natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, that restriction is justified on the ground of the protection of public health where the national legislation in question does not have the effect of prohibiting such service providers from giving, in a telephone directory or other source of information accessible by the public, basic details, free from enticements or incentives, making known their existence as professionals, such as their name, the activities they are permitted to pursue, the place where they pursue them, their hours of business and their contact details.
Selline piirang on aga rahvatervise kaitse seisukohast õigustatud, kuivõrd kõnesolev siseriiklik õigusakt ei keela teenuseosutajatel lihtsalt nimetada, ilma et see oleks kuidagi köitev või innustav, telefonikataloogis või muudes üldsusele kättesaadavates teabevahendites andmeid, mis annavad teada nende kutsealal tegutsemisest, näiteks oma nime, tegevusalasid, millega neil on õigus tegeleda, tegevuskohta, tööaegu ja kontaktandmeid.
In the light of the foregoing, I propose that the Court should reply to the question referred for a preliminary ruling by the Tribunal de première instance de Bruxelles as follows:
Esitatud põhjendustest lähtudes teen ettepaneku vastata Tribunal de première instance de Bruxelles’i eelotsuse küsimusele järgmiselt:
‘Article 81 EC, Article 3(1)(g) EC, and the second paragraph of Article 10 EC, read in conjunction, must be interpreted as meaning that it does not preclude a national law which prohibits dental care providers, in the context of professional services or a dental surgery, from engaging in advertising of any kind of their services, whether directly or indirectly, to the general public.
EÜ artiklit 81, EÜ artikli 3 lõike 1 punkti g ja EÜ artikli 10 teist lõiku tuleb koostoimes tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus siseriiklik seadus, mis keelab hambaraviteenuste osutajatel eraettevõtjana või hambaravikabineti kaudu otseselt või kaudselt tegeleda hambaravialase reklaamiga oma teenuste reklaamimiseks üldsusele.
However, such legislation constitutes a restriction on the freedom of establishment and the freedom to provide services within the meaning of Articles 43 EC and 49 EC.
Selline õigusakt piirab siiski asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust EÜ artiklite 43 ja 49 tähenduses.
That restriction is justified on the ground of the protection of public health where the national legislation in question does not have the effect of prohibiting dental care providers from giving, in a telephone directory or other source of information accessible by the public, basic details, free from enticements or incentives, making known their existence as professionals, such as their name, the activities they are permitted to pursue, the place where they pursue them, their hours of business and their contact details.’
Selline piirang on aga rahvatervise kaitse seisukohast õigustatud, kuivõrd kõnesolev siseriiklik õigusakt ei keela teenuseosutajatel lihtsalt nimetada, ilma et see oleks kuidagi köitev või innustav, telefonikataloogis või muudes üldsusele kättesaadavates teabevahendites andmeid, mis annavad teada nende kutsealal tegutsemisest, näiteks oma nime, tegevusalasid, millega neil on õigus tegeleda, tegevuskohta, tööaegu ja kontaktandmeid.
13 March 2008 *
13. märts 2008 *
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Tribunal de Première Instance de Bruxelles (Belgium), adjudicating on a criminal matter, made by decision of 7 December 2005, received at the Court on 14 December 2005, in the criminal proceedings against
Kohtuasjas C-446/05, mille ese on EÜ artikli 234 alusel Tribunal de première instance de Bruxelles’i (Belgia) poolt väärteoasja menetluses 7. detsembri 2005. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 14. detsembril 2005, väärteoasjas, mille menetlusalune on
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, K. Schiemann, J. Makarczyk (Rapporteur), J.-C. Bonichot and C. Toader, Judges,
EUROOPA KOHUS (teine koda), koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans, kohtunikud K. Schiemann, J. Makarczyk (ettekandja), J.-C. Bonichot ja C. Toader,
Advocate General: Y. Bot, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
DOULAMIS kohtujurist: Y. Bot, kohtusekretär: R. Grass, arvestades kirjalikku menetlust, arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and P. Gentili, avvocato dello Stato,
– Itaalia valitsus, esindaja: I. M. Braguglia, keda abistas avvocato dello Stato P. Gentili,
— the Commission of the European Communities, by F. Arbault, O. Beynet and K. Mojzesowicz, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 22 November 2007, gives the following
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: F. Arbault ning O. Beynet ja K. Mojzesowicz, olles 22. novembri 2007. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku, on teinud järgmise otsuse
The reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC.
Eelotsusetaotlus puudutab seda, kuidas tõlgendada EÜ artiklit 81 koostoimes EÜ artikli 3 lõike 1 punktiga g ja EÜ artikli 10 teise lõiguga.
This reference was made in criminal proceedings brought against Mr Doulamis, a dental technician, for infringement of, first, legislation governing the exercise of the dental profession and the medical profession and, secondly, legislation governing advertising in dental care matters.
See taotlus esitati hambatehnik I. Doulamise suhtes esiteks hambaravi praktikat ja ravipraktikat ning teiseks hambaraviteenuste reklaami puudutavate õigusnormide rikkumise alusel alustatud väärteomenetluse raames.
Article 3 of the Law of 15 April 1958 on advertising in dental care matters (Moniteur belge of 5 May 1958, p. 3542) (‘the Law of 15 April 1958’) imposes penalties on those who infringe Article 1 of that law, which is worded as follows:
15. aprilli 1958. aasta seaduse hambaravi reklaami kohta (Moniteur belge, 5.5.1958, lk 3542, edaspidi „15. aprilli 1958. aasta seadus”) § 3 karistab käitumist, mis on vastuolus selle seaduse §-ga 1, mis sätestab:
‘No person may, whether directly or indirectly, engage in advertising of any kind with a view to treating or providing treatment, whether or not by a qualified person, in Belgium or abroad, for dental or oral ailments, lesions or abnormalities, by means, inter alia, of displays or signs, inscriptions or plaques liable to be misleading as to the lawful nature of the activity advertised, leaflets, circulars, handouts and brochures, via the media of the press, radio or the cinema, by conferring or promising to confer benefits of any kind such as discounts or the provision of free transport for patients, or through the intermediary of canvassers or other such intermediaries.
„Keegi ei või teha otseselt või kaudselt mis tahes reklaami Belgias või välisriigis kvalifitseeritud või kvalifitseerimata isiku teenustele suu ja hammastega seonduvate tervisehäirete, haavade või anomaaliate ravimiseks või ravida laskmiseks, sealhulgas reklaamtahvlite või märkide, reklaamkirjade või siltidega, mis võivad olla pakutava teenuse seaduslikkuse suhtes eksitavad; prospektide, ringkirjade, voldikute ja brošüüridega; ajakirjanduses, levivahendites ja kinos, mis tahes laadi lubaduste või eeliste andmisega, näiteks soodushindade, patsientide tasuta transpordi või sooduskampaaniasse kaasatud isikute või müügimeeste abil.
The act on the part of mutual clinics and hospitals of informing their members of the dates and times of consultations, the names of those holding consultations and any changes to these shall not constitute advertising for the purposes of this article.’
Käesolevas paragrahvis määratletud reklaamiks ei loeta kindlustussüsteemidega seotud kliinikute ja polikliinikute teateid oma kindlustatutele visiidikuupäevade ja -kellaaegade kohta, vastuvõtuarstide nime ja sellealaste muudatuste kohta.”
It is apparent from the order for reference that Mr Doulamis is charged, inter alia, with having placed advertisements in a telephone directory for the ‘John Doulamis Dental Laboratory’ and the ‘John Doulamis Dental Clinic’, which is prohibited under the Law of 15 April 1958.
Eelotsusetaotlusest ilmneb, et I. Doulamise suhtes on alustatud menetlust seetõttu, et ta avaldas telefoniraamatus reklaami Laboratoire dentaire Jean DOULAMIS’e ja Clinique dentaire Jean DOULAMIS’e kohta, mille puhul on tegemist 15. aprilli 1958. aasta seadusega keelatud reklaamiga.
The first advertising insert was published in the dental laboratories section and the second in the dental clinics section.
Üks reklaamkuulutus avaldati hambalaborite lehekülgedel, teine hambakliinikute lehekülgedel.
Those inserts contained factual information, such as the services provided, the address, telephone number and opening hours of the two establishments.
Nendes kuulutustes olid kirjas objektiivsed andmed, nagu nende kahe asutuse pakutavad teenused, aadress, telefoninumber ja lahtiolekuajad.
Before the national court, Mr Doulamis submitted that advertising is an indispensable instrument for free economic competition.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtus märkis I. Doulamis, et reklaam on vaba majandusliku konkurentsi tingimustes möödapääsmatu vahend.
Thus, having invoked the combined provisions of Articles 10 EC and 81 EC, he relied on the judgment in Case 267/86 Van Eycke [1988] ECR 4769 to assert that, in view of the obligation upon the Member States not to introduce or maintain in force measures which may render ineffective the competition rules applicable to undertakings, that part of the criminal proceedings brought against him which relate to advertising in health care matters are unfounded.
Niisiis, viidates EÜ artiklite 10 ja 81 sätete koostoimele ning tuginedes 21. septembri 1988. aasta kohtuotsusele 267/86: Van Eycke (EKL 1988, lk 4769), väitis ta, et arvestades liikmesriikidele pandud kohustust hoiduda võtmast või jõus hoidmast meetmeid, mis võiksid välistada ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade kasuliku mõju, on seoses hambaravireklaamiga tema suhtes alustatud väärteomenetlus alusetu.
Mr Doulamis maintained that, in view of the activities in which he is engaged, the dental clinic of which he is the proprietor meets the criteria for constituting an ‘undertaking’ for the purpose of Article 81 EC, which applies to members of the liberal professions.
Sellega seoses väitis I. Doulamis, et arvestades talle kuuluva kliiniku tegevust, vastab see kliinik mõistele „ettevõtja” vaba elukutse esindajatele kohaldatava EÜ artikli 81 tähenduses.
The national court is inclined to the view that the defendant was engaged in the supply of professional services and in the capacity of operator and proprietor of a dental clinic.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kaldub arvama, et menetlusalune tegutses nii vaba elukutse esindaja kui ka hambakliiniku pidaja ja omanikuna.
The Tribunal de Première Instance de Bruxelles states that Article 3(1)(g), the second paragraph of Article 10 EC and Article 81 EC, read in conjunction, would appear to suggest that a Member State cannot introduce or maintain in force measures likely to undermine the effectiveness of competition rules applicable to undertakings.
Nimetatud kohus märgib, et EÜ artikli 3 lõike 1 punkti g, EÜ artikli 10 teise lõigu ja EÜ artikli 81 koostoimest tundub tulenevat, et liikmesriik ei või võtta ega hoida jõus meetmeid, mis võivad kahjustada ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade kasulikku mõju.
In that connection, it states that the possibility that the provisions in the Law of 15 April 1958 are liable to undermine free trade between the Member States, in so far as they may jeopardise the attainment of the objectives of a single market between those States, cannot be excluded.
Kõnealune kohus märgib selles osas, et ei ole välistatud, et 15. aprilli 1958. aasta seaduse sätted võivad seada kahtluse alla liikmesriikidevahelise kaubandusvabaduse, kuna need võivad kahjustada asjaomaste riikidevahelise ühtse turu eesmärkide saavutamist.
According to the national court, which refers in that regard to point 89 of the Opinion of Advocate General Jacobs in the case which gave rise to the judgment in Joined Cases C-180/98 to C-184/98 Pavlov and Others [2000] ECR I-6451, owing to the heterogeneity of the professions and the specificities of the market in which they operate, it is necessary to assess, on a case by case basis, whether a restriction of conduct leads in fact on the market in issue to a restriction on competition within the meaning of Article 81 EC, when considered in the light of other Treaty provisions, such as Article 152 EC and Article 153 EC on the protection of public health and consumer protection, respectively.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes selles osas viitab kohtujurist Jacobsi ettepaneku punktile 89 liidetud kohtuasjades C-180/98–C-184/98: Pavlov jt, milles otsus tehti 12. septembril 2000 (EKL 2000, lk I-6451), leiab, et vabade elukutsete heterogeensust ja nende kutsealade turgude eripära arvestades tuleb juhtumipõhiselt hinnata, kas tegutsemisvabaduse piirang viib vastaval turul ka tegelikult konkurentsi piiramiseni EÜ artikli 81 tähenduses, kaaludes vajaduse korral ka teisi EÜ asutamislepingu sätteid, nagu EÜ artikleid 152 ja 153, mis puudutavad vastavalt rahvatervise ja tarbija kaitsmist.
Lastly, the national court observes that it is apparent from the Report of the Commission of the European Communities of 9 February 2004 on Competition in Professional Services [COM(2004) 83 final] that restrictions on advertising in that sector constitute interference with free competition.
Lõpuks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vastavalt Euroopa Ühenduste Komisjoni 9. veebruari 2004. aasta aruandele konkurentsi kohta kutseteenuste sektoris (KOM(2004) 83 (lõplik)) on nende kutsealade valdkonnas reklaamipiirangute puhul tegemist vaba konkurentsi kahjustamisega.
In those circumstances, the Tribunal de Première Instance de Bruxelles decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Tribunal de première instance de Bruxelles menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
‘Must Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, be interpreted as precluding a national law — in the present case the Law of 15 April 1958 — which prohibits (any person or) dental care providers, in the context of professional services or a dental surgery, from engaging in advertising of any kind, whether directly or indirectly, in the dental care sector?’
„Kas EÜ artiklit 81 koostoimes EÜ artikli 3 [lõike] 1 punktiga g ja EÜ artikli 10 teise lõiguga, [tuleb tõlgendada nii], et sellega on vastuolus liikmesriigi seadus, käesoleval juhul [15. aprilli 1958. aasta seadus], mis keelab (mis tahes isikutel ja) hambaraviteenuste osutajatel vaba elukutse esindajana või hambaravikabineti kaudu otseselt või kaudselt tegeleda hambaravi reklaamiga?”
The Belgian and Italian Governments express doubts as to the admissibility of the present request for a preliminary ruling.
Belgia ja Itaalia valitsus avaldavad kahtlust käesoleva eelotsusetaotluse vastuvõetavuse osas.
In that regard, it must be borne in mind that, in accordance with settled caselaw, in the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts under Article 234 EC, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
Selles osas tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artiklis 234 sätestatud Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö raames ainult siseriiklikul kohtul, kelle lahendada on vaidlus ja kes vastutab langetatava kohtuotsuse eest, pädevus kohtuasja eripära arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust.
Consequently, where the questions submitted for a preliminary ruling concern the interpretation of Community law, the Court is, in principle, bound to give a ruling (see Case C-379/98 PreussenElektra [2001] ECR I-2099, paragraph 38, and Case C-35/99 Arduino [2002] ECR I-1529, paragraph 24).
Järelikult juhul, kui küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud neile vastama (vt 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-379/98: PreussenElektra, EKL 1995, lk I-2099, punkt 38, ja 19. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-35/99: Arduino, EKL 2002, lk I-1529, punkt 24).
Nevertheless, in exceptional circumstances, the Court can examine the conditions in which the case was referred to it by the national court, in order to assess whether it has jurisdiction.
Siiski peab Euroopa Kohus erandjuhtudel oma pädevuse hindamiseks kindlaks tegema, millistel asjaoludel siseriiklik kohus talle eelotsusetaotluse esitas.
The Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Arduino, paragraph 25, and Case C-425/06 Part Service [2008] ECR I-897, paragraph 34).
Euroopa Kohus võib siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest keelduda vaid juhul, kui taotletud ühenduse õiguse tõlgendus ilmselgelt ei ole kuidagi seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega või kui kõnealune probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtul puudub teave nende faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta, mida ta vajab, et anda talle esitatud eelotsuse küsimustele tarvilik vastus (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Arduino, punkt 25, ja 21. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-425/06: Part Service, EKL 2008, lk I-897, punkt 34).
However, none of those conditions is satisfied in this case.
Samas ei ole käesoleval juhul ükski neist tingimustest täidetud.
It must be noted that the order for reference defines the national factual and legislative context in which the question referred arises.
Tuleb hoopis märkida, et eelotsusetaotluses on määratletud esitatud küsimuse faktiline ja siseriiklik õiguslik raamistik.
Moreover, the referring court has set out the precise reasons why it was unsure as to the interpretation of Community law and why it considered it necessary to refer questions to the Court for a preliminary ruling.
Lisaks on eelotsusetaotluse esitanud kohus märkinud täpsed põhjused, mille tõttu tal on tekkinud küsimus ühenduse õiguse tõlgenduse osas ja miks ta on pidanud vajalikuks Euroopa Kohtule eelotsuse küsimus esitada.
The reference for a preliminary ruling from the Tribunal de Première Instance de Bruxelles is therefore admissible.
Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et Tribunal de première instance de Bruxelles’i eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
By its question, the national court asks, in essence, whether Article 81 EC, read in conjunction with Article 3(1)(g) EC and the second paragraph of Article 10 EC, preclude a national law, such as the Law of 15 April 1958, which prohibits any person or dental care providers, in the context of professional services or a dental surgery, from engaging in advertising of any kind in the dental care sector, in so far as such a prohibition is liable to constitute interference with free competition.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esitatud küsimusega sisuliselt teada, kas EÜ artikliga 81 koostoimes EÜ artikli 3 lõike 1 punktiga g ja EÜ artikli 10 teise lõiguga on vastuolus selline liikmesriigi seadus nagu 15. aprilli 1958. aasta seadus, mis keelab mis tahes isikutel ja hambaraviteenuste osutajatel vaba elukutse esindajana või hambaravikabineti kaudu tegeleda hambaravi reklaamiga, kui sellise keelu puhul võib olla tegemist vaba konkurentsi piiramisega.
According to settled caselaw, although it is true that Articles 81 EC and 82 EC are, in themselves, concerned solely with the conduct of undertakings and not with laws or regulations emanating from Member States, those articles, read in conjunction with Article 10 EC, which lays down a duty to cooperate, none the less require Member States not to introduce or maintain in force measures, even of a legislative or regulatory nature, which may render ineffective the competition rules applicable to undertakings (see Joined Cases C-94/04 and C-202/04 Cipolla and Others [2006] ECR I-11421, paragraph 46).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on küll tõsi, et EÜ artiklid 81 ja 82 käsitlevad üksnes ettevõtjate käitumist, mitte liikmesriikide seadusandlikke või haldusmeetmeid, kuid koostoimes EÜ artikliga 10, mis loob liikmesriikide koostöökohustuse, panevad nimetatud artiklid liikmesriikidele siiski kohustuse hoiduda võtmast või jõus hoidmast meetmeid, k.a seadusandlikke või haldusmeetmeid, mis võiksid välistada ettevõtjatele kohaldatavate konkurentsieeskirjade kasuliku mõju (vt eelkõige 5. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-94/04 ja C-202/04: Cipolla jt, EKL 2006, lk I-11421, punkt 46).
The Court has held that Articles 10 EC and 81 EC are infringed where a Member State requires or encourages the adoption of agreements, decisions or concerted practices contrary to Article 81 EC or reinforces their effects, or where it divests its own rules of the character of legislation by delegating to private economic operators responsibility for taking decisions affecting the economic sphere (Cipolla and Others, paragraph 47).
Euroopa Kohus on pidanud EÜ artiklite 10 ja 81 rikkumiseks eelkõige seda, kui liikmesriik nõuab või soodustab EÜ artikliga 81 vastuolus olevate keelatud kokkulepete sõlmimist või tugevdab nende mõju või kui ta võtab oma õigusnormidelt nende riikliku iseloomu sel teel, et delegeerib eraõiguslikele ettevõtjatele vastutuse majandushuve puudutavate otsuste tegemiseks (eespool viidatud kohtuotsus Cipolla jt, punkt 47).
It must be noted that a law such as the Law of 15 April 1958, in so far as it prohibits dental care providers from advertising, does not fall within any of the situations for the combined application of Articles 10 EC and 81 EC.
Samas tuleb märkida, et selline seadus nagu 15. aprilli 1958. aasta seadus ei kuulu osas, milles see keelab hambaraviteenuste osutajatel enda reklaamimise, ühegi EÜ artiklite 10 ja 81 koos kohaldamise eelduse alla.
As the Advocate General stated at point 71 of his Opinion, there is no evidence in the case in the main proceedings to show that the Law of 15 April 1958 encourages, reinforces or codifies concerted practices or decisions by undertakings.
Nii nagu kohtujurist Bot on oma ettepaneku punktis 71 tõdenud, ei ole käesolevas põhikohtuasjas ühtegi elementi, mis tõendaks, et 15. aprilli 1958. aasta seadus soodustab, tugevdab või seadustab ettevõtjate keelatud kokkulepet või otsust.
Nor is there anything in the order for reference to suggest that the law at issue has been divested of the character of legislation in that the Member State in question has delegated to private economic operators responsibility for taking decisions affecting the economic sphere.
Eelotsetaotlusest ei tulene ka, et vaadeldav seadusesäte oleks kaotanud oma riikliku iseloomu tänu sellele, et kõnealune liikmesriik on delegeerinud eraettevõtjatele vastutuse majandushuve puudutavate otsuste tegemiseks.