natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Next, it is appropriate to reject Hoechst’s general argument that the amount of its fine, calculated before the application of the 1996 Leniency Notice, is disproportionate in so far as it amounts to almost five times the overall volume of the EEA market, for 1995, set out in Table I of the Decision.
Seejärel tuleb tagasi lükata Hoechsti üldine argument, mille kohaselt on tema trahvi suurus – mis arvutati välja enne 1996. aasta koostööteatise kohaldamist – ebaproportsionaalne, kuna see vastab peaaegu viiekordsele EMP turu 1995. aasta kogukäibele, mis on märgitud otsuse I tabelis.
It must be borne in mind, in that regard, that when determining the amount of each fine, the Commission has a discretion (Case C-283/98 P Mo och Domsjö v Commission [2000] ECR I-9855, paragraph 47, and Case T-303/02 Westfalen Gassen Nederland v Commission [2006] ECR II-4567, paragraph 151).
Siinkohal tuleb meenutada, et komisjonil on iga trahvi suuruse kindlaksmääramisel kaalutlusõigus (Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-283/98 P: Mo och Domsjö vs. komisjon, EKL 2000, lk I-9855, punkt 47, ja Esimese Astme Kohtu 5. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas T-303/02: Westfalen Gassen Nederland vs. komisjon, EKL 2006, lk II-4567, punkt 151).
Furthermore, under Article 15(2) of Regulation No 17, the amount of the fine is to be determined on the basis of the gravity of the infringement and its duration.
Vastavalt määruse nr 17 artikli 15 lõikele 2 võetakse trahvisumma kindlaksmääramisel arvesse nii rikkumise raskusastet kui ka kestust.
In addition, that amount is the result of a series of arithmetical
Lisaks tuleneb
That amount is set, inter alia, on the basis of various factors linked to the individual conduct of the undertaking in question, such as the existence of aggravating or attenuating circumstances (Case T-304/02 Hoek Loos v Commission [2006] ECR II-1887, paragraphs 82 and 85).
Summa kindlaksmääramine sõltub eelkõige mitmesugustest asjaoludest, mis on seotud asjaomase ettevõtja käitumisega, nagu raskendavate või kergendavate asjaolude olemasolu (Esimese Astme Kohtu 4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas T-304/02: Hoek Loos vs. komisjon, EKL 2006, lk II-1887, punktid 82 ja 85).
It cannot be inferred from that legal framework that the Commission must ensure a proportion between the amount of the fine, as thus calculated, and the overall volume of the relevant product market in the EEA, for a given year of the infringement (in this case 1995), when the infringement in question lasted more than 17 years and when the amount of the fine also depends on other factors linked to the individual conduct of the undertaking.
Kõnealusest õiguslikust raamistikust ei saa järeldada, et komisjon peab tagama, et sel viisil väljaarvutatud trahvi suurus oleks proportsioonis asjaomase kauba kogukäibega EMP turul rikkumise teataval aastal (käesoleval juhul 1995. aastal), võttes eriti arvesse seda, et rikkumine kestis rohkem kui 17 aastat ja et trahvi suurus sõltub ka muudest ettevõtja käitumisega seotud asjaoludest.
It follows that Hoechst’s general argument in that regard must be rejected.
Sellest lähtuvalt tuleb Hoechsti vastavasisuline üldine argument tagasi lükata.
a) The gravity of the infringement
a) Rikkumise raskusaste
It must be borne in mind that the Guidelines state, inter alia, that in assessing the gravity of the infringement account must be taken of its nature, its actual impact on the market, where this can be measured, and the size of the relevant geographic market.
On kohane meenutada, et suunistes on muu hulgas sätestatud, et rikkumise raskuse hindamisel tuleb arvesse võtta selle laadi, tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta, ja asjakohase geograafilise turu suurust.
Infringements are thus put into one of three categories: minor infringements, serious infringements and very serious infringements (Section 1A, first and second paragraphs).
Seega jagunevad rikkumised kolme kategooriasse: kerged rikkumised, rasked rikkumised ja väga rasked rikkumised (punkti 1 A esimene ja teine lõik).
It must also be borne in mind that the gravity of infringements must be assessed in the light of numerous factors, such as the particular circumstances of the case, its context and the dissuasive effect of fines, although no binding or exhaustive list of criteria to be applied has been drawn up (judgment of 15 October 2002 in Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 208 above, paragraph 465, and Joined Cases C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P to C-208/02 P and C-213/02 P Dansk Rørindustri and Others v Commission [2005] ECR I-5425, paragraph 241).
Samuti on alust meenutada, et rikkumiste raskusaste tuleb kindlaks määrata suure hulga asjaolude põhjal nagu juhtumi eripärased asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav mõju, kuigi kohustuslikult arvessevõetavatest kriteeriumidest ei ole kehtestatud siduvat või ammendavat loetelu (eespool punktis 208 viidatud Euroopa Kohtu 15. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, punkt 465, ja 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C-213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I-5425, punkt 241).
The effect of the cartel on the sorbates market in the EEA
Kartelli mõju EMP sorbaaditurule
As a preliminary point, it must be noted that the three aspects of the assessment of the gravity of the infringement which are referred to at paragraph 343 above do not have the same weight in the context of the global examination.
Esmalt tuleb rõhutada, et rikkumise raskusastme hindamise kolm aspekti, mida on mainitud eespool punktis 343, ei ole igakülgsel hindamisel sama kaaluga.
The nature of the infringement plays a preponderant role, in particular, in characterising ‘very serious’ infringements.
Rikkumise laad on kõige olulisem „väga rasketeks” kvalifitseeritud rikkumiste puhul.
In that regard, it follows from the description of very serious infringements in the Guidelines that agreements or concerted practices aimed in particular, as in this case, at setting target prices or the allocation of sales quotas by volume may entail, solely on the basis of their very nature, the characterisation as ‘very serious’, without there being any need to characterise such conduct by a particular impact (see, to that effect, Joined Cases T-49/02 to T-51/02 Brasserie nationale and Others v Commission [2005] ECR II-3033, paragraph 178).
Suunistes sisalduvast väga raskete rikkumiste kirjeldusest nähtub, et kokkulepped või kooskõlastatud tegevus, mille eesmärk on – nagu käesolevas asjas – piirhindade kindlaksmääramine või koguseliste müügikvootide andmine, võivad ainuüksi oma laadi tõttu kaasa tuua kvalifitseerimise „väga raskeks” rikkumiseks, ilma et oleks vaja, et kõnealust tegevust iseloomustaks konkreetne mõju (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 27. juuli 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-49/02–T-51/02: Brasserie nationale jt vs. komisjon, EKL 2005, lk II-3033, punkt 178).
In the present case, first, it must be observed that Hoechst does not call in question the unlawful nature of the cartel, namely the setting of target prices, the allocation of sales quotas by volume, the definition of a system of information and control and also the refusal to supply technology to undertakings seeking to enter the market.
Käesolevas asjas tuleb esiteks märkida, et Hoechst ei vaidle vastu sellele, et kartellil oli õigusvastane eesmärk, st eesmärk määrata kindlaks piirhinnad, anda koguselisi müügikvoote, luua info- ja kontrollisüsteem ning keelduda võimalikele uutele turuletulijatele tehnoloogiat tarnimast.
Second, it must be observed that, in the Decision, the Commission took into consideration the actual impact of the cartel on the market when it assessed the gravity of the infringement.
Teiseks on kohane tõdeda, et komisjon võttis otsuses rikkumise raskusastme hindamisel arvesse kartelli konkreetset mõju turule.
While the Commission asserts, at recital 327 to the Decision, that there is no need to take into account the actual effects when a cartel is shown to have an anticompetitive object, it none the less states, at recitals 333 to 336 to the Decision, that such effects exist in the present case, even though it asserts at recital 333 that it is not possible to measure them in a precise manner.
Kuigi komisjon küll kinnitab otsuse põhjenduses 327, et konkreetseid tagajärgi ei ole vaja arvesse võtta, kui kartelli konkurentsivastane eesmärk on tõendatud, tuvastab ta siiski otsuse põhjendustes 333–336 selliste tagajärgede olemasolu käesoleval juhul, kuigi ta märgib põhjenduses 333, et neid tagajärgi ei ole võimalik täpselt mõõta.
Those effects are the consequence, in particular, of the implementation of the agreements in question.
Need tagajärjed tulenevad täpsemalt asjaomaste kokkulepete elluviimisest.
The Commission observes, in that regard, at recitals 330 to 332 to the Decision, referring to Part I of the Decision, that the agreements in question were carefully implemented.
Viidates otsuse I osale, tuletab komisjon otsuse põhjendustes 330–332 selles suhtes meelde, et kõnealuseid kokkuleppeid täideti hoolikalt.
Recitals 334 and 336, which deal with the actual effects of the cartel on the market, also refer to the implementation of the agreements in question.
Põhjendustes 334 ja 336, milles käsitletakse kartelli konkreetset mõju turule, viidatakse samuti kokkulepete elluviimisele.
At recital 337 to the Decision, which contains the finding concerning the developments devoted to the actual impact of the cartel on the market, the Commission states that that ‘continuous implementation has had an impact on the sorbates market’.
Otsuse põhjenduses 337, milles esitatakse järeldus kartelli konkreetse mõju kohta turule, märgib komisjon, et kokkuleppe „pideval elluviimisel oli mõju sorbaaditurule”.
The Commission’s finding concerning the implementation of the cartel is not challenged by Hoechst before the Court.
Komisjoni järeldust kartellikokkuleppe elluviimise kohta ei ole Hoechst aga Esimese Astme Kohtus vaidlustanud.
It must be emphasised, in that regard, that in the particular case of a price cartel it is permissible for the Commission to draw the inference that the infringement has had effects from the fact that the members of the cartel took measures to apply the agreed prices.
Siinkohal tuleb märkida, et hinnakartelli puhul võib komisjon õiguspäraselt järeldada, et rikkumisel olid tagajärjed, kuna kartelliosalised võtsid meetmeid kokkulepitud hindade kohaldamiseks.
On the other hand, when the implementation of a cartel is established, the Commission cannot be required to demonstrate systematically that the agreements actually allowed the undertakings concerned to attain a higher level of prices than that which would have prevailed in the absence of a cartel (see, to that effect, Limburgse Vinyl Maatschappij and Others v Commission, paragraph 153 above, paragraphs 743 to 745).
Seevastu ei saa juhul, kui kartellikokkuleppe elluviimine on tõendanud, komisjonilt nõuda, et ta tõendaks süstemaatiliselt, et kokkulepped võimaldasid asjaomastel ettevõtjatel tõepoolest saavutada tehinguhindade kõrgema taseme kui see, mis oleks kehtinud kartelli puudumisel (vt selle kohta eespool punktis 153 viidatud kohtuotsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon, punktid 743–745).
Accordingly, Hoechst’s arguments cannot upset the Commission’s finding concerning the effects of the cartel flowing from the implementation of the agreement in issue.
Seetõttu ei lükka Hoechsti argumendid ümber komisjoni järeldust kartelli mõju kohta, mis tulenes kõnealuste kokkulepete elluviimisest.
In addition, it must be observed that the cartel had as its object, inter alia, price-fixing.
Lisaks tuleb märkida, et kartelli eesmärk oli muu hulgas piirhindade kindlaksmääramine.
It must be borne in mind, in that regard, that setting a price, even one that is merely indicative, affects competition because it allows all the participants in the cartel to foresee with a reasonable degree of certainty what pricing policy will be pursued by their competitors.
Selles suhtes on kohane meenutada, et hindade kindlaksmääramine – isegi kui need on lihtsalt soovituslikud – mõjutab konkurentsi, kuna see võimaldab kõigil kartelliosalistel mõistliku kindlusega ette näha, milline on nende konkurentide hinnapoliitika.
More generally, such cartels entail direct interference with the essential parameters of competition on the relevant market.
Üldisemalt kujutavad sellised kartellid endast otsest sekkumist konkurentsi olulistesse tingimustesse asjaomasel turul.
In expressing a common intention to apply a certain level of prices to their products, the producers concerned no longer determine their policy on the market in an autonomous manner, thus adversely affecting the concept inherent in the Treaty provisions on competition (Case T-64/02 Heubach v Commission [2005] ECR II-5137, paragraph 81).
Väljendades ühist tahet kohaldada oma kaupadele teatavat hinnataset, ei määra asjaomased tootjad oma turupoliitikat enam iseseisvalt, kahjustades seeläbi asutamislepingu konkurentsisätete aluseks olevat käsitust (Esimese Astme Kohtu 29. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-64/02: Heubach vs. komisjon, EKL 2005, lk II-5137, punkt 81).
It follows that, by fixing, inter alia, target prices, the cartel in issue necessarily affected the play of competition.
Sellest tulenevalt kahjustas kartell tingimata konkurentsi, kui selle raames määrati kindlaks piirhindu.
Furthermore, Table II of the Decision shows that the sales quotas agreed between the parties to the cartel were implemented, as the Commission states at recital 335.
Lisaks nähtub otsuse II tabelist, et kartelliosaliste vahel kokkulepitud müügikvoodid viidi ellu, nagu komisjon märgib otsuse põhjenduses 335.
The figures set out in the table are not disputed by Hoechst, which observes only that ‘grey material’ — that is to say, quantities sold and not declared to the members of the cartel — cast doubt on the proper functioning of the agreements in question.
Hoechst ei vaidlusta tabelis esitatud arve, vaid märgib üksnes, et „hallid kogused” – st müüdud kogused, millest kartelliosalistele ei teatatud – seavad kahtluse alla kokkulepete tõrgeteta toimimise.
It follows from recitals 112 and 193 to the Decision that the discussions of the members of the cartel concerning any ‘grey material’ related to sales volumes of the Japanese producers which were not included in the ‘official statistics’, that is to say the published export data of those producers.
Otsuse põhjendustest 112 ja 193 nähtub aga, et kartelliosaliste arutelud võimalike „hallide koguste” üle puudutasid Jaapani tootjate müügikoguseid, mida ei kajastatud „ametlikus statistikas”, st nende tootjate avaldatud ekspordiandmetes.
In particular, at recital 335 to the Decision, the Commission states that such ‘grey material’ can be attributed to Ueno.
Täpsemalt märgib komisjon otsuse põhjenduses 335, et „hallid kogused” võisid olemas olla Ueno puhul.
Therefore, even on the assumption that such ‘grey material’ did have an impact on Ueno’s sales figures, or on those of other Japanese producers, set out in Table II of the Decision, those quantities would have no impact on Hoechst’s sales figures.
Hoechsti väiteid, mille kohaselt ka tema müüs kõnealuse kauba „halle koguseid”, siis piisab märkimisest, et neid väiteid ei toeta ükski objektiivne tõend, mida ei esitatud nii või teisiti komisjonile õigeaegselt.
In the light of the foregoing, Hoechst’s arguments concerning the effect of the cartel on the sorbates market in the EEA must be rejected.
Eelnevat arvesse võttes tuleb tagasi lükata Hoechsti argumendid, mis puudutavad kartelli mõju EMP sorbaaditurule.
The participation of Hoechst’s high-level directors in the cartel
Hoechsti kõrgema astme juhtide osalemine kartellis
As a preliminary point, it must be noted that the Commission’s finding that the collusive agreements in issue were essentially conceived, directed and encouraged at high level in the undertakings concerned is repeated in the context of the assessment of the nature of the infringements in issue.
Esmalt on kohane märkida, et rikkumiste laadi hindamisel korrati komisjoni järeldust, mille kohaselt töötati kokkumängu puudutavad kokkulepped enamjaolt välja, nende täitmist juhiti ja julgustati asjaomastes ettevõtetes väga kõrgel tasemel.
However, there is no ground for concluding that that finding, if it proved incorrect for Hoechst, could in itself call in question the Commission’s conclusion that the infringements in question, which were characterised in particular by the setting of target prices and the allocation of sales quotas by volume, were by their very nature very serious.
Miski ei võimalda siiski leida, et juhul, kui see järeldus osutuks Hoechsti puhul valeks, võiks see iseenesest seada kahtluse alla komisjoni järelduse, mille kohaselt on rikkumised, mida iseloomustavad piirhindade kindlaksmääramine ja koguseliste müügikvootide andmine, oma olemuselt väga rasked.
In any event, it is sufficient to observe that the Commission’s finding clearly relies on the lists of employees of the undertakings concerned who participated in the meetings, which are set out at recitals 88, 91 and 96 to 98 to the Decision.
Igal juhul piisab märkimisest, et komisjoni järeldus tugineb ilmselgelt otsuse põhjendustes 88, 91 ja 96–98 sisalduvatele loeteludele asjaomaste ettevõtjate töötajatest, kes osalesid koosolekutel.
As regards Hoechst, at recital 96 to the Decision the Commission states that its representatives at the joint meetings were, in particular, the sales directors or sales managers for the product concerned.
Hoechsti osas täpsustab komisjon otsuse põhjenduses 96, et tema esindajad ühistel koosolekutel olid asjaomase kauba eest vastutavad müügidirektorid või müügijuhid.
Hoechst’s assertion that the Commission failed to state reasons must therefore be rejected in that regard.
Hoechsti väide seda küsimust puudutavate põhjenduste puudulikkuse kohta tuleb seega tagasi lükata.
It must also be observed that the list of Hoechst’s employees set out at recital 96 to the Decision already appeared at paragraph 62 of the statement of objections.
Samuti tuleb mainida, et otsuse põhjenduses 96 esitatud Hoechsti töötajate loetelu sisaldus juba ka vastuväiteteatise punktis 62.
Furthermore, at paragraph 295 of the statement of objections the Commission clearly stated that it would take account of the fact that the collusive agreements were conceived, directed and encouraged at top level in the undertakings concerned.
Lisaks märkis komisjon vastuväiteteatise punktis 295 selgelt, et ta võtab arvesse asjaolu, et kokkumängu puudutavad kokkulepped töötati välja, nende täitmist juhiti ja julgustati asjaomastes ettevõtetes väga kõrgel tasemel.
Those facts were not disputed by Hoechst during the administrative procedure.
Hoechst ei vaielnud nendele faktilistele asjaoludele haldusmenetluses vastu.
There is no ground for the view that the Commission made a manifest error of assessment in concluding that ‘sales directors’ belonged to the ‘top level’ in the organisation of the undertakings concerned.
Miski ei võimalda leida, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta järeldas, et „müügidirektorid” kuuluvad asjaomaste ettevõtete struktuuris „väga kõrgele tasemele”.
In particular, Hoechst merely challenges that conclusion by stating that sales directors are themselves accountable to other directors, without adducing firm evidence to support that assertion, which was not in any event presented to the Commission in good time.
Hoechst piirdub selle järelduse vaidlustamisel üksnes väitega, et müügidirektorid alluvad ise teistele direktoritele, ilma et ta oleks selle väite kinnituseks esitanud konkreetseid tõendeid, mida ta nii või teisiti komisjonile õigeaegselt ei edastanud.
Besides, the fact that the sales directors are themselves accountable to other directors does not necessarily mean, in itself, that they were not ‘top level’ directors.
Pealegi ei tähenda asjaolu, et müügidirektorid ise alluvad teistele direktoritele, iseenesest tingimata seda, et nad ei ole „väga kõrge astme” juhid.
As regards, last, Hoechst’s reference to ABB Asea Brown Boveri v Commission, paragraph 75 above (paragraphs 33 to 38), it is sufficient to state that in that case the Commission had been referring to the role played by the ‘group directorate’ of the undertaking concerned, which distinguishes that case from the present case.
Mis puudutab Hoechsti viidet eespool punktis 75 viidatud kohtuotsusele ABB Asea Brown Boveri vs. komisjon (punktid 33–38), siis piisab mainimisest, et kohtuasjas, milles kõnealune kohtuotsus tehti, pidas komisjon silmas asjaomase ettevõtja „kontserni juhtkonna” rolli, mistõttu see kohtuasi erineb käesolevast asjast.
In the light of those factors, Hoechst’s arguments concerning the participation of its top level directors in the cartel must be rejected.
Neid asjaolusid silmas pidades tuleb tagasi lükata Hoechsti argumendid, mis puudutavad tema kõrgema astme juhtide osalemist kartellis.
The division of the undertakings concerned into categories.
Asjaomaste ettevõtjate jagamine kategooriatesse
As a preliminary point, it must be borne in mind that the differentiation made in respect of the cartel on the sorbates market consisted in determining, in accordance with Section 1 A, third, fourth and sixth paragraphs, of the Guidelines, the individual contribution of each undertaking, in terms of actual economic capacity, to the success of the cartel for the purpose of its classification in the appropriate category (see, to that effect, judgment of 15 June 2005 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 118 above, paragraph 225).
Esmalt on vaja meenutada, et sorbaadituru kartelli osas läbiviidud eristamine seisnes selles, et vastavalt suuniste punkti 1 A kolmandale, neljandale ja kuuendale lõigule tehti iga ettevõtja tegeliku majandusliku suutlikkuse põhjal kindlaks tema isiklik panus kartelli õnnestumisse, et liigitada ta sobivasse kategooriasse (vt selle kohta eespool punktis 118 viidatud 15. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas Tokai Carbon jt vs. komisjon, punkt 225).
At recital 349 to the Decision, the Commission states, in that regard, that the method chosen makes it possible to estimate the relative capacity of each undertaking, its contribution to the overall damage caused to competition in the EEA and its contribution to the effectiveness of the cartel as a whole.
Komisjon täpsustab otsuse põhjenduses 349, et valitud meetod võimaldab hinnata iga ettevõtja suhtelist suutlikkust, tema panust kogukahju, mis on tekitatud konkurentsile EMP-s, ning tema panust kogu kartelli tõhususse.
In this case, the Commission assessed the individual contribution of the undertakings concerned on the basis of the market share held by each of them in 1995 for the relevant product on a worldwide scale.
Käesoleval juhul hindas komisjon asjaomaste ettevõtjate isiklikku panust asjaomase kauba turuosa põhjal, mis kuulus igale ettevõtjale maailmaturul 1995. aastal.
Hoechst does not take issue with the fact that the Commission divided the undertakings concerned into categories, or the method used in order to do so.
Hoechst ei vaidlusta fakti, et komisjon jagas asjaomased ettevõtjad kategooriatesse, ega ka jagamisel kasutatud meetodit.
Hoechst submits principally that it received unequal treatment by comparison with the Japanese undertakings as regards the starting amounts chosen according to the categories.
Hoechst väidab peamiselt, et vastavalt kategooriatele kindlaksmääratud lähtesummade osas koheldi teda Jaapani ettevõtjatega võrreldes ebavõrdselt.