natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is apparent that the two pleas are inseparable: if the Council had the competence to have recourse to secondary legal bases, it could not have infringed Article 67(5) EC; in that case, the lists of safe countries will be adopted correctly on the basis of secondary legal bases and not on the basis of the Treaty provisions.
Need kaks väidet ei ole ilmselgelt eraldatavad: kui nõukogul oleks pädevus luua tuletatud õiguslikke aluseid, ei oleks ta EÜ artikli 67 lõiget 5 eiranud, ning sellisel juhul oleksid turvaliste riikide nimekirjad õigesti vastu võetud tuletatud õiguslikele alustele, mitte aluslepingu sätetele tuginedes.
That argument of the Parliament is based on two fundamental assumptions: that Article 67(5) EC requires the lists of safe countries to be adopted according to the co-decision procedure, inasmuch as the contested directive constituted the final stage in the determination by the legislature of the
EÜ artikli 67 lõike 5 esimene taane näeb ette, et kui nõukogu on vastu võtnud „ühenduse õigusaktid, milles määratakse kindlaks neid küsimusi reguleerivad ühiseeskirjad ja peamised põhimõtted”, st aktid, mis reguleerivad EÜ artikli 63 esimese lõigu punktis 1 ettenähtud varjupaigapoliitikat, ning osa EÜ artikli 63 esimese lõigu punkti 2 alapunktis a nimetatud pagulaste ja ümberasustatud isikutega seotud meetmeid, võtab nõukogu artikli 63 esimese lõigu punktis 1 ja punkti 2 alapunktis a ettenähtud meetmed EÜ artiklis 251 ettenähtud kaasotsustusmenetluse korras.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 and, on that basis, come under the consultation procedure, it would certainly constitute the final stage thereof.
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK — KOHTUASI C-133/06 astunud komisjoni seisukoht, et kui turvaliste riikide nimekirja algne vastuvõtmine peaks olema veel osa nõutavatest ühiseeskirjadest ning seetõttu tuleks sellele kohaldada konsultatsioonimenetlust, kujutaks see endast igal juhul viimast etappi.
Consequently, the subsequent amendment of those lists should follow the co-decision procedure, contrary to what the contested secondary legal bases provide.
Sellest tulenevalt tuleks nimekirjade hilisem muutmine, vastupidiselt sellele, mida näevad ette vaidlustatud õiguslikud alused, läbi viia kaasotsustamismenetluse korras.
Failing that, the Council could delay indefinitely completion of the task of determining the common rules and basic principles and, therefore, the transition to the co-decision procedure.
Vastasel juhul võiks nõukogu ühiseeskirjade ja peamiste põhimõtete kindlaksmääramist ning sellega ka üleminekut kaasotsustusmenetlusele lõputult edasi lükata.
In the present case, the Council took the view that the establishment of the list of safe countries and the list of European safe countries forms part of the Community legislation defining the common rules and basic principles on asylum. Moreover, it endeavoured to adopt them in the actual body of the contested directive.
Parlament nimetab järgmisi akte: nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määrus (EÜ) nr 343/2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest, 6mis põhineb EÜ artikli 63 esimese lõigu punkti 1 alapunktil a; nõukogu 27. jaanuari 2003. aasta direktiiv 2003/9/EÜ, millega sätestatakse varjupaigataotlejate vastuvõtu miinimumnõuded, 7mis põhineb EÜ artikli 63 esimese lõigu punkti 1 alapunktil b; nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta, 8 mis põhineb EÜ artikli 63 esimese lõigu punkti 1 alapunktil c, punkti 2 alapunktil a ja punkti 3 alapunktil a.
The contested directive constitutes the final stage of the necessary legislation required by Article 67(5) EC for the transition to co-decision; the basic legal framework in respect of Article 63(1) and 2(a) EC is now complete, given the legislative measures already adopted.
Käesoleval juhul leidis nõukogu, et turvaliste kolmandate riikide nimekirja ja Euroopa turvaliste riikide nimekirja vastuvõtmine on osa neist ühenduse õigusnormidest, millega määratakse kindlaks ühiseeskirjad ja peamised põhimõtted varjupaiga küsimuses.
Secondly, the Parliament submits that if, as the Commission, which intervened in support of the form of order sought by the Parliament, believes to be the case, the initial adoption of the lists of safe countries still had to form part of the common rules required
Teise võimalusena väidab parlament ja see on ka tema nõuete toetuseks menetlusse
It is apparent that the parties are divided as regards that problem of categorisation.
On näha, et pooled on selles kvalifitseerimise küsimuses erimeelt.
I would observe at the outset that it is obviously not possible to share the Council’s opinion as regards the absolute discretion it claims to have to decide on what forms part of the necessary legislation.
Kõigepealt tuleb märkida, et ilmselgelt ei saa nõustuda nõukogu arvamusega, mis puudutab talle kuuluva kaalutlusõiguse ulatust määratlemaks, mis kuulub vajalike õigusnormide hulka.
It goes without saying that the interpretation and application of a concept which determines the legislative procedure applicable, and therefore in particular the extent of the Parliament’s participation in the decision-making process, which accordingly affects the institutional
Kuna tegemist on mõistega, millest sõltub kohaldatav seadusandlik menetlus ja seega eelkõige parlamendi
The answer would certainly be in the affirmative 10if those subsequent measures were in the nature of implementing measures.
Vastus on loomulikult jaatav, 10kui nimetatud hilisemad aktid on rakendusmeetmed.
11The question is thus whether the adoption and amendment of the lists of safe countries constitute implementing measures.
11 Küsimus on seega selles, kas turvaliste riikide nimekirjade vastuvõtmine ja muutmine kujutab endast rakendusmeetmeid.
In the event that they do, it is of little importance whether or not the contested directive is the last element of the necessary legislation, as the lists of safe countries could be adopted pursuant to a secondary legal basis according to a simplified procedure such as that chosen by the Council.
Kui see nii on, pole kuigi oluline, kas vaidlusalune direktiiv on vajalike õigusnormide viimane etapp või mitte ning turvaliste riikide nimekirjad võib vastu võtta tuletatud õiguslikule alusele tuginedes ja nõukogu kehtestatud lihtsustatud menetluse korras.
However, the Parliament submits specifically that the naming of the safe countries comes under the competence of the Community legislature.
Kuid parlament väidab, et konkreetsete kolmandate riikide turvalistena määratlemine kuulub ühenduse seadusandja pädevusse.
Do the lists of safe countries fall under the heading of executive matters?
Kas turvaliste riikide nimekiri kuulub rakendusmeetmete valdkonda?
balance, must be subject to review by the Court, whose task it is to safeguard that institutional balance.
otsustamisprotsessis osalemise ulatus, mis omakorda mõjutab institutsionaalset tasakaalu, siis on iseenesest mõistetav, et selle tõlgendamine ja kohaldamine peab kuuluma Euroopa Kohtu kontrolli alla, kelle ülesanne on tagada nimetatud institutsionaalne tasakaal.
9An examination of the merits of the pleas of lack of competence and infringement of the Treaty submitted by the Parliament does not, however, mean that the respective arguments have to be dealt with by determining whether the establishment or even the amendment of the lists of safe countries forms part of the necessary legislation or whether the contested directive constitutes its culmination.
9Parlamendi poolt esitatud pädevuse puudumise ja asutamislepingu rikkumise väidete põhjendatuse uurimine ei nõua siiski nõustumist vastava argumentatsiooniga, et selgitada, kas turvaliste riikide nimekirja vastuvõtmine või muutmine kuulub vajalike õigusnormide hulka või kujutab vaidlusalune direktiiv endast lõpp-punkti.
It suffices to point out that in any event the contested secondary legal bases provide for a decision-making process which derogates from that laid down in Article 67(5) EC, irrespective of the situation.
Tuleb märkida, et vaidlustatud õiguslikud alused näevad igal juhul ette otsustamismenetluse, mis erineb olenemata stsenaariumist EÜ artikli 67 lõikes 5 ettenähtust.
The contested provisions provide for decisions to be taken by the Council by a qualified majority after consultation of the Parliament.
Vaidlusaluste sätete kohaselt toimub nõukogu otsuse tegemine kvalifitseeritud häälteenamusega ja pärast konsulteerimist parlamendiga.
Article 67(5) EC for its part lays down that the necessary legislation is to be adopted unanimously by the Council after consulting the Parliament and, once that legislation has been laid down, it provides for co-decision in respect of the adoption of subsequent acts.
EÜ artikli 67 lõige 5 näeb ette vajalike õigusnormide vastuvõtmise nõukogu poolt ühehäälselt ja pärast parlamendiga konsulteerimist ning kui need normid on vastu võetud, siis näeb see hilisemate aktide vastuvõtmiseks ette kaasotsustamismenetluse.
Consequently, if the contested directive is considered to constitute the final stage of the necessary legislation, the naming the safe countries should take place by way of co-decision; if that is not the case and the naming of the safe countries still forms part of the necessary legislation, this should be done by the Council acting unanimously after consulting the Parliament.
Kui käsitleda vaidlusalust direktiivi vajalike õigusnormide viimase etapina, siis peaks konkreetsete riikide turvalistena määratlemine toimuma sellest lähtuvalt kaasotsustusmenetluse korras; kui see pole nii ja konkreetsete kolmandate riikide turvalistena määratlemine kuulub siiski oluliste õigusnormide hulka, peaks nõukogu seda tegema ühehäälselt ja pärast parlamendiga konsulteerimist.
Does the naming of safe countries not fall under the heading of executive rather than legislative matters?
Kas konkreetsete riikide turvalistena määratlemine kuulub pigem rakendusmeetmete või seadusandlikku valdkonda?
Measures which set out the ‘basic elements of the matter to be dealt
Me teame, et seadusandliku iseloomuga on
In other words, the only important question is that of establishing whether the Council may lawfully, in a legislative measure which it adopts in compliance with the
Teisiti öeldes on oluline ainult välja selgitada, kas nõukogu saab kehtestada õigusaktis,
10 — Subject to certain conditions, see points 20 and 21 below of this Opinion.
10 — Tingimusel et teatud nõuded on täidetud: vt allpool käesoleva ettepaneku punktid 20 ja 21.
11 — See to that effect for example Case C-303/94 Parliament v Council [1996] ECR I-2943, paragraph 23.
9 — Vt 22. mai 1990. aasta otsus kohtuasjas C-70/88: parlament vs. nõukogu (EKL 1990, lk I-2041, punktid 21–23).
9 — See Case C-70/88 Parliament v Council [1990] ECR I-2041, paragraphs 21 to 23.
11 — Vt selle kohta nt 18. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas C-303/94: parlament vs. nõukogu (EKL 1996, lk I-2943, punkt 23).
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-133/06 with’ are known to be legislative in nature 12and, for that reason, it is imperative that they be adopted by the Community legislature on the basis of the Treaty, following the procedure provided for therein for that purpose.
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK — KOHTUASI C-133/06 meetmed, millega kehtestatakse „reguleeritava ala olulised sätted” 12ning mille ühen- duse seadusandja peab seetõttu igal juhul vastu võtma asutamislepingule tuginedes ja viimases selle jaoks ettenähtud menetluse korras.
In so far as the naming of safe countries must be carried out in accordance with the criteria laid down in the contested directive, more specifically in Annex II thereto so far as concerns the identification of safe third countries and in Article 36(2) thereof as regards the determination of European safe countries, can it still be considered to be one of ‘the basic elements of the matter to be dealt with’, that is, one of the basic elements of the minimum standards on procedures in Member States for granting or withdrawing refugee status within the meaning of Article 63(1)(d) EC?
Kuna konkreetsete kolmandate riikide turvalistena määratlemine peab toimuma vastavalt vaidlusaluses direktiivis — täpsemalt selle II lisas, mis puudutab turvaliste kolmandate riikide määratlemist, ja artikli 36 lõikes 2, mis puudutab Euroopa kolmandate turvaliste riikide kindlaksmääramist — sätestatud tingimustele, kas siis võib järeldada, et see kuulub siiski „reguleeritava ala oluliste sätete” hulka, st pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete oluliste sätete hulka EÜ artikli 63 esimese lõigu punkti 1 alapunkti d tähenduses?
Even if all the parties to the proceedings before the Court agree to regard the lists of safe countries as measures of a legislative nature, there may be cause for hesitation.
Isegi kui kõik Euroopa Kohtu menetluse pooled nõustuvad käsitlema turvaliste riikide nimekirju seadusandlike aktidena, jääb kahtlus ikkagi püsima.
In support of categorisation as implementing measures, it must be pointed out that both in the Commission’s initial
Rakendusmeetmetena kvalifitseerimise poolt räägib see, et nii komisjoni esialgse
14 proposal and in its amended proposal, it fell to the Member States to designate the safe countries on the basis of the criteria laid
14 ettepaneku kui ka muudetud ettepaneku kohaselt on riikide turvalistena määratlemine direktiivis sätestatud tingimuste alusel liikmesriikide ülesanne. Põhimõtteliselt on
12 — Case 25/70 Köster [1970] ECR 1161, paragraph 6; see also Case C-240/90 Germany v Commission [1992] ECR I-5383, paragraph 36.
12 — 17. detsembri 1970. aasta otsus kohtuasjas 25/70: Köster (EKL 1970, lk 1161, punkt 6); vt samuti 27. oktoobri 1992. aasta otsus kohtuasjas C-240/90: Saksamaa vs. komisjon (EKL 1992, lk I-5383, punkt 36).
The Member States are in principle responsible for the implementation of Community law.
ühenduse õiguse rakendamine liikmesriikide kohustus.
Conversely, although the criteria for designation appear in the directive, the fact that the Council finally decided to adopt common lists of safe countries for the purpose of approximating the existing national lists and providing national legal systems which have not yet adopted measures to that effect with minimum lists militates in favour of categorisation as a legislative measure.
Kuigi turvalisena määratlemise tingimused sisalduvad direktiivis, toetab kvalifitseerimist seadusandliku aktina asjaolu, et nõukogu otsustas lõpuks vastu võtta turvaliste riikide ühisnimekirja, et ühtlustada liikmesriikide vastavaid nimekirju ja anda miinimumnimekirjad siseriiklikele õiguskordadele, mille raames ei ole veel vastavaid meetmeid võetud.
The fact that the Council wished initially to incorporate the lists of safe countries in the contested directive and abandoned that idea only on account of the difficulty of reaching an agreement on those lists without delaying overmuch the adoption of the directive also militates in favour of that categorisation.
Samuti räägib sellise kvalifitseerimise poolt asjaolu, et nõukogu soovis esialgu lisada turvaliste riikide nimekirjad vaidlusalusesse direktiivi ning loobus sellest vaid seetõttu, et nimekirjade osas ei jõutud kokkuleppele, see oleks aga lükanud edasi direktiivi vastuvõtmist.
15Finally, the scope of the consequences attached to those lists supports that view.
15Seda seisukohta toetab ka nimekirjadega kaasnevate tagajärgede ulatus.
In the context of asylum application procedures, the use of those lists determines the way in which the national authorities will deal with a large part of the applications and decides the extent of the procedural guarantees provided for by the directive.
Varjupaigataotluse menetluses määrab nende nimekirjade kasutamine kindlaks viisi, kuidas liikmesriigi ametiasutused lahendavad suure osa taotlustest, ning määrab ära direktiivis ettenähtud protseduuriliste tagatiste ulatuse.
Pursuant to Article 25 of the directive, Member States may consider an application for asylum inadmissible and, therefore, are not required to examine whether the applicant qualifies as a refugee if that applicant comes from a safe third country; that presumption of the safety of that country is however rebuttable if the applicant presents serious counter-indica-tions.
Artikli 25 kohaselt võivad liikmesriigid lugeda varjupaigataotluse vastuvõetamatuks ning ei ole seega kohustatud tuvastama, kas taotlejat saab käsitada pagulasena, kui taotleja on pärit turvalisest kolmandast riigist; see nimetatud riigi turvalisuse eeldus on siiski ümberlükatav, kui taotleja esitab tõsiseid vastuargumente.
Furthermore, pursuant to Article 36 of the directive, Member States may carry out no, or no full, examination of the asylum application where the applicant has entered or is seeking to enter illegally into its territory from a European safe third country.
Lisaks võivad liikmesriigid vastavalt artiklile 36 jätta varjupaigataotluse läbi vaatamata või osaliselt läbi vaatamata, kui varjupaigataotleja soovib siseneda või on sisenenud liikmesriigi territooriumile ebaseaduslikult turvalisest kolmandast riigist.
Moreover, the Council justifies consultation of the European Parliament, first, in respect of the establishment and amendment of the lists of safe third countries, on the ground
Samuti põhjendas nõukogu Euroopa Parlamendiga konsulteerimist esiteks turvaliste kolmandate riikide nimekirjade vastuvõtmise ja muutmise osas kõnealuse operatsiooni „poliitilise tähtsusega”, arvestades „eelkõige päritoluriigi inimõiguste olukorra hindamise mõju ja selle tagajärgi Euroopa Liidu välispoliitikale”, ning teiseks konsulteerimist Euroopa turvaliste kolmandate riikide
13 — See Articles 21 and 30 of the Proposal for a Council directive on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status of 20 September 2000, OJ 2001 C 62 E, p. 231.
13 — Vt 20. septembri 2000. aasta ettepanek: nõukogu direktiiv liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta, artiklid 21 ja 30 (EÜT C 62, 27 veebruar 2001, lk 231.
14 — See Articles 27 and 30 of the amended Proposal for a Council directive on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status of 3 July 2002, OJ 2002 C 291 E, p. 143.
14 — Vt 3. juuli 2002. aasta muudetud ettepanek: nõukogu direktiiv liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta, artiklid 27 ja 30 (EÜT 2002, C 291 E, lk 142).
15 — See paragraphs 9 to 11 of its defence.
15 — Vt kostja vastuse punktid 9–11.
16 in specific and substantiated cases where the basic instrument reserves to the Council the right to exercise directly certain implementing powers itself, such powers shall be conferred on the Commission in accordance with the relevant provisions in the basic instrument’.
18 Seda kinnitab teise komitoloogiaotsuse 19artikli 1 lõige 1, mis sätestab: „Põhiakti asjakohaste sätete kohaselt delegeeritakse rakendusvolitused komisjonile, välja arvatud teatavatel põhjendatud juhtudel, kui põhiakt jätab teatavate rakendusvolituste otsese rakendamise õiguse nõukogule.”
In other words, the Council ‘must properly explain’ the reservation of implementing power ‘by reference to the nature and content of the basic instrument to be implemented or amended’.
Teisiti öeldes „peab nõukogu rakendatava või muudetava akti olemusest ja sisust lähtudes” rakendusvolituste endale jätmist „nõuetekohaselt põhjendama”.
20It must therefore show that the nature and content of the implementing power are specific in character, so that it may reserve the right to exercise that power as an exception to the principle that the Commission has the relevant competence. 21
20Seega peab ta tõendama, et rakendusvolituste iseloom ja ulatus on sedavõrd spetsiifilised, et ta võib erandina komisjoni pädevuse põhimõttest jätta kõnealuses küsimuses pädevuse endale. 21
It is true that, in view of Case C-257/01 Commission v Council, one may well wonder whether the designation of safe countries as far as asylum is concerned constitutes a specific case which may be the subject of a reservation of implementing powers.
Pidades silmas 18. jaanuari 2005. aasta otsust kohtuasjas komisjon vs. nõukogu, võib esitada küsimuse, kas turvaliste riikide määratlemine varjupaiga temaatika kontekstis on selline erijuht, mille puhul võib pädevuse endale jätta.
If, in fact, the contested provisions should be regarded as a reservation of implementing powers, it would be evident that there was
Juhul kui tõepoolest näha vaidlusalustes sätetes rakenduspädevuse
18 — Ibid., paragraph 50; see Case 16/88 Commission v Council [1989] ECR 3457, paragraph 10.
18 — Ibid., punkt 50; vt ka 24. oktoobri 1989. aasta otsus kohtuasjas 16/88: komisjon vs. nõukogu (EKL 1989, lk 3457, punkt 10).
It is, however, not necessary to resolve that question in the present case.
Siiski ei ole käesoleval juhul vajalik seda küsimust lahendada.
Even if the naming of safe countries were not to constitute part of the ‘basic elements of the matter to be dealt with’ and the contested provisions were to be regarded as a reservation of implementing powers, it must be agreed that they do not comply with the conditions governing legality.
Oletades, et konkreetsete turvaliste riikide määratlemine ei kuulu „reguleeritava ala oluliste sätete hulka” ning et vaidlustatud sätteid vaadeldakse rakendusvolituste endale jätmisena, siis tuleks järeldada, et see ei vasta õiguspärasuse tingimustele.
Since the amendments made to Article 145 EC (now Article 202 EC) by the Single European Act, under the third indent of Article 202 EC, read in conjunction with the fourth indent of Article 211 EC, there is a ‘rule that, under the system established by the Treaty, when measures implementing a basic instrument need to be taken at Community level, it is the Commission which, in the normal course of events, is responsible for exercising that power’.
Pärast ühtse Euroopa aktiga EÜ artiklisse 145 (nüüd EÜ artikkel 202) tehtud muudatusi tuleneb EÜ artikli 202 kolmandast taandest koosmõjus EÜ artikli 211 neljanda taandega „[reegel], mille kohaselt juhul, kui ühenduse tasandil on vaja võtta põhiakti rakendusmeetmeid, on asutamislepingu ülesehitusest tulenevalt tavaliselt komisjon see, kellele selline pädevus kuulub”.
17Together with the general obligation to state reasons laid down by Article 253 EC, this means that the Council ‘may reserve the right to exercise implementing powers directly only in specific cases, and it must state in detail the
17Koos EÜ artiklis 253 sätestatud üldise põhjendamiskohustusega
19 — Council Decision 1999/468/EC of 28 June 1999 laying down the procedures for the exercise of implementing powers conferred on the Commission (OJ 1999 L 184, p. 23).
19 — Nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsus, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (EÜT L 184, lk 23; ELT eriväljaanne 01/03, lk 124).
20 — Commission v Council, paragraph 51.
20 — Eespool viidatud 18. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas komisjon vs. nõukogu, punkt 51.
16 — Recitals 19 and 24 in the preamble to Directive 2005/85.
16 — Direktiivi 2005/85 üheksateistkümnes ja kahekümne neljas põhjendus.
21 — As Advocate General Léger has pointed out, the statement of reasons must state ‘why it is important that it is the Council rather than the Commission which, exceptionally is to exercise’ the implementing power in question (Opinion in Commission v Council, point 54).
17 — 18. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-257/01: komisjon vs. nõukogu (EKL 2005, lk I-345, punkt 51).
17 — Case C-257/01 Commission v Council [2005] ECR I-345, paragraph 51.
21 — Nagu kohtujurist Léger on rõhutanud, peab põhjendustes selgitama, „miks on oluline, et erandlikult kasutaks rakendusvolitusi just nõukogu ja mitte komisjon” (kohtujuristi ettepanek eespool viidatud 18. jaanuari 2005. aasta kohtuasjas komisjon vs. nõukogu, punkt 54).