natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78 and recital 31 in the preamble thereto, the rules on the burden of proof must be adapted when there is a prima facie case of discrimination.
Direktiivi 2000/78 viimati nimetatud sätte ja selle direktiivi põhjenduse 31 kohaselt tuleb tõendamiskohustuse eeskirju kohandada siis, kui diskrimineerimisjuhtum on esmapilgul ilmne.
In the event that Ms Coleman establishes facts from which it may be presumed that there has been direct discrimination, the effective application of the principle of equal treatment then requires that the burden of proof should fall on the respondents, who must prove that there has been no breach of that principle.
Juhul kui S. Coleman esitab faktilised asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene diskrimineerimine, siis nõuab võrdse kohtlemise põhimõtte tõhus rakendamine tõendamiskohustuse üleminekut põhikohtuasja kostjatele, kes peavad tõendama, et nimetatud põhimõtet ei ole rikutud.
In that context, the respondents could contest the existence of such a breach by establishing by any legally permissible means, in particular, that the employee’s treatment was justified by objective factors unrelated to any discrimination on grounds of disability and to any association which that employee has with a disabled person.
Sellest lähtuvalt saaksid kostjad niisuguse rikkumise olemasolu vaidlustada, tõendades kõiki õigusvahendeid kasutades eelkõige, et töötaja selline kohtlemine on põhjendatud objektiivsete asjaoludega, mis ei ole kuidagi seotud puude alusel diskrimineerimisega ega sellega, et töötaja on seotud puudega isikuga.
In the light of the foregoing considerations, the answer to the first part of Question 1 and to Questions 2 and 3 must be that Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (2)(a) thereof, must be interpreted as meaning that the prohibition of
Eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt tuleb esimese küsimuse esimesele osale ning teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 ja eelkõige selle artiklit 1 ning artikli 2 lõiget 1 ja lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et neis sätetes ette nähtud
Where an employer treats an employee who is not himself disabled less favourably than another employee is, has been or would be treated in a comparable situation, and it is established that the less favourable treatment of that employee is based on the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such treatment is contrary to the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a).
Kui tööandja kohtleb puudeta töötajat halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist töötajat samalaadses olukorras ning kui on tõendatud, et asjaomase töötaja halvema kohtlemise aluseks on see, et puue on tema lapsel, kellele ta tagab vajaliku hoolduse põhiosas ise, rikutakse sellise kohtlemisega kõnealuse direktiivi artikli 2 lõike 2 punktis a sätestatud otsese diskrimineerimise keeldu.
The second part of Question 1, and Question 4
Esimese küsimuse teine osa ja neljas küsimus
By these questions, which should be examined together, the referring tribunal asks, in essence, whether Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as prohibiting harassment related to disability only in respect of an employee who is himself disabled, or whether the prohibition of harassment applies equally to an employee who is not himself disabled but who, as in the present case, is the victim of unwanted conduct amounting to harassment related to the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Nende küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/78 ja eelkõige selle artiklit 1 ning artikli 2 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et need keelavad puudega seotud ahistamise üksnes sellise töötaja suhtes, kes on ise puudega, või kas ahistamise keeldu kohaldatakse ka töötaja suhtes, kes ise ei ole puudega, kuid kelle suhtes nii nagu põhikohtuasjas esineb ahistamiseks peetavat soovimatut käitumist, mis on seotud puudega, mis on tema lapsel, kellele ta tagab vajaliku hoolduse põhiosas ise.
Since, under Article 2(3) of Directive 2000/78, harassment is deemed to be a form of discrimination within the meaning of Article 2(1), it must be held that, for the same reasons as those set out in paragraphs 34 to 51 of this judgment, that directive, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as not being limited to the prohibition of harassment of people who are themselves disabled.
Kuivõrd direktiivi 2000/78 artikli 2 lõikest 3 tulenevalt peetakse ahistamist üheks diskrimineerimise vormiks osundatud artikli lõike 1 tähenduses, siis tuleb märkida, et samadel põhjustel, mis on välja toodud käesoleva otsuse punktides 34–51, tuleb kõnealust direktiivi, eelkõige selle artiklit 1 ja artikli 2 lõikeid 1 ja 3 tõlgendada nii, et neis ei keelata vaid nende isikute ahistamist, kes on ise puudega.
Where it is established that the unwanted conduct amounting to harassment which is suffered by an employee who is not himself disabled is related to the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such conduct is contrary to the principle of equal treatment enshrined in Directive 2000/78 and, in particular, to the prohibition of harassment laid down by Article 2(3) thereof.
Kui on tõendatud, et töötaja suhtes, kellel endal puuet ei ole, esinenud ahistamiseks peetav soovimatu käitumine on seotud puudega, mis on tema lapsel, kellele ta tagab vajaliku hoolduse põhiosas ise, rikutakse sellise käitumisega direktiivis 2000/78 kehtestatud võrdse kohtlemise põhimõtet ja eelkõige sama direktiivi artikli 2 lõikes 3 sätestatud ahistamise keeldu.
In that regard, it must nevertheless be borne in mind that, according to the actual wording of Article 2(3) of the directive, the concept of harassment may be defined in accordance with the national laws and practice of the Member States.
Siinkohal tuleb siiski meenutada, et kõnealuse direktiivi artikli 2 lõike 3 sõnastuse kohaselt võib ahistamise mõiste määratleda vastavalt liikmesriikide siseriiklikele õigusnormidele ja tavadele.
With regard to the burden of proof which applies in situations such as that in the main proceedings, it must be observed that, since harassment is deemed to be a form of discrimination within the meaning of Article 2(1) of Directive 2000/78, the same rules apply to harassment as those set out in paragraphs 52 to 55 of this judgment.
Tõendamiskohustuse kohaldamisega seoses sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb märkida, et kuna ahistamist peetakse üheks diskrimineerimise vormiks direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 1 tähenduses, kohaldatakse ahistamisele samu reegleid, mis on toodud käesoleva otsuse punktides 52–55.
Consequently, as is apparent from paragraph 54 of this judgment, in accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78 and recital 31 in the preamble thereto, the rules on the burden of proof must be adapted when there is a prima facie case of discrimination.
Nagu käesoleva otsuse punktist 54 ilmneb, tuleb direktiivi 2000/78 artikli 10 lõike 1 ja põhjenduse 31 kohaselt tõendamiskohustuse eeskirju järelikult kohandada siis, kui diskrimineerimisjuhtum on esmapilgul ilmne.
In the event that Ms Coleman establishes facts from which it may be presumed that there has been harassment, the effective application of the principle of equal treatment then requires that the burden of proof should fall on the respondents, who must prove that there has been no harassment in the circumstances of the present case.
Juhul kui S. Coleman esitab faktilised asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on esinenud ahistamine, siis nõuab võrdse kohtlemise põhimõtte tõhus rakendamine tõendamiskohustuse üleminekut põhikohtuasja kostjatele, kes peavad tõendama, et käesolevatel asjaoludel ei ole ahistamist esinenud.
In the light of the foregoing considerations, the answer to the second part of Question 1 and to Question 4 must be that Directive 2000/78, and, in particular, Ar -ticles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as meaning that the prohibition of harassment laid down by those provisions is not limited only to people who are themselves disabled.
Eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt tuleb esimese küsimuse teisele osale ja neljandale küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78, eelkõige selle artiklit 1 ning artikli 2 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et neis sätetes ette nähtud ahistamise keeld ei ole piiratud üksnes nende isikutega, kes on ise puudega.
Where it is established that the unwanted conduct amounting to harassment which is suffered by an employee who is not himself disabled is related to the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such conduct is contrary to the prohibition of harassment laid down by Article 2(3).
Kui on tõendatud, et töötaja suhtes, kellel endal puuet ei ole, esinenud ahistamiseks peetav soovimatu käitumine on seotud tema puudega, mis on tema lapsel, kellele ta tagab vajaliku hoolduse põhiosas ise, rikutakse sellise käitumisega kõnealuse direktiivi artikli 2 lõikes 3 sätestatud ahistamise keeldu.
Council Directive 2000/78/EC of 27 November 2000 establishing a general framework for equal treatment in employment and occupation, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (2)(a) thereof, must be interpreted as meaning that the prohibition of direct discrimination laid down by those provisions is not limited only to people who are themselves disabled.
Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel), eelkõige selle artiklit 1 ning artikli 2 lõiget 1 ja lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et neis sätetes ette nähtud otsese diskrimineerimise keeld ei ole piiratud üksnes nende isikutega, kes ise on puudega.
Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (3) thereof, must be interpreted as meaning that the prohibition of harassment laid down by those provisions is not limited only to people who are themselves disabled.
Direktiivi 2000/78, eelkõige selle artiklit 1 ning artikli 2 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et neis sätetes ette nähtud ahistamise keeld ei ole piiratud üksnes nende isikutega, kes on ise puudega.
Where it is established that the unwanted conduct amounting to harassment which is suffered by an employee who is not himself disabled is related to the disability of his child, whose care is provided primarily by that employee, such conduct is contrary to the prohibition of harassment laid down by Article 2(3).
Kui on tõendatud, et töötaja suhtes, kellel endal puuet ei ole, esinenud ahistamiseks peetav soovimatu käitumine on seotud puudega, mis on tema lapsel, kellele ta tagab vajaliku hoolduse põhiosas ise, rikutakse sellise käitumisega kõnealuse direktiivi artikli 2 lõikes 3 sätestatud ahistamise keeldu.
Case C-347/06
Kohtuasi C-347/06
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia)
(Articles 43 EC, 49 EC and 86 EC — Concession for a public gas-distribution service — Directive 2003/55 — Early cessation at the end of a transitional period — Principles of the protection of legitimate expectations and legal certainty)
EÜ artiklid 43, 49 ja 86 – Gaasijaotusteenuse kontsessioon – Direktiiv 2003/55 – Ennetähtaegne lõpetamine üleminekuperioodi lõppedes – Õiguspärase ootuse ja õiguskindluse põhimõtted
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 24 April 2008 . . .
Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 24. aprillil 2008 . . . . . .
Judgment of the Court (Second Chamber), 17 July 2008 . . . . . . . . . . .
Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 17. juuli 2008 . . . . . . . . . . . . . .
(Art. 234 EC)
Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid – Siseriikliku kohtu pädevus (EÜ artikkel 234)
SUMMARY — CASE C-347/06
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-347/06
Approximation of laws — Directives concerning approximation of law — Common rules for the internal market in natural gas — Directive 2003/55
Õigusaktide ühtlustamine – Ühtlustamismeetmed – Maagaasi siseturu ühiseeskirjad – Direktiiv 2003/55
(European Parliament and Council Directive 2003/55, Art. 23(1))
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/55, artikli 23 lõige 1)
Freedom of movement for persons — Freedom of establishment — Freedom to provide ser -vices — Public service concession granted without a competitive tendering procedure
Isikute vaba liikumine – Asutamisvabadus – Teenuste osutamise vabadus – Hankemenetluseta antud avaliku teenuse kontsessioon
(Arts 43 EC, 49 EC and 86(1) EC)
(EÜ artiklid 43 ja 49 ja EÜ artikli 86 lõige 1)
In the context of proceedings brought under Article 234 EC, the Court does not have jurisdiction to rule on the compatibility of a national measure with Community law.
Euroopa Kohus ei ole EÜ artikli 234 alusel algatatud menetluse raames pädev otsustama, kas siseriiklik meede on ühenduse õigusega kooskõlas.
The Court may, however, extract from the wording of the questions formulated by the national court, and having regard to the facts stated by the latter, those elements which concern the interpretation of Community law for the purpose of enabling the national court to resolve the legal problems before it.
Samas võib ta siiski siseriikliku kohtu esitatud küsimuste sõnastusest viimase poolt esitatud andmeid arvesse võttes välja tuua elemendid, mis on seotud ühenduse õiguse tõlgendamisega, et võimaldada siseriiklikul kohtul menetluses olev kohtasi lahendada.
In the context of the cooperation between the Court of Justice and the national courts under Article 234 EC, it is solely for the national court, before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
EÜ artiklis 234 sätestatud Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö raames on ainult siseriiklikul kohtul, kelle lahendada on vaidlus ja kes vastutab langetatava kohtuotsuse eest, pädevus kohtuasja eripära arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust.
Consequently, where the questions submitted for a preliminary ruling concern the interpretation of Community law, the Court is, in principle, bound to give a ruling.
Järelikult juhul, kui esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud neile vastama.
On the other hand, it is not for the Court of Justice to rule on the inter -pretation and applicability of provisions of national law or to establish the facts relevant to the decision in the main proceedings.
Euroopa Kohtu ülesanne ei ole otsustada siseriiklike õigusnormide tõlgendamise ja kohaldatavuse üle ega teha kindlaks põhikohtuasja lahendamisel tähtsust omavaid asjaolusid.
The Court must take account, under the division of jurisdiction between the Community Courts and the national courts, of the factual and legislative context, as described in the order for reference, in which the question put to it is set.
Tegelikult peab Euroopa Kohus ühenduse ja siseriiklike kohtute pädevuste jaotuse raames võtma arvesse eelotsusetaotluses kirjeldatud faktilist ja õiguslikku konteksti, mille põhjal eelotsuseküsimused on esitatud.
Directive 2003/55 concerning common rules for the internal market in natural gas and repealing Directive 98/30 does not preclude legislation of a Member State from providing for the extension, on conditions which it lays down, of the length of the transitional period at the end of which the early cessation of a concession for the distribution of natural gas granted without a competitive tendering procedure must occur.
Direktiiviga 2003/55 maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta ning direktiivi 98/30 kehtetuks tunnistamise kohta ei ole vastuolus see, kui liikmesriigi õigusnormid näevad kindlaksmääratud tingimustel ette üleminekuperioodi pikendamise, mille lõppedes peab ilma hankemenetluseta antud maagaasi jaotamise kontsessiooni lõpetama enne tähtaja lõppu.
In those circumstances, it must also be held
Nendel tingimustel tuleb asuda ka seisukohale, et niisugused
ASM BRESCIA that neither Article 10 EC nor the principle of proportionality precludes such legislation.
ASM BRESCIA õigusnormid ei ole vastuolus ka EÜ artikliga 10 ega proportsionaalsuse põhimõttega.
being necessary to enable the contracting parties to untie their contractual relations on acceptable terms both from the point of view of the requirements of the public service and from the economic point of view.
pikendamist võib käsitada vajalikuna selleks, et võimaldada lepingupooltel lõpetada oma lepingulised suhted rahuldavatel tingimustel, pidades silmas nii avalikule teenusele esitatavaid nõudeid kui ka majanduslikke aspekte.
Article 23(1) of that directive sets out the calendar for the opening of the market for the supply of natural gas and provides, in particular, that the Member States must ensure that the eligible customers, that is to say those who are entitled to approach a supplier of their choice, are, from 1 July 2007, all customers.
Nimetatud direktiivi artikli 23 lõige 1 täpsustab maagaasi tarnimise turu avamise ajakava ja näeb muu hulgas ette, et liikmesriigid tagavad, et alates 1. juulist 2007 on kõik tarbijad vabatarbijad – st tarbijad, kes saavad vabalt osta gaasi oma valitud tarnijatelt.
That provision concerns the supply of natural gas and not its distribution.
See säte käsitleb maagaasi tarnimist, mitte jaotamist.
Therefore, no obligation can be inferred from it for the Member States to put an end to distribution contracts granted without any competitive tendering procedure.
Seega ei saa sellest liikmesriikidele tuletada mingisugust kohustust lõpetada ilma hankemenetluseta sõlmitud jaotamise lepingud.
Directive 2003/55 contains, moreover, no provision on current concessions for the distribution of natural gas.
Pealegi ei sisalda direktiiv 2003/55 ühtegi sätet kehtivate maagaasi jaotamise kontsessioonide kohta.
(see paras 38-41, operative part 1)
(vt punktid 38–41, resolutsiooni punkt 1)
Notwithstanding the fact that such a public service concession is outside the scope of the directives on the different categories of public contracts, public authorities are nonetheless bound, when they envisage granting such a concession, to comply with the fundamental rules of the Treaty, in general, and the principle of nondiscrimination on the grounds of nationality, in particular.
Vaatamata sellele, et niisugune avaliku teenuse kontsessioon ei kuulu erinevaid riigihankelepinguid reguleerivate direktiivide kohaldamisalasse, on avaliku võimu organid, kes kavatsevad niisugust kontsessiooni anda, siiski kohustatud järgima asutamislepingu põhinorme üldiselt ja eriti kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet.
More particularly, since such a concession is of a certain crossborder interest, its award, in the absence of any transparency, to an undertaking located in the Member State to which the contracting authority belongs, amounts to a difference in treatment to the detriment of undertakings which might be interested in that concession but which are located in other Member States.
Kuivõrd niisugune kontsessioon tekitab teatavat piiriülest huvi, siis selle andmisega ettevõtjale, kes asub kontsessiooni andja asukoha liikmesriigis, rikutakse läbipaistvuse puudumise korral võrdse kohtlemise põhimõtet teistes liikmesriikides asuvate ettevõtjate kahjuks, kes võiksid olla sellest kontsessioonist huvitatud.
Unless it is justified by objective circumstances, such a difference in treatment, which, by excluding all undertakings located in another Member State, operates mainly to the detriment of the latter undertakings, amounts to indirect discrimination on the basis of nationality, prohibited under Articles 43 EC and 49 EC.
Kui selline ebavõrdne kohtlemine ei ole objektiivsete asjaoludega põhjendatud ning jätab kõik teistes liikmesriikides asuvad ettevõtjad kõrvale ja toimib põhimõtteliselt nende kahjuks, kujutab see endast EÜ artiklitega 43 ja 49 keelatud kaudset diskrimineerimist kodakondsuse alusel.
In add -ition, Article 86(1) EC precludes Member States, in the case of public undertakings and undertakings to which they grant special or exclusive rights, from maintaining in force national legislation contrary to Articles 43 EC and 49 EC.
Pealegi on EÜ artikli 86 lõikega 1 vastuolus see, kui liikmesriigid säilitavad EÜ artiklitega 43 ja 49 vastuolus olevad siseriiklikud õigusnormid riigi osalusega äriühingute ja nende ettevõtjate suhtes, kellele nad annavad eri- või ainuõigused.
SUMMARY — CASE C-347/06 not only permits but also requires that the termination of such a concession be coupled with a transitional period which enables the contracting parties to untie their contractual relations on acceptable terms both from the point of view of the requirements of the public service and from the economic point of view.
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-347/06 õiguslik regulatsioon oleks selge ja täpne ning selle kohaldamine tema subjektidele ettenähtav – võimaldab ja lausa kohustab seda, et niisuguse kontsessiooni ülesütlemisel antaks üleminekuperiood, mis võimaldaks lepingupooltel lõpetada oma lepingulised suhted rahuldavatel tingimustel, pidades silmas nii avalikule teenusele esitatavaid nõudeid kui ka majanduslikke aspekte.
It is for the referring court to determine whether, in particular, the extension of the length of the transitional period brought about by national legislation can be regarded as being necessary to comply with the principle of legal certainty.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab hindama eriti seda, kas üleminekuperioodi pikendamist niisuguste siseriiklike õigusnormidega võib käsitada õiguskindluse põhimõtte järgimiseks vajalikuna.
Such a difference in treatment can however be justified by the necessity of complying with the principle of legal certainty, which forms part of the Community legal order and is binding on every national authority responsible for implementing Community law.
Samas võib niisugust erinevat kohtlemist põhjendada vajadusega järgida õiguskindluse põhimõtet, mis kuulub ühenduse õiguskorda ja on kohustuslik kõigile liikmesriigi ametiasutustele, kelle ülesanne on ühenduse õigust kohaldada.
Since Directive 2003/55 concerning common rules for the internal market in natural gas and repealing Direct- ive 98/30 requires existing concessions for the distribution of gas to be called in question only in cases of longstanding concessions not expiring for decades which were granted at a time when the Court had not yet held that contracts with a crossborder interest might be subject to duties of transparency arising from primary law, the principle of legal certainty, which requires, particularly, that rules of law be clear, precise and predictable in their effects,
Kuna direktiiv 2003/55 maagaasi siseturu ühiseeskirjade kohta ning direktiivi 98/30 kehtetuks tunnistamise kohta näeb olemasolevate gaasijaotuse kontsessioonide kahtluse alla seadmise ette vaid juhtudel, mil on tegemist vanade kontsessioonidega, mis peavad kestma veel mitu aastakümmet ja mis on antud ajal, mil Euroopa Kohus ei olnud veel otsustanud, et lepingute puhul, mis tekitavad teatavat piiriülest huvi, kehtib esmasest õigusest tulenev läbipaistvuse tagamise kohustus, siis õiguskindluse põhimõte – mis nõuab eelkõige seda, et
(see paras 57-61, 64, 65, 67-73, operative part 2)
(vt punktid 57–61, 64 ja 65, 67–73, resolutsiooni punkt 2)