natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the circumstances of this case, it is established that the second and third questions referred by the national court concern all persons, whether they have made use of one of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty or not, working in the Dutchspeaking region or the bilingual region of Brussels-Capital, who are not, however, eligible for the care insurance scheme at issue in the main proceedings because they live in part of the national territory situated outside those two regions.
Käesoleval juhul on selge, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu teise ja kolmanda küsimusega on mõeldud kõiki isikuid, sõltumata sellest, kas nad on või ei ole kasutanud üht asutamislepinguga tagatud põhivabadust ja kes tegutsevad kutsealaselt hollandikeelses piirkonnas või Brüsseli kakskeelses piirkonnas, kuid kellele ei laiene põhikohtuasjas käsitletav hoolduskindlustusskeem, kuna nende elukoht on riigi territooriumi sellises osas, mis jääb neist kahest piirkonnast väljapoole.
In those circumstances, two kinds of situations must be distinguished in the light of the principles recalled in paragraphs 32 and 33 above.
Neil asjaoludel on vajalik käesoleva kohtuotsuse punktides 32 ja 33 nimetatud põhimõtteid arvestades eristada kahte liiki olukordi.
First, application of the legislation at issue in the main proceedings leads, inter alia, to the exclusion from the care insurance scheme of Belgian nationals working in the territory of the Dutchspeaking region or in that of the bilingual region of Brussels-Capital but who live in the French- or Germanspeaking region and have never exercised their freedom to move within the European Community.
Esiteks on põhikohtuasjas käsitletavate õigusnormidega jäetud hoolduskindlustuskeemi kohaldamisalast välja Belgia kodanikud, kes tegutsevad kutsealaselt hollandikeelse piirkonna või Brüsseli kakskeelse piirkonna territooriumil, kuid kelle elukoht on kas prantsuse- või saksakeelses piirkonnas ja kes ei ole kasutanud vabadust liikuda Euroopa Ühenduse piires.
Community law clearly cannot be applied to such purely internal situations.
Tuleb nentida, et selliseid puhtalt riigisiseseid olukordi ühenduse õigus ei reguleeri.
It is not possible, as the Government of the French Community suggests, to raise against that conclusion the principle of citizenship of the Union set out in Article 17 EC, which includes, in particular, according to Article 18 EC, the right of every citizen of the Union to move and reside freely within the territory of the Member States.
Sellele järeldusele ei saa vastuväitena esitada — vastupidi prantsuskeelse kogukonna poolt pakutule — EÜ artiklis 17 väljendatud liidu kodakondsuse põhimõtet, mis EÜ artikli 18 kohaselt tagab kõigile liidu kodanikele õiguse vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil.
The Court has on several occasions held that citizenship of the Union is not intended to extend the material scope of the Treaty to internal situations which have no link with Community law (Joined Cases C-64/96 and C-65/96 Uecker and Jacquet [1997] ECR I-3171, paragraph 23; Case C-148/02 Garcia Avello [2003] ECR I-11613, paragraph 26, and Case C-403/03 Schempp [2005] ECR I-6421, paragraph 20).
Euroopa Kohus on palju kordi väljendanud seisukohta, et liidu kodakondsuse eesmärk ei ole laiendada asutamislepingu esemelist kohaldamisala riigisisestele olukordadele, mis ei ole kuidagi seotud ühenduse õigusega (vt selle kohta 5. juuni 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-64/96 ja C-65/96: Uecker ja Jacquet, EKL 1997, lk I-3171, punkt 23; 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-148/02: Garcia Avello, EKL 2003, lk I-11613 punkt 26, ja 12. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-403/03: Schempp, EKL 2005, lk I-6421, punkt 20).
It may nevertheless be remarked that interpretation of provisions of Community law might possibly be of use to the national court, having regard too to situations classed as purely internal, in particular if the law of the Member State concerned were to require every national of that State to be allowed to enjoy the same rights as those which a national of another Member State would derive from Community law in a situation considered to be comparable by that court (see, to that effect, Case C-250/03 Mauri [2005] ECR I-1267, paragraph 21, and Case C-451/03 Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti [2006] ECR I-2941, paragraph 29).
Sellegipoolest tuleb märkida, et ühenduse õiguse tõlgendamine võib olla eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik muu hulgas ka juhtudel, mis on puhtalt riigisisesed, eelkõige juhtudel kui asjassepuutuva liikmesriigi õigus nõuab, et kõik riigi kodanikud peavad saama kasutada samu õigusi, mis on mõne teise liikmesriigi kodanikul ühenduse õiguse kohaselt olukorras, mida kõnealune riik peab võrreldavaks (vt selle kohta 17. veebruari 2005. aasta määrus kohtuasjas C-250/03: Mauri, EKL 2005, lk I-1267, punkt 21, ja 30. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-451/03: Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, EKL 2006, lk I-2941, punkt 29).
Second, the legislation at issue in the main proceedings may also exclude from the care insurance scheme employed or selfemployed workers falling within the ambit of Community law, that is to say, both nationals of Member States other than the Kingdom of Belgium working in the Dutchspeaking region or in the bilingual region of Brussels-Capital but who live in another part of the national territory, and Belgian nationals in the same situation who have made use of their right to freedom of movement.
Teiseks jäetakse põhikohtuasjas käsitletavate õigusnormidega hoolduskindlustusskeemi alt välja ühenduse õiguse kohaldamisalasse kuuluvad töötajad ja füüsilisest isikust ettevõtjad, st nii teiste liikmesriikide — peale Belgia Kuningriigi — kodanikud, kes tegutsevad kutsealaselt hollandikeelses piirkonnas või Brüsseli kakskeelses piirkonnas, kuid kelle elukoht on riigi territooriumi mõnes teises osas, kui ka Belgia kodanikud, kes on samas olukorras ja on kasutanud vaba liikumise õigust.
So far as that second category of worker is concerned, it falls therefore to be considered whether the provisions of Community law, interpretation of which is sought by the national court, preclude legislation such as that at issue in the main proceedings, inasmuch as it applies to nationals of Member States other than the Kingdom of Belgium or to Belgian nationals who have exercised their right of free movement within the European Community.
Niisiis tuleb seda teist töötajate kategooriat puudutavas osas uurida, kas nende ühenduse õigusnormidega, mille tõlgendamist eelotsusetaotluse esitanud kohus taotleb, on vastuolus selline õigusakt nagu põhikohtuasjas käsitletu, kuna see kuulub kohaldamisele teiste liikmesriikide — peale Belgia Kuningriigi — kodanikele ja Belgia kodanikele, kes on kasutanud õigust vabale liikumisele Euroopa Ühenduses.
In this respect it is important to bear in mind that, although Member States retain the power to organise their social security schemes, they must none the less, when exercising that power, observe Community law and, in particular, the provisions of
Selles osas on oluline meenutada, et kuigi liikmesriigid säilitavad pädevuse korraldada oma sotsiaalkindlustussüsteemi, peavad nad siiski selle pädevuse teostamisel austama ühenduse õigust ning eriti töötajate vaba liikumist ja asutamisvabadust
GOVERNMENT OF THE FRENCH COMMUNITY AND WALLOON GOVERNMENT the EC Treaty on freedom of movement for workers (Case C-135/99 Elsen [2000] ECR I-10409, paragraph 33).
GOUVERNEMENT DE LA COMMUNAUTÉ FRANÇAISE JA GOUVERNEMENT WALLON puudutavaid asutamislepingu sätteid (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Terhoeve, punktid 34 ja 35, ning 23. novembri 2000 .aasta otsus kohtuasjas C-135/99: Elsen, EKL 2000, lk I-10409, punkt 33).
It is also settled caselaw that all the provisions of the Treaty on freedom of movement for persons are intended to facilitate the pursuit by Community nationals of occupational activities of all kinds throughout the Community, and preclude measures which might place Community nationals at a disadvantage when they wish to pursue an economic activity in the territory of another Member State (Joined Cases 154/87 and 155/87 Wolf and Others [1988] ECR 3897, paragraph 13; Terhoeve, paragraph 37, and Case C-318/05 Commission v Germany [2007] ECR I-6957, paragraph 114).
Samuti tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et asutamislepingus sisalduvad isikute liikumisvabadust käsitlevad sätted tervikuna on mõeldud liikmesriikide kodanike jaoks kogu Euroopa Ühenduse piires mis tahes erialase töö tegemise lihtsustamiseks ja nendega on vastuolus meetmed, mis võivad kahjustada nende kodanike huve, kui nad soovivad arendada majandustegevust mõne teise liikmesriigi territooriumil (7. juuli 1988. aasta otsus liidetud kohtuasjades 154/87 ja 155/87: Wolf jt, EKL 1988, lk 3897, punkt 13; eespool viidatud kohtuotsus Terhoeve, punkt 37, ja 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-318/05: komisjon vs. Saksamaa, EKL 2007, lk I-6957, punkt 114).
In that context, nationals of the Member States have in particular the right, which they derive directly from the Treaty, to leave their State of origin to enter the territory of another Member State and reside there in order there to pursue an economic activity (see, inter alia, Bosman, paragraph 95, and Terhoeve, paragraph 38).
Selles kontekstis on liikmesriikide kodanikel eelkõige õigus, mille annab neile vahetult asutamisleping, lahkuda oma päritoluriigist ja minna mõne teise liikmesriigi territooriumile ning seal elada, et tegelda majandustegevusega (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsused Bosman, punkt 95, ja Terhoeve, punkt 38).
As a result, Articles 39 EC and 43 EC militate against any national measure which, even though applicable without discrimination on grounds of nationality, is capable of hindering or rendering less attractive the exercise by Community nationals of the fundamental freedoms guaranteed by the Treaty (see, to that effect, Case C-19/92 Kraus [1993] ECR I-1663, paragraph 32; Case C-285/01 Burbaud [2003] ECR I-8219, paragraph 95, and Case C-442/02 CaixaBank France [2004] ECR I-8961, paragraph 11).
Järelikult on EÜ artikliga 39 ja 43 vastuolus selline siseriiklik meede, mis ka juhul, kui see on kohaldatav ilma kodakondsusest lähtuva diskrimineerimiseta, võib takistada ühenduse kodanikel asutamislepinguga tagatud põhivabaduste teostamist või muuta selle neile vähem atraktiivseks (vt selle kohta 31. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C-19/92: Kraus, EKL 1993, lk I-1663, punkt 32; 9. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-285/01: Burbaud, EKL 2003, lk I-8219, punkt 95, ja 5. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-442/02: CaixaBank France, EKL 2004, lk I-8961, punkt 11).
In the light of those principles, measures which have the effect of causing workers to lose, as a consequence of the exercise of their right to freedom of movement, social security advantages guaranteed them by the legislation of a Member State have in particular been classed as obstacles (see, inter alia, Joined Cases C-45/92 and C-46/92 Lepore and Scamuffa [1993] ECR I-6497, paragraph 21; Case C-165/91 van Munster [1994] ECR I-4661, paragraph 27, and Hosse, paragraph 24).
Neid põhimõtteid arvestades on takistavateks kvalifitseeritud sellised meetmed, mille tulemusena töötajad, kes on kasutanud õigust vabale liikumisele, kaotavad neile liikmesriigi õigusaktiga tagatud sotsiaalkindlustuse soodustused (vt eelkõige 9. detsembri 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-45/92 ja C-46/92: Lepore ja Scamuffa, EKL 1993, lk I-6497, punkt 21; 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C-165/91: van Munster, EKL 1994, lk I-4661, punkt 27, ja eespool viidatud kohtuotsus Hosse, punkt 24).
Legislation such as that as issue in the main proceedings is such as to produce those restrictive effects, inasmuch as it makes affiliation to the care insurance scheme dependent on the condition of residence in either a limited part of national territory, viz., the Dutchspeaking region and the bilingual region of Brussels-Capital, or in another Member State.
Selline õigusakt nagu põhikohtuasjas käsitletu on laadilt niisugune, et sel võib olla piirav toime, kuna näeb hoolduskindlustusskeemiga liitumise puhul tingimusena ette elukoha kas riigi territooriumi teatud osas, st hollandikeelses piirkonnas või Brüsseli kakskeelses piirkonnas, või mõnes teises liikmesriigis.
Migrant workers, pursuing or contemplating the pursuit of employment or selfemployment in one of those two regions, might be dissuaded from making use of their freedom of movement and from leaving their Member State of origin to stay in Belgium, by reason of the fact that moving to certain parts of Belgium would cause them to lose the opportunity of eligibility for the benefits which they might otherwise have claimed.
Võõrtöötajad, kes töötavad või tegutsevad füüsilisest isikust ettevõtjana ühes neist kahest piirkonnast — või kavatsevad seda teha — võivad selle mõjul loobuda kasutamast neile kuuluvat õigust liikuda ja lahkuda päritoluliikmesriigist, et asuda elama Belgiasse, kuna elamaasumine Belgia territooriumi teatud osadesse tähendaks seda, et nad kaotaksid võimaluse saada hüvitisi, mida nad muidu võiksid taotleda.
In other words, the fact that employed or selfemployed workers find themselves in a situation in which they suffer either the loss of eligibility care insurance or a limitation of the place to which they transfer their residence is, at the very least, capable of impeding the exercise of the rights conferred by Articles 39 EC and 43 EC.
Teiste sõnadega asjaolu, et töötajad ja füüsilisest isikust ettevõtjad on olukorras, kus nad on kas kaotanud võimaluse saada hoolduskindlustushüvitisi või kus nende valikuvõimalused elukoha muutmise osas on piiratud, võib vähemalt teoreetiliselt takistada EÜ artiklitega 39 ja 43 antud õiguste teostamist.
It is of little importance in this regard, contrary to what the Flemish Government in substance maintains, that the differentiation at issue is based solely on the place of residence on national territory and not on any condition of nationality, with the result that it affects in the same way all workers, employed or self-employed, resident in Belgium.
Selles osas on väheoluline — vastupidi sellele, mida väidab sisuliselt Flandria valitsus —, et kõnealune vahetegemine põhineb üksnes sellel, kus on isiku elukoht riigi territooriumil, mitte mis tahes kodakondsusega seonduval tingimusel, nii et mõjutab kõiki Belgias elavaid töötajaid või füüsilisest isikust ettevõtjaid ühtmoodi.
For a measure to restrict freedom of movement, it is not necessary for it to be based on the nationality of the persons concerned or even for it to have the effect of bestowing an advantage on all national workers or of operating to the detriment solely of nationals of other Member States, but not of nationals of the State in question (see, to that effect, Case C-281/98 Angonese [2000] ECR I-4139, paragraph 41, and Case C-388/01 Commission v Italy [2003] ECR I-721, paragraph 14).
Selleks et meede piiraks vaba liikumist, ei pea see tingimata põhinema asjassepuutuvate isikute kodakondsusel ja selle mõju ei pea isegi olema niisugune, et soodustab riigi enda töötajaid või asetab ebasoodsamasse olukorda ainult teiste liikmesriikide kodanikud, mitte riigi enda töötajad (vt selle kohta 6. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-281/98: Angonese, EKL 2000, lk I-4139, punkt 41, ja 16. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C-388/01: komisjon vs. Itaalia, EKL 2003, lk I-721, punkt 14).
GOVERNMENT OF THE FRENCH COMMUNITY AND WALLOON GOVERNMENT in the main proceedings, certain categories of persons pursuing occupational activity in the Member State in question (see, by analogy, as regards freedom to provide services, Case C-353/89 Commission v Netherlands [1991] ECR I-4069, paragraph 25, and C-250/06 United Pan-Europe Communications Belgium and Others [2007] ECR I-11135, paragraph 37).
GOUVERNEMENT DE LA COMMUNAUTÉ FRANÇAISE JA GOUVERNEMENT WALLON kui — nagu põhikohtuasjas käsitletud hoolduskindlustusskeemi puhul — kasulik meede soodustab teatud isikute kategooriaid, kes kõnealuses liikmesriigis kutsealaselt tegutsevad (vt analoogia alusel teenuste vaba liikumise valdkonnas 25. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas C-353/89: komisjon vs. Madalmaad, EKL 1991, lk I-4069, punkt 25, ja 13. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-250/06: United Pan-Europe Communications Belgium jt, EKL 2007, lk I-11135, punkt 37).
In addition, as Advocate General Sharpston has pointed out in paragraphs 64 to 67 of her Opinion, the restrictive effects of the legislation in question in the main proceedings are not to be considered too indirect and uncertain for it to be impossible to regard that legislation as constituting an obstacle contrary to Articles 39 EC and 43 EC.
Pealegi, nagu on öelnud kohtujurist ettepaneku punktides 64–67, ei tohiks põhikohtuasjas käsitletud õigusakti piiravat toimet pidada liiga ebakindlaks ja kaudseks selleks, et seda saaks käsitleda EÜ artiklitega 39 ja 43 vastuolus oleva takistusena.
In particular, unlike the case giving rise to the judgment in Case C-190/98 Graf [2000] ECR I-493, referred to by the Flemish Government at the hearing, possible entitlement to the insurance care benefits at issue depends, not on a future and hypothetical event for the employed or selfemployed worker concerned, but on a circumstance linked, ex hypothesi, to the exercise of the right to freedom of movement, namely, the choice of transfer of residence.
Eelkõige, erinevalt 27. jaanuari 2000. aasta otsusest kohtuasjas C-190/98: Graf (EKL 2000, lk I-493) ja millele Flandria valitsus kohtuistungil viitas, ei sõltu asjassepuutuva töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja võimalus saada kõnealuseid hoolduskindlustushüvitisi mitte tulevasest või hüpoteetilisest sündmusest, vaid tingimusest, mis määratlusest tulenevalt on seotud vaba liikumise õiguse kasutamisega, st elukoha valikuga.
Likewise, as regards the Flemish Government’s argument that that legislation could in any case have only a marginal effect on freedom of movement, in view of the limited nature of the amount of benefits in question and the number of persons concerned, it need merely be observed that, according to the Court’s caselaw, the articles of the Treaty relating to the free movement of goods, persons, services and capital are fundamental Community provisions and any restriction, even minor, of that freedom is prohibited (see, in particular, Case C-49/89 Corsica Ferries France [1989] ECR 4441, paragraph 8, and Case C-169/98 Commission v France [2000] ECR I-1049, paragraph 46).
Samuti, mis puudutab Flandria valitsuse argumente, mille kohaselt saab kõnealune õigusakt liikumisvabadust mõjutada vaid minimaalselt, arvestades kõnealuste hüvitiste summade väiksust ja seda, kui väheseid inimesi see puudutab, siis tuleb märkida, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt kujutavad kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumist käsitlevad asutamislepingu sätted endast ühenduse aluspõhimõtteid ning selle vabaduse igasugune, isegi väheoluline takistamine on keelatud (vt eelkõige 13. detsembri 1989. aasta otsus kohtuasjas C-49/89: Corsica Ferries France, EKL 1989, lk 4441, punkt 8, ja 15. veebruari 2000. aasta otsus kohtuasjas C-169/98: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2000, lk I-1049, punkt 46).
In any event, it is not inconceivable, given such factors as the ageing of the population, that the prospect of being able or unable to receive dependency benefits such as
Igal juhul ei saa olla välistatud, arvestades eelkõige sellist nähtust nagu elanikkonna vananemine, et asjassepuutuvad isikud võtavad liikumisvabaduse teostamisel arvesse
It follows that domestic legislation such as that at issue in the main proceedings entails an obstacle to freedom of movement for workers and to freedom of establishment, prohibited in principle by Articles 39 EC and 43 EC.
Järelikult kujutab selline siseriiklik õigusakt nagu põhikohtuasjas käsitletu endast takistust töötajate vabale liikumisele ja asutamisvabadusele, mis on EÜ artiklitega 39 ja 43 põhimõtteliselt keelatud.
According to well-established caselaw, national measures capable of hindering the exercise of fundamental freedoms guaranteed by the Treaty or of making it less attractive may be allowed only if they pursue a legitimate objective in the public interest, are appropriate to ensuring the attainment of that objective, and do not go beyond what is necessary to attain the objective pursued (see, inter alia, Case C-9/02 De Lasteyrie du Saillant [2004] ECR I-2409, paragraph 49, and Case C-104/106 Commission v Sweden [2007] ECR I-671, paragraph 25).
Kindlalt väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad siseriiklikud meetmed, mis takistavad asutamislepinguga tagatud põhivabaduste teostamist või muudavad selle vähem atraktiivseks, olla vastuvõetavad tingimusel, et need järgivad üldise huvi eesmärki, on selle saavutamiseks sobivad ega lähe kaugemale kui taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik (vt eelkõige 11. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C-9/02: Lasteyrie du Saillant, EKL 2004, lk I-2409, punkt 49, ja 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-104/06: komisjon vs. Rootsi, EKL 2007, lk I-671, punkt 25).
There is, however, nothing in either the file sent to the Court by the referring court or the observations of the Flemish Government capable of justifying the application, to persons working in the Dutchspeaking region or the bilingual region of Brus-sels-Capital, of a requirement of residence either in one of those two regions or in another Member State, for the purpose of eligibility for the care insurance scheme at issue in the main proceedings.
Seevastu ei leidu eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt Euroopa Kohtule esitatud materjalides ega Flandria valitsuse märkustes midagi, mis võiks õigustada seda, et hollandikeelses piirkonnas või Brüsseli kakskeelses piirkonnas kutsealaselt tegutsevatele isikutele on põhikohtuasjas käsitletavate hoolduskindlustushüvitiste saamise õiguse tekkeks ette nähtud tingimus, et nende elukoht peab olema kas ühes neist kahest piirkonnast või mõnes teises liikmesriigis.
Here the Flemish Government refers exclusively to the requirements inherent in the division of powers within the Belgian federal structure and, particularly, to the fact that the Flemish Community could exercise no competence in relation to care insurance in respect of persons residing in the territory of other linguistic communities of the Kingdom of Belgium.
Flandria valitsus viitab selles osas üksnes nõuetele, mis on iseloomulikud pädevuse jaotumisele Belgia föderaalses struktuuris, eelkõige asjaolule, et flaamikeelsele kogukonnale ei kuulu Belgia Kuningriigi muude keelekogukondade territooriumil elavate isikute hoolduskindlustuse kehtestamiseks mitte mingisugust pädevust.
That line of argument cannot be accepted.
Neid argumente ei saa pidada vastuvõetavaks.
As the Advocate General, in paragraphs 101 to 103 of her Opinion, and the Commission have noted, the Court has consistently held that a Member State cannot plead provisions, practices or situations prevailing in its domestic legal order, including those resulting from the constitutional organisation of that State, to justify the failure to observe obligations arising under Community law (see, inter alia, Case C-87/02 Commission v Italy [2004] ECR I-5975, paragraph 38, judgment of 26 October 2006 in Case C-102/06 Commission v Austria, paragraph 9).
Nagu märgivad kohtujurist oma ettepaneku punktides 101–103 ja komisjon, ei saa liikmesriik väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tugineda oma õiguskorras kehtivatele sätetele, valitsevale praktikale või olukorrale, sh selle riigi konstitutsioonilist korda puudutavas osas, et õigustada ühenduse õigusest tulenevate kohustuste järgimata jätmist (vt eelkõige 10. juuni 2004. aasta otsus kohtuasjas C-87/02: komisjon vs. Itaalia, EKL 2004, lk I-5975, punkt 38, ja 26. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-102/06: komisjon vs. Austria, punkt 9).
It is therefore to be declared that a condition of residence such as that laid down in the Decree of 30 March 1999, as amended, is contrary to Articles 39 EC and 43 EC.
Niisiis tuleb nentida, et selline elukohatingimus nagu 30. märtsi 1999. aasta muudetud dekreediga kehtestatu on EÜ artiklitega 39 ja 43 vastuolus.