natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Second, it should be noted that, in the context of the application of Article 67 EC, the measures to be taken in the areas covered by points 1 and 2(a) of Article 63 EC are adopted in accordance with two separate procedures laid down in Article 67 EC: the procedure for unanimous adoption after consultation of the Parliament or the co-decision procedure.
Teiseks tuleb nentida, et vastavalt EÜ artiklile 67 võetakse EÜ artikli 63 punktis 1 ja punkti 2 alapunktis a nimetatud küsimustes vajalikud meetmed vastu EÜ artiklis 67 ette nähtud kahes erinevas menetluses, st kas menetluses, mis nõuab ühehäälset otsust pärast parlamendiga konsulteerimist, või kaasotsustamismenetluses.
The contested provisions introduce a procedure for the adoption of those measures by a qualified majority on a proposal from the Commission and after consultation of the Parliament; such a procedure differs from those laid down in Article 67 EC.
Vaidlustatud sätetega on nimetatud meetmete vastuvõtmiseks nähtud ette menetlus, kus otsus tehakse komisjoni ettepaneku põhjal ja pärast parlamendiga konsulteerimist kvalifitseeritud häälteenamusega, mis erineb EÜ artiklis 67 ette nähtud menetlustest.
However, it has already been held that the rules regarding the manner in which the Community institutions arrive at their decisions are laid down in the Treaty and are not at the disposal of the Member States or of the institutions themselves (see United Kingdom v Council, paragraph 38).
Juba varem on väljendatud seisukohta, et ühenduse institutsioonide tahte formuleerumist puudutavad eeskirjad kehtestatakse asutamislepinguga, mitte liikmesriikide või institutsioonide endi poolt (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Ühendkuningriik vs. nõukogu, punkt 38).
The Treaty alone may, in particular cases such as that provided for in the second indent of Article 67(2) EC, empower an institution to amend a decision-making procedure established by the Treaty.
Niisugustel erijuhtudel, nagu on ette nähtud EÜ artikli 67 lõike 2 teises taandes, saab üksnes asutamisleping anda institutsioonile pädevuse muuta asutamislepingus ette nähtud otsustamismenetlust.
To acknowledge that an institution can establish secondary legal bases, whether for the purpose of strengthening or easing the detailed rules for the adoption of an act, is tantamount to according that institution a legislative power which exceeds that provided for by the Treaty.
Kui pidada lubatavaks, et institutsioonil on võimalus kehtestada tuletatud õiguslikke aluseid — kas akti vastuvõtmisel kohaldatava menetluse rangemaks muutmise või lihtsustamise suunas —, tähendaks see talle suurema seadusandliku pädevuse andmist kui see, mis on asutamislepinguga ette nähtud.
It would also enable the institution concerned to undermine the principle of institutional balance which requires that each of the institutions must exercise its powers with due regard for the powers of the other institutions (Case C-70/88 Parliament v Council [1990] ECR I-2041, paragraph 22).
Ühtlasi võimaldaks see vastaval institutsioonil kahjustada institutsioonidevahelise tasakaalu põhimõtet, mille kohaselt on nõutud, et iga institutsioon arvestab oma pädevuse teostamisel teiste institutsioonide pädevusega (22. mai 1990. aasta otsus kohtuasjas C-70/88: parlament vs. nõukogu, EKL 1990, lk I-2041, punkt 22).
The Council cannot reasonably claim that the adoption procedure laid down by the contested provisions does not conflict with the co-decision procedure on the ground that the lists of safe countries will not be adopted on the basis of Article 63 EC but on the basis of those provisions, which provide for a less cumbersome procedure than that under which the basic act was adopted.
Nõukogu ei saa põhjendatult väita, et vaidlustatud sätetega ette nähtud menetlus ei ole kaasotsustamismenetlusega vastuolus, tuues põhjenduseks, et turvaliste riikide nimekirju ei võeta vastu mitte EÜ artikli 63 alusel, vaid tuginedes vaidlustatud sätetele, millega nähakse ette lihtsam menetlus kui see, mida kohaldati alusakti vastuvõtmisel.
Such an argument effectively accords provisions of secondary legislation primacy over primary legislation — in the present case, Article 67 EC, paragraphs (1) and (5) of which must be applied successively in compliance with the conditions laid down to that effect.
Selline mõttekäik annaks teisestele õigusnormidele ülimuslikkuse esmaste õigusnormide, st käesoleval juhul EÜ artikli 67 üle, mille lõikeid 1 ja 5 tuleb kohaldada järjestikku vastavalt neis ettenähtud tingimustele.
Nor can the adoption of secondary legal bases be justified on the basis of considerations relating to the politically sensitive nature of the issue concerned or to a concern to ensure the effectiveness of a Community action.
Samuti ei saa tuletatud õiguslike aluste vastuvõtmist põhjendada kaalutlustega, milles viidatakse kõnealuse valdkonna poliitilisele tundlikkusele või vajadusele tagada tõhus ühendusepoolne tegutsemine.
Furthermore, the existence of an earlier practice of establishing secondary legal bases cannot reasonably be relied upon.
Lisaks ei saa põhjendatult toetuda varasemale praktikale, mis seisneb tuletatud õiguslike aluste loomises.
Even on the assumption that there is such a practice, it cannot derogate from the rules laid down in the Treaty and cannot therefore create a precedent binding on the institutions (see, to that effect, United Kingdom v Council, paragraph 24, and Case C-426/93 Germany v Council [1995] ECR I-3723, paragraph 21).
Isegi kui lähtuda eeldusest, et selline praktika on tõendatud, ei saa see kalduda kõrvale asutamislepingu sätetest ega luua pretsedenti, mis oleks institutsioonidele siduv (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Ühendkuningriik vs. nõukogu, punkt 24, ja 9. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-426/93: Saksamaa vs. nõukogu, EKL 1995, lk I-3723, punkt 21).
It follows that, by including in Directive 2005/85 the secondary legal bases constituted by the contested provisions, the Council infringed Article 67 EC, thereby exceeding the powers conferred on it by the Treaty.
Eeltoodust tuleneb, et kuna nõukogu on direktiivi 2005/85 vaidlustatud sätetega näinud ette tuletatud õiguslikud alused, on ta rikkunud EÜ artiklit 67, kuna ületas seeläbi talle asutamislepinguga antud pädevust.
It must be added that, as regards the future adoption of the lists of safe countries and their amendment, the Council must proceed in compliance with the procedures established by the Treaty.
Turvaliste riikide nimekirjade ja nende muudatuste edaspidise vastuvõtmise osas tuleb lisada, et nõukogu on kohustatud järgima asutamislepinguga kehtestatud menetlusi.
In that respect, in order to determine whether the adoption and amendment of the lists of safe countries through legislation or any decision to apply the third indent of Article 202 EC, in the form of a delegation or reservation of implementing powers, fall within paragraphs (1) or (5) of Article 67 EC, it is necessary to assess whether, with the adoption of Directive 2005/85, the Council has adopted Community legislation defining the common rules and basic principles governing the issues covered by points 1 and 2(a) of the first paragraph of Article 63 EC.
Selleks et kindlaks teha, kas turvaliste riikide nimekirjade vastuvõtmine ja muutmine seadusandlikul teel või otsus kohaldada EÜ artikli 202 kolmandat taanet volituste delegeerimise või endale rakendusvolituste jätmise vormis kuulub EÜ artikli 67 lõigete 1 või 5 alla, tuleb hinnata, kas nõukogu on direktiivi 2005/85 näol võtnud vastu ühenduse õigusakti, millega määratakse kindlaks ühiseeskirjad ja peamised põhimõtted, mis reguleerivad EÜ artikli 63 esimese lõigu punktis 1 ja punkti 2 alapunktis a nimetatud küsimusi.
As regards procedures in Member States for granting or withdrawing refugee status, point 1(d) of the first paragraph of Article 63 EC merely provides for the adoption of ‘minimum standards’.
Mis puudutab pagulasseisundi andmise ja äravõtmise menetlust liikmesriikides, siis EÜ artikli 63 esimese lõigu punkti 1 alapunktis d on ette nähtud üksnes „miinimumnõu[ete]” vastuvõtmine.
As is apparent from paragraphs 10 to 17 of this judgment, Directive 2005/85 adopts detailed criteria enabling the lists of safe countries to be established subsequently.
Nagu käesoleva kohtuotsuse punktidest 10–17 tuleneb, on direktiiviga 2005/85 kehtestatud üksikasjalikud tingimused, mis võimaldavad nende alusel koostada turvaliste riikide nimekirjad.
Consequently it must be concluded that, by that legislative act, the Council adopted ‘Community legislation defining the common rules and basic principles’ within the meaning of the first indent of Article 67(5) EC, and therefore the co-decision procedure is applicable.
Seega tuleb asuda seisukohale, et nõukogu on selle õigusakti näol võtnud vastu „ühenduse õigusakti[…], milles määratakse kindlaks […] ühiseeskirjad ja peamised põhimõtted” EÜ artikli 67 lõike 5 esimese taande mõttes, ning seetõttu on kohaldatav kaasotsustamismenetlus.
In the light of the foregoing, the first two pleas in law advanced by the Parliament in support of its application for annulment must be upheld and, accordingly, the contested provisions annulled.
Arvestades eeltoodut tervikuna, tuleb parlamendi poolt tühistamishagi toetuseks esitatud väidetest kahe esimesega nõustuda ning järelikult tuleb vaidlustatud sätted tühistada.
The third and fourth pleas in law, alleging a breach of the duty to state reasons for the contested provisions and failure to comply with the obligation to cooperate in good faith
Kolmas ja neljas väide, mis tuginevad põhjendamiskohustuse rikkumisele vaidlustatud sätete osas ja lojaalse koostöö kohustuse mittejärgmisele
Since the first two pleas in law are well founded, there is no need to examine the third and fourth pleas in law upon which the Parliament relied in support of its application.
Kuna kaks esimest väidet on põhjendatud, puudub vajadus uurida parlamendi poolt tema hagi toetuseks esitatud kolmandat ja neljandat väidet.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna parlament on kohtukulude
Since the Parliament has applied for the Council to be ordered to pay the costs and the Council has been unsuccessful, the Council must be ordered to pay the costs.
KOHTUOTSUS 6.5.2008 – KOHTUASI C-133/06 hüvitamist nõudnud ja nõukogu on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista nõukogult.
Pursuant to the first subparagraph of Article 69(4), the interveners in this case are to bear their own costs.
Sama artikli lõike 4 esimese lõigu alusel kannavad käesolevasse menetlusse astujad ise oma kohtukulud.
Annuls Articles 29(1) and (2) and 36(3) of Council Directive 2005/85/EC of 1 December 2005 on minimum standards on procedures in Member States for granting and withdrawing refugee status;
Tühistada nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta artikli 29 lõiked 1 ja 2 ning artikli 36 lõige 3.
Orders the Council of the European Union to pay the costs;
Mõista kohtukulud välja Euroopa Liidu Nõukogult.
Orders the French Republic and the Commission of the European Communities to bear their own costs.
Prantsuse Vabariik ja Euroopa Ühenduste Komisjon kannavad oma kohtukulud ise.
Joined Cases C-5/06 and C-23/06 to C-36/06
Liidetud kohtuasjad C-5/06 ja C-23/06—C-36/06
(Reference for a preliminary ruling from the Finanzgericht Düsseldorf and from the Tribunal de grande instance de Nanterre)
(eelotsusetaotlused, mille on esitanud Finanzgericht Düsseldorf ja Tribunal de grande instance de Nanterre)
(Sugar — Production levies — Detailed rules for the application of the quota system — Calculation of the exportable surplus — Calculation of the average loss)
Suhkur — Toodangumaksud — Kvoodisüsteemi kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad — Eksporditava ülejäägi arvutamine — Keskmise kahjumi arvutamine
Opinion of Advocate General Sharpston delivered on 14 June 2007 . . . . . .
Kohtujurist E. Sharpstoni ettepanek, esitatud 14. juunil 2007 . . . . . . . . .
I - 3234Judgment of the Court (Second Chamber), 8 May 2008 . . . . . . . . . . .
Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 8. mai 2008 . . . . . . . . . . . . . . .
SUMMARY — JOINED CASES C-5/06 AND C-23/06 TO C-36/06
KOKKUVÕTE — LIIDETUD KOHTUASJAD C-5/06 JA C-23/06–C-36/06
Agriculture — Common organisation of the markets — Sugar (Council Regulation No 1260/2001, Art. 15(1)(b) and (c))
Põllumajandus — Ühine turukorraldus — Suhkur (Nõukogu määrus nr 1260/2001, artikli 15 lõike 1 punktid b ja c)
Agriculture — Common organisation of the markets — Sugar
Põllumajandus — Ühine turukorraldus — Suhkur
(Council Regulation No 1260/2001, Art. 15(1)(d); Commission Regulations No 1837/2002, No 1762/2003 and No 1775/2004)
(Nõukogu määrus nr 1260/2001, artikli 15 lõike 1 punkt d; komisjoni määrused nr 1837/2002, nr 1762/2003 ja nr 1775/2004)
The exportable surplus includes quantities of products for the disposal of which Community support measures have been laid down.
Eksporditav ülejääk hõlmab neid toodete koguseid, mille müügiks on ette nähtud ühenduse toetusmeetmed.
Pursuant to Article 15(1)(c) of Regulation No 1260/2001 on the common organisation of the markets in the sugar sector, for the purpose of calculating the exportable surplus, all the quantities of exported products which fall under that article must, regardless of whether or not refunds have actually been paid, be subtracted from consumption.
Määruse nr 1260/2001 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta artikli 15 lõike 1 punkti c kohaselt tuleb eksporditava ülejäägi arvutamisel tarbimisest lahutada kõik selle artikli kohaldamisalasse kuuluvate eksporditud toodete kogused, olenemata sellest, kas nendega seoses maksti tegelikult toetusi või mitte.
Moreover, if quantities exported without refunds were included in the account of consumption within the Community, that account would be overvalued.
Lisaks sellele, kui arvata ilma toetus teta eksporditud kogused ühendusesisese tarbimise hulka, siis hinnataks viimast üle.
As a consequence, the exportable surplus would be underestimated.
Sellest tulenevalt alahinnataks eksporditavat ülejääki.
Thus, there is a risk that the objective pursued by the system of the self-financing of the costs of disposing of surpluses — which has been to ensure, in a fair yet efficient way, that the producers themselves meet those costs in full — would not be achieved.
Lisaks sellele oleks oht, et jääb saavutamata tarbimist ületava ühenduse toodangu müügikulu- de isefinantseerimise süsteemi eesmärk, mis seisneb õiglasel ja tõhusal viisil selle tagamises, et tootjad kannavad need kulud ise tervikuna.
(see paras 37-39, 44, 45, 68, operative part)
(vt punktid 37–39, 44, 45, 68 ja resolutiivosa)
As the exportable surplus is the difference between Community production under quotas A and B and consumption within the Community, the latter is not intended to include the quantities of exported products, regardless of whether they have or have not benefited from export refunds.
Kuna eksporditav ülejääk kujutab endast vahet A- ja B-kvootide alusel toodetud ühenduse toodangu ja ühendusesisese tarbimise vahel, siis ei ole sellega hõlmatud eksporditud toodete kogused olenemata sellest, kas nendega seoses on makstud eksporditoetusi või mitte.
The quantities of exported products cannot be considered to have been disposed of for consumption within the Community, within the meaning of Article 15(1)(b) of Regulation No 1260/2001.
Ühendusesiseseks tarbimiseks müüdavatena määruse nr 1260/2001 artikli 15 lõike 1 punkti b tähenduses ei saa käsitada eksporditud toodete koguseid.
financing of the costs of disposing of Community production surpluses, in accordance with the principle of self-financing.
ületava ühenduse toodangu müügikulusid finantseeritaks isefinantseerimise põhimõtte kohaselt õiglaselt.
Article 15(1)(d) of Regulation No 1260/2001 on the common organisation of the markets in the sugar sector is to be interpreted as meaning that all the quantities of exported products which fall under that article, regardless of whether or not refunds have actually been paid, are to be taken into account for the purpose of calculating the estimated average loss per tonne of product.
Määruse nr 1260/2001 suhkrusektori turgude ühise korralduse kohta artikli 15 lõike 1 punkti d tuleb tõlgendada nii, et kõiki selle artikli kohaldamisalasse kuuluvate eksporditud toodete koguseid, olenemata sellest, kas nendega seoses maksti tegelikult toetusi või mitte, tuleb võtta arvesse tõenäolise keskmise kahjumi arvutamisel toote tonni kohta.
It follows that the method of calculating the average loss per tonne of sugar which takes into consideration only the quantities of exported products which actually gave rise to the payment of refunds does not comply with Article 15 of Regulation No 1260/2001.
Sellest tuleneb, et keskmise kahjumi suhkrutonni kohta arvutamise meetod, mis võtab arvesse ainuüksi neid eksporditud tooteid, millega seoses oli tegelikult toetusi makstud, ei ole kooskõlas määruse nr 1260/2001 artikliga 15.
Consequently, Regulations No 1762/2003 and No 1775/2004 fixing production levies in the sugar sector for the marketing years 2002/03 and 2003/04, which apply that method, are invalid.
Seetõttu on kehtetud seda meetodit kohaldavad määrused nr 1762/2003 ja nr 1775/2004, millega määratakse kindlaks turustusaastal 2002/2003 ja turustusaastal 2003/2004 kehtivad toodangumaksud suhkrusektoris.
By contrast, examination of Regulation No 1837/2002, which refers to the marketing year 2001/02, has not disclosed the existence of any factors liable to affect its validity since the average loss was calculated on the basis of the total quantities of sugar exported in the form of processed products, regardless of whether or not those exports had actually benefited from refunds.
Seevastu mis puudutab määrust nr 1837/2002 turustusaasta 2001/2002 kohta, siis ei avastatud selle analüüsil selliseid elemente, mis võiksid mõjutada selle kehtivust, sest keskmine kahjum arvutati töödeldud toodete kujul eksporditud suhkru kõi -kide koguste alusel, olenemata sellest, kas nendega seoses oli tegelikult toetusi makstud või mitte.
The estimated total loss — obtained by multiplying the exportable surplus by the average loss — will be excessive if a product may be considered to have been exported for the purpose of calculating the exportable surplus but was not correspondingly taken into account for the purpose of the calculation of the average loss, the denominator of which is the total tonnage of export obligations to be fulfilled during the current marketing year.
Nimelt hinnatakse üle tõenäolist kogukahjumit, mis saadakse eksporditava ülejäägi korrutamisel keskmise kahjumiga, kui teatud toodet on võimalik käsitada eksporditava ülejäägi arvutamisel eksporditud tootena, kuid seda ei võeta vastavalt arvesse keskmise kahjumi arvutamisel, mille matemaatiline nimetaja on kõnealusel turustusaastal täidetavate ekspordikohustuste kogutonnimäär.
Thus, with the exception of the largely theoretical case in which all exports benefit from refunds, the system introduced by the Commission, by excluding from export obligations the quantities exported without refunds, inasmuch as it resulted, in practice, in fixing a priori the total loss at an amount greater than that of the costs linked to refunds, goes beyond the objective of Regulation No 1260/2001, and in particular beyond that of the equitable
Jättes kõrvale ilmselgelt teoreetilise hüpoteesi, et toetusi maksti kõigi eksporditud kogustega seoses, läheb komisjoni rakendatud säte, mis jätab ekspordikohustuste kindlaksmääramisel arvestamata ilma toetusteta eksporditud kogused — kuivõrd see tingib tegelikkuses kogukahjumi a priori kindlaksmääramise suuremas summas kui toetustega seonduvate kulude summa — kaugemale sellest, mis on vajalik määruse nr 1260/2001 eesmärgi saavutamiseks ja eelkõige selle tagamisest, et tarbimist
OPINION OF MS SHARPSTON — JOINED CASES C-5/06 AND C-23/06 TO C-36/06
KOHTUJURIST SHARPSTONI ETTEPANEK — LIIDETUD KOHTUASJAD C-5/06 JA C-23/06–C-36/06
SHARPSTONdelivered on 14 June 2007
KOHTUJURISTI ETTEPANEKELEANOR SHARPSTON esitatud 14. juunil 2007 1
In the present cases the Court is asked whether the method of calculation applied by the Commission for setting the amount of production levies intended to finance the common organisation of the markets in the sugar sector is valid.
Käesolevates kohtuasjades küsitakse Euroopa Kohtult, kas arvutusmeetod, mida komisjon kohaldab selleks, et määrata suhkrusektori turgude ühise korralduse rahastamiseks ette nähtud toodangumaksude summa, on kehtiv.
Production levies are intended in particular to reflect the cost to the Community of export refunds, or payments which are made in certain circumstances to compensate sugar producers for the fact that world prices of sugar are, in general, lower than the supported Community price.
Toodangumaksud peegeldavad eelkõige eksporditoetuste maksumust ühenduse jaoks ehk makseid, millega teatavatel asjaoludel hüvitatakse suhkrutootjatele seda, et suhkru maailmaturuhinnad on üldiselt ühenduse toetatud hindadest madalamal tasemel.
A number of sugar producers challenge the lawfulness of two aspects of the calculation of production levies.
Mitu suhkrutootjat on vaidlustanud toodangumaksude arvutamise kahe aspekti seaduslikkuse.
The ‘exportable surplus’ is defined, essentially, as the production of sugar minus sugar quantities ‘disposed of for consumption within the Community’.
„Eksporditav ülejääk” on määratletud sisuliselt kui suhkrutoodang, millest on lahutatud need suhkrukogused, „mis on müüdud ühendusesiseseks tarbimiseks”.
The latter concept is defined, essentially, as the total of opening sugar stocks, sugar production and sugar imports, minus the total of closing sugar stocks and exported sugar.
Viimati mainitud mõiste on määratletud sisuliselt kui asjaomase perioodi alguses olemasolevate suhkruvarude, suhkrutoodangu ja suhkruimpordi kogusumma, millest on lahutatud perioodi lõpus olemasolevate suhkruvarude ja eksporditud suhkru kogusumma.
Exported sugar comprises sugar exported in the natural state and sugar ‘contained in exported processed products’.
Eksporditud suhkru hulka kuulub nii naturaalsel kujul eksporditud suhkur kui ka „eksporditud töödeldud toodetes sisalduv” suhkur.
The applicant sugar producers submit, first, that sugar which is contained in exported processed products and in respect of which no export refunds were paid should not be regarded as sugar ‘contained in exported processed products’ for the purpose of this calculation.
Hagejateks olevad suhkrutootjad väidavad esiteks, et eksporditud töödeldud toodetes sisalduvat suhkrut, millega seoses ei ole eksporditoetust makstud, ei tohiks selles arvutuses käsitleda kui „eksporditud töödeldud toodetes sisalduvat” suhkrut.
The first step of that calculation requires the overall loss for a given marketing year to be estimated before the end of that marketing year by multiplying the ‘exportable surplus’ by the estimated ‘average loss’ per tonne.
Kõnealuse arvutuse esimene etapp näeb ette enne turustusaasta lõppu selle turustusaasta kogukahjumi kindlaksmääramise, korrutades „eksporditava ülejäägi” tõenäolise „keskmise kahjumiga” tonni kohta.
The ‘average loss’ per tonne is defined, essentially, as the total amount of refunds divided by the total tonnage of ‘export obligations to be fulfilled’ in the marketing year concerned.
„Keskmine kahjum” tonni kohta on määratletud sisuliselt kui toetuste kogusumma, mis on jagatud vastaval turustusaastal „täitmisele kuuluvate ekspordikohustuste” kogusummaga tonnides.
In the alternative, the applicant sugar producers submit that if (contrary to their principal submission) sugar ‘contained in exported processed products’ includes all such sugar, whether or not export refunds
Teise võimalusena väidavad hagejateks olevad suhkrutootjad, et kui (vastupidiselt nende põhiväitele) „eksporditud töödeldud toodetes sisalduva” suhkru hulka kuulub kogu selline
ZUCKERFABRIK JÜLICH AND OTHERS
ZUCKERFABRIK JÜLICH JT mis kohaldus turustusaastate 2001/2002 kuni 2005/2006 suhtes.