natgillin/translations-raw huggingface dataset:
They had their homes modelled on Roman palaces, and they paid talented artists and sculptors to decorate them with scenes from Greek and Roman stories, and with statues of gods, heroes and emperors.
Nad lasid ehitada oma majad Rooma paleede eeskujul ning palkasid kuulsaid kunstnikke ja skulptoreid, kes kaunistasid majad maalingutega, millel kujutati stseene Kreeka ja Rooma jutustustest, ning jumalate, kangelaste ja kuningate skulptuuridega.
Leonardo da Vinci designed this ‘helicopter’ 500 years ago!
Leonardo da Vinci visandas selle helikopteri 500 aastat tagasi!
One of the great Renaissance paintings: Venus by Botticelli.
Üks kaunimaid renessansiaegseid maale Botticelli „Veenus”.
It was as if a lost world of beauty and wisdom had been reborn.
See oli justkui ilu ja tarkuse kadunud maailma taassünd.
That is why we call this period the ‘Renaissance’ (meaning ‘rebirth’).
Seepärast nimetatakse seda perioodi renessanssiks (mis tähendab taassündi).
It gave the world:
Sellest ajast on pärit:
> great painters and sculptors such as Michelangelo and Botticelli; > talented architects like Brunelleschi; > the amazing inventor and artist Leonardo da Vinci; > great thinkers such as Thomas More, Erasmus and Montaigne; > scientists such as Copernicus and Galileo (who discovered that the Earth and other planets move around the sun); > beautiful buildings such as the castles in the Loire valley; > a new interest in what human beings can achieve. 24
> suured kunstnikud ja skulptorid Michelangelo ja Botticelli; > andekad arhitektid (näiteks Brunelleschi); > imetlusväärne leiutaja ja kunstnik Leonardo da Vinci; > suured mõtlejad (näiteks Thomas More, Erasmus ja Montaigne); > teadlased (näiteks Kopernik ja Galileo, kes avastas, et Maa ja teised planeedid tiirlevad ümber Päikese); > kaunid ehitised (näiteks Loire’i oru lossid); > uus huvi selle vastu, mida inimene on võimeline saavutama. 24
The Industrial Revolution roughly 1750 to 1880 AD
Tööstusrevolutsioon umbes aastad 1750–1880
A di erent kind of ‘revolution’ started in Europe about 250 years ago – in the world of‘industry’.
Umbes 250 aastat tagasi algas Euroopas teistsugune„revolutsioon”, nimelt tööstusrevolutsioon.
It all began with an energy crisis.
Selle ajendiks oli energiakriis.
For thousands of years, people had been burning wood and charcoal.
Tuhandeid aastaid olid inimesed kasutanud kütteks puid ja puusütt.
But now, parts of Europe were running out of forests!
Nüüd olid mitu Euroopa piirkonda metsadest lagedaks jäänud!
What else could we use as fuel?
Mida võiks veel kütusena kasutada?
The answer was coal.
Vastus oli: kivisütt.
There was plenty of it in Europe, and miners began digging for it.
Seda leidus mitmel pool Euroopas ning kaevurid alustasid selle kaevandamist.
Coal powered the newly invented steam engines.
Kivisüsi „toitis” uusi leiutisi – aurumasinaid.
It could also be roasted and turned into‘coke’, which is a much cleaner fuel – ideal for making iron and steel.
Kivisütt põletades saadi koks, mis oli palju puhtam kütus ning sobis suurepäraselt raua ja terase valmistamiseks.
About 150 years ago, an Englishman called Henry Bessemer invented a ‘blast furnace’that could produce large amounts of steel quite cheaply.
Umbes 150 aastat tagasi leiutas inglane Henry Bessemer konverteri, mis võimaldas toota terast suhteliselt odavalt.
Soon Europe was producing huge quantities of it, and it changed the world!
Peagi suurenes terase tootmine Euroopas oluliselt ning see muutis maailma!
Cheap steel made it possible to build skyscrapers, huge bridges, ocean liners, cars, fridges… Powerful guns and bombs too.
Odav teras võimaldas ehitada kõrghooneid, suuri sildu, ookeaniaurikuid, autosid, külmkappe … aga ka võimsaid relvi ja pomme.
Henry Bessemer – the inventor of modern steelmaking.
Henry Bessemer leiutas terasesulatamise nüüdisaegse tehnoloogia.
Great discoveries and new ideas roughly 1500 to 1900 AD e w s nd r en ja m in A .B
Suured avastused ja uued ideed umbes aastad 1500–1900 e w s nd r en ja m in A .B
Replicas of Christopher Columbus’s ships.
Christoph Kolumbuse laevade mudelid.
At the time of the Renaissance, trade with distant lands was becoming very important for European merchants.
Renessansiajal muutus kaubavahetus kaugete maadega Euroopa kaupmeestele üha olulisemaks.
For example, they were selling goods in India and bringing back valuable spices and precious stones.
Nad müüsid oma kaupu näiteks Indias ning tõid sealt kaasa hinnalisi vürtse ja vääriskive.
But travelling overland was di cult and took a long time, so the merchants wanted to reach India by sea.
Kuid reisimine maad mööda oli raske ja võttis kaua aega, seepärast soovisid kaupmehed jõuda Indiasse meritsi.
The problem was, Africa was in the way – and it is very big!
Paraku oli aga tee peal ees Aafrika – ja see manner on väga suur!
© G r rst man ama – the 
, ama oli esimene inimene
However, if the world really was round (as people were beginning to believe), European ships ought to be able to reach India by sailing west.
Et maakera on ümmargune (ja inimesed hakkasid seda üha rohkem uskuma), lootsid Euroopa meremehed jõuda Indiasse lääne poole purjetades.
So, in 1492, Christopher Columbus and his sailors set out from Spain and crossed the Atlantic.
Niisiis purjetas Christoph Kolumbus oma meremeestega 1492. aastal Hispaaniast üle Atlandi ookeani.
But instead of reaching India they discovered the Bahamas (islands in the Caribbean Sea, near the coast of America).
Kuid Indiasse jõudmise asemel avastasid nad Bahama saared (Kariibi meres, Ameerika ranniku lähistel).
Other explorers soon followed.
Peagi järgnesid neile teised maadeavastajad.
In 1497–98, Vasco da Gama – a Portuguese naval o cer – was the rst European to reach India by sailing around Africa.
Vasco da Gama, Portugali mereväeohvitser, oli esimene eurooplane, kes purjetas aastatel 1497-1498 ümber Aafrika ja jõudis Indiasse.
In 1519, another Portuguese explorer – Ferdinand Magellan, working for the King of Spain – led the rst European expedition to sail right round the world!
Teine Portugali maadeavastaja, Hispaania kuninga teenistuses olnud Fernão de Magalhães, juhtis aastatel 1519–1522 esimest Euroopa ümbermaailmareisi!
In other words, they took over the land, claiming it now belonged to their home country in Europe.
Hävitati Euroopa asunike poolt.
They took their beliefs, customs and languages with them – and that is how English and French came to be the main languages spoken in North America, and Spanish and Portuguese in Central and South America.
Sellest ajast peale uurisid eurooplased Kariibi mere saari ja Ameerikat, mida nad nimetasid Uueks Maailmaks, ning asutasid seal kolooniaid.
The dodo, a ¡ightless bird, once lived on an island in the Indian Ocean.
Teisisõnu vallutasid nad maid ja kuulutasid need Euroopas asuva emamaa omandiks.
It was driven to extinction by European colonists.
Nad võtsid kaasa oma usu, kombed ja keele, seepärast räägitakse tänapäeval Põhja-Ameerikas peamiselt inglise ja prantsuse keelt, Kesk- ja Lõuna-Ameerikas aga hispaania ja portugali keelt.
As time passed, Europeans sailed further and further – to China, Japan, South-East Asia, Australia and Oceania.
Voltaire oli üks valgustusajastu kuulsamaid kirjanikke.
Sailors returning from these distant lands reported seeing strange creatures very di erent from those in Europe.
Aeg läks ja eurooplased purjetasid üha kaugemale: Hiinasse, Jaapanisse, Kagu-Aasiasse, Austraaliasse ja Okeaaniasse.
This made scientists keen to explore these places and to bring back animals and plants for Europe’s museums.
Kaugetelt maadelt saabunud meremehed rääkisid kummalistest olenditest, keda nad olid näinud ja kes erinesid suuresti Euroopas elavatest loomadest.
In the 1800s, European explorers went deep into Africa and by 1910 European nations had colonised most of the African continent.
See pakkus elavat huvi teadlastele, kes asusid neid paiku uurima ning tõid sealt kaasa loomi ja taimi Euroopa muuseumide jaoks.
Voltaire, one of the great writers of the Enlightenment age.
19. sajandil suundusid Euroopa maadeavastajad sügavale Aafrika sisemaale ning 1910. aastaks oli kogu Aafrika manner eurooplaste poolt koloniseeritud.
Meanwhile, back in Europe, scientists were finding out more and more about about how the universe works.
Põikame tagasi Euroopasse, kus teadlased tegid üha rohkem avastusi universumi toimimise kohta.
Geologists, studying rocks and fossils, began wondering how the Earth had been formed and how old it really was.
Geoloogid uurisid kivimeid ja fossiile ning tundsid üha rohkem huvi Maa tekkimise ja selle tegeliku vanuse vastu.
Two great scientists, Jean-Baptiste Lamarck (in France) and Charles Darwin (in England), eventually concluded that animals and plants had ‘evolved’ – changing from one species into another over millions and millions of years.
Kaks suurt teadlast, prantslane Jean-Baptiste Lamarck ja inglane Charles Darwin, jõudsid lõpuks järeldusele, et loomad ja taimed on tekkinud evolutsiooni tulemusena, see tähendab, on arenenud miljonite aastate jooksul ühest liigist teiseks.
Charles Darwin published his theory of evolution in 1859.
Charles Darwin avaldas omaevolutsiooniteooria 1859. aastal
The writer Jean-Jacques Rousseau said that everyone should be equal.
Kirjanik Jean-Jacques Rousseau ütles, et kõik peaksid olema võrdsed.
Another writer, Voltaire, said the world would be better if reason and knowledge replaced ignorance and superstition.
Teine kirjanik, Voltaire, lisas, et maailm oleks parem, kui võhiklus ja ebausk asenduksid mõistuse ja teadmistega.
This age of new ideas, called the‘Enlightenment’, led to great changes in some countries – for example the French revolution of 1789, when the people decided they would no longer be ruled by kings and queens.
See uute ideede aeg, mida nimetatakse valgustusajastuks, põhjustas mitmes riigis suuri muutusi. Näiteks Prantsuse revolutsioon puhkes 1789. aastal seetõttu, et rahvas ei soovinud enam elada kuningate ja kuningannade võimu all.
One of their revolutionary slogans was‘freedom, equality and brotherhood’– which eventually became the French national motto.
Üks revolutsiooni loosung oli„vabadus, võrdsus, vendlus”, millest sai hiljem Prantsusmaa tunnuslause.
The modern world roughly 1880 until today
Nüüdisaegne maailm umbes aastast 1880 tänapäevani
The  rst telephone – invented by Scottish-born Alexander Graham Bell.
Esimese telefoni leiutas šoti päritolu Alexander Graham Bell.
Today, Europe makes the latest mobile phones.
Tänapäeval toodetakse Euroopas moodsaimaid mobiiltelefone.
Other European inventions from the 19th and 20th centuries helped create the world we know today.
19. ja 20. sajandil on mitu Euroopas loodud leiutist aidanud muuta maailma selliseks, nagu me seda tänapäeval tunneme.
1886 The petrol engine 1901 First radio messages1909 Bakelite, the rst plastic
1886 bensiinimootor1901 esimene raadiosaade1909 bakeliit, esimene plast
1937 Instant co­ ee1939 First jet aircraft1940s First computer
1937 lahustuv kohv1939 esimene reaktiivlennuk1940ndad esimene arvuti
1912 Neon lighting1920s Television and motorways1935 Radar and the biro pen
1912 neoonvalgus1920ndad televisioon ja kiirteed1935 radar ja pastapliiats
Today, roughly a quarter of the people working in Europe are producing things needed for the modern world: food and drinks; mobile phones and computers; clothes and furniture; washing machines and televisions; cars, buses and lorries and lots more besides.
Tänapäeval töötab Euroopas umbes neljandik inimesi tööstuses, tootes kaupu, mida moodsas maailmas vajatakse: toiduaineid ja jooke, mobiiltelefone ja arvuteid, riideid ja mööblit, pesumasinaid ja televiisoreid, autosid, busse ja veoautosid ning veel palju muud.
About 7 out of every 10 European workers have ‘service’ jobs.
Kümnest eurooplasest seitse töötab teenindussfääris.
In other words, they work in shops and post o ces, banks and insurance companies, hotels and restaurants, hospitals and schools, etc. – either selling things or providing services that people need.
Teisisõnu töötavad nad poodides ja postkontorites, pankades ja kindlustus§ rmades, hotellides ja restoranides, haiglates, koolides ja mujal ning müüvad kaupu või osutavad teenuseid, mida inimesed vajavad.
Learning the lessons of history
Ajaloo õppetunnid
Sadly, the story of Europe is not all about great achievements we can be proud of.
Kahjuks ei koosne Euroopa ajalugu vaid suurtest saavutustest, mille üle uhkust tunda.
There are also many things to be ashamed of.
Selles on ka vähem kuulsusrikkaid seiku.
Down the centuries, European nations fought terrible wars against each other.
Sajandite jooksul on Euroopa rahvad korraldanud üksteise vastu kohutavaid sõdu.
These wars were usually about power and property, or religion.
Sageli oli sõja põhjuseks soov omandada võimu ja rikkust või religioon.
European colonists killed millions of native people on other continents – by fighting or mistreating them, or by accidentally spreading European diseases among them.
Euroopast pärit asunikud tapsid teistel mandritel miljoneid kohalikke elanikke: võitlesid nendega, kohtlesid neid halvasti või nakatasid neid Euroopast pärit haigustesse.
Europeans also took millions of Africans to work as slaves.
Eurooplased viisid ka miljoneid aafriklasi orjusse.
Lessons had to be learnt from these dreadful wrongdoings.
Nendest kohutavatest vigadest tuleb õppust võtta.
The European slave trade was abolished in the 1800s.
Euroopas keelati orjakaubandus 19. sajandil.
Colonies gained their freedom in the 1900s.
20. sajandil said kolooniad iseseisvaks.
And peace did come to Europe at last.
Lõpuks saabus Euroopasse rahu.
To nd out how, read the chapter called‘Bringing the family together: the story of the European Union’.
Kuidas see täpselt juhtus, võid lugeda peatükist„Euroopa Liidu ajaloo lühikokkuvõte”.
Regrettably, there have been many quarrels in the European family.
Kahjuks on Euroopa peres olnud palju tülisid.
Often they were about who should rule a country, or which country owned which piece of land.
Sageli oli tüliküsimuseks, kes riiki valitseb või milline maatükk millisele riigile kuulub.
Sometimes a ruler wanted to gain more power by conquering his neighbours, or to prove that his people were stronger and better than other peoples.
Mõnikord soovisid valitsejad saavutada naabreid vallutades suuremat võimu või tõestada, et nende rahvas on tugevam ja parem kui naabrid.
One way or another, for hundreds of years, there were terrible wars in Europe.
Ühel või teisel põhjusel on tuhandete aastate jooksul olnud Euroopas kohutavaid sõdu.
In the 20th century, two big wars started on this continent but spread and involved countries all around the world.
20. sajandil said sellel mandril alguse kaks sõda, mis kandusid teistesse riikidesse ja millega olid seotud riigid kogu maailmas.
That is why they are called world wars.
Seepärast kutsutakse neid sõdu maailmasõdadeks.
They killed millions of people and left Europe poor and in ruins.
Nendes sõdades hukkus miljoneid inimesi ning Euroopa oli sõdade tõttu vaene ja varemetes.
Could anything be done to stop these things happening again?
Kas oleks võimalik midagi teha, et sõjad enam kunagi ei korduks?
Would Europeans ever learn to sit down together and discuss things instead of fighting?
Kas eurooplased õpivad kunagi koos maha istuma ja asju arutama selle asemel, et sõdida?
The answer is‘yes’. ‘yes’.
Vastus on: jah!
That’s the story of our next chapter: the story of the European Union.
See on järgmise peatüki lugu: Euroopa Liidu lugu.
We Europeans belong to many di erent countries, with di erent languages, traditions, customs and beliefs.
Euroopa rahvad elavad riikides, kus räägitakse eri keeli ning kus on erinevad tavad, kombed ja uskumused.
Yet we belong together, like a big family, for all sorts of reasons.
Siiski me kuulume mitmel põhjusel ühte rahvasteperre.
Here are some of them.
Näiteks sellepärast, et:
> We have shared this continent for thousands of years. > Our languages are often related to one another. > Many people in every country are descended from people from other countries. > Our traditions, customs and festivals often have the same origins. > We share and enjoy the beautiful music and art, and the many plays and stories, that people from all over Europe have given us, down the centuries. > Almost everyone in Europe believes in things like fair play, neighbourliness, freedom to have your own opinions, respect for each other and caring for people in need. > So we enjoy what’s di erent and special about our own country and region, but we also enjoy what we have in common as Europeans. 29
> me oleme elanud aastatuhandeid ühes maailmajaos; > keeled, mida me räägime, on sageli suguluses; > igas riigis on palju inimesi, kelle esivanemad on pärit mõnest teisest riigist; > meie tavad, kombed ja pidustused on sageli seotud sama algupärandiga; > me jagame ja naudime sama kaunist muusikat ja kunsti, samu näidendeid ja lugusid, mida Euroopa rahvad on meile sajandite jooksul pärandanud; > kõik Euroopa rahvad peavad tähtsaks õiglust, heanaaberlikkust, arvamuste vabadust, austust teiste vastu ja abivajajate aitamist; > seega me hindame nii seda, mis on meie oma riigis või piirkonnas teistest erinev ja meile omane, kui ka seda, mis on ühine meile, eurooplastele. 29
The Second World War ended in 1945.
Teine maailmasõda lõppes 1945. aastal.
It had been a time of terrible destruction and killing, and it had started in Europe.
See sõda sai alguse Euroopast ning põhjustas kohutavaid purustusi ja kaotusi.
How could the leaders of European countries stop such dreadful things from ever happening again?
Mida saaksid Euroopa riikide juhid teha, et sellised kohutavad sõjad enam kunagi ei korduks?
They needed a really good plan that had never been tried before.
Nad vajasid head plaani, mida varem ei olnud proovitud.
A brand new idea
Uus idee
A Frenchman called Jean Monnet thought hard about this.
Prantslane Jean Monnet mõtles sageli selle küsimuse üle.
He realised that there were two things a country needed before it could make war: iron for producing steel (to make tanks, guns, bombs and so on) and coal to provide the energy for factories and railways.
Ta jõudis järeldusele, et sõdimiseks vajab riik kahte toorainet: rauda terase valmistamiseks (et ehitada tanke, relvi, pomme jne) ning sütt tehastele ja raudteele vajaliku energia tootmiseks.
Europe had plenty of coal and steel: that’s why European countries had easily been able to make weapons and go to war.
Euroopas toodeti palju rauda ja terast, seepärast saidki Euroopa riigid hõlpsasti relvi valmistada ning siis sõda alustada.
So Jean Monnet came up with a very daring new idea. His idea was that the governments of France and Germany – and perhaps of other European countries too – should no longer run their own coal and steel industries.
Jean Monnet käis välja väga julge idee: Prantsusmaa ja Saksamaa (ning võib-olla ka teiste Euroopa riikide) valitsused ei peaks enam juhtima enda riigi söe- ja terasetööstust omaette.
Instead, these industries should be organised by people from all the countries involved, and they would sit around a table and discuss and decide things together.
Selle asemel peaksid nende tööstusharude korraldamisel osalema kõikide asjaomaste riikide esindajad, kes istuksid ühiselt laua taha ning arutaksid ja otsustaksid asju koos.
That way, war between them would be impossible!
Niimoodi ei saaks nad omavahel sõdida!
Jean Monnet felt that his plan really would work if only European leaders were willing to try it.
Jean Monnet arvas, et plaan võiks õnnestuda, kui Euroopa riikide valitsused vaid sooviksid proovida seda täita.
He spoke about it to his friend Robert Schuman, who was a minister in the French government.
Ta rääkis plaanist oma sõbrale Robert Schumanile, kes oli Prantsuse valitsuses minister.
Robert Schuman thought it was a brilliant idea and he announced it in an important speech on 9 May 1950.
Robert Schumani arvates oli see suurepärane mõte ning ta rääkis sellest oma kuulsas kõnes 9. mail 1950.
The speech convinced not only the French and German leaders but also the leaders of Belgium, Italy, Luxembourg and the Netherlands.
See kõne veenis mitte ainult Prantsusmaa ja Saksamaa, vaid ka Belgia, Itaalia, Luksemburgi ja Madalmaade valitsusi.
They all decided to put their coal and steel industries together and to form a club they called the European Coal and Steel Community (ECSC).
Nad kõik otsustasid ühendada oma söe- ja terasetööstused ning moodustada ühenduse, mis sai nimeks Euroopa Söe- ja Teraseühendus (ESTÜ).
It would work for peaceful purposes and help rebuild Europe from the ruins of war.
Ühendusel olid rahumeelsed eesmärgid ja see aitas Euroopat varemetest taas üles ehitada.
The ECSC was set up in 1951.
ESTÜ asutati 1951. aastal.
The common market
Ühisturg
The six countries got on so well working together that they soon decided to start another club, called the European Economic Community (EEC).
Kuue riigi koostöö sujus nii hästi, et peagi otsustati luua uus ühendus – Euroopa Majandusühendus (EMÜ).
It was set up in 1957.
See asutati 1957. aastal.
‘Economic’ means ‘to do with the economy’– in other words, to do with money, business, jobs and trade.
Majandus tähendab kõike, mis on seotud raha, äri, töö ja kaubandusega.
Bored at the border…Queues like this used to be part of normal life in Europe.
Igavus piiril … Sellised järjekorrad olid tavaline osa Euroopa argipäevast.
One of the main ideas was that the EEC countries would share a‘common market’, to make it easier to trade together.
EMÜ riikide peamine eesmärk oli ühise turu loomine, et lihtsustada omavahelist kaubandust.
Until then, lorries and trains and barges carrying goods from one country to another always had to stop at the border, and papers had to be checked and money called‘customs duties’had to be paid.
Siiamaani pidid ühest riigist teise kaupa vedavad veoautod, rongid ja pargased dokumentide kontrollimiseks ning tollimaksu maksmiseks alati piiril peatuma.
This held things up and made goods from abroad more expensive.
See oli aeganõudev toiming ning välismaised kaubad olid seetõttu kallid.
The point of having a common market was to get rid of all those border checks and delays and customs duties, and to allow countries to trade with one another just as if they were all one single country.
Ühisturu eesmärk oli kaotada kõik need piirikontrollid, viivitused ja tollimaksud ning võimaldada riikidel üksteisega kaubelda, justkui oleks tegemist ühe suure riigiga.
Food and farming
Toiduained ja põllumajandus
The Second World War had made it very di cult for Europe to produce food or to import it from other continents.
Pärast Teist maailmasõda oli Euroopas väga raske toiduaineid toota või neid teistelt mandritelt importida.
Europe was short of food even in the early 1950s.
Veel 1950. aastate alguses oli Euroopas toiduainetest puudus.
So the EEC decided on an arrangement for paying its farmers to produce more food, and to make sure that they could earn a decent living from the land.
Seepärast lepiti EMÜs kokku talupidajate toetamises, et nad toodaksid rohkem ja et neile oleks töö eest tagatud elamisväärne sissetulek.
This arrangement was called the‘common agricultural policy’(or CAP).
Selle kokkuleppe tulemusena sündis ühine põllumajanduspoliitika (ÜPP).
It worked well.
See toimis hästi.
So well, in fact, that farmers ended up producing too much food and the arrangement had to be changed!
Isegi nii hästi, et talupidajad hakkasid tootma liiga palju ja kokkulepet tuli muuta!
Nowadays, the CAP also pays farmers to look after the countryside.
Tänapäeval toetatakse ühise põllumajanduspoliitika raames talupidajaid, et nad ka looduse eest hoolt kannaksid.
From EEC to European Union
Euroopa Majandusühendusest Euroopa Liiduni
The common market was soon making life easier for people in the EEC.
Ühisturg muutis Euroopa Majandusühendusse kuuluvate riikide elanike elu peagi lihtsamaks.
They had more money to spend, more food to eat and more varied things in their shops.
Neil oli rohkem raha, mida kulutada, lisaks oli kauplustes rohkem toiduaineid ja mitmesuguseid kaupu.
Other neighbouring countries saw this and, in the 1960s, some of them began asking whether they too could join the club.
Seda märkasid naaberriigid ning 1960ndatel avaldasid mõned neist soovi samuti„klubisse” astuda.
Joining the club.
Ühinemine „klubiga”.