natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that case, the Kingdom of the Netherlands had requested in its application the annulment of the decision in question ‘in so far as the Commission takes the view therein that the contributions paid to port authorities … constitute State aid for the purposes of Article 87(1) EC’ (paragraph 9).
Selles kohtuasjas taotles Madalmaade Kuningriik hagiavalduses asjaomase otsuse tühistamist „osas, milles komisjon leidis, et sadamaametitele tehtud maksed […] kujutavad endast EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses riigiabi” (punkt 9).
That finding did not however appear in the operative part of that decision.
Samas otsuse resolutiivosa sellist järeldust ei sisalda.
Finally, with regard to the Commission’s argument that Article 230 EC and 233 EC, read in conjunction, permit an action on the basis of Article 230 EC only if the measures of compliance provided for in Article 233 EC must be taken, it must be held that that interpretation does not follow from the scheme of the Treaty.
Lõpetuseks, mis puutub komisjoni argumenti, et EÜ artikkel 230 koostoimes EÜ artikliga 233 lubab esitada hagi EÜ artikli 230 alusel vaid juhul, kui tuleb võtta EÜ artiklis 233 sätestatud rakendusmeetmed, on vaja märkida, et selline tõlgendus ei vasta asutamislepingu ülesehitusele.
Article 233 EC requires the institution or institutions whose act has been declared void or whose failure to act has been declared contrary to the Treaty, to take the necessary measures to comply with the judgment of the Court of Justice.
EÜ artikkel 233 paneb institutsioonile või institutsioonidele, kelle õigusakt on kuulutatud tühiseks või kelle toimingu tegematajätmine on kuulutatud asutamislepinguga vastuolus olevaks, kohustuse võtta Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks vajalikud meetmed.
That article is therefore clearly aimed at ensuring that judgments annulling an act on the basis of Article 230 EC are complied with.
Selle artikli selge eesmärk on seega tagada nende kohtuotsuste täitmine, millega õigusakt on EÜ artikli 230 alusel tühistatud.
On the other hand, Article 230 EC does not in any way link its application to that of Article 233 EC.
EÜ artikli 230 kohaldamine ei ole aga mingil viisil seotud EÜ artikli 233 kohaldamisega.
It does not make it a condition for the bringing of an action that measures can be taken by the institution whose act is contested if that act is annulled.
Selles ei kehtestata hagi esitamise tingimuseks, et institutsioon, kelle õigusakt on vaidlustatud, saab võtta õigusakti tühistamise korral meetmeid.
In those circumstances, the action must be declared admissible.
Neil asjaoludel tuleb hagi vastuvõetavaks tunnistada.
The Kingdom of the Netherlands puts forward two pleas alleging the infringement, first, of Article 87 EC, and second, of the requirement to state reasons.
Madalmaade Kuningriik esitab rikkumise kohta kaks väidet: esiteks on rikutud EÜ artiklit 87 ja teiseks on rikutud põhjendamiskohustust.
Regarding the first plea, the Kingdom of the Netherlands, supported by the Federal Republic of Germany, claims that the measure in question does not constitute an advantage financed through State resources and, in the alternative, that the condition of selectivity is not fulfilled.
Esimese väite osas väidab Madalmaade Kuningriik, keda toetab Saksamaa Liitvabariik, et asjaomane meede ei kujuta endast eelist, mida rahastatakse riigi ressurssidest, ja teise võimalusena, et valikulisuse tingimus ei ole täidetud.
Lack of an advantage financed through State resources
Riigi ressurssidest rahastatava eelise puudumine
The Kingdom of the Netherlands takes the view that the Commission’s reasoning is incorrect because it is based on the grant of emission allowances whereas, in reality, the basis of the measure is the imposition of an environmental standard of statutory origin.
Madalmaade Kuningriik leiab, et komisjoni arutluskäik on ebaõige, kuna see põhineb saastekvootide andmisel, samas kui tegelikkuses on asjaomase meetme aluseks seadusega kehtestatud keskkonnanormatiivi rakendamine.
That uniform standard applies to all industrial undertakings whose installed thermal capacity exceeds 20 MWth.
Sellist ühtset normatiivi kohaldatakse kõikidele tööstusettevõtetele, mille kogusoojusvõimsus on üle 20 megavati.
It constitutes a burden and not an advantage for the undertakings.
Tegemist on mitte ettevõtjale antava eelisega, vaid kohustusega.
The characteristic of the scheme is that the undertakings can choose how to comply with the standard, by reducing their own emissions or by purchasing emission credits recorded by other undertakings.
Süsteemi iseloomustab see, et ettevõtjad võivad valida, kuidas nad normatiivi täidavad – kas oma heitkoguseid vähendades või teistelt ettevõtjatelt pärit heitkoguse krediiti ostes.
The Commission wrongly proceeds on the principle that the emission credits are created by the Netherlands authorities.
Komisjon lähtub ebaõigesti põhimõttest, et heitkoguse krediidi loovad Madalmaade ametiasutused.
Since, according to the Kingdom of the Netherlands, those authorities do not grant any emission allowances, they cannot therefore auction or sell such allowances.
Kuna Madalmaade ametiasutuste sõnul kõnesolevad ametiasutused mingeid saastekvoote ei anna, ei saa nad neid kvoote enampakkumisele panna ega müüa.
The Kingdom of the Netherlands points out, in that respect, that one can speak of State aid only in the case of a transfer of State resources.
Madalmaade Kuningriik tuletab siinjuures meelde, et riigiabist saab rääkida vaid juhul, kui antakse üle riigi ressursse.
It cites a number of cases in support of that assertion, including Case C-379/98 PreussenElektra [2001] ECR I-2099, in which the Court held that an obligation to purchase imposed by legislation, and the distribution of the resulting financial burdens between private undertakings, does not constitute a direct or indirect transfer of State resources.
Selle väite kinnituseks viitab ta mitmele kohtuotsusele, sealhulgas Euroopa Kohtu 13. märtsi 2001. aasta otsusele kohtuasjas C-379/98: PreussenElektra (EKL 2001, lk I-2099), milles Euroopa Kohus otsustas, et seadusega kehtestatud ostmise kohustus ja sellest tulenev finantskohustuste jaotamine eraettevõtjate vahel ei too kaasa riigi ressursside otsest või kaudset üleandmist.
The Kingdom of the Netherlands considers the measure in question to be analogous to that examined in that case.
Madalmaade Kuningriigi arvates on asjaomane meede analoogne nimetatud kohtuasjas käsitletava meetmega.
Moreover, the Kingdom of the Netherlands explains that the measure in question is not comparable to the Danish or British schemes, in which the allowances — the number of which is fixed in advance — are distributed free of charge by the authorities.
Madalmaade Kuningriik väidab veel, et asjaomane meede ei ole võrreldav Taani ja Briti süsteemidega, mille puhul ametiasutused jaotavad kvoote – mille kogus on eelnevalt kindlaks määratud – tasuta.
In their case, auction or sale is unquestionably an option which can be considered.
Neil juhtudel on enampakkumine või müük kahtlemata üks mõeldavatest variantidest.
The measure in question is more similar to the Belgian system, under which the
Asjaomane meede sarnaneb rohkem Belgia süsteemiga, mille kohaselt ei ole kaubeldaval heitme- või saasteloal selle saaja
In any case, the Kingdom of the Netherlands takes the view that the Commission’s attempts to classify the measure in question under one of the two categories which it created itself only confuses the debate.
Igal juhul leiab Madalmaade Kuningriik, et komisjoni püüdlused klassifitseerida asjaomane meede ühe kategooria alla kahest, mille ta ise on loonud, toob vaidlusesse vaid segadust.
Finally, the Kingdom of the Netherlands disputes the Commission’s interpretation of the Community guidelines on State aid for environmental protection, according to which the grant of an emission allowance is regarded in some cases as State aid.
Viimaseks vaidlustab Madalmaade Kuningriik tõlgenduse, mille komisjon on andnud ühenduse suunistele keskkonnakaitsele antava riigiabi kohta ja mille kohaselt loetakse heitmeloa väljastamine teatavatel juhtudel riigiabiks.
It also denies that Directive 2003/87/EC of the European Parliament and of the Council of 13 October 2003 establishing a scheme for greenhouse gas emission allowance trading within the Community and amending Council Directive 96/61/EC (OJ 2003 L 275, p. 32) points out in several places that Article 87 EC applies to the allocation of emission allowances.
Ühtlasi vaidleb ta vastu asjaolule, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (ELT L 275, lk 32; ELT eriväljaanne 15/07, lk 631), toonitab mitmes kohas, et EÜ artiklit 87 kohaldatakse saastekvootide eraldamisele.
The Federal Republic of Germany points to the lack of an advantage for the undertakings.
Saksamaa Liitvabariik osutab asjaolule, et ettevõtjatele ei anta eelist.
Even if the view is taken that emission allowances have been allocated in the present case, they are no more than the specific expression of the obligation to comply with the emission ceiling laid down.
Isegi kui asuda seisukohale, et käesoleval juhul on tegemist saastekvootide eraldamisega, tähendab see üksnes kehtestatud heitkoguse ülemmäära järgimise kohustuse rakendamist.
The position of the undertakings has worsened as compared to the previous situation.
Ettevõtjate olukord on varasemaga võrreldes halvenenud.
Moreover, the undertakings can, in its opinion, obtain tradable allowances only thanks to their own efforts in reducing their emissions.
Pealegi saavad ettevõtjad tema arvates kaubeldavaid kvoote omandada vaid tänu oma jõupingutustele, mis nad oma heitkoguste vähendamiseks on teinud.
The Member State is not responsible for that economic advantage.
Liikmesriigile ei saa sellist majanduslikku eelist omistada.
Furthermore, the Commission is mistaken in applying to the present case the criterion of the forgoing of State revenue, that criterion being inadequate to cover, in State aid law, the free allocation of emission allowances.
Komisjon on käesolevas asjas ekslikult kohaldanud riigituludest loobumise kriteeriumit, kuivõrd see kriteerium on ebapiisav, et hõlmata riigiabiõiguse valdkonnas saastekvootide tasuta eraldamist.
Such allocation is derived from the right of the Member States freely to decide on the introduction of charges and cannot be equated, in State aid law, with the transfer of property by public authorities.
Seesugune eraldamine tuleneb liikmesriikide õigusest vabalt otsustada kohustuste kehtestamise üle ning seda ei saa riigiabiõiguse seisukohast samastada vara üleandmisega avaliku võimu kandja poolt.
The principle of the private investor under normal market conditions is not applicable, since the State provides the economic actors with a binding framework, without itself participating on the market.
Tavalistes turutingimustes tegutseva erainvestori põhimõte ei ole kohaldatav, kuna riik loob ettevõtjate jaoks siduva raamistiku, ise turul osalemata.
The Commission takes the view that the measure in question constitutes State aid because, every year, emission allowances are made available by the Kingdom of the Netherlands free of charge to the undertakings concerned.
Komisjon leiab, et asjaomane meede hõlmab riigiabi, sest Madalmaade Kuningriik on igal aastal võimaldanud asjassepuutuvatele ettevõtjatele saastekvoote tasuta.
The State therefore creates an intangible tradable asset which it offers free of charge to those undertakings, thereby mitigating the charges which are normally included in their budget.
Seega loob riik immateriaalse kaubeldava põhivara, mida ta pakub ettevõtjatele tasuta, vähendades seeläbi nende eelarvet tavaliselt koormavaid kulutusi.
The value of those emission allowances results in particular from the fact that an undertaking which believes it may exceed its emission standard may, by purchasing the necessary allowances, avoid the imposition of a fine by the Netherlands authorities.
Saastekvootide väärtus seisneb eeskätt asjaolus, et ettevõtja, kes arvab, et ta võib oma heitenormi ületada, võib vajalike kvootide ostmisega hoida ära trahvi määramise Madalmaade ametiasutuste poolt.
Those allowances may already be traded at the beginning of the year, enabling an undertaking with a cash-flow problem to sell them.
Nende kvootidega saab kaubelda juba aasta alguses, mistõttu rahakäibe probleemidega ettevõtjal tekib võimalus neid kvoote müüa.
According to the Commission, the Kingdom of the Netherlands does not dispute the economic value of those emission allowances.
Komisjoni hinnangul ei vaidlusta Madalmaade Kuningriik kõnealuste saastekvootide majanduslikku väärtust.
The Commission contends that in the present case there is a transfer of State resources in the form of a loss of State resources.
Komisjon väidab, et käesoleval juhul toimub riigi ressursside üleandmine sel viisil, et riik kaotab oma ressursse.
The Kingdom of the Netherlands takes into account only the second stage of the scheme in which the undertakings trade the emission allowances among each other.
Madalmaade Kuningriik peab silmas ainult teist süsteemi etappi, mille käigus ettevõtjad omavahel heitmelubadega kauplevad.
The State aid is however granted in the course of the first stage in which the Kingdom of the Netherlands allocates emission allowances free of charge to the undertakings concerned which they may then sell.
Riigiabi antakse aga esimeses etapis, mille jooksul Madalmaade Kuningriik annab asjassepuutuvatele ettevõtjatele tasuta heitmelubasid, mida viimased võivad seejärel müüa.
The fact that the Netherlands authorities create tradable allowances which they then allocate free of charge, rather than sell, to those undertakings, gives rise to a loss of State revenue.
Riigitulude kaotamine on põhjustatud asjaolust, et Madalmaade ametiasutused loovad kaubeldavaid kvoote ning annavad need seejärel ettevõtjatele tasuta, selmet neid müüa.
The Commission maintains that the Kingdom of the Netherlands could organise its scheme differently and sell emission allowances every year.
Komisjon väidab, et Madalmaade Kuningriik saaks oma süsteemi ümber korraldada ja müüa saastekvoote igal aastal.
Even under the scheme chosen by the Netherlands authorities, they could buy back unused emission allowances from undertakings whose emissions fall below the standard.
Isegi Madalmaade ametiasutuste kohaldatava süsteemi puhul saaksid nad ettevõtjatelt, kelle heitkogus on normist madalam, kasutamata saastekvoodid tagasi osta.
The State could then sell those allowances at market value to the undertakings which need them.
Seejärel saaks riik need kvoodid neid vajavatele ettevõtjatele turuhinnaga maha müüa.
The result would be comparable in terms of the effects on the environment but it would be the Netherlands authorities who would receive almost the whole price of the unused credits.
Keskkonnale avaldatava mõju seisukohast oleks tulemus sama, kuid kasutamata krediidi hinna saaksid peaaegu koguväärtuses Madalmaade ametiasutused.
Under the measure in question, on the other hand, it is the undertakings holding and selling the NOx credits which receive the entire market price.
Asjaomase meetme puhul saaksid aga turuhinna kogu- väärtuse endale NO krediiti omavad ja müüvad ettevõtjad.
Regarding the comparison of the measure in question with the Danish and British systems, the Commission maintains that the fact that the measure in question does not fix in advance the exact quantity of emission allowances available to a particular undertaking does not mean that it differs from the other two systems in such a way that there is no longer a transfer of State resources within the meaning of Article 87(1) EC.
Asjaomase meetme Taani ja Briti süsteemiga võrdlemise kohta väidab komisjon, et asjaomane meede ei erine nendest kahest süsteemist mitte seetõttu, et asjaomase meetmega ei kehtestata eelnevalt täpset saastekvootide kogust, millele teataval ettevõtjal on õigus, kuivõrd asjaolu tõttu, et riigi ressursside üleandmist EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses enam ei toimu.
The Commission contends that the measure in question is not comparable to the Belgian system and that the PreussenElektra caselaw (paragraph 53 above) does not apply to the present case.
Asjaomane meede ei ole Belgia süsteemiga võrreldav ning eespool punktis 53 viidatud kohtuotsus PreussenElektra ei ole käesolevas asjas kohaldatav.
According to settled case-law, classification as aid requires that all the conditions set out in Article 87(1) EC are fulfilled.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale eeldab abina kvalifitseerimine seda, et kõik EÜ artikli 87 lõikes 1 märgitud tingimused on täidetud.
That provision defines State aid which is in principle incompatible with the common market as aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods, in so far as it affects trade between Member States (see Case C-126/01 GEMO [2003] ECR I-13769, paragraphs 21 and 22, and the caselaw cited).
Selles sättes määratletakse, et põhimõtteliselt on ühisturuga kokkusobimatu selline riigiabi, mida antakse liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik millisel kujul ning mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust (vt Euroopa Kohtu 20. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-126/01: GEMO, EKL 2003, lk I-13769, punktid 21 ja 22 ja viidatud kohtupraktika).
For advantages to be capable of being classified as aid within the meaning of Article 87(1) EC, they must, first, be granted directly or indirectly through State resources and, second, be imputable to the State (GEMO, paragraph 24).
Selleks et eeliseid saaks pidada EÜ artikli 87 lõike 1 tähenduses abiks, peavad nad esiteks olema otseselt või kaudselt antud riigi ressurssidest ja teiseks peavad nad olema riigile omistatavad (vt eespool punktis 63 viidatud kohtuotsus GEMO, punkt 24).
The notion of aid can encompass not only positive benefits such as subsidies, loans or direct investment in the capital of enterprises, but also interventions which, in
Abi mõiste võib hõlmata mitte üksnes toetust positiivses tähenduses, nagu subsiidiumid, laenud või osalused ettevõtjate kapitalis, vaid ka erinevas vormis sekkumisi,
It therefore follows that a measure which grants certain undertakings an advantage entailing an additional burden for the public authorities in the form of a de facto waiver of public debts, exemption from the obligation to pay fines or other pecuniary penalties can constitute a State aid (see, to that effect, Case C-295/97 Piaggio [1999] ECR I-3735, paragraphs 42 and 43).
Sellest tuleneb, et riigiabiks võib pidada meedet, millega antakse teatavatele ettevõtjatele eelis, kuid millega pannakse ametiasutustele täiendav koormus riigi võlanõuete de facto loobumise, trahvide või muude rahaliste karistuste maksmise kohustusest vabastamise vormis (vt selle kohta Euroopa Kohtu 17. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-295/97: Piaggio, EKL 1999, lk I-3735, punktid 42 ja 43).
It is in the light of those principles that the court must examine whether the measure in question confers on its beneficiaries an advantage financed through State resources.
Nendest põhimõtetest lähtudes tuleb uurida, kas asjaomane meede annab selle adressaatidele eelise, mida rahastatakse riigi ressurssidest.
The Kingdom of the Netherlands submits that it does not grant emission allowances to the undertakings concerned.
Madalmaade Kuningriik väidab, et ta ei anna asjassepuutuvatele ettevõtjatele saastekvoote.
In that regard, it must be pointed out that, unlike other schemes, the measure in question is not based on emission allowances allocated directly by the State.
Sellega seoses peab märkima, et erinevalt teistest süsteemidest ei ole asjaomase meetme aluseks otse riigi poolt eraldatavad saastekvoodid.
The Commission moreover itself concedes as much in the first subparagraph of paragraph 3.2 of the contested decision.
Seda möönab ka komisjon ise vaidlustatud otsuse punkti 3.2 esimeses lõigus.
However, while it is true that the Kingdom of the Netherlands does not directly grant emission allowances to the undertakings concerned, nor does it limit itself to imposing on them a binding emission standard.
Ehkki vastab tõele, et Madalmaade Kuningriik ei anna saastekvoote asjassepuutuvatele ettevõtjatele otse, ei ole ta ka kehtestanud heitnorme, mida need ettevõtjad peavad järgima.
It authorises the undertakings
Ta lubab normile allutatud ettevõtjatel kaubelda omavahel
By making those allowances tradable, the Kingdom of the Netherlands confers on them a market value.
Madalmaade Kuningriik annab kvootide kaubeldavaks muutmisega neile turuväärtuse.
Any undertaking coming within the scheme may sell them at any time.
Iga sellesse süsteemi kuuluv ettevõtja võib kvoodid igal ajal maha müüa.
In that regard, the Kingdom of the Netherlands pointed out, in its reply to the questions posed by the Court, that each holder of an emission authorisation had an account in the NOx emission registry and could sell all the allowances relating to the years in respect of which a standard was laid down, including future years.
Selle kohta märkis Madalmaade Kuningriik Esimese Astme Kohtu esitatud küsimus- tele antud vastuses, et iga heitmeloa omaniku kohta tehakse NOx heitkoguse registrisse kanne ning ta võib müüa kõiki neid kvoote, mis seonduvad aastatega, mille kohta heitenorm on kindlaks määratud, kaasa arvatud järgnevad aastad.
It therefore follows that all the allowances are tradable and not only the credits recorded at the end of the year by the undertakings which emitted less NOx than the standard laid down, those credits representing the positive balance after subtraction of the actual NOx emitted from the authorised amount.
Sellest järeldub, et kaubelda saab kõikide kvootidega, mitte ainult krediitidega, mis NOxsätestatud normist vähem õhku paisanud ettevõtjatel on aasta lõpus tekkinud – kõnealune krediit väljendab positiivset saldot, mis saadakse lahutades lubatud NOx heitkogusest tegelikult kasutatud koguse.
It is true that, as argued by the Kingdom of the Netherlands, the emission credits which may be recorded by certain undertakings at the end of the year are the fruit and the proof of their efforts.
Nagu Madalmaade Kuningriik väidab, on heitkoguse krediit, mis mõningatel ettevõtjatel aasta lõpus tekib, põhimõtteliselt tõepoolest nende jõupingutuste tulem ja neid pingutusi tõendav asjaolu.
However, in the absence of the possibility, provided for in the scheme, to trade those credits, they would be worthless on the market.
Kui aga süsteem näeb ette, et krediitidega kauplemise võimalus puudub, ei oleks neil turuväärtust.
The undertakings could not, by selling them, thus recover, even partially, the expenses incurred in order to reduce their NOx emissions.
Ettevõtjad ei saa seega neid müües tagasi isegi osa neist kuludest, mis NO heitkoguste vähendamiseks on tehtud.
With regard to those undertakings which emitted more NOx than laid down by the emission standard and whose balance at the end of the year is therefore negative, the measure in question enables them to avoid a fine by purchasing emission allowances from those who recorded a surplus.
Mis puutub ettevõtjatesse, kes paiskavad õhku NOx heitmeid heitnormist suuremas koguses ja kelle saldo on aasta lõpus negatiivne, annab asjaomane meede neile võima- luse trahvist pääseda nii, et nad ostavad saastekvoote neilt, kellel on tekkinud ülejääk.
It therefore follows that the tradability of the emission allowances provided for by the measure in question constitutes an advantage for the enterprises subject to the prescribed NOx emission standard.
Sellest tuleneb, et asjaomase meetmega ette nähtud saastekvootide kaubeldavus on nende ettevõtjate jaoks eelis, kelle suhtes on NOx heitnormid kindlaks määratud.