natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Summary of decision on complaint 2862/2004/GG against the European Commission
Euroopa Komisjoni vastu esitatud kaebuse 2862/2004/GG kohta langetatud otsuse kokkuvõte
A German NGO applied to the Humanitarian Aid OU ce of the European Communities (ECHO) with a view to signing the Framework Partnership Agreement.
Saksa VVO esitas Euroopa Ühenduse Humanitaarabiametile (ECHO) taotluse sõlmida partnerluse raamleping.
This application was rejected and the Commission’s handling of the case gave rise to a first complaint submimed by the complainant in 2001 (case 1702/2001/GG).
Taotlus lükati tagasi ja juhtumi menetlemine komisjoni poolt tõi kaasa kaebuse esitaja
DECISIONS FOLLOWING AN INQUIRY state of the proceedings to which it had referred.
UURIMISE TULEMUSENA TEHTUD OTSUSED esimese kaebuse 2001. aastal (juhtum 1702/2001/GG).
The complainant therefore alleged, among other things, that ECHO had, contrary to its own statements, never tried to obtain up-to-date, relevant and ascertainably correct information on it and had lied to the Ombudsman in its opinion in case 1702/2001/GG.
Arvamuses juhtumi 1702/2001/GG kohta oli komisjon viidanud oma kirjavahetusele Saksamaa välisministeeriumiga. Ta oli kinnitanud, et välisministeerium oli pärast seda, kui talt paluti teavet kaebuse esitaja sobivuse kohta, saatnud vastuse, milles kinnitas, et kaebuse esitaja suhtes käib uurimine ja et seetõmu ei saa teda soovitada.
The Commission submimed that the relevant statements could not be interpreted as suggested by the complainant.
Selle kohaselt ei olnud välisministeerium leidnud, et ta on kohustatud andma ECHO-le lisateavet, ning ECHO ei olnud kunagi palunud lisateavet menetluse käigu kohta, millele oli viidanud välisministeerium.
In the light of the information received from the German Foreign OUce, it had decided to suspend the treatment of the complainant’s application.
Seetõmu väitis kaebuse esitaja muu hulgas, et ECHO ei olnud vastupidiselt tema enda väidetele kunagi püüdnud saada ajakohast, asjakohast ja tõendatavalt tõest teavet ning oli ombudsmanile juhtumi 1702/2001/GG puhul esitatud arvamuses valetanud.
It submimed that it had waited for a follow-up from the Foreign OU ce and had never pretended otherwise.
Komisjon leidis, et asjaomaseid väiteid ei saanud tõlgendada nii, nagu kaebuse esitaja oli seda teinud.
The Ombudsman noted that the reference to “continuous contacts” was bound to be understood as referring to contacts concerning the complainant’s case but that the Commission did not appear to dispute that no such contacts were made a W er the one described in the internal note.
Ombudsman märkis, et viidet “korduvatele kontaktidele” tuli mõista nii, et tegemist oli suhtlusega kaebuse esitaja juhtumi teemal, kuid komisjon ei paistnud väitvat, et selliseid kontakte ei olnud pärast kontakti, mida kirjeldati siseteatises.
Furthermore, he found it di U cult to see what kind of definitive answer could still be expected from an institution that had declared that it did not know the complainant.
Lisaks leidis ta, et on keeruline mõista, millist lõplikku vastust võis oodata institutsioonilt, kes oli kinnitanud, et ei tunne kaebuse esitajat.
The Ombudsman therefore concluded that the Commission’s statement, according to which no further information was provided by the German authorities despite continuous contacts, was misleading.
Seetõmu otsustas ombudsman, et komisjoni väide, mille kohaselt Saksamaa ametiasutused ei andnud vaatamata korduvatele kontaktidele lisateavet, oli eksitav.
He made a critical remark.
Ta tegi kriitilise märkuse.
However, he considered that there was not enough evidence to show that the statement constituted a deliberate lie.
Siiski leidis ta, et ei ole piisavalt tõendeid selle kohta, et väide kujutas endast tahtlikku valet.
Concerning the complainant’s further allegations no maladministration was found.
Seoses kaebuse esitaja teiste väidetega haldusomavoli ei tuvastatud.
HANDLING OF COMPLAINT AGAINST PRIVATE FIRM
ERAETTEVÕTTE VASTU ESITATUD KAEBUSE MENETLEMINE
Summary of decision on complaint 3622/2004/GG against the European Commission
Euroopa Komisjoni vastu esitatud kaebuse 3622/2004/GG kohta langetatud otsuse kokkuvõte
A German national living in France used the French telecommunications company Tele 2.
Prantsusmaal elav Saksamaa kodanik kasutas Prantsuse telekommunikatsioonifirma Tele 2 teenuseid.
He wished to pay his bills by direct debit from his German bank account.
Ta soovis tasuda oma arved otsekorralduse teel oma Saksa pangakontolt.
However, Tele 2 refused to provide him with the information necessary to carry out such transactions, i.e., its IBAN (International Bank Account Number) and its BIC (Bank Identifier Code).
Kuid Tele 2 keeldus andmast talle sellise tehingu sooritamiseks vajalikku teavet, s.t oma rahvusvahelist pangakonto numbrit (IBAN) ja panga tunnuskoodi (BIC).
Considering that the behaviour of Tele 2 constituted an infringement of EU rules on the internal market, the complainant submimed a complaint against Tele 2 to the Commission.
Leides, et Tele 2 käitumine kujutas endast ELi siseturu eeskirjade rikkumist, esitas kaebuse esitaja Tele 2 vastu komisjonile kaebuse.
In his complaint to the Ombudsman, the complainant alleged that the Commission had failed to handle his complaint properly.
Kaebuses ombudsmanile väitis kaebuse esitaja, et komisjon ei olnud tema kaebust nõuetekohaselt menetlenud.
As regards the substance of the case, the Commission submimed that there had been no breach of the relevant regulation by Tele 2, because nothing in the regulation obliged a company to accept a specific payment instrument.
Juhtumi sisu kohta teatas komisjon, et Tele 2 ei olnud rikkunud asjaomaseid õigusakte, kuna need ei kohustanud emevõtet võtma vastu teatud maksevahendeid.
It only laid down a principle of nondiscrimination between national and cross-border payment instruments.
Neis oli sätestatud üksnes põhimõte, et siseriiklikke ja piiriüleseid maksevahendeid ei eristata.
Since Tele 2 was not invoicing on a cross-border basis, it was entitled to refuse to give its international banking coordinates to the complainant.
Kuna Tele 2 ei esitanud piiriüleseid arveid, oli tal õigus keelduda väljastamast kaebuse esitajale oma rahvusvahelisi pangarekvisiite.
The Commission stated that, at present, direct debit did not exist in the EU on a cross-border basis.
Komisjon väitis, et praegu ei eksisteeri Euroopa Liidus piiriülest otsekorralduse süsteemi.
It added that it was currently working on the creation of a single payment area, including a pan-European direct debit scheme, to which eT ect it intended to propose a directive in 2005.
Ta lisas, et tegeleb parajasti ühtse maksepiirkonna loomisega, mis hõlmab üleeuroopalist otsekorraldussüsteemi, ja kavatseb teha 2005. aastal emepaneku vastava direktiivi vastuvõtmiseks.
The Ombudsman considered that the Commission’s conclusion that there was no infringement of Community law by Tele 2 was reasonable.
Ombudsman leidis, et komisjoni järeldus selle kohta, et Tele 2 ei olnud rikkunud ühenduse õigust, oli põhjendatud.
The Commission’s 2002 Communication to the European Parliament and the European Ombudsman on relations with the complainant in respect of infringements of
Ta pidas kahetsusväärseks, et Euroopa Liidu liikmesriikide vahelist otsekorralduse
DECISIONS FOLLOWING AN INQUIRY
Komisjoni 2002. aasta teatises Euroopa Parlamendile ja
Community law23 provides that lemers criticising the behaviour of private firms do not need to be registered as a complaint but that, where the Commission decides not to register a lemer as a complaint, the author has to be informed accordingly.
Euroopa ombudsmanile suhete kohta kaebuse esitajaga ühenduse õiguse rikkumise korral23 on sätestatud, et eraemevõtete käitumist arvustavaid kirju ei pea registreerima kaebusena, ent juhul, kui komisjon otsustab kirja kaebusena mime registreerida, tuleb sellest kirja autorit teavitada.
The Ombudsman noted that there was nothing to show that this had been done in the present case.
Ombudsman märkis, et mime miski ei näidanud, nagu oleks seda antud juhul tehtud.
Furthermore, the Ombudsman considered that it would have been good administrative practice for the Commission to inform the complainant about the result of its inquiries to the French authorities regarding the behaviour of Tele 2.
Lisaks leidis ombudsman, et hea haldustava kohaselt oleks komisjon pidanud kaebuse esitajat teavitama Prantsuse ametiasutustele Tele 2 käitumise kohta esitatud järelepärimiste vastustest.
However, no such information appeared to have been provided before the complainant turned to the Ombudsman.
Sellist teavet ei paistnud olevat enne kaebuse esitaja pöördumist ombudsmani poole antud.
The Ombudsman therefore closed this case with a critical remark.
Seetõmu lõpetas ombudsman juhtumi kriitilise märkusega.
INELIGIBILITY OF PROFIT-MAKING ENTITIES
TULUNDUSLIKE ÜKSUSTE SOBIMATUS
Summary of decision on complaint 2673/2004/PB against the European Commission
Euroopa Komisjoni vastu esitatud kaebuse 2673/2004/PB kohta langetatud otsuse kokkuvõte
The complainant was informed by the Commission that his group would not fulfil the eligibility criteria of an EU programme aimed at disseminating information to the general public about EU enlargement, because it was a long-standing administrative practice to exclude profit-making entities from such programmes.
Komisjon teavitas kaebuse esitajat, et kaebuse esitaja kontsern ei täida sobivuskriteeriumeid osalemaks ELi programmis, mille eesmärk oli teavitada üldsust ELi laienemisest, kuna pikaajalise haldustava kohaselt ei osale sellistes programmides tulunduslikud üksused.
In his complaint to the Ombudsman, the complainant alleged that the Commission’s practice was wrong.
Oma kaebuses ombudsmanile väitis kaebuse esitaja, et komisjoni tava on väär.
The Commission explained that the exclusion of profit-making entities had not been a question of “administrative practice” but was based on a number of specific considerations.
Komisjon selgitas, et tulunduslike üksuste väljajätmine ei olnud haldustava küsimus, vaid põhines konkreetsetel kaalutlustel.
Firstly, EU fi financial aid may not result in profit by its recipients.
Esiteks ei tohi abisaaja teenida ELi finantsabist kasumit.
The Commission considered that the risk of profit was greater in the case of private profit-making entities than in the case of civil society actors, which the Commission considered not to include profit-making entities.
Komisjon leidis, et kasumi risk on suurem eraõiguslike tulunduslike üksuste puhul kui kodanikuühiskonna liikmete puhul, kelle hulka komisjon tulunduslikke üksuseid ei arvanud.
Secondly, civil society oT ers a multiplier eTect, which was considered useful for the programme here concerned.
Teiseks pakub kodanikuühiskond meetme mitmekordistavat toimet, mida peeti antud programmi jaoks kasulikuks.
Thirdly, information on EU enlargement distributed by civil society actors that work in the public interest is more credible for citizens than information distributed by profit-making entities.
Kolmandaks on teave, mida ELi laienemise kohta jagavad üldsuse huvides tegutsevad kodanikuühiskonna liikmed, kodanike jaoks usaldusväärsem kui tulunduslike üksuste levitatav teave.
The Ombudsman noted that EU institutions enjoy a wide discretion in laying down selection criteria and other conditions in calls for proposals.
Ombudsman märkis, et ELi institutsioonidel on laialdased volitused kehtestada projektikonkurssidel kriteeriumeid ja muid tingimusi.
The Ombudsman could, however, examine whether the institutions have acted within the limits of that discretion.
Siiski võib ombudsman uurida, kas institutsioonid on tegutsenud nende volituste piires.
With regard to the Commission’s first consideration that there would be a greater risk of profit being made in the case of profit-making entities, the Ombudsman first pointed out that it was legitimate for the Commission to decide that the programme should not result in profit by the recipients of the EU funds.
Seoses komisjoni esimese seisukohaga selle kohta, et tulunduslike üksuste puhul on suurem risk, et teenitakse kasumit, viitas ombudsman esmalt asjaolule, et komisjon võis õigustatult otsustada, et programmi tulemusena ei peaks ELi abi saajad teenima kasumit.
The Ombudsman noted, however, that this aim could presumably also have been amained by way of an express condition in the grant agreements concerned.
Siiski märkis ombudsman, et seda eesmärki oleks võinud tõenäoliselt saavutada ka siis, kui antud abilepingusse oleks lisatud vastav tingimus.
The Commission’s concern therefore seemed to be based on the presumption that profit-making entities would be less likely to respect the conditions of the grant agreement than civil society actors.
Seetõmu tundus komisjoni mure põhinevat eeldusel, et tulunduslikud üksused rikuvad lepingutingimusi suurema tõenäosusega kui kodanikuühiskonna liikmed.
The Ombudsman expressed doubts as to whether such a presumption would in fact be justified.
Ombudsman väljendas kahtlust, kas selline eeldus on põhjendatud.
However, in the light of the finding relating to the second and third considerations, the Ombudsman did not consider it necessary to inquire further into that issue.
Kuid lähtudes komisjoni teise ja kolmanda kaalutlusega seotud järeldustest, ei pidanud ombudsman vajalikuks seda küsimust edasi uurida.
With regard to the second and third considerations set out by the Commission, these essentially concerned the advantages likely to be derived from focussing the programme on civil society actors working in the public interest.
Komisjoni teine ja kolmas seisukoht käsitlesid sisuliselt eeliseid, mida on võimalik saada, suunates programmi kodanikuühiskonna liikmetele, kes töötavad üldsuse huvides.
It did not appear to have been unreasonable for the Commission to consider that these advantages could be best obtained by focusing on civil society actors.
Tundus, et komisjoni poolt ei olnud põhjendamatu arvata, et neid eeliseid on kergem saavutada, keskendudes kodanikuühiskonna liikmetele.
In the Ombudsman’s view, the complainant had therefore not established that the Commission had acted beyond the boundaries of its discretionary powers when it decided to exclude profit-making entities from the relevant call for proposals.
Ombudsmani arvates ei olnud kaebuse esitaja seega tõestanud, et komisjon ületas oma volitusi, kui ta otsustas jäma tulunduslikud üksused antud projektikonkursilt välja.
The Ombudsman also made a critical remark concerning the Commission’s failure to acknowledge receipt of the proposals sent by the complainant and the other applicants in response to the call for proposals.
Lisaks tegi ombudsman kriitilise märkuse selle kohta, et komisjon ei olnud kinnitanud kaebuse esitaja ja teiste pakkumiskutsele vastanute emepanekute kämesaamist. esaamist.
The European Anti-Fraud OU ce (OLAF)
Euroopa Pemusevastane Amet (OLAF)
LACK OF INDICATION BY OLAF OF LIKELY LENGTH OF INQUIRY
OLAFI POOLT TEABE EDASTAMATA JÄTMINE UURIMISE TÕENÄOLISE PIKKUSE KOHTA
Summary of decision on complaint 140/2004/PB against the European Anti-Fraud OU ce (OLAF)
Euroopa Pemusevastase Ameti (OLAF) vastu esitatud kaebuse 140/2004/PB kohta langetatud otsuse kokkuvõte
An oU cial complained against OLAF in respect of its handling of information that he had submimed to it about suspected illegalities in a Community body for which he had worked.
Ametnik esitas Euroopa Pemusevastase Ameti (OLAF) vastu kaebuse teabe menetlemise kohta, mille ametnik oli esitanud OLAFile väidetava ebaseadusliku tegevuse kohta ühenduse asutuses, kus ametnik oli töötanud.
The complainant alleged, among other things, lack of information from OLAF regarding the reasonable period necessary for it to carry out the investigations into his complaint.
Kaebuse esitaja väitis muu hulgas, et OLAF ei teavitanud teda, kui palju aega võib kuluda tema kaebuse uurimiseks.
The relevant provision in force at the time contained the “whistle-blowing” condition that the oU cial had “allowed a reasonable period of time for [OLAF] or the Commission to take appropriate action” before the oU cial could inform the heads of other specified Community institutions about the alleged wrongdoings.
Sel ajal kehtinud vastav säte sisaldas tingimust, mille kohaselt ametnik pidi “jätma mõistliku ajavahemiku selleks, et [OLAF] või komisjon jõuaks võma asjakohased meetmed”, enne kui ametnik teavitab ühenduse teiste institutsioonide juhte väidetavatest väärtegudest.
It furthermore defined “reasonable period” as “the period which the OU ce or the Commission, as the case may be, has indicated as being necessary to carry out the investigations” and provided that “[t]he oU cial or servant shall be duly informed”.
Lisaks sellele oli sämes määratletud “mõistlik ajavahemik” kui “ajavahemik, mida vastavalt OLAF või komisjon on pidanud vajalikuks, et viia läbi uurimine” ning lisatud tingimus, et “ametnikku või teenistujat teavitatakse sellest nõuetekohaselt”.
OLAF essentially argued that this provision was not at issue, because the complainant had not alleged that he had s u T ered any adverse consequences from having disclosed the information outside the Commission or OLAF.
OLAF väitis, et see säte ei olnud antud juhul asjakohane, kuna kaebuse esitaja ei olnud väitnud, et tema jaoks oleks olnud mingeid negatiivseid tagajärgi seoses teabe avalikustamisega väljaspool komisjoni või OLAFit.
It also stated that even if the provision were applicable, it had been fully respected in this case, since the complainant had never indicated that he believed that a reasonable period had passed.
Ühtlasi kinnitas ta, et isegi kui säte oleks olnud kohaldatav, oli seda antud juhul täielikult täidetud, kuna kaebuse esitaja ei olnud kunagi viidanud, et tema arvates oli mõistlik ajavahemik möödunud.
The Ombudsman considered: (i) that the provision in question was intended to make it possible for the oU cial concerned to know when he or she could disclose the information outside the Commission or OLAF, without s u T ering any adverse consequences; (ii) that the provision did not require that the oU cial concerned should already have s u T ered adverse consequences or have requested the information about the reasonable period of time; and (iii) that the provision clearly imposed an obligation on OLAF to provide the oUcial, in all cases, with information as to the period of time within which it expected to conclude its investigation into a “whistle-blowing” complaint.
Ombudsman leidis, et i) kõnealuse säme eesmärk oli võimaldada asjaomasel ametnikul teada, millal ta võib avalikustada teabe väljaspool komisjoni või OLAFit, ilma et sellega kaasneksid negatiivsed tagajärjed, ii) sämes ei nõutud, et asjaomase ametniku jaoks oleks juba kaasnenud negatiivseid tagajärgi või et ta oleks nõudnud teavet mõistliku ajavahemiku kohta, ning iii) sämes oli selgelt öeldud, et OLAF on kohustatud andma ametnikule igal juhul teavet ajavahemiku kohta, mille jooksul ta eeldatavasti lõpetab kaebuse uurimise.
While recalling that the highest authority on the meaning and interpretation of Community law is the Court of Justice, the Ombudsman therefore made a critical remark concerning OLAF’s handling of the case.
Tuletades meelde, et ühenduse õiguse tähenduse ja tõlgendamise osas on kõrgeim organ Euroopa Kohus, tegi ombudsman kriitilise märkuse selle kohta, kuidas OLAF oli juhtumit menetlenud.
The amended StaT Regulations (2004) contain specific rules governing this mamer (Title II, “Rights and obligations of oUcials”). cials”).
Muudetud personalieeskirjad (2004) sisaldavad erireegleid, mis seda küsimust reguleerivad (II jagu: “Ametnike õigused ja kohustused”).
E-MAIL CORRESPONDENCE WITH AN APPLICANT FOR A JOB
E-KIRJADE VAHETUS TÖÖKOHA TAOTLEJAGA
Summary of decision on complaint 1700/2004/MF against the European Investment Bank
Euroopa Investeerimispanga vastu esitatud kaebuse 1700/2004/MF kohta langetatud otsuse kokkuvõte
The complainant was short-listed by the European Investment Bank (EIB) in a selection procedure.
Euroopa Investeerimispank (EIP) valis kaebuse esitaja välja valikumenetluse käigus.
On 30 May 2002, the complainant sent an e-mail requesting information on the possibilities he had to begin working at the EIB.
30. mail 2002. aastal saatis kaebuse esitaja e-kirja, milles ta palus teavet võimaluste kohta alustada tööd EIPs.
On the same day, the Head of the Resources Unit of the EIB sent two e-mails to the complainant.
Samal päeval saatis EIP personaliosakonna juhataja kaebuse esitajale kaks e-kirja.
In the first, he wrote “He has gone completely mad” and noted that the complainant had sent his application to more than 18 Heads of Unit.
Esimeses e-kirjas kirjutas ta: “Ta on täiesti hulluks läinud” ning märkis, et kaebuse esitaja oli saatnud oma avalduse rohkem kui 18 osakonnajuhatajale.
In the second e-mail, he advised the complainant to stop writing any further e-mails.
Teises e-kirjas soovitas ta kaebuse esitajal mime enam uusi e-kirju
DECISIONS FOLLOWING AN INQUIRY
UURIMISE TULEMUSENA TEHTUD OTSUSED saata.
In his complaint to the Ombudsman, the complainant’s primary allegation was that the Head of the Resources Unit of the EIB had behaved in an abusive and intimidatory way towards him in the two e-mails dated 30 May 2002.
Kaebuses ombudsmanile oli kaebuse esitaja esimene väide, et EIP personaliosakonna juhataja oli tema suhtes käitunud solvaval ja ähvardaval viisil, mida tõestasid tema kaks 30. mail 2002. aastal saadetud e-kirja.
The EIB explained that the first of the two e-mails had been sent to the complainant by mistake and that the EIB sincerely regremed its content.
EIP selgitas, et esimene kahest e-kirjast oli saadetud kaebuse saajale eksikombel ja et EIP kahetses siiralt selle kirja sisu.
As for the second e-mail, the complainant had not been subjected to any kind of intimidation.
Teine e-kiri ei sisaldanud kaebuse esitaja suhtes mingit ähvardust.
The Head of Unit had simply sent this e-mail in an eTort to assist the complainant by advising him that frequent contacting of the EIB in relation to the possibility of his employment with it could jeopardise his chances.
Osakonnajuhataja oli saatnud selle e-kirja lihtsalt eesmärgiga aidata kaebuse esitajat, andes talle nõu, et tihe suhtlemine EIPga ei mõjuta tema töölevõtmise väljavaateid soodsalt.
The Ombudsman considered that the content of the first e-mail would have clearly constituted inappropriate language if it had been deliberately addressed to the complainant.
Ombudsman leidis, et esimese e-kirja sisu oleks kujutanud endast selgesti sobimatut keelekasutust juhul, kui see oleks saadetud kaebuse esitajale meelega.
Since the EIB had explained that the e-mail had been sent to the complainant by mistake, the Ombudsman considered that there appeared to be no grounds for further inquiries into this aspect of the complaint.
Kuna EIP oli selgitanud, et e-kiri saadeti kaebuse esitajale eksikombel, leidis ombudsman, et ei olnud põhjust kaebuse seda aspekti edasi uurida.
The Ombudsman noted that the EIB’s second e-mail of 30 May 2002 established a link between the complainant’s e-mails and his application, namely that it could be rejected if he continued to send e-mails requesting information.
Ombudsman märkis, et EIP teine e-kiri 30. maist 2002 lõi seose kaebuse esitaja e-kirjade ja tema tööavalduse vahel, nimelt et tema taotlus võidakse tagasi lükata, kui ta jätkab teabe nõudmist e-posti teel.
The Ombudsman pointed out that, by using terms which could be understood as conveying a threat by the average reader when answering the complainant’s request for information on his application, the EIB had failed to respect Articles 11 and 12(1) of the European Code of Good Administrative Behaviour.
Ombudsman viitas asjaolule, et kasutades kaebuse esitaja teabenõudele vastates väljendeid, mille puhul võib keskmine lugeja aru saada, et tegemist on ähvardusega, ei olnud EIP järginud Euroopa hea haldustava eeskirja artiklit 11 ja artikli 12 lõiget 1.
HANDLING OF A REQUEST FOR ACCESS TO INFORMATION BY THE EIB
TEABELE JUURDEPÄÄSU TAOTLUSE MENETLEMINE EIP POOLT
Summary of decision on complaint 3442/2004/PB against the European Investment Bank
Euroopa Investeerimispanga vastu esitatud kaebuse 3442/2004/PB kohta langetatud otsuse kokkuvõte