskendub nimetatud säte.
Such a conclusion cannot however be reached simply on the basis of the Court’s ruling, in paragraphs 83 and 84 of the judgment in Pippig Augenoptik cited by H3G, concerning the problem of the reproduction in an advertising message of the competitor’s logo and a picture of its shop front, in addition to the competitor’s name.
Sellisele järeldusele ei saa siiski jõuda, tuginedes pelgalt Euroopa Kohtu sedastusele kohtuotsuse Pippig Augenoptik punktides 83 ja 84, millele viitab H3G ja mis käsitlevad seda, kas reklaamis võib lisaks konkurendi nimele kasutada ka viimase logo ja poefassaadi kujutist.
The Court concluded in that case, from an examination of recital 15 in the preamble to Directive 97/55, that ‘Article 3a(1)(e) of Directive 84/450 does not prevent comparative advertising, in addition to citing the competitor’s name, from reproducing its logo and a picture of its shop front, if that advertising complies with the conditions for lawfulness laid down by Community law’.
Euroopa Kohus jõudis selles otsuses direktiivi 97/55 põhjendusest 15 lähtudes järeldusele, et „direktiivi 84/450 artikli 3a lõike 1 punktiga e ei ole vastuolus see, kui võrdlevas reklaamis kasutatakse lisaks konkurendi nimele ka tema logo ja poefassaadi kujutist, kui see reklaam on kooskõlas ühenduse õiguses kehtestatud lubatavuse tingimustega”.
For the purpose of determining whether Article 3a of Directive 84/450 prescribes a requirement of indispensability with respect to the use of another’s trade mark in comparative advertising, I recall first that that article effects an exhaustive harmonisation of the conditions under which such advertising might be lawful (see paragraph 30 above) and I note that none of its provisions expressly lays down a requirement of indispensability with respect to the use of another’s trade mark or other distinguishing marks.
Et tuvastada seda, kas direktiivi 84/450 artikkel 3a näeb teise isiku kaubamärgi võrdlevas reklaamis kasutamiseks ette tingimatu vajalikkuse tingimuse, tuletan esiteks meelde, et nimetatud artikliga ühtlustatakse ammendavalt võrdleva reklaami lubatavuse tingimused (vt eespool punkt 30), ja märgin, et ükski selle artikli sätetest ei kehtesta teise isiku kaubamärgi või muu eraldusmärgi kasutamise osas sõnaselgelt tingimust, et see peab olema tingimata vajalik.
Consequently, since that provision is intended solely to prohibit comparative advertising that ‘discredit[s] or denigrate[s]’ trade marks or other elements connected with a competitor, that conclusion reached by the Court can only mean, objectively, that the reproduction in an advertising message of the competitor’s logo and a picture of its shop front, in addition to the competitor’s name, — i.e. of elements which are probably not indispensable for the purpose of identifying a competitor who has already been mentioned by name — does not in itself discredit or denigrate that competitor.
Kuid et nimetatud säte on suunatud üksnes sellise võrdleva reklaami keelamisele, mis „diskrediteeri[b või] solva[b]” konkurendi kaubamärke või muid konkurendiga seonduvaid asjaolusid, siis ei saa eespool nimetatud järeldus, milleni Euroopa Kohus jõudis, objektiivselt võetuna tähendada muud, kui et reklaam, milles kasutatakse lisaks konkurendi nimele ka viimase logo ja poefassaadi kujutist – st selliseid elemente, mis ei ole ilmselt tingimata vajalikud konkurendi identifitseerimiseks, kelle nimele on reklaamis juba viidatud – ei diskrediteeri ega solva iseenesest nimetatud konkurenti.
That does not however eliminate the possibility that, as O2 has pointed out, a requirement of indispensability with respect to the
Nagu O2 märkis, et tähenda see siiski seda, et teiste isikute kaubamärkide ja muude eraldusmärkide kasutamise tingimatu
Nor does it seem to me that, as O2 contends, such a requirement can be deduced by implication from Article 3a(1)(g) of that directive, a provision which prohibits taking unfair advantage of the reputation of a trade mark or other distinguishing marks of a competitor or of the designation of origin of competing products.
Samuti ei arva ma, et sellise tingimuse saaks kaudselt tuletada – nagu väidab O2 – nimetatud direktiivi artikli 3a lõike 1 punktist g, millega keelatakse ebaõiglaselt ära kasutada konkurendi kaubamärgi või muude eraldusmärkide mainet või konkureerivate toodete päritolunimetust.
He suggested, first, that that is the case where a step is taken by the advertiser only with a view to taking advantage of the reputation of his competitor for the benefit of his own activities, but that there could not truly be considered to be an unfair advantage where the content of the comparative advertising can be justified by reference to certain conditions. 30
Ta märkis esiteks, et selline piir ületatakse siis, kui reklaami avalikustaja ainsaks eesmärgiks on kasutada oma tegevuse huvides ära oma konkurendi mainet, samas kui maine ärakasutamist ei saa tuvastada, kui võrdleva reklaami sisu on õigustatav teatud vajadustest tulenevalt. 30
O2’s reference to recital 14 in the preamble to Directive 97/55 does not serve to substantiate its interpretation of that provision.
O2 viide direktiivi 97/55 põhjendusele 14 ei ole piisav, muutmaks usutavaks tema poolt nimetatud sättele antud tõlgendust.
As the Commission rightly observes, in that recital the Community legislature seems merely to have wished to make it clear that, in general, for comparative advertising to be effective reference will inevitably be made to a competitor’s trade mark or trade name, but has not prescribed a condition subject to which such a reference might be lawful.
Nagu komisjon õigesti märgib, jääb mulje, et nimetatud põhjenduses soovis ühenduse seadusandja lihtsalt esile tuua asjaolu, et tavaliselt on võrdleva reklaami tõhususe seisukohast tingimata vajalik viidata konkurendile kuuluvale kaubamärgile või kaubanimele, ilma et ta oleks kehtestanud nimetatud viitamise lubatavuse tingimust.
Moreover, the conditions on which such a reference might be permitted are mentioned separately in the following recital 15 (‘where it complies with the conditions laid down by this Directive’) which, when it mentions ‘such use of another’s trade mark’, is referring to use of a trade mark to identify the goods or services of a competitor, not to use of a trade mark which is indispensable for that purpose.
Lisaks sellele on niisuguse viitamise lubatavuse tingimused toodud eraldi allpool põhjenduses 15 („juhul, kui on täidetud käesoleva direktiiviga kehtestatud tingimused”), mis peab „[kaubamärgi] sellist kasutamist” mainides silmas kaubamärgi kasutamist konkurendi kaupade ja teenuste identifitseerimiseks, mitte kaubamärgi kasutamist, mis on sel eesmärgil tingimata vajalik.
The Court has already had occasion to interpret Article 3a(1)(g) of Directive 84/450.
Euroopa Kohtul on juba olnud juhus tõlgendada direktiivi 84/450 artikli 3a lõike 1 punkti g.
In this connection, Advocate General Léger held that it follows from recitals 14 and 15 in the preamble to Directive 97/55 that ‘a competitor may use an economic operator’s exclusive right to his trade mark or other distinguishing marks if the reference in question is justified by the requirements of comparative advertising’ and that ‘[t]he advertiser may make these references if the comparison of the merits and deficiencies of the competing products is made impossible or, more simply, would be impaired by a failure to identify the competitor’.
Viimatinimetatu osas tuletas kohtujurist Léger direktiivi 97/55 põhjendustest 14 ja 15, et „konkurent võib kasutada ettevõtja ainuõigust oma kaubamärgile või muudele eraldusmärkidele vaid siis, kui selline viitamine on õigustatud võrdleva reklaami vajadustega”, ja et „[r]eklaami avalikustajal on õigus neile viidata, kui konkureerivate toodete vastavate eeliste ja puuduste võrdlemine on konkurendi identifitseerimata jätmisel võimatu või lihtsalt raskendatud”.
As to ‘the ways in which it is permissible to use the distinguishing marks of the competitor’, he observed that ‘[s]ince exceptions must be interpreted narrowly, derogations from the protected rights of proprietors should only be allowed within limits which are strictly necessary to achieve the object of the directive, which is to make possible a comparison of the objective characteristics of the products’.
Mis puudutab „tingimusi, mille esinemisel on võimalik kasutada konkurendi eraldusmärke”, siis märkis ta, et „kuna erandeid tuleb tõlgendada kitsalt, siis on erandid kaubamärgi omanike kaitstud õigustest lubatavad vaid niivõrd, kuivõrd need on tingimata vajalikud direktiivi eesmärgi saavutamiseks, mis seisneb kaupade objektiivsete omaduste võrdlemise võimaldamises”.
‘It follows’, continues the Advocate General, ‘that unfair advantage is taken of a competitor’s reputation when the reference to the competitor
„Seetõttu” – jätkab kohtujurist – „on konkurendi mainet ebaõiglaselt ära kasutatud siis, kui viide sellele konkurendile või konkurendile viitamise viis ei ole vajalik klientuuri informeerimiseks võrreldavate
30 — Opinion delivered on 8 February 2001 in Toshiba, points 79 and 80.
30 – 8. veebruaril 2001 esitatud ettepanek kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus Toshiba (ettepaneku punktid 79–80).
In Toshiba it was asked by the national court, among other things, to clarify the criteria to be used when assessing whether comparative advertising takes unfair advantage of the reputation of a distinguishing mark of a competitor within the meaning of that provision.
Kohtujurist Léger soovitas Euroopa Kohtule arutluskäigu, et selgitada välja,
In my view, however, those last considerations, which support the interpretation advocated by O2, were disregarded by the Court in Toshiba.
Kohtuotsuses Toshiba ei järginud aga Euroopa kohus minu arvates kirjeldatud arutluskäiku, mis toetab O2 kaitstavat tõlgendust.
Paragraph 54 of that judgment, cited by O2, does not really support that interpretation since, although the Court stated in that paragraph that ‘an advertiser cannot be considered as taking unfair advantage of the reputation attached to distinguishing marks of his competitor if effective competition on the relevant market is conditional upon a reference to those marks’, there is no indication that it also meant to imply that, conversely, where effective competition on that market is not conditional upon a reference to those marks, a reference to them would necessarily imply that the advertiser was taking unfair advantage of their reputation.
Selle otsuse punkt 54, millele O2 viitab, ei toeta tegelikult tema teesi, kui arvestada sellega, et Euroopa Kohus küll märgib, et „reklaami avalikustajat ei saa käsitada tema konkurendi eraldusmärkide mainet ebaõiglaselt ärakasutavana, kui viide neile tähistele on kõnealusel turul tõhusa konkurentsi tingimus”, kuid miski ei viita sellele, et Euroopa Kohus oleks soovinud anda ka mõista, et kui viide sellistele tähistele ei ole nimetatud turul tõhusa konkurentsi tingimus, siis tähendab see tingimata nende tähiste maine ebaõiglast ärakasutamist reklaami avalikustaja poolt.
In Toshiba, the Court held on the contrary that use of the distinguishing marks of a competitor enables the advertiser ‘to take unfair advantage of the reputation attached to those marks only if the effect of the reference to them is to create, in the mind of the
Kohtuotsuses Toshiba leidis Euroopa Kohus pigem, et konkurendi eraldusmärkide kasutamine võimaldab reklaami avalikustajal „nende mainet ebaõiglaselt ära kasutada vaid siis, kui nendele viitamise tagajärjeks on reklaami
The Court did not take a position on the interpretation of Article 3a(1)(g) in Pippig Augenoptik, but returned to it later in Siemens, from which it is to be deduced that in determining whether an advertiser’s use
Euroopa Kohus ei võtnud eespool viidatud kohtuotsuses Pippig Augenoptik seisukohta artikli 3a lõike 1 punkti g tõlgendamise osas, kuid pöördus selle küsimuse juurde hiljem tagasi viidatud kohtuotsuses Siemens, millest tuleneb, et selle
32 — Toshiba, paragraph 60 (see also paragraph 57).
32 – Eespool viidatud kohtuotsus Toshiba, punkt 60 (vt ka punkt 57).
Emphasis added.
Kohtujuristi kursiiv.
In point 86 Advocate General Léger also notes, as O2 has done in the present proceedings, that the same philosophy underlies the provisions of Article 6(1)(c) of Directive 89/104.
Punktis 86 märgib kohtujurist Léger muu hulgas sarnaselt O2 poolt käesolevas menetluses väidetule, et vajalikkuse tingimus on sätestatud ka direktiivi 89/104 artikli 6 lõike 1 punktis c.
33 — Opinion delivered on 12 September 2002, point 32.
33 – Viidatud eespool punktis 32.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-533/06 of a competitor’s trade mark or other distinguishing marks in comparative advertising takes unfair advantage of the reputation of the trade mark or other distinguishing marks, it is necessary, on the one hand, to determine whether such use could cause the public at whom the advertising is directed to associate the competitor with the advertiser, since the public might associate the reputation of the former’s products with the products distributed by the latter 34 and, on the other, to take into account the benefit to consumers of the comparative advertising in question. 35
KOHTUJURIST MENGOZZI ETTEPANEK – KOHTUASI C-533/06 kindlakstegemiseks, kas konkurendi kaubamärgi või muu eraldusmärgi kasutamine võrdlevas reklaamis reklaami avalikustaja poolt toob viimasele kaasa sellise kaubamärgi või tähise mainest tuleneva ebaõiglase eelise, tuleb ühelt poolt välja selgitada, kas sellise kasutamise tagajärjeks võib olla reklaami sihtgrupiks oleva avalikkuse ettekujutuses seose loomine konkurendi ja reklaami avalikustaja vahel, kuivõrd nimetatud avalikkus võib konkurendi toodete maine üle kanda reklaami avalikustaja poolt turustatud toodetele, 34ja teiselt poolt tuleb arvesse võtta eelist, mida kõnealune võrdlev reklaam tarbijate jaoks endast kujutab. 35
The criterion chosen by the Court in those judgments, based on an analysis of the impressions created in the public as to the relations between the undertakings identified in the advertising, tends to favour the advertiser by permitting a reference to another’s distinguishing marks, even where it does not appear to serve any legitimate requirement connected with the advertisement, if it does not actually create in the minds of the public that association with the transfer of reputation mentioned in those judgments.
Kohaldamise kriteerium, mille Euroopa Kohus valis nimetatud kohtuotsustes ning mis põhineb mulje analüüsil, mis tekkis avalikkuse ettekujutuses reklaamis identifitseeritud ettevõtjate vaheliste suhete osas, on küllaltki soodne reklaami avalikustajale, võimaldades viidata teise isiku eraldusmärgile ka siis, kui selline viide ei ole tingitud ühestki reklaamiga seonduvast õiguspärasest vajadusest, aga kui see ei tekita avalikkuse ettekujutuses konkreetselt nimetatud seost koos nimetatud kohtuotsustes viidatud maine ülekandmisega.
I personally take the view that an approach that calls for the existence of such a requirement, as Advocate General Léger too appeared to foreshadow in the introduction to the line of reasoning reported in point 51 above, may achieve a more balanced reconciliation between the conflicting interests of the advertiser and his competitor, in that it would prohibit reference to another’s distinguishing marks where it is clear that comparative advertising is in reality merely a pretext to exploit the reputation of that mark in a parasitical manner, quite apart from creating the aforesaid association.
Isiklikult leian, et sellise vajaduse olemasolu nõudev lähenemisviis, millele näib viitavat ka kohtujurist Léger oma eespool punktis 51 esitatud arutluskäigu sissejuhatuses, võimaldaks reklaami avaldaja ja tema konkurendi vastupidiste huvide tasakaalustatumat ühitamist, kuivõrd sellest tulenevalt oleks võimalik käsitada keelatuna viidet teise isiku eraldusmärgile, kui võrdlev reklaam kujutab endast tegelikkuses üksnes ettekäänet nimetatud tähise mainest parasiitlikul moel kasusaamiseks, sõltumata nimetatud seose tekkimisest.
If, as legal commentators generally observe, the subject-matter of comparative advertising is in most cases a comparison with a more established competitor and therefore involves the establishment of a certain ‘link’ with the competitor’s reputation or the reputation of the distinguishing marks concerned, the advantage gained by the establishment of such a link would be unfair, on the basis of Toshiba and Siemens, only if it results, in the minds of the persons to whom it is addressed, in an association between the advertiser and his competitor that might cause the public to associate the reputation of the former’s products with the latter’s.
Kui võrdleva reklaami esemeks on enamasti – nagu õigusteoorias tavaliselt väidetakse – võrdlus tugevamal positsioonil oleva konkurendiga ning see toob iseenesest kaasa teatud „seostamise” konkurendi või tema eraldusmärkide mainega, siis oleks nimetatud seostamisest tulenev eelis kohtuotsuste Toshiba ja Siemens alusel ebaõiglane vaid siis, kui reklaami sihtgrupiks oleva avalikkuse ettekujutuses tekib selline seos reklaami avalikustaja ja tema konkurendi vahel, milles tulenevalt nimetatud avalikkus võib konkurendi toodete maine üle kanda reklaami avalikustaja poolt turustatud toodetele.
This is, according to those judgments, a matter that must be determined in each specific case, a process that clearly excludes considerations relating to the indispensability of a reference to the competitor’s distinguishing marks.
Nende kohtuotsuste kohaselt on tegemist tagajärjega, mis tuleb igal konkreetsel juhul tuvastada, kusjuures seejuures ei võeta loomulikult arvesse kaalutlusi selle kohta, kas konkurendi eraldusmärgile viitamine oli tingimata vajalik.
34 — Judgment in Siemens, paragraphs 18 to 20.35 — Ibid., paragraphs 22 to 24.
34 – Eespool viidatud kohtuotsus Siemens, punktid 18–20.35 – Ibidem, punktid 22–24.
In any case, for the purposes of the present reference for a preliminary ruling there is no need for a general explanation of the criteria to be used when applying Article 3a(1)(g) of Directive 84/450; it is enough to say that Toshiba and Siemens do not admit, but on the contrary exclude by implication, the criterion of indispensability (or necessity) with regard to the use of a competitor’s trade mark or other distinguishing mark in comparative advertising.
Igal juhul ja ilma et käesoleva eelotsusemenetluse huvides oleks vajalik üldiselt määratleda kriteeriumid, mida direktiivi 84/450 artikli 3a lõike 1 punkti g kohaldamisel tuleb järgida, piisab, kui märkida, et kohtuotsustes Toshiba ja Siemens ei jäeta mitte ainult sedastamata, vaid isegi kaudselt välistatakse tingimatu vajalikkuse (või vajaduse) kriteeriumi kasutamine juhul, kui konkurendi kaubamärki või muud eristusmärki kasutatakse võrdlevas reklaamis.
That is to say, it cannot be maintained, as O2 argues, that when such use is not indispensable for the purpose of identifying the competitor or
Seega ei ole võimalik väita, nagu seda teeb O2, et kui nimetatud kasutamine ei ole konkurendi või vastavate kaupade või toodete identifitseerimiseks tingimata vajalik,
the goods or services concerned, the comparative advertising is ipso facto such as to enable the advertiser to take unfair advantage of the reputation of that trade mark or distinguishing mark.
O2 HOLDINGS & O2 (UK) konkurendi kaubamärgiga identse tähise või sellega üksnes sarnase tähise kasutamisega. siis on võrdlev reklaam ipso facto selline, et see tingib reklaami avalikustajale nimetatud märgi või tähise mainest tuleneva ebaõiglase eelise.
As the Commission points out, it would instead have to be established whether or not such unfair advantage had been taken, which cannot be assumed to follow from the fact that the reference to that trade mark or distinguishing mark in the comparative advertising is not indispensable.
Nagu märgib komisjon, tuleb selline ebaõiglane ärakasutamine tuvastada hoopis igal konkreetsel juhul eraldi ja seda ei ole võimalik tuletada sellest, et võrdlevas reklaamis ei ole kaubamärgile või tähisele viitamine tingimata vajalik.
Moreover, as rightly observed both by H3G and by the Court of Appeal in the order for reference, the requirement that the conditions required of comparative advertising must be interpreted in the sense most favourable to it argues against asserting that there exists a condition of indispensability of that kind. 36
Lisaks, nagu märgivad õigesti H3G ja Court of Appeal eelotsusetaotluses, räägib sellist laadi tingimatu vajalikkuse tingimuse esinemise vastu nõue – mida Euroopa Kohtu vastava valdkonna kohtupraktikas pidevalt rõhutatakse – tõlgendada võrdleva reklaami lubatavuse tingimusi selle reklaami suhtes võimalikult soodsalt. 36
I would, moreover, add that as a matter of fact going, however, far beyond what is necessary to answer the first part of the second question, 37it is difficult to imagine that H3G can have taken unfair advantage of the use in the advertisement at issue of bubbles similar to O2’s bubbles trade marks, in view of the fact that the advertising in question also explicitly identifies the competitor by means of references to the O2 trade mark, the lawfulness of the use of which is no longer disputed by O2, and that, as is clear from the order for reference, consumers associate images of bubbles in the context of mobile phones with O2.
Lisan muu hulgas, et konkreetsel tasemel – mis läheb küll tunduvalt kaugemale teise eelotsuse küsimuse esimesele osale vastamiseks vajalikust 37 – on raske ette kujutada, et H3G oleks võinud saada ebaõiglase eelise vaidlusaluses reklaamis O2 mullidega kaubamärkidega sarnaste mullidega kujutiste kasutamisest, kui arvestada sellega, et nimetatud reklaamis identifitseeritakse konkurent ka otseselt, viidates O2 kaubamärgile, mille kasutamise õiguspärasust O2 enam ei vaidlusta, ja et – nagu see tuleneb eelotsusetaotlusest – tarbijad seostavad mobiiltelefonide valdkonnas mullide kujutisi O2-ga.
So if a link with the competitor is already established by means of the reference to O2’s trade mark, without any objection on the subject from O2, I do not see what unfair advantage H3G could gain from the additional use in the advertisement at issue of signs similar to the bubbles trade marks likewise owned by O2.
Seega, kui konkurendiga seostamise tagajärg tekib juba O2 kaubamärgile viitamisega (mida O2 ei vaidlusta), siis ma ei mõista, millise ebaõiglase eelise saaks H3G vaidlusaluses reklaamis tähiste kasutamisest, mis on sarnased O2-le kuuluvate mullidega kaubamärkidega.
The foregoing considerations regarding the use of a competitor’s trade mark in comparative advertising naturally apply also to the use in that context of a sign which is not identical but similar to that trade mark.
Äsja esitatud argumendid, mis seonduvad konkurendi kaubamärgi kasutamisega võrdlevas reklaamis, kehtivad loomulikult ka nimetatud kaubamärgiga küll mitte identse, kuid sarnase tähise samas kontekstis kasutamise korral.