natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Nonetheless, the process that had the greatest impact was the implosion of the Soviet Union, which threw up moments of particular tension in the visit of Foreign Minister Shevardnadze and the subsequent meeting with Mr Gorbachev.
Kõige suuremate tagajärgedega protsess oli siiski Nõukogude Liidu lagunemine. Minister Ševardnadze visiit ja hilisem kohtumine Gorbatšoviga olid eriti pingelised hetked.
Another major concern was our support for the dicult and arduous peace process in the Middle East.
Selliste sündmuste hulka kuulus ka keerulise ja töömahuka Lähis-Ida rahuprotsessi toetamine.
On the day the peace conference opened in Madrid, I expounded our position to the Israeli Knesset, while the EP was giving a formal hearing in plenary to King Hussein of Jordan and President Mubarak.
Madridi rahukonverentsi avapäeval esitasin parlamendi seisukoha Iisraeli parlamendile Knessetile ning Euroopa Parlamendi pidulikul istungil võtsid sõna Jordaania kuningas Hussein ja president Mubarak.
Happily, it was not only in Europe that the winds of freedom were blowing.
Õnneks ei puhunud vabadusetuuled ainult Euroopas.
In other latitudes, I was enabled to express Europe’s solidarity with and support for the process of democratic transition before the plenary of the Chilean Congress in Valparaíso, and to hand over the Sakharov Prize to awardees incarnating the universal values of democracy and human rights: Nelson Mandela, Alexander Dubcek, and the husband and son of that remarkable exponent of dignity and perseverance, Aung San Suu Kyi.
Mujal maailmas oli mul võimalus väljendada Euroopa solidaarsust ja parlamendipoolset tuge demokraatlikule üleminekuprotsessile Tšiili Rahvuskongressi täiskogu istungil Valparaisos ning anda üle Sahharovi preemia laureaatidele, kes sümboliseerivad demokraatia ja inimõiguste väärtuste universaalsust: Nelson Mandelale ja Aleksander Dubčekile, samuti Aung San Suu Kyi – kes on imetlusväärne näide väärikusest ja visadusest – abikaasale ja pojale.
Another key moment was the signing, following long and complex negotiations, of the deed of purchase of Parliament’s present site in Brussels. This has enabled us not only to hold plenaries in Brussels, but to cope with the successive enlargements.
Tähtis sündmus oli ka pärast pingelisi ja raskeid läbirääkimisi Euroopa Parlamendi praeguse hoonetekompleksi ostulepingu allkirjastamine, mis on võimaldanud lisaks täiskogu istungite korraldamisele Brüsselis tulla toime ka hilisemate laienemistega.
I also managed to secure the agreement that made possible our present buildings in Strasbourg.
Samuti õnnestus mul jõuda kokkuleppele, mis võimaldas ehitada praeguse Strasbourgi hoone.
However, the moment with the highest emotional charge was, surely, that of my final speech as President of the European Parliament, before the European Council in Maastricht.
Ent meeliülendavaim hetk oli kindlasti minu viimane kõne Euroopa Parlamendi presidendina Maastrichtis kokku tulnud Euroopa Ülemkogul.
In that speech, I called on the heads of state and government meeting there to act together to bring about the European Union, and I expressed with all firmness Parliament’s positions in favour of a more democratic and eective Union.
Palusin oma kõnes Maastrichti kokku tulnud riigi- ja valitsusjuhtidelt, et neil jätkuks südikust luua üheskoos Euroopa Liit, ning väljendasin kindlalt Euroopa Parlamendi ettepanekuid demokraatlikuma ja tõhusama liidu saavutamiseks.
The outcome of the IGC allowed us to conclude that our voice had been heeded. A new stage had been opened up in the construction of Europe, which, it is to be hoped, will now, after Amsterdam, Nice and the constitution, come to fruition in the Treaty of Lisbon.
Valitsustevahelise konverentsi tulemuste põhjal võib tõdeda, et meie häält võeti kuulda ja algas Euroopa ülesehitamise uus etapp, mis pärast Amsterdami, Nice’i ja põhiseaduse lepingut kulmineerub loodetavasti Lissaboni lepinguga.
JANUARY 1992 JULY 1994
JAANUAR 1992 JUULI 1994
I held oce at an eventful time in which Europe, having emerged from the upheavals of 1989 and the end of the cold war, was striving for a common future.
Euroopa Liit, kes veel 1980ndatel aastatel oli hädas paljude kodanike Euroopa-tüdimusega, oli nüüd uues võtmerollis.
The European Union, still hampered in the 1980s by a widespread feeling of ‘Europe fatigue’, was thus called upon to play a vital new role.
Minu ametiajal oli müüri langemise ja raudse eesriide kõrvaldamise esimene eufooria siiski lahtunud.
The immediate priority was to give shape and direction to the arduous process of bringing Europe as a whole more closely together.
Nüüd oli tarvis Euroopa ühtekasvamise keerukale protsessile suund ja vorm anda.
The people of central and eastern Europe, who, impelled by their urge for freedom, had dared to enter a new era, were pinning their gazes and their hopes more than ever on the EU.
Kesk- ja Ida-Euroopa kodanikud, kes vabadusihast innustunult olid julgelt astunud uude aega, pöörasid oma pilgu ja lootused senisest enam Euroopa Liidule.
The Community of twelve, as it then was, acted like a magnet for countries wishing to join, but I was aware that the magnet in question in many ways still lacked inner strength.
Tollane kaheteistkümnest riigist koosnev ühendus mõjus magnetina liituda soovivatele maadele, samas oli mulle selge, et sellel magnetil jäi veel paljuski sisemisest jõust vajaka.
The momentum generated by the historic transformations had to be channelled on ordered political paths.
Tarvis oli ajalooliste murrangute hoog juhtida korrapärastesse poliitilistesse rööbastesse.
Widening and deepening of the Community were both on the agenda.
Ühenduse laiendamine ja süvendamine olid samaaegselt päevakorras.
These were the two reference points that served to dene the landmark European events of the years from 1992 to 1994:
Nende kahe eesmärgi alla paigutusid suured Euroopa-poliitika kõrgpunktid aastatel 1992–1994.
The Maastricht Treaty establishing European Union was signed on 7 February 1992.
7. veebruaril 1992. aastal kirjutati alla Maastrichti lepingule, mille eesmärk oli asutada Euroopa Liit.
I was there in Maastricht and on behalf of Parliament I signed this ground-breaking Treaty, which led to economic and monetary union and the advent of the euro.
Olin Maastrichtis ja kirjutasin Euroopa Parlamendi nimel alla sellele teedrajavale lepingule, mis tõi kaasa majandus- ja rahaliidu loomise ning euro kasutuselevõtu.
The treaty was ratied after tempers
Ratitseerimine toimus pärast
D had blown hot and cold when the Danes first said ‘no’ (in June 1992) and then changed that vote to a ‘yes’ (in May 1993).
D vastakate tunnete läbielamist, mille põhjustasid taanlaste «ei» 1992. aasta juunis ning seejärel «jah» 1993. aasta mais.
In late 1992 and early 1993 the single European market came into being in its completed form.
1992. ja 1993. aasta vahetusel tähistati Euroopa siseturu väljaarendamist.
Even though its area of responsibility was still too modest, Parliament brought considerable inuence to bear in shaping this European economic powerhouse with its freedoms for persons, goods, services, and capital.
Vaatamata veel liialt piiratud volitustele, mõjutas Euroopa Parlament oluliselt selle Euroopa majandusliku jõukeskuse kujundamist, mis tõi kaasa isikute, kaupade, teenuste ja kapitali vaba liikumise.
By capitalising on the reputation which it gained at that time it later managed to consolidate its powers.
Tollal saavutatud mainet sai parlament hiljem kasutada oma volituste laiendamiseks.
The decision to admit Austria, Finland, and Sweden to the EU was taken on 1 March 1994 with strong backing from Parliament.
Otsus võtta Austria, Soome ja Rootsi Euroopa Liitu langetati Euroopa Parlamendi heakskiidul 1. märtsil 1994. aastal.
That set the seal on the enlargement of the then Community of twelve to include those three countries.
Tollase kaheteistkümnest liikmest koosneva ühenduse laienemine Austria, Soome ja Rootsi võrra oli seega otsustatud.
Meanwhile there were increasingly insistent calls for the EU to be enlarged eastwards.
Samas muutusid üha aktiivsemaks üleskutsed Euroopa Liidu idalaienemiseks.
The Copenhagen European Council laid down the requirements in June 1993 in the form of the ‘Copenhagen criteria’.
Euroopa Ülemkogul Kopenhaagenis sõnastati 1993. aasta juunis nn Kopenhaageni kriteeriumid.
By the spring of 1994 Hungary and Poland had already applied to join.
1994. aasta kevadel esitasid Ungari ja Poola juba oma liitumistaotluse.
At the June 1994 European election Parliament was able to present itself to the voters as a body exercising the greater responsibilities that the Maastricht Treaty had conferred on it.
Euroopa Parlamendi valimistel 1994. aasta juunis võis parlament valijate ette astuda juba suuremate volitustega, mis talle Maastrichti lepinguga olid antud.
D failed on that occasion, as they have done at subsequent elections, to persuade voters to turn out in higher numbers.
Kui asusin Euroopa Parlamendi etteotsa, olid mul suured lootused, et parlament mõjutab olulisel määral arengut meie maailmajao uude tulevikku.
When I assumed the presidency of Parliament expectations were high that Parliament would decisively inuence our continent’s progress towards a new future.
Tagasivaatavalt võib öelda, et see on õnnestunud, sest rahvaesindus suutis oma volitusi laiendada ja kasutada.
Having chaired the Group of the European People’s Party (EPP), I realised that that the key to success lay in mobilising majorities across party boundaries and, on that basis, seeking to talk to Council and Commission as an equal partner.
Maastrichti leping ei toonud kaasa üksnes rahaliidu ja eurole ülemineku tegevuskava, vaid ka – mida paljud enam ei teagi – Euroopa Parlamendi volituste olulise laienemise.
In retrospect it can be said that Parliament succeeded in doing this because it managed to consolidate and utilise its powers.
Tollal toimus ülekaalukalt nõuandva iseloomuga parlamendi lõplik ümberkujundamine õigusloomes kaasotsustamisõigusega parlamendiks.
As well as providing the road map for monetary union and the euro, the Maastricht Treaty also – and this is something which quite a few people have forgotten about – greatly expanded Parliament’s sphere of responsibility.
Kaas-otsustamist kohaldati tollal valitud valdkondades, nagu näiteks siseturg, tarbijakaitse ja keskkond.
It was at this point that the mainly advisory role of Parliament was replaced irrevocably by legislative codecision, conned at that time to selected areas, including the single market, consumer protection, and the environment.
Minu tähelepanu presidendina oli algusest peale pööratud ülesandele rakendada kaasotsustamisõigust edukalt praktikas ning seeläbi nõuda mõne aja pärast häälekamalt nende volituste laiendamist.
As president I was anxious from the outset to make a practical success of codecision and hence, after a time, to encourage stronger pressure for the necessary powers to be extended.
Kui täna näeme, et kaasotsustamisest on vahepeal saanud Euroopa õigusloome tavamenetlus, siis tuleb tõdeda, et minu tollased strateegilised kaalutlused on osutunud edukaks.
Given that codecision has now become the norm for European legislation, the only possible conclusion is that the thinking behind my strategy at that time helped to produce the desired result.
Järgisin seejuures nii suuri strateegilisi eesmärke kui osutasin tähelepanu ka väikestele teguritele, mis olid pärit parlamendiliikme kogemustepagasist.
Not only did I follow general guidelines, but I also paid heed to smaller points, lessons that I had learnt from my wealth of expe-
Rakendasin parlamendi täiskogu istungitel korrapäraselt nn triloogiat nõukogu, komisjoni ja par-
rience in Parliament.
lamendi juhtide vahel.
At part-sessions, for example, I regularly brought together senior leaders of the Council, the Commission, and Parliament in what is termed the trialogue.
Et tähtaegade survet vältida, korraldasin sageli ühiseid lõunasööke, millest võtsid osa nii presidendid kui ka kabinetiülemad ja peasekretärid.
To elude the pressures of tight schedules, I would often invite everyone to lunch, that is to say, not just the Presidents, but also the heads of their private oces and the Secretar-ies-General.
Seejuures arutati põhimõtteliste küsimuste kõrval ka aktuaalseid probleeme ning tegeldi nende praktilise kooskõlastamisega.
The discussions focused equally on matters of principle and current problems with the aim of reconciling the two at the practical level.
Taoline koostöö toimis kogu minu ametiajal väga hästi.
This cooperation worked very well throughout my presidency and also extended to other bodies, for example the Court of Justice and the Court of Auditors.
Sama kehtis ka teiste institutsioonide kohta, nagu Euroopa Kohus ja Kontrollikoda.
It sometimes happened that in budget discussions the other bodies would attempt to agree on a common approach aligned with Parliament – and this often provided a decisive counterweight to the Commission where substantive issues were concerned.
Nii otsisid teised institutsioonid eelarve arutelude puhul ühist alust, mis oli orienteeritud Euroopa Parlamendile ja moodustas sisulistes küsimustes tihtipeale otsustava vastukaalu komisjonile.
Today this would be described as exerting inuence through successful networking.
Tänapäeval öeldaks selle kohta: eduka võrgustiku moodustamise kaudu mõju avaldamine.
The grand design of giving Parliament a greater say in legislation and the budget had to be managed by making a number of minor changes to political practice.
Suure eesmärgi saavutamiseks, parlamentaarse kaasotsustamise laiendamiseks õigusloomes ja eelarve valdkonnas, tuli läbi viia rida väikesi muudatusi poliitilises praktikas.
Cooperation with the political groups and the committees had to be adapted to the new procedure.
Koostöö fraktsioonide ja komisjonidega tuli kohandada uue menetlusega.
The originally informal cooperation between the Council, the Commission, and Parliament was gradually placed on the more solid footing of interinstitutional agreement.
Algselt mitteametlik koostöö nõukogu, komisjoni ja parlamendi vahel seati ajapikku institutsioonidevahelise kokku leppe kindlamale alusele.
The practical improvements made to the budget procedure at that time seemed small in the overall scheme of things, but were nonetheless important in that they helped ultimately to make Parliament the powerful budgetary authority that it is today.
Eelarve ja õigusloome kõrval sai Euroopa Parlament Maastrichti lepinguga – ja seega minu ametiajal – õigusi juurde uute liikmete vastuvõtu üle otsustamisel. Seda õigust oli võimalik ELi laienemisel kaheteistkümnelt
This right was exercised when the number of Member States rose from 12 to 15, enabling the broad mass of the public to understand what wais involved.
D liikmesriigilt viieteistkümnele kasutada ning laiale avalikkusele tutvustada.
A decade later, when the time came for the eastward enlargement, Parliament’s right to give its assent was turned into a historic first step in a new direction.
Kümmekond aastat hiljem, ELi idalaienemisel kasutati parlamentaarset nõusoleku andmise õigust ajalooliseks suunaseadmiseks.
When I attended EU summits as president of Parliament I was able to put Parliament’s case.
Parlamendi presidendina suutsin ELi tippkohtumistel Euroopa Parlamendi seisukohti esile tuua.
Even apparently trivial gestures are signicant to the extent that, in protocol terms, they denote enhanced status.
Seejuures on oma roll ka näiliselt ebaolulistel asjadel protokollilise väärtustamise sümbolina.
As a result of a custom introduced during my presidency, the President of Parliament is not only allowed to speak at the start of a summit, but also photographed with the Heads of State or Government and the Commission President.
Nii viidi minu ametiajal sisse tava, et parlamendi presidendil lastakse kõnelda tippkohtumise algul ning ta jäädvustatakse ühisfotole koos riigi- ja valitsusjuhtide ning komisjoni presidendiga.
Since the autumn 1992 Birmingham Summit the President of Parliament has appeared in every ocial photograph of the participants or ‘family portrait’.
Alates Birminghami tippkohtumisest 1992. aasta sügisel on Euroopa Parlamendi president kindlalt üks tähtsatest persoonidest osavõtjate ametlikul fotol, mida nimetatakse ka perepildiks.
What really mattered, of course, was not gestures of this kind, but the policy directions charted at the summits held during that period.
Neist žestidest olulisemad on mõistagi poliitilised suunaseadmised, mis sel ajal tippkohtumistel paika pandi.
An opportunity to set a new course arose two months after Birmingham, at the Edinburgh Summit, at which I put forward a new scheme to the assembled Heads of State or Government laying down how seats were to be allocated in Parliament.
Selliseks suunaseadmiseks avanes võimalus Edinburghis kaks kuud pärast Birminghami tippkohtumist: panin seal kogunenud riigi- ja valitsusjuhtidele ette uue kava kohtade jaotuseks Euroopa Parlamendis.
As a result of reunication Germany was given 99 seats, and in general the numbers of seats were
Saksamaa sai taasühinemise tõttu nüüd 99 kohta, üldkokkuvõttes seoti mandaatide arv tugevamalt liikmesriikide suurusega, mis on demokraatia nõue.
One event that stands out is the 1993 summit in Denmark, which opened up a genuine prospect of accession to the central and eastern European countries in the process of reform.
Esile tuleb tuua tippkohtumist Taanis 1993. aastal, mis avas Kesk- ja Ida-Euroopa reformiriikidele usaldusväärse liitumisperspektiivi.
The firm promise was, however, made subject to binding conditions known as the ‘Copenhagen criteria’.
Kindel lubadus seoti siiski kohustuslike tingimustega, nn Kopenhaageni kriteeriumidega.
The stages to be completed on the way to the EU were thus clearly marked out: formerly Communist regimes had to be transformed along democratic lines, in accordance with the rule of law; erstwhile command economies had to be converted into socially tempered market economies; and candidates had to take over Community law.
See andis Euroopa Liitu pürgimusele kindla suuna: endiste kommunistlike režiimide muutmine demokraatlikeks õigusriikideks, endise plaanimajanduse ümberkorraldamine sotsiaalseks turumajanduseks ning ühenduse õigustiku ülevõtmine.
When I represented Parliament at the Copenhagen Summit I maintained that the point to bear in mind was not just the ability of the candidates to join, but the ability of the Union to absorb them.
Euroopa Parlamendi esindajana pidasin Kopenhaageni tippkohtumisel eriti oluliseks, et kandidaatriikide liitumisvalmiduse kõrval peetaks silmas ka liidu vastuvõtuvõimet.
Whether the then Community of twelve could accept new Members while keeping up the momentum of European integration was a question that had to be taken into account.
Tollase kaheteistkümnest riigist koosneva ühenduse võime uusi liikmeid vastu võtta ning seejuures Euroopa integratsioonist tõukejõudu saada, kujutas endast olulist vaatekohta.
The seed of Copenhagen sprouted up in the years after, and the fruits were reaped a decade later when the biggest single enlargement was achieved in 2004.
Kopenhaagenis külvatu võrsus järgnevatel aastatel ning aastakümme hiljem võis suure laienemisvooruga aastal 2004 saaki lõigata.
At that time my attention was often focused on the gradual progress of European unication in parliamentary work.
Tollal oli minu tähelepanu keskpunktis sageli Euroopa ühendamise järkjärguline edendamine parlamentaarses töös.
But the memory of the ‘daily grind’ is eclipsed by Parliament’s ‘moments of glory’.
Kuid mälestustes on argipäeva vaevadest kirkamalt meeles Euroopa Parlamendi tähetunnid.
Two examples which, to my mind, belong to the latter category are the splendid European speeches by Queen Elizabeth II and Vaclav Havel in the Strasbourg Chamber, testimonies to pan-European unication that are still worth reading!
Minu silmis kuuluvad nende hulka suurepärased Euroopa kõned, mille pidasid kuninganna Elisabeth II ja Vaclav Havel Strasbourgi täiskogu istungil ning mis on tänagi veel lugemisväärt tunnistused Euroopa ühendamisest.
PARLIAMENT AT THE BEGINNING OF A NEW ERA IN EUROPE
PARLAMENT EUROOPA UUE AJASTU ALGUSES
JULY 1994 JANUARY 1997
JUULI 1994 JAANUAR 1997
The European Parliament elected in June 1994 met for the first time in a new Europe.
1994. aasta juunis valitud Euroopa Parlament tuli kokku uuenenud Euroopas.
The Berlin Wall had fallen.
Berliini müür oli langenud.
The peoples of Central and Eastern Europe had freed themselves from the dictatorship of Communism and the all-embracing grip of the Soviet Union.
Kesk- ja Ida-Euroopa rahvad olid end vabastanud kommunismi diktatuuri ja Nõukogude Liidu ülemvõimu alt.
The Iron Curtain, which had divided Europe for 40 years, had collapsed.
Euroopat nelikümmend aastat lõhestanud raudne eesriie oli langenud.
The Cold War between the two blocs in Europe was over.
Sõjaliste blokkide vaheline külm sõda Euroopas oli lõppenud.
Never before in its history had the European Parliament been required to adjust to such a fundamentally changed political environment.
Euroopa Parlament ei olnud mitte kunagi varem oma ajaloos pidanud end kohandama nii põhjalikult muutunud poliitilise olukorraga.
The 1994 European elections had been the first in which the citizens of the former GDR had taken part.
1994. aasta Euroopa Parlamendi valimistest võtsid esimest korda osa endise Saksa DV kodanikud.
It was particularly moving for me to be able, in my inaugural speech, to welcome colleagues from East Germany as freely elected Members.
Minu jaoks oli eriti liigutav tervitada oma avakõnes kolleege Ida-Saksamaalt kui vabalt valitud parlamendiliikmeid.
A few months later, in January 1995, Parliament also welcomed MEPs from three new Member States, Finland, Sweden and Austria.
Paar kuud hiljem, 1995. aasta jaanuaris sai parlament tervitada liikmeid uutest liikmesriikidest Soomest, Rootsist ja Austriast.
This was the first step towards the unication of Europe as a continent.
See oli esimene samm kogu Euroopa ühendamisel.
The European Parliament had grown in size from 567 to 626 Members.
Euroopa Parlamendi liikmete arv kasvas 567-lt 626-ni.
It was not only bigger, but also richer in terms of its political culture, experience, tradition.
Parlament mitte üksnes ei suurenenud, vaid sai ka rikkamaks poliitilise kultuuri, kogemuse ja traditsiooni poolest.
The new Members and staff were quickly integrated,
Uute kolleegide ja töötajate integreerimine õnnestus lühikese ajaga.
The European Community had set out along the road to negotiations on the accession of the States of Central and Eastern Europe.
Euroopa Ühendus alustas liitumisläbirääkimisi Kesk- ja Ida-Euroopa riikidega.
However, their parliaments were, naturally enough, lacking in knowledge and a real understanding of the procedures, requirements and problems involved in the impending accession process.
Nende riikide parlamentidel jäi loomulikult vajaka teadmistest ja arusaamast, kuidas tulevane liitumisprotsess kulgeb, milliseid nõudmisi esitatakse ja millised raskused sellega kaasnevad.
The European Parliament had to help them grow into their role in transposing the acquis communautaire into the national law of their countries.
Euroopa Parlament pidi neil aitama leida oma roll ühenduse õigustiku ülevõtmisel oma riigi õigusesse.
At my instigation, for the first time in the history of the European unication process all the presidents of the parliaments of the applicant States came together in the European Parliament for a free and frank exchange of views.
Esimest korda Euroopa ühendamise ajaloos tulid minu algatusel Euroopa Parlamendis avalikuks aruteluks kokku kõikide kandidaatriikide parlamentide esimehed.
The importance of such exchanges was demonstrated by the fact that meetings of this kind were then held regularly until the accession negotiations proper started.
Selle olulisust näitas asjaolu, et neid kohtumisi korraldati edaspidi korrapäraselt kuni tegelike liitumisläbirääkimiste alguseni.
Our Parliament played a pioneering role in the work of providing parliamentary scrutiny of and safeguards for the European unication process.
Parlamentaarset toetust ja kogu Euroopa ühendamise tagamist eesmärgiks seades oli meie parlament võtnud endale eestvedaja rolli.