natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A Commission representative in the Chamber welcomed this debate: ‘This is one of those occasions when the Assembly ceases to be just an institution of an economic group of nations and becomes a European Parliament in the real meaning of the word, a European Parliament expressing itself as the conscience of the Europe and the conscience of the Community’.
Nimetatud kokkulepe tõi Euroopa Parlamendis kaasa vastakaid seisukohavõtte küsimuses, kas kaubanduslik avatus võib soodustada ka demokraatia teket.
The Spanish Government was not deterred and two days later five of those sentenced were executed.
Veidi enam kui kuus kuud hiljem, 8. aprillil 1976, seega pärast Franco surma 20. novembril 1975, kui riigi demokratiseerumise protsess
On 25 September 1975 in an emotional debate, the MEPs rallied to put pressure on the Spanish Government not to carry out death sentences against 10 Spanish citizens.
1977. aastal toimusid Hispaanias demokraatlikud valimised ja 12. juunil 1985 kirjutas Hispaania alla ühinemislepingule ühendusega. Üks esimesi
At the end of a heated discussion on how to achieve this, Parliament called on the Commission and the Council to freeze relations until
Istungisaalis viibinud komisjoni esindaja tervitas seda arutelu, märkides, et„tegemist on olukorraga, kus assamblee oli teatavas mõttes midagi enamat kui lihtsalt riikide majandusühenduse institutsioon ja muutus Euroopa Parlamendiks
Greece the European Parliament called for re-establishment of freedoms, an extensive amnesty for political prisoners and the return of exiles.
külmutatus, ootamata seejuures ära Kreekas väljakuulutatud valimiste toimumist. 1. jaanuaril 1981 saab Kreekast ühenduse kümnes liikmesriik.
Echoes of the debate in Strasbourg were nevertheless heard in Spain; it contributed to a strong mobilisation of European opinion against the Spanish Government.
seadis ta esiplaanile inimõiguste kaitse ja nõude nende õiguste austamise kohta kõikides riikides, kes soovivad teha koostööd EMÜga.
On 11 May 1967, less than three weeks after the colonels’ coup d’état, the European Parliament called for restoration of democracy in Athens.
solidaarsust Kreeka rahvaga” ning meenutab, et assotsieerumislepingut ei saa täiemahuliselt rakendada,„kuni Kreekas ei ole taastatud demokraatlik ja parlamentaarne struktuur”.
As in the case of Spain, it urged protection of human rights and required them to be respected by any country that wanted to maintain relations with the EEC.
Hispaania saadikuid Euroopa Parlamendis, Enrique Baron Crespo (kellest sai hiljem Euroopa Parlamendi president), teatas sel päeval:„Ma kuulun hispaanlaste sellesse põlvkonda, kelle jaoks võitlus riigi demokratiseerimise eest ja võitlus Hispaania liitmise eest ülejäänud Euroopaga olid ühe medali kaks külge”.
Democratic elections were held in Spain in 1977 and on 12 June 1985 Spain signed the Treaty of Accession to the Community.
Euroopa Parlamendil puudus seega majanduslik hoob, millega nõuda Lissabonilt riigikorra demokratiseerimist.
‘I belong to a generation of Spaniards for whom the fight for democracy in Spain and its integration into Europe were two sides of the same coin’, said Enrique Barón Crespo who became one of the first Spanish MEPs and later President of the European Parliament.
Euroopa Parlament, kes oli 1961. aastal teinud Kreekaga assotsieerumislepingu sõlmimiseks kõva kihutustööd, nõudis seoses toimunuga lepingu külmutamist seniks, kui riigis taastatakse demokraatlik kord; nõukogu võttiski vastu vastavasisulise otsuse. Kui riigipöördest oli möödunud kaks aastat, kordas Euroopa Parlament oma seisukohta, võttes vastu resolutsiooni, milles ta väljendab„täielikku „täielikku
A little over six months later, on 8 April 1976, after Franco’s death on 20 November 1975 and when democratisation had encountered some diculties, Parliament gave its support to the hundreds of thousands of Spaniards representing all sections of society who took to the streets to prevent any return to the old order.
11. mail 1967, vähem kui kolm nädalat pärast kolonelide riigipööret, nõudis Euroopa Parlament demokraatliku korra taastamist Ateenas.
In a resolution that had a considerable impact in Madrid,
Samuti nagu Hispaania puhul
Parliament, which had pushed for the signing of an association agreement with Greece since 1961, now requested that this agreement should be frozen until democratic government was restored, and the Council
1974. aasta augustis, veidi pärast seda, kui kolonelide diktatuur oli 24. juulil kokku kukkunud, külastas Euroopa Parlamendi president Cornelis Berkouwer Kreekat, et anda edasi assamblee toetus riigis käimasolevale demokratiseerimisprotsessile.
D could not apply pressure in calling for democracy.
D neil noortel, kes nõudsid rohkem võrdsust maailmas ja vabadust iseendale.
for the economic and trade aspects of the association to be unfrozen immediately, without waiting for the elections due to be held in Greece.
B. Nõukogude okupatsiooni all olnud riigid – külmast sõjast ühinemiseni Euroopa Liiduga
adopted this decision. On the second anniversary of the coup d’état, Parliament adopted a resolution expressing complete solidarity with the Greek people and stating that the association agreement could not be fully applied until democratic and parliamentary structures had been restored in Greece.
Pärast 1974. aasta aprilli„nelkide revolutsiooni”, mis tõi kaasa diktatuuri langemise, andis Euroopa Parlament mõista, et Portugali sooviks peaks olema ühinemine ühendusega.
In August 1974, shortly after the overthrow of the colonels on 24 July, the President of the European Parliament, Cornelis Berkhouwer, went to Greece to give Parliament’s support to the democratic process.
1975. aasta aprillis teatas Euroopa Parlament, et ta tunneb küll rahulolu poliitiliste muudatuste pärast Portugalis, kuid väljendas samas muret teatavate Portugali demokraatliku arengu negatiivsete külgede pärast ning kutsus Lissaboni riigijuhte üles asuma otsustavalt demokraatlike ümberkorralduste teele.
In October of the same year, Parliament called
Üleskutset võeti kuulda, riigis korraldati valimised ja Portugal liitus Euroopa Ühendusega samal ajal kui Hispaania.
Portugal had been in a situation of semi-self-suciency since the establishment of a corporatist regime in the 1920s, so unlike Spain and Greece it had not sought relations with the Community.
Omalaadne sümbol on 19. mail 1982. aastal mitmes nõukogude ülemvõimu all oleva Ida-Euroopa riigi pealinnas toimunud üritus, mille käigus arreteeriti mitmed noored protestijad, kes olid rahumeelselt avaldanud oma veendumusi ning kandnud lipuna 73.
Deprived of this democratic lever, the European Parliament
See omapärane lugu näitab, milline nägemus oli Euroopa Parlamendist
After the Carnation Revolution in April 1974, which led to the fall of the dictatorship, Parliament concluded that Portugal was eligible to join the Community.
Euroopa Parlament oli alati reageerinud Nõukogude Liidu kõikidele jõuvõtetele selles Euroopa osas, avaldanud oma nördimust vabaduste piiramise suhtes ja toetanud 1975. aastal allkirjastatud Helsingi kokkuleppeid, millest juhindusid dissidendid.
In April 1975, stating satisfaction with the political changes in Portugal, it expressed concern about some negative aspects of democratic change and called on the Portuguese authorities to resolutely follow the path to democracy.
Niipea, kui raudne eesriie hakkas 1980. aastate lõpus mõranema, mitmekordistas Euroopa Parlament oma seisukohavõtte demokratiseerimise ja inimõiguste austamise toetuseks.
In the period of Communist domination, the European Parliament became a symbol in several Eastern European countries for a number of young demonstrators, several of whom were arrested.
Alates 1956. aastast oli Euroopa ühisassamblees toimunud arutelu olukorra üle nõukogude armee poolt okupeeritud Ungaris.
On 19 April 1982, they marched peacefully, for the first time, using as their slogan only a manifesto against hunger in the world signed by 73 Nobel Prize winners and a European Parliament resolution supporting
18. septembril 1981, Ungari traagiliste sündmuste 25. aastapäeval, võttis Euroopa Parlament vastu resolutsiooni, milles ta kinnitas veelkord solidaarsust ühenduse kodanike ja Ungari rahva vahel ning julgustas vabaduse pooldajaid kogu Euroopas ühistele tegudele.
The European Parliament had always reacted to manifestations of Soviet force in Eastern Europe; it had condemned the lack of freedom and supported the Helsinki Agreements signed in 1975, which were upheld by the dissidents.
Peaaegu kaheksa aastat hiljem, 14. septembril 1989, avaldas Euroopa Parlament oma toetust Ungari rahva meeleavaldusele,
As soon as the Iron Curtain began to disintegrate at the end of the 1980s, Parliament made an increasing number of calls for democratisation and respect for human rights.
10. ja 11. oktoobril 1961 kogunes Euroopa ühenduste Parlamentaarse Assamblee poliitikakomisjon sümboolselt
Hungarians who welcomed East Germans fleeing their country in a movement that marked the beginning of the disintegration of the Soviet bloc.
D meie südameile, meie vastutustundele ja meie tegudele”.
in Berlin to express its condemnation of the building of the wall dividing the city, which was carried out during the night of 12 and 13 August.
Berliinis, et väljendada oma hukkamõistu linna kaheks osaks jagava müüri ehitamise suhtes 12.–13. oktoobri öösel.
The President of the Assembly, Hans Furler, said that, although the Assembly did not have the means to intervene directly, it had the power and the duty to express its solidarity with the City of Berlin, which was a symbol of free Europe.
Kohal viibinud assamblee president Hans Furler kuulutas, et kuigi tema institutsioonil ei ole vahendeid otseseks sekkumiseks, on tal siiski võimalus ja kohustus avaldada oma solidaarsust Berliini linnaga, mis on vaba Euroopa sümbol.
In 1956 the European Common Assembly debated the situation in Hungary, which had been invaded by Soviet troops.
11. oktoobril, täiskogu istungil selle küsimusega seoses korraldatud arutelul teatas parlamendisaadik Jarosson:„On selge, et üleeuroopalise parlamendi liikmetena mõistame me vastutust, mis meile langeb meie riiklikes parlamentides.
On 18 September 1981, to commemorate the 25th anniversary of these tragic events, the European Parliament adopted a resolution rearming the solidarity between Community citizens and the Hungarian people, encouraging those who wanted to safeguard freedom in Europe to act together.
Olukorras, kus tegemist on eurooplastega, on selge, et sõltumata rahvusest või emakeelest on berliinlaste kannatuste näol tegemist ka kõigi eurooplaste kannatustega.”Parlamentaarse Assamblee poliitikakomisjoni esimees Battista teatas omalt poolt:„Ma pean samas ütlema, et sellist olukorda ei oleks saanud võibolla siiski tekkida, kui meie valitsused oleks kiiresti teinud ühise otsuse Euroopa poliitilise liidu moodustamise kohta.”Euroopa Komisjoni president Walter Hallstein leidis aga, et„need, kes elavad meie ühenduse nii ohustatud piirialadel, on sellele vaatamata lähedal
Almost eight years later, on 14 September 1989, Parliament supported the mobilisation of
Kakskümmend kaheksa aastat hiljem, 9. novembril 1989 reageeris Euroopa Parlament viivitamata müüri lammutamisele, kutsudes Saksamaa kantsleri Helmut Kohli ja käimasoleva Euroopa Ülemkogu eesistuja François Mitterandi 22. novembril esinema oma Strasbourgi istungile.
On 11 October, during a debate in plenary on the subject, one of the Members, Mr Jarosson said: ‘Certainly European Members of Parliament, which we are, will assume their
„Me tunnetame, et toimuvad sündmused […] on ajaloolise tähtsusega hetked,”lausus algatuseks Saksamaa kantsler, mainides samuti, et „samaaeg-selt toimuvad peadpööritava
less close to our hearts, our consciences and our actions’.
nende tahtmine ja seda on neile õpetanud ka vajadused”.
‘For the first time since the end of the Second World War there is thus legitimate hope that the East-West conict will be overcome, that there will be lasting stability and freedom for all throughout Europe’. ‘Now is the time for European solidarity … What is at stake is the freedom of one Europe.
23. novembril võtsid Euroopa Parlamendi liikmed vastu resolutsiooni, milles nõutakse „enesemääramise õigust” Saksa Demokraatliku Vabariigi kodanikele ning 14. veebruaril 1990 võeti vastu veel teinegi resolutsioon, milles tunnustatakse kõigi sakslaste õigust elada samas riigis.
In this forum, where Europeans are gathered without distinction between peoples and languages, the Berliners’ suering is their suering’.
kiirusega sügavad poliitilised, majanduslikud ja sotsiaalsed muudatused Euroopa idaosa riikides”.
Mr Battista, Chairman of the Political Aairs Committee, said ‘this situation perhaps would not exist today if our governments had speedily decided, of common accord, to pursue the political union of Europe’.
Helmut Kohl lisas veel, et„esimest korda pärast Teise maailmasõja lõppu on meil lootus ületada lääne ja ida vastuolud ja tagada kogu Euroopas kestev stabiilne olukord ja rahu”.
The President of the Commission, Walter Hallstein, thought that ‘Those who live on the borders of our Community, which are so much under threat, must not become
Oma kõne kokkuvõtteks lausus ta:„Euroopa solidaarsuse ajajärk on kätte jõudnud. […] Tegemist on üheainsa tervikliku Euroopa vabadusega ja kõikide sakslaste ja kõikide eurooplaste tulevikuga kõigi ühises vabaduses”.
Twenty-eight years later, on 9 November 1989, the European Parliament reacted immediately to the fall of the wall by inviting the German Chancellor Helmut Kohl and the President-in-Oce of the European Council, François Mitterrand, to address the plenary sitting in Strasbourg on 22 November.
Talle vastas Prantsusmaa president:„9. novembril pakkus ajalugu maailmale Berliinis vaatemängu, mis veel eile tundus meile vähetõenäolisena, lüües mõra müürisse, mis tähistas meie kontinendi ligi kolmekümne aasta pikkust lõhestatust.
It was a moment full of emotion.
Sel päeval said demokraatia ja vabadus, mida ma pean lahutamatuteks, ühe oma kaunimatest võitudest, ühe oma olulisematest võitudest”.
Mr Kohl declared ‘Each of us senses that what is now happening in Europe ... is of historical importance’. He noted ‘At the same time, the political, economic and
François Mitterand lisas veel:„Ühel päeval ühinevad need rahvad, keda ma ei hakka praegu üles lugema, selle rahvaste ühendusega, mille meie juba moodustanud oleme – kaksteist rahvast, keda ajaloo vältel nii paljud asjaolud on eraldanud ja kes nüüd on ühinenud, sest selline on olnud
‘Well’, said President Mitterrand, ‘in Berlin on 9 November
Just Euroopa Parlamendi tribüüni valisid 16. mail 1990 Helmut Kohl ja esimene demokraatlikult valitud SDV liider Lothar de Maizière selleks, et esitada oma nägemus oma riigi
D together again because they wished it and perhaps also because necessity taught them that they must so wish’.
D algatused, muuhulgas rajati Tšehhoslovakkia abistamise Euroopa komitee.
On 23 November MEPs adopted a resolution calling for citizens of the GDR to have the right of self-determination and on 14 February 1990 another resolution recognising the Germans’ right to live in the same state.
„Föderaalvalitsus on alati olnud seisukohal, et Saksamaa ühinemisprotsess on Euroopa stabiilsuse üheks eelduseks. Ma pean oma ülesandeks toetada nii Euroopa kui Saksamaa ühinemist, püüdes neid protsesse maksimaalselt ja võimaluste piires ühitada ühe ja sama ajakava alusel”.
By peaceful means they have grasped their rights as human beings to democracy, freedom, self-determination and respect for the dignity of all’.
Nad võitlesid rahulikul teel välja endile oma õigused – õiguse olla inimesed, õiguse demokraatiale, vabadusele, enesemääramisele ja igaühe väärikuse austamisele”.
the onward march of history oered the world a sight which had still seemed unlikely even the day before – the sight of a hole in the wall, that wall which for nearly 30 years had been the very embodiment of the division of our continent. It was on that day that democracy and freedom – inseparable from one another – carried o what I see as one of their finest and most telling victories’.
1. oktoobri täiskogu istungil võtsid Euroopa Parlamendi liikmed vastu resolutsiooni, milles nad nõudsid „okupatsioo-nivägede väljaviimist Tšehhoslovakkiast ja riigi poliitilise autonoomia tunnustamist”ning edastasid„uue ja kiireloomulise üleskutse liikmesriikide valitsustele, et ületada takistused, mis seisavad Euroopa ühenduste tugevnemise, Euroopa ühendamise ja tema julgeoleku tagamise teel”.
He added ‘Sooner or later that people will join the concert of nations already formed by our twelve countries which have been much divided by the history of this century and which have come
Arutelu käigus väitis Euroopa Parlamendi president Mario Scelba, et
On 16 May 1990 Parliament invited Helmut Kohl and Lothar de Maizière, the first democratically elected Prime Minister of the GDR, to set out their vision for the future of Germany and
Pärast seda, kui 21. augustil 1968 sisenesid Tšehhoslo-vakkiasse viie Varssavi pakti riigi (NSVL, SDV, Poola, Ungari ja Bulgaaria) sõjajõud, käivitas Euroopa Parlament kohe mitmed konkreetsed
Chancellor Kohl stressed the direction of the sudden acceleration of history: ‘The federal government has
Kantsler Helmut Kohl rõhutas selle olulise ja järsu ajaloolise pöörde tähtsust:
President of Parliament, Mario Scelba, during the debate.
„vabal Euroopal ei ole muud võimalust kui ühinemine”.
took a series of initiatives, including the setting up of a European Action Committee to Assist the Czechoslovaks.
korraldas Euroopa Parlament peaaegu igal oma istungil arutelu olukorra kohta Poolas.
always wanted the process of German unication to take place in a stable European framework.
11. aprillil 1980 väljendasid parlamendisaadikud „tunnus-tust ülesnäidatud julguse eest kõikidele isikutele, kes püüavad saavutada Tšehhoslovakkias põhiõiguste kaitset”.
I have set myself the task of advancing the European and German uni-cation process by making them coincide as much as possible, and as far as possible within a common timetable’.
Kui Vaclav Havel 1989. aastal uuesti arreteeriti, nõudis Euroopa Parlament oma 16. märtsi resolutsioonis tema ja ta sõprade ning kõigi teiste poliitvangide „viivitamatut vabastamist”.
The European Parliament continued to support those fighting for freedom in Czechoslovakia, in particular the signatories of Charter 77, a manifesto protesting against the ‘normalisation’ of the regime after the crushing of the ‘Prague Spring’.
Euroopa Parlament jätkas Tšehhoslovakkia vabadusvõitlejate toetamist. Sellised vabadusvõitlejad olid näiteks„harta 77-le” allakirjutanud isikud, kes protesteerisid manifestiga riigikorra „normaliseerimise”vastu pärast „Praha kevade”mahasurumist.
In 1979 the MEPs condemned the arrest of members of this opposition movement, including the playwright Vaclav Havel, who later became the first Prime Minister of a democratic Czechoslovakia.
1979. aastal protesteerisid Euroopa Parlamendi liikmed mõne opositsiooniliikme arreteerimise pärast, arreteeritute hulgas oli ka näitekirjanik Vaclav Havel, kellest sai hiljem demokraatliku Tšehhoslovakkia esimene president.
After the invasion of Czechoslovakia by the armies of five Warsaw Pact countries (the USSR, the GDR, Poland, Hungary and Bulgaria) on 21 August 1968, the European Parliament
Ma rõhutan, et Poola on Euroopa lahutamatu osa, seetõttu küsigem endalt alati, mida me saame teha selle riigi heaks, mis, ma kordan, on nii tugevalt seotud meie riikidega”.
On 1 October, the Members adopted a resolution in which they called for the withdrawal of occupation troops and recognition of Czechoslovakia’s political autonomy and made a further urgent appeal to the governments of the Member States to overcome the obstacles to strengthening the European Communities, the unication of Europe and its security. ‘Free Europe has no other choice than unity’, declared the
Pärast seda, kui 1980. aastal loodi ametiühingute föderatsioon „Solidaarsus”, millest sai alguse võimas kommunistliku riigiaparaadi vastane liikumine,
When Vaclav Havel was again arrested in 1989, Parliament, in a resolution of 16 March, called for his immediate release, along with the release of his friends and other political prisoners.
Ja veel üks tugev käik – oma 11. oktoobri 1982. aasta resolutsiooniga esitas Euroopa Parlament Solidaarsuse legendaarse juhi Lech Walesa Nobeli rahupreemia kandidaadiks.
On 10 April 1981 Parliament warned the Soviet Union that if Poland were not authorised to settle its domestic problems as it wished, without foreign interference, it would urge that the European Community’s agreements with the Soviet Union and its allies should be reviewed as to credit and an embargo imposed on new technology exports to the Soviet Union.
Euroopa Parlamendi liikmed tervitavad Strasbourgis koos kümne uue liikmesriigi parlamendi esimeeste ja Lech Walesaga uusi Euroopa Liidu liikmeid.
MEPs welcoming the new Members of the European Union in Strasbourg with the presiding ocers of the 10 new Member States’ parliaments and Lech Wałęsa.
15. novembril 1984, pärast preestrist dissidendi Jerzy Popiełuszko mõrvamist väljendas Euroopa Parlament oma „äärmist nördimust selle kohutava kuritöö pärast”ja nõudis Varssavi ametiisikutelt„põhjaliku ja kiire juurdluse”korraldamist. korraldamist.
On 17 September 1980 representatives of most of the political groups exhorted the Council to take action. Leo Tindemans of Belgium stated: ‘The European Community should do more for the Polish people in their current dif-cult situation. ...
Euroopa Parlamendi liikmed on selle riigi vastu ilmutanud huvi eeskätt ministrite nõukogule või komisjonile esitatud kirjalikult vastatavate küsimuste vahendusel, sest selle riigi autarkiline riigikord muutis kõik kontaktid välismaailmaga äärmiselt keeruliseks.
Let us not forget Poland, which is a part of Europe, and let us consider what we could do for the Poles. ... Poland has so many ties with our own countries’.
Euroopa Parlamendi liikmed tundsid muret eeskätt vähemuste kaitse vastu ja eriti türklastest kodanikele pandud kohustuse vastu muuta oma nimed bulgaariapärasteks.
With the creation of Solidarity, a trade union federation that initiated a widespread social movement against the Communist regime, in August 1980, the European
10. aprillil 1981 teatas Euroopa Parlament ametlikult Nõukogude Liidule, et„kui Poolal ei lubata lahendada oma siseprobleeme välise sekkumiseta vastavalt oma äranägemisele, kavatseb Euroopa Parlament nõuda viivitamata Nõukogude Liidu ja tema liitlaste ning Euroopa Ühenduse vahel sõlmitud laenulepingute läbivaatamist ning Nõukogude Liidu suhtes kaubandusembargo kehtestamist seoses tipptehnoloogia eksportimisega Nõukogude Liitu”.
On 15 October of the same year, Parliament invited the Polish authorities to release the arrested Solidarity leaders.
Sama aasta 15. oktoobril kutsus Euroopa Parlament Poolat üles vabastama arreteeritud
Parliament proposed Lech Wałęsa, representing Solidarity, for the Nobel Peace Prize.
Rumeenia teavet ühe peamise Rumeenia dissidendi Donia Cornea saatuse kohta pärast vangistamist.
MEPs expressed concern about the protection of minorities, particularly the requirement for citizens of Turkish origin to adopt Bulgarian versions of their names.
rikutakse juba niigi allasurutud rahvusvähemuste inimõigusi ja kahjustatakse unikaalset Euroopa kultuuripärandit”.
On 7 July 1988 it adopted a resolution condemning the government’s decision to destroy a number of villages.
Esimeste sammudena keskendus Euroopa Parlamendi tähelepanu Rumeeniale, kui seoses 1970. aasta suurte üleujutustega ja 1977. aasta üliraskete tagajärgedega maavärinaga oli vaja anda Rumeenia rahvale kiireloomulist abi.
It saw these measures as an attack on the human rights of already severely repressed minorities and as threatening an irreplaceable European cultural heritage.
Hiljem omandas Euroopa Parlamendi tegevus poliitilisema iseloomu.