natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘Is the first point of Paragraph 110(1) of the Gesetz über die Elektrizitäts- und Gasversorgung (Law on electricity and gas supply, or “EnWG”) compatible with Article 20(1) of Directive 2003/54/EC of the European Parliament and the Council inasmuch as in accordance with the conditions laid down in the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG a so-called “operation network” is exempted from the general provisions on system access (Paragraphs 20 to 28a of the EnWG) even where such system access would not impose an unreasonable burden?’
„Kas elektri- ja gaasitarnete seaduse (Gesetz über die Elektrizitäts- und Gasversorgung, „EnWG”) § 110 lõike 1 punkt 1 on vastuolus Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/54/EÜ artikli 20 lõikega 1, kuna vastavalt EnWG § 110 lõike 1 punktis 1 sätestatud tingimustele ei ole võrgule juurdepääsu reguleerivad üldsätted (EnWG §-d 20–28a) kohaldatavad nn ettevõttevõrgule isegi mitte siis, kui võrgule juurdepääsu andmine ei oleks ebamõistlikult koormav?”
Citiworks observes that one of the main objectives of the directive is to guarantee to energy providers the right to access the entire energy network so as to ensure that customers can freely choose their provider.
Citiworks märgib, et direktiivi üks peamisi eesmärke on tagada energia tarnijatele juurdepääs kogu energiavõrgule, nii et kliendid saaksid vabalt valida oma varustajat.
However, Paragraph 110(1)(1) of the EnWG violates the obligation to guarantee access to the network.
EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 rikub aga kohustust tagada võrgule juurdepääs.
Citiworks indicates that the exemption pursuant to Paragraph 110(1)(1) of the EnWG is in practice automatic.
Citiworks juhib tähelepanu asjaolule, et EnWG § 110 lõike 1 punktist 1 tulenev erand on praktikas automaatne.
The Court has received observations from citiworks, the Saxon Ministry of the Economy and Employment as regulatory authority for the Land, FLH, the Commission, and the German, Polish and United Kingdom Governments.
Euroopa Kohtule on oma märkused esitanud citiworks, Saksimaa majandus- ja tööministeerium kui liidumaa turujärelvalvet teostav asutus, FLH, komisjon ning Saksamaa, Poola ja Ühendkuningriigi valitsused.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06 cannot justify a general and automatic exemption such as that contained in Paragraph 110(1)(1) of the EnWG.
KOHTUJURIST MAZÁKI ETTEPANEK — KOHTUASI C-439/06 koormav, ei saa see õigustada üldist ja automaatset erandit, nagu see, mis on sätestatud EnWG § 110 lõike 1 punktis 1.
and Land level, Paragraph 110(1)(1) of the EnWG is directly applicable when the conditions it lays down are fulfilled.
kohaldatav, kui selles sätestatud tingimused on täidetud.
While many system operators have submitted applications for the provision to be declared applicable to their system, others presume that they fulfil the requirements of that provision and do not even seek a declaration to that effect.
Kuigi paljud võrguhaldurid on esitanud taotluse, et kõnealune säte tunnistataks nende võrgu suhtes kohaldatavaks, eeldavad teised, et nende võrk vastab sätte nõuetele ning ei esita isegi taotlust.
Moreover, there is nothing in the directive to allow Member States to determine freely those situations in which they may derogate from the principle of freedom of access to the network.
Lisaks ei ole direktiivis ühtki sätet, mis lubaks liikmesriikidel vabalt määratleda olukordi, mille puhul võib vaba võrgujuurdepääsu põhimõttest erandi teha.
First of all, FLH submits that the reference for a preliminary ruling is inadmissible because the question referred to the Court is hypothetical.
FLH väidab eelkõige, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu, kuna selles Euroopa Kohtule esitatud küsimus on hüpoteetiline.
Indeed, the referring court refers in its question to a wording of Paragraph 110(1)(1) of the EnWG which does not actually exist.
Tõepoolest, eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab oma küsimuses EnWG § 110 lõike 1 punkti 1 sõnastusele, mida tegelikult ei ole.
Moreover, the answer to that question is not relevant for the solution of the dispute before the referring court.
Lisaks ei ole sellele küsimusele vastamine eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses arutusel oleva vaidluse lahendamiseks oluline.
The exception provided for under Article 26 of the Directive for small isolated systems does not justify a provision such as Paragraph 110(1)(1) EnWG, because no request for derogation has been submitted by Germany to the Commission and the systems covered by the national provision are not micro or small isolated systems as defined at Article 2(26) and (27) of the Directive.
Direktiivi artiklis 26 „väikeste eraldatud võrkude” kohta ette nähtud erand ei õigusta sätet nagu EnWG § 110 lõike 1 punkt 1, sest komisjonilt ei ole erandit taotletud ning kõnealused riikliku õigusnormiga hõlmatud võrgud ei ole direktiivi artikli 2 punktide 26 ja 27 tähenduses ei väikesed ega üliväikesed.
A general exemption of systems from third party access obligations for structural reasons cannot be inferred from the directive.
Direktiiv ei anna võrkudele struktuurilistel põhjustel rajanevat üldist vabastust kolmandate isikute juurdepääsu kohustust mitte täita.
While it may be true that third party ac- cess obligations impose a disproportionately heavy burden on small systems, this
Kuigi võib olla tõsi, et kolmandatele isikutele juurdepääsu tagamise kohustus on väikestele võrkudele ebaproportsionaalselt
On the substance, FLH submits that Paragraph 110(1)(1) of the EnWG is compatible with Community law.
Sisu osas väidab FLH, et EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 on ühenduse õigusega kooskõlas.
The systems falling within that provision are internal systems created by companies for the purposes of their own consumption and they do not affect competition.
Selle sätte kohaldamisalasse kuuluvad võrgud on sisevõrgud, mille ettevõtjad on loonud oma tarbeks, ja need ei mõjuta konkurentsi.
Therefore they do not fall within the scope of the directive.
Seepärast jäävad need direktiivi kohaldamisalast välja.
For these reasons Paragraph 110(1)(1) of the EnWG is compatible with Article 20(1) of the Directive.
Nendel põhjustel on EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 kooskõlas direktiivi artikli 20 lõikega 1.
This is illustrated by the fact that the consumption of the system in question is far below that of a ‘micro isolated system’ as defined in Article 2, point 27 of the Directive.
Seda näitab asjaolu, et tarbimine kõnealuses võrgus jääb direktiivi artikli 2 punktis 27 määratletud „üliväikese eraldatud võrgu” 6omast oluliselt allapoole.
6 The exclusion of such a system is therefore unlikely to imply a significant distortion of competition on the internal market for energy.
Seepärast ei ole tõenäoline, et sellise võrgu suhtes erandi tegemine toob endaga kaasa konkurentsi olulise moonutamise energia siseturul.
Paragraph 110(1)(1) of the EnWG is merely the expression of the discretion which the German legislature had when implementing the directive.
EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 väljendab lihtsalt kaalutlusõigust, mida Saksa seadusandja direktiivi rakendamisel kasutas.
Articles 3(8), 13, 15(2)(d), 15(2), last sentence, and 20(1) of the Directive provide indeed for a number of possibilities to derogate from the provisions on unbundling, connection and access to the network.
Direktiivi artikli 3 lõige 8, artikkel 13, artikli 15 lõike 2 punkt d, artikli 15 lõike 2 viimane lause ning artikli 20 lõige 1 näevad tõesti ette mitu võimalust teha erandeid võrkude eraldatust, ühendatust ja juurdepääsu käsitlevatest sätetest.
This party submits that the system at issue in the present proceedings, which may be exempted under Paragraph 110(1) of the EnWG, is neither a transmission system nor a distribution system within the meaning of the directive but a system which serves predominantly for to supply FLH’s own consumption.
See pool väidab, et käesolevas menetluses kõne all olev võrk, mille suhtes võib EnWG § 110 lõike 1 alusel erandi teha, ei ole direktiivi tähenduses edastus- ega jaotusvõrk, vaid võrk, mida kasutatakse valdavalt FLH enda tarbeks.
Therefore the system does not fall within the scope of the directive and there is no obligation to give third parties access to that system pursuant to the provisions of the directive.
Seepärast jääb see võrk direktiivi kohaldamisalast välja ning mingitel tingimustel ei tule kolmandatele isikutele tagada juurdepääsu vastavalt direktiivi sätetele.
Furthermore, FLH cannot be regarded as an operator of a distribution system within the meaning of Article 2(6) of the Directive, because its main objective is to operate an airport and, as a result, it cannot fully comply with the obligations imposed on a distribution system operator.
Lisaks ei saa FLH-d käsitleda jaotusvõrgu haldurina direktiivi artikli 2 punkti 6 tähenduses, sest FLH peamine eesmärk on hoida käigus lennujaama ning seepärast ei ole tal võimalik täielikult täita jaotusvõrgu haldurile pandud kohustusi.
FLH emphasises that it is a company which provides services in the general economic interest within the meaning of Article 3(8) of the Directive and is not just a simple energy distributor.
FLH rõhutab, et ta on äriühing, mis osutab üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid direktiivi artikli 3 lõike 8 tähenduses, ning ei ole lihtsalt energia jaotaja.
It bears the obligation of running an airport.
Tal on kohustus hoida käigus lennujaama.
Therefore the private supply system that it operates is not a distribution system within the meaning of the directive.
Seepärast ei ole ta enda tarnevõrk, mida ta käitab, direktiivi tähenduses jaotusvõrk.
6 — A ‘micro isolated system’ is a system which had a consumption of less than 500 GWh in the year 1996.
6 — „Üliväike eraldatud võrk” on võrk, kus tarbimine oli 1996. aastal väiksem kui 500 GWh.
The consumption of the network in question is not known for 1996 but it appears from the file that it varied between 19 GWh and 23 GWh between 2000 and 2007.
Tarbimine kõnealuses võrgus 1996. aastal ei ole teada, kuid kohtutoimikust selgub, et aastatel 2000–2007 jäi see 19 GWh ja 23 GWh vahele.
Therefore Paragraph 110(1)(1) EnWG only concerns systems which do not fall within the scope of the directive and it
Seepärast puudutab EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 üksnes võrke, mis jäävad direktiivi
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06 is compatible with Article 20(1) of the Directive.
KOHTUJURIST MAZÁKI ETTEPANEK — KOHTUASI C-439/06 kohaldamisalast välja, ning on kooskõlas direktiivi artikli 20 lõikega 1.
Therefore the rules on energy market liberalisation apply only to systems with third party participation.
Seepärast hõlmab energiaturu liberaliseerimise regulatsioon üksnes võrke, kus on kolmandaid isikuid.
D — The German Government
D. Saksamaa valitsus
The German Government submits that on a systemic and teleological interpretation of the directive ‘customer installations’ do not fall within its scope.
Saksamaa valitsus väidab, et direktiivi süsteemses ja teleoloogilises tõlgenduses jäävad „kliendirajatised” selle kohaldamisalast välja.
A customer installation is the electricity installation of a final consumer which also includes systems set up by such consumers and which distribute energy within a closed installation.
Kliendirajatis on lõpptarbijale kuuluv elektrirajatis, kuhu kuuluvad ka sama tarbija loodud võrgud ja kus energiat jaotatakse üksnes selle rajatise piires.
Although they supply several physical or legal persons as customers, some systems must be regarded as customer installations, when such customers cannot be regarded as true third parties.
Isegi kui mõnel võrgul on mitu füüsilisest või juriidilisest isikust tarbijat, tuleb seda võrku käsitleda kliendirajatisena, kui selliseid tarbijaid ei saa pidada tõelisteks kolmandateks isikuteks.
This is the case for parties which are associated with the operator of the customer installation in a ‘supply community’, which may be the result of factual or legal circumstances.
Sellised tarbijad on näiteks isikud, kes on kliendirajatise halduriga seotud „tarneühenduses”, mis võib olla faktiliste või õiguslike asjaolude tulemus.
Since such customers are not true third parties vis-à-vis the system operator, it is not necessary to ensure their right to choose freely their electricity supplier and the rules on energy market liberalisation do not apply to them.
Kuna sellised tarbijad ei ole võrgu halduri suhtes tõelised kolmandad isikud, puudub vajadus tagada nende õigus valida vabalt oma elektritarnijat ning energiaturu liberaliseerimise regulatsioon nende suhtes ei kehti.
As is apparent from the definition of a ‘distribution system operator’ contained in Article 2(6) of the Directive and the obligations of such operators set out in Article 14 of the Directive, the directive concerns only companies operating distribution systems which are aimed at the supply of energy to the public, which excludes customer installations.
Nagu direktiivi artikli 2 punktis 6 sätestatud „jaotusvõrgu halduri” määratlusest ning selle artiklis 14 sätestatud ülesannetest näha, puudutab direktiiv üksnes ettevõtjaid, kes haldavad jaotusvõrke, mille eesmärk on energia tarnimine üldsusele, ja see ei hõlma kliendirajatisi.
Moreover the legal rules on energy market liberalisation aim at giving third parties the right freely to choose their provider.
Lisaks on energiaturu liberaliseerimise õiguslik regulatsioon suunatud sellele, et anda kolmandatele isikutele õigus valida ise
Paragraph 110(1)(1) EnWG is aimed at excluding precisely such systems, by reference to which there are no true third parties, from the obligations relating to third party access.
EnWG § 110 lõike 1 punkti 1 eesmärk on vabastada kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustusest just sellised võrgud, kus tõelisi kolmandaid isikuid ei ole.
It is therefore compatible with Article 20(1) of the Directive.
Seepärast on kõnealune säte kooskõlas direktiivi artikli 20 lõikega 1.
E — The Polish Government relating to third party access, it is necessary to examine whether the fulfilment of these obligations would entail disproportionate costs.
E. Poola valitsus isikute juurdepääsu tagamise kohustustest, tuleb veenduda, et nende kohustuste täitmine ei too halduri jaoks kaasa ebaproportsionaalseid kulusid.
For this purpose the competent national authorities must undertake a comprehensive economic evaluation of the situation of the system operator, bearing in mind the need to ensure the security of supply to the system operator’s final customers.
Selleks peavad pädevad riiklikud asutused põhjalikult analüüsima võrgu halduri majanduslikku olukorda, arvestades varustuskindluse tagamise vajadust halduri võrgu lõpptarbijatele.
The Polish Government takes the view that Paragraph 110(1)(1) of the EnWG is not compatible with the directive.
Poola valitsus on seisukohal, et EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 ei ole direktiiviga kooskõlas.
A provision of national legislation, such as Paragraph 110(1)(1) of the EnWG, which allows for the exemption of small distribution system operators from third party access obligations, even where this does not entail excessive difficulties for the operator in question, is therefore incompatible with Article 20(1) of the Directive.
Seepärast ei ole direktiivi artikli 20 lõikega 1 kooskõlas siseriiklik õigusnorm, nagu EnWG § 110 lõike 1 punkt 1, mis lubab väikeste jaotusvõrkude haldureid vabastada kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustuste täitmisest, isegi kui see ei ole sellistele halduritele ülemääraselt raske.
The United Kingdom Government is of the view that the national provision in question is compatible with Article 20(1) of the Directive.
Ühendkuningriigi valitsus on seisukohal, et kõnealune siseriiklik õigusnorm on kooskõlas direktiivi artikli 20 lõikega 1.
The 11th recital to the Directive clearly implies that an exemption of small system operators from the obligations to provide third party access requires the existence of a disproportionate financial and administrative burden.
Direktiivi 11. põhjendus viitab üheselt sellele, et väikese võrgu halduri vabastamiseks kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustustest peab tegemist olema ebaproportsionaalse rahalise ja halduskoormusega.
It is likely that for small operators compliance with administrative requirements laid out by the directive is more burdensome and related costs will be more difficult to offset given the relatively limited amount of electricity which they sell.
On tõenäoline, et väikeste võrkude haldurite jaoks on direktiivi haldusnõuete täitmine ning sellega seoses tekkivate kulude katmine raskem, arvestades et nad müüvad suhteliselt vähe elektrit.
Moreover, in the present case, the operator of the transmission system is also required to contribute to the security of electricity supply.
Lisaks on käesolevas kohtuasjas kõne all oleva võrgu haldur kohustatud toetama elektrivarustuse kindlust.
However, before the operator of a small system can be exempted from obligations
Kuid enne seda, kui väikese võrgu haldurit on võimalik vabastada kolmandate
It recalls that one of the main objectives of the directive was to establish free competition and that it targeted especially
Ta meenutab, et direktiivi üks tähtsamaid eesmärke oli seada sisse vaba konkurents ja see oli suunatud eelkõige ettevõtjatele, mis on monopoolses või peaaegu monopoolses
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-439/06
KOHTUJURIST MAZÁKI ETTEPANEK — KOHTUASI C-439/06 nii ei ole, sest see tarbib oma võrgus jaotatavast energiast ise 85,4%.
G — The Commission
seisundis, mis takistab konkurentsi tõhusat toimimist.
The Commission is of the view that Paragraph 110(1)(1) of the EnWG is incompatible with Article 20(1) of the Directive.
Komisjon on seisukohal, et EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 ei ole direktiivi 20 lõikega 1 kooskõlas.
The application of the provisions of the directive to even the smallest systems would be absurd and unreasonable.
Direktiivi sätete kohaldamine isegi kõige väiksemate võrkude suhtes oleks absurdne ja ebamõistlik.
Compliance with third party access obligations would make it too burdensome to run small and new systems and thus harder for them to compete effectively with larger-scale electricity undertakings.
Kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustuste täitmine teeks väikeste ja uute võrkude haldamise liiga koormavaks, mistõttu neil oleks suuremate elektriettevõtjatega raskem tõhusalt konkureerida.
In contrast, their exclusion from third party access requirements would have a negligible impact on the liberalisation of the electricity market given their very limited sphere of operation.
Samas oleks nende vabastamisel kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustustest elektrituru liberaliseerimisele nende piiratud tegevusulatust silmas pidades üksnes tähtsusetu mõju.
It submits that Article 20 of the Directive, which requires that third parties are granted access to transmission and distribution systems, is applicable to the factual situation which gave rise to the dispute before the referring court.
Ta väidab, et direktiivi artikkel 20, mis kohustab andma kolmandatele isikutele juurdepääsu edastus- ja jaotusvõrkudele, on kohaldatav faktilises olukorras, mis tingis eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses arutusel oleva vaidluse.
The system in question is a distribution system within the meaning of Article 2(6) of the Directive because it serves to distribute electricity to FLH and further 93 companies located at the airport.
Kõnealune võrk on jaotusvõrk direktiivi artikli 2 punkti 6 tähenduses, sest selle ülesanne on jaotada elektrit FLH-le ja veel 93-le lennujaama territooriumil asuvale ettevõtjale.
Therefore the freedom to access such a system must be ensured in accordance with Article 20(1) of the Directive.
Seepärast tuleb sellele võrgule tagada kooskõlas direktiivi artikli 20 lõikega 1 vaba juurdepääs.
Lastly, according to the wording of the definition of ‘distribution’ in Article 2(5) of the Directive, it is made ‘with a view to its delivery to customers’.
Peale selle toimub elektrienergia „jaotamine” direktiivi artikli 2 punktis 5 sätestatud määratluse kohaselt eesmärgiga „edastada see klientidele”.
Therefore, delivery to customers must be the main objective of a distribution system, but this is obviously not the case of FLH which itself consumes 85.4% of the electricity transported through its system.
Seega peab jaotusvõrgu peaeesmärk olema elektrienergia edastamine klientidele, kuid on ilmne, et FLH puhul see
FLH’s main objective is the operation of an airport.
Seepärast tohib seda põhimõtet piirata üksnes selgelt
Thus, the directive provides for only one general exception to third party access obligations.
Nii näebki direktiiv kolmandate isikute juurdepääsu kohustuste täitmisest ette üksnes ühe üldise vabastuse.
That exception is set out in Article 20(2) and is linked to the lack of necessary capacity of the system operator.
See vabastus on sätestatud artikli 20 lõikes 2 ja see on seotud olukorraga, kus võrgu halduril puudub elektri tarnimiseks vajalik võimsus.
However, this provision of the directive cannot justify a general exception defined by law because operation networks within the meaning of Paragraph 110(1)(1) of the EnWG are neither necessarily nor permanently subject to such a lack of capacity.
Kõnealune säte ei õigusta aga üldise vabastuse andmist seaduse alusel, sest ettevõttevõrkudel EnWG § 110 lõike 1 punkti 1 tähenduses ei pruugi see võimsus puududa või see ei puudu pidevalt.
FLH challenged the admissibility of the question referred essentially on the ground that it envisages a hypothesis which is not the one formulated by the national law in question and it is therefore hypothetical.
FLH vaidlustas eelotsusetaotluses esitatud küsimuse sisuliselt põhjendusega, et sellega püstitatakse hüpotees, mida kõnealuses siseriiklikus õigusnormis ei ole sõnastatud, mistõttu see küsimus on hüpoteetiline.
The small size of some systems and their limited economic importance do not justify their exclusion, as a matter of principle, from the principle of the freedom of access.
See, et mõned võrgud on väikesed ja nende majanduslik tähtsus piiratud, ei õigusta põhimõtteliselt nende vabastamist vaba juurdepääsu tagamise kohustusest.
The size of a system only plays a role for issues relating to the legal separation of distribution system operators, as it appears from Article 15(2) of the Directive.
Nagu direktiivi artikli 15 lõikest 2 näha, mängib võrgu suurus rolli üksnes küsimuste puhul, mis on seotud jaotusvõrkude haldurite juriidilise sõltumatusega.
According to consistent caselaw, it is solely for the national court to determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on vaid siseriiklikul kohtul pädevus hinnata kohtuasja asjaolusid arvestades, kas kohtuotsuse tegemiseks on vaja eelotsust ja kas Euroopa Kohtule esitatud küsimused on asjakohased.
The Court can refuse a request submitted by a national court only where it is quite obvious that the ruling sought by that court on the interpretation of Community law bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose or where the problem is general or hypothetical. 7
Euroopa Kohus võib siseriikliku kohtu taotluse jätta läbivaatamata üksnes siis, kui on ilmselge, et taotletud ühenduse õiguse tõlgendusel puudub igasugune seos põhikohtuasja asjaoludega või esemega, või kui küsimus on üldine või hüpoteetiline. 7
Article 13 of the Directive does not offer any justification for an exemption of certain systems from third party access obligations.
Direktiivi artikkel 13 ei paku teatavate võrkude vabastamisele kolmandate isikute juurdepääsu tagamise kohustuste täitmisest ühtki õigustust.
This, however, is not the case here.
Käesolevas menetluses aga see nii ei ole.
It is clear from the order for reference that the referring court has doubts as to whether Paragraph 110(1)(1) of the EnWG, as it
Eelotsusetaotlusest selgub, et siseriiklikul kohtul on kahtlusi selle suhtes, kas