natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Under the second subparagraph of Article 7(2), the emissions limit values which apply to incineration plants also apply to co-incineration plants in which more than 40% of the resulting heat release comes from hazardous waste.
Artikli 7 lõike 2 teise lõigu alusel kohaldatakse põletusrajatiste heitmete piirväärtusi ka koospõletusrajatistele, milles eralduvast soojusest üle 40% tekib ohtlike jäätmete põletamisel.
Gävle Kraftvärme is an undertaking within the Gävle Energi group of companies, which, in turn, is wholly owned by an undertaking owned by the municipality of Gävle.
Gävle Kraftvärme on Gävle Energi kontserni kuuluv äriühing, mis omakorda kuulub aktsiaseltsile, mille aktsiad on Gävle valla omandis.
Gävle Kraftvärme operates the Johannes co-generation plant, which is the basic production plant for Gävle’s district heating network, producing heat and electricity.
Ta käitab Gävle kaugküttevõrgu peamist tootmisrajatist, koostootmisjaama Johannes, mis toodab soojust ja elektrit.
Having decided to extend that plant, Gävle Kraftvärme applied to Östersunds tingsrätt, miljödomstolen (Östersund District Court, Environmental Court) for a permit to operate at a total installed supplied capacity of a maximum of 170 MW in that plant.
Nähes ette selle jaama laiendamist, esitas Gävle Kraftvärme loataotluse Östersunds tingsrätt, miljödomstolen’ile (keskkonnaasjades pädev Östersundi esimese astme kohtu koosseis) selle jaama käitamiseks maksimaalse soojusvõimsusega 170 MW.
That application related in particular to the following points:
Taotluse põhipunktid on järgmised:
— a permit to continue operating the existing solid fuel furnace (Furnace No 1) with a total installed thermal capacity of 85 MW;
– luba olemasoleva 85 MW soojusvõimsusega tahkekütusekatla (katel nr 1) käitamise jätkamiseks;
— installation and putting into operation of a new waste furnace (Furnace No 2) with a total installed thermal capacity of a maximum of 50 MW; and
– uue maksimaalselt 50 MW soojusvõimsusega jäätmepõletuskatla (katel nr 2) rajamine ja käikulaskmine ning
— installation and putting into operation of a new biofuel furnace with a total installed supplied capacity of a maximum of 85 MW (Furnace 3).
– uue maksimaalselt 85 MW soojusvõimsusega biokütusekatla (katel nr 3) rajamine ja käikulaskmine.
The application was also for a permit to carry out additional changes necessary for the increased operations.
Taotlus hõlmas ka loa saamist muude laiendatud käitamise jaoks nõutavate muudatuste tarbeks.
At the time the application was made, the precise manner in which the plant would be extended had not yet been finally determined.
Taotluse esitamise ajal ei olnud laiendamise üksikasjad veel lõplikult kindlaks määratud.
Gävle Kraftvärme could either proceed to construct Furnace No 2 and have Furnace No 3 built only if necessary, or not construct Furnace No 2 but construct Furnace No 3 instead.
Gävle Kraftvärme võis kas alustada katla nr 2 ehitust ja lasta vaid vajaduse korral ehitada katla nr 3 või siis katelt nr 2 mitte rajada ja rajada hoopis katla nr 3.
In any event, the combined power was not to exceed 85 MW.
Koguvõimsus pidi igal juhul jääma 85 MW piiridesse.
In its application for a permit, Gävle Kraftvärme had confirmed that both Furnace No 1 and Furnace No 2 could be classified as ‘co-incineration plants’.
Gävle Kraftvärme kinnitas loataotluses, et nii katelt nr 1 kui ka katelt nr 2 võib pidada „koospõletusrajatisteks”.
The regional authority, which stated that it favoured the application, nevertheless took the view that the activity in question corresponded more closely to that of a waste incineration plant.
Läänivalitsus, kes avaldas taotlusele toetust, oli siiski seisukohal, et taotletav käitamine vastab pigem jäätmepõletusrajatise käitamisele.
The court of first instance confirmed the classification proposed by Gävle Kraftvärme, taking the view that the essential purpose of the plant was the prod -uction of energy.
Esimese astme kohus nõustus Gävle Kraftvärme liigitusega, leides, et rajatise peamine otstarve on energia tootmine.
The regional authority contested that decision before the Svea Hovrätt, Miljööverdomstolen (Svea Court of Appeal, Environmental Court of Appeal), submitting that Furnace No 1 should be classified as a ‘co-incineration plant’, while Furnace No 2 should be classified as an ‘incineration plant’, which classifications that court adopted.
Läänivalitsus kaebas selle otsuse edasi Svea Hovrätt, Miljööverdomstolen’ile (keskkonnaasjades pädev Svea apellatsioonikohtu koosseis), väites, et katel nr 1 tuleb liigitada „koospõletusrajatiseks”, samas kui katel nr 2 tuleb liigitada „põletusrajatisteks”, ning nimetatud kohus nõustus sellise liigitamisega.
Gävle Kraftvärme brought an appeal against the latter decision to the Högsta domstolen (Supreme Court), submitting that the court of appeal erred in classifying the furnaces separately.
Gävle Kraftvärme kaebas selle kohtu otsuse edasi Högsta domstolen’ile (ülemkohus), väites, et apellatsioonikohus on katlad ekslikult eri liikidesse liigitanud.
The referring court notes that the classification of a plant is important, since the requirements for its operation differ according to the type of installation in question.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et seadme liigitamine on oluline, kuna käitamistingimused on erinevad sõltuvalt sellest, mis liiki rajatisega on tegu.
Consequently, taking the view that the resolution of the dispute depends on the interpretation of Community law, it decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Seetõttu ta leidis, et põhikohtuasja lahendamine sõltub ühenduse õiguse tõlgendamisest, otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
The concepts of ‘incineration plant’ and ‘co-incineration’ plant are defined in Article 3(4) and (5) of Directive 2000/76.
Mõisted „põletusrajatis” ja „koospõletusrajatis” on määratletud direktiivi 2000/76 artikli 3 punktides 4 ja 5.
Under Article 3(4), a plant is defined as ‘any… technical unit or equipment’.
Artikli 3 punktis 4 on rajatis määratletud kui „mis tahes […] tehniline üksus ja varustus”.
The term ‘plant’ is not expressly defined within the definition of ‘co-incineration plant’ in Article 3(5) of Directive 2000/76, but it is clear that that provision refers by implication to the preceding paragraph of that article.
Mõistet „rajatis” ei ole direktiivi 2000/76 artikli 3 punktis 5 sisalduva mõiste „koospõletusrajatis” määratlemise käigus selgitatud, kuid on ilmselge, et see säte viitab vaikimisi sama artikli eelmisele punktile.
It is apparent from the wording of Article 3(5) that the definition of ‘co-incineration plant’ is based on the concept of ‘incineration plant’ in Article 3(4) and that those provisions do not differ with regard to all the technical elements which must be taken into account for the classification of an incineration unit.
Artikli 3 punkti 5 sõnastusest ilmneb, et mõiste „koospõletusrajatis” määratlus lähtub mõistest „põletusrajatis”, mis sisaldub artikli 3 punktis 4, ja et need sätted ei erine selles osas, mis puudutab tehnilisi omadusi, mida tuleb arvestada põletusüksuse liigitamisel.
The technical elements which constitute an incineration plant and a co-incineration plant are listed in the second subparagraph of Article 3(4) and the third subparagraph of Article 3(5) of Directive 2000/76.
Tehnilised osad, mis iseloomustavad põletusrajatist ja koospõletusrajatist, on loetletud direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 4 teises lõigus ja punkti 5 kolmandas lõigus.
Included in those elements is the ‘boiler’.
Nende osade hulgas on mainitud „katelt”.
As the Advocate General observed in point 20 of her Opinion, in contrast to other elements listed which appear in the plural, the term ‘boiler’ (and also the term ‘stack’) is referred to in the singular.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 20, esineb sõna „katel” (ka sõna „korsten”) ainsuses, erinevalt muudest loetletud osadest, mis on mitmuses.
The wording of Article 3(4) and (5) of Directive 2000/76 therefore strongly supports the interpretation that each individual boiler, together with its associated equipment, constitutes a separate plant for the purposes of that directive.
Direktiivi 2000/76 artikli 3 punktide 4 ja 5 sõnastus räägib seega sellise tõlgenduse kasuks, mille kohaselt iga üksik katel koos selle juurde kuuluva varustusega on eraldi rajatis selle direktiivi tähenduses.
That interpretation is supported by the scheme and purpose of Directive 2000/76.
Seda tõlgendust kinnitavad direktiivi 2000/76 ülesehitus ja eesmärk.
With regard, firstly, to its scheme, it is established that incineration plants and co-incineration plants are subject to different rules as regards the operating conditions and emissions limit values which apply to them.
Mis puutub esiteks ülesehitusse, siis on selge, et põletusrajatiste ja koospõletusrajatiste kohta kehtivad erinevad nõuded nii käitamistingimuste kui ka heitmete piirväärtuste osas, mida nende suhtes kohaldatakse.
In general, co-incineration plants are subject to less restrictive rules.
Üldreeglina on nõuded koospõletusrajatiste kohta leebemad.
As regards operating conditions in particular, those applicable to incineration plants include requirements relating to the slag and bottom ashes total organic carbon content and their loss on ignition which are not laid down for co-incineration plants.
Mis puutub käitamistingimustesse, siis põletusrajatistele kohaldatavad käitamistingimused sisaldavad nõudeid räbu ja koldetuha orgaanilise süsiniku kogusisalduse ning põletuskao kohta, mida ei ole ette nähtud koospõletusrajatiste puhul.
Moreover, although for both types of plant those conditions include certain requirements regarding the temperature of the combustion gases when waste is added, only incineration plants must be equipped with at least one auxiliary burner.
Lisaks, kuigi mõlemat liiki rajatiste puhul hõlmavad need tingimused teatavaid nõudeid põlemisgaaside temperatuuri kohta jäätmete etteande ajal, peavad ainult põletusrajatised olema varustatud vähemalt ühe abipõletiga.
As the Advocate General observed in point 21 of her Opinion, certain provisions relating to incineration plants can be applied only to individual boilers.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 21, saab teatavaid põletusrajatiste kohta kehtivaid sätteid kohaldada vaid ühe katla kaupa.
It follows that an interpretation by which, in a co-generation plant, each boiler is to be considered a separate plant accords with the scheme of Directive 2000/76.
Sellest tulenevalt on direktiivi 2000/76 ülesehitusega kooskõlas tõlgendus, mille kohaselt tuleb koostootmisjaamas iga katelt pidada eraldi rajatiseks.
Such a conclusion is, furthermore, supported by the rules governing the issue of an operating permit for an incineration plant or a co-incineration plant.
Seda järeldust kinnitavad ka nõuded, mis käsitlevad põletusrajatise või koospõletusrajatise käitamisloa saamist.
Article 3(12) of Directive 2000/76 expressly provides that a permit may cover one or more plants or parts of a plant on the same site operated by the same operator.
Direktiivi 2000/76 artikli 3 punkt 12 näeb sõnaselgelt ette juhtumi, mil luba antakse mitme eri rajatise kohta, mis asuvad samas kohas ja mida käitab üks ja sama käitaja.
With regard, secondly, to the purpose of Directive 2000/76, it is apparent from Article 1 thereof that it seeks to prevent or to limit as far as practicable negative effects on the environment of incineration or co-incineration of waste by means of stringent operational conditions and technical requirements and through setting emissions limit values.
Teiseks nähtub direktiivi 2000/76 eesmärgi kohta artiklist 1, et see on vältida või võimaluse piires vähendada jäätmete põletamisest ja koospõletamisest tulenevat kahjulikku mõju keskkonnale, kehtestades ranged käitamistingimused ja tehnilised nõuded ning heitmete piirväärtused.
As was stated by the Austrian Government and the Commission of the European Communities in their observations, an interpretation of Directive 2000/76 which excludes the separate classification of each boiler is likely to hinder achievement of that objective.
Nagu osutasid Austria valitsus ja komisjon oma kirjalikes märkustes, võib seda eesmärki kahjustada direktiivi 2000/76 tõlgendus, mis välistab iga katla eraldi liigitamise.
Thus, if a co-generation plant comprising incineration and co-incin-eration units were to be classified, in its entirety, as a ‘co-incineration plant’, such a power station would be in a position to avoid the stricter obligations which apply to an incineration plant.
Näiteks juhul, kui põletus- ja koospõletusüksustest koosnev koostootmisjaam liigitada tervikuna „koospõletusrajatiseks”, saaks selline jaam kõrvale hoida suurematest kohustustest, mis kehtivad põletusrajatise suhtes.
Having regard to the foregoing, the answer to the first question must be that, for the purposes of applying Directive 2000/76, where a co-generation plant comprises a number of boilers, each boiler and its associated equipment is to be regarded as constituting a separate plant.
Eelnevat arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/76 kohaldamisel tuleb juhul, kui koostootmisjaamas on mitu katelt, iga katelt koos selle juurde kuuluva varustusega pidada eraldi rajatiseks.
Under the first subparagraph of Article 3(4) of Directive 2000/76, a plant dedicated to the thermal treatment of waste constitutes an incineration plant.
Direktiivi 2000/76 artikli 3 punkti 4 esimese lõigu kohaselt on rajatis, mida kasutatakse jäätmete soojustöötluseks, põletusrajatis.
In accordance with the first subparagraph of Article 3(5), a plant whose main purpose is the generation of energy or production of material products and which either uses
Sama artikli 3 punkti 5 esimese lõigu kohaselt tuleb rajatist, mille peamine otstarve on energia või aineliste toodete tootmine ja milles kasutatakse põhi- või lisakütusena
GÄVLE KRAFTVÄRME waste as a regular or additional fuel or in which waste is thermally treated for the purpose of disposal is to be regarded as a co-incineration plant.
GÄVLE KRAFTVÄRME jäätmeid või kus jäätmeid töödeldakse kõrvaldamise eesmärgil soojusega, pidada koospõletusrajatiseks.
The second subparagraph of Article 3(5) states that, if co-incineration takes place in such a way that the main purpose of the plant is not the generation of energy or production of material products but rather the thermal treatment of waste, the plant is to be regarded as an incineration plant within the meaning of Article 3(4).
Nimetatud artikli 3 punkti 5 teises lõigus on täpsustatud, et kui koospõletamine toimub nii, et rajatise peamine otstarve ei ole energia või aineliste toodete tootmine, vaid hoopis jäätmete soojustöötlemine, käsitatakse rajatist punktis 4 määratletud „põletusrajatisena”.
It is clear from the wording of those provisions that a co-incineration plant constitutes a particular form of incineration plant and that it is on the basis of the main purpose of a plant that the assessment of whether it is an incineration plant or a co-incineration plant is to be made.
Nende sätete sõnastusest ilmneb selgelt, et koospõletusrajatis on põletusrajatise erivorm ja et rajatise peamise otstarbe järgi hinnatakse, kas on tegu põletusrajatise või koospõletusrajatisega.
Assessment of the main purpose of a plant is made on the basis of facts existing at the time of that assessment, that is to say, on the capacity and function of that plant or, if the plant in question has not yet been built, on the basis of the plan in relation to which the application for an operating permit was made.
Tuleb täpsustada, et rajatise peamise otstarbe hindamisel lähtutakse hinnangu andmise ajal esinevatest faktilistest asjaoludest, nagu rajatise võimsus ja toimimine või kui rajatist ei ole veel ehitatud, võetakse aluseks projekt, mille jaoks käitlemisluba taotletakse.
In its written observations, the Swedish Government submits that an approach to classification of a plant based solely on the main purpose of that plant could circumvent the purpose of Directive 2000/76.
Rootsi valitsus väidab oma kirjalikes märkustes, et kui rajatise liigitamisele lähenemine põhineb ainuüksi rajatise peamisel otstarbel, tekib oht kalduda kõrvale direktiivi 2000/76 eesmärgist.
Many incineration units originally designed and built to incinerate waste could be reclassified as co-incineration plants where the recovered heat is used to produce energy.
Paljusid põletusüksusi, mis on algselt kavandatud ja ehitatud jäätmete põletamiseks, võiks ümber liigitada koospõletusrajatisteks, kui saadavat soojust kasutatakse energia tootmiseks.
Those units would thus avoid the stricter conditions applicable to incineration plants.
Nii jääksid need üksused välja põletusrajatistele kohaldatavate rangemate nõuete alt.
According to that Government, in order to distinguish between the two types of plant, it is more appropriate to base the assessment on the purpose for which the unit in question was built.
Rootsi valitsuse arvates tuleb neid kahte rajatiste liiki eristada pigem otstarbe järgi, milleks kõnealune üksus on ehitatud.
Such an interpretation cannot, however, be accepted.
Sellise tõlgendusega ei saa siiski nõustuda.
Firstly, it conflicts with the clear wording of Directive 2000/76.
Esiteks on see vastuolus direktiivi 2000/76 selge sõnastusega.
As the Commission pointed out in its observations before the Court, it is apparent from the express wording of Article 3(5) of that directive that it is on the basis of their main purpose that co-incineration plants are to be distinguished from incineration plants.
Nagu osutas komisjon Euroopa Kohtule esitatud märkustes, nähtub selle direktiivi artikli 3 punktist 5 sõnaselgelt, et koospõletusrajatised erinevad põletusrajatistest just oma peamise otstarbe poolest.
However, that provision does not specify any criterion with regard to the purpose for which the plant was built.
See säte ei näe seevastu ette ühtki kriteeriumi, mis puudutaks eesmärki, milleks rajatis on ehitatud.
Secondly, as is apparent from recital 24 in the preamble to that directive and from Article 3(1)(b) of Directives 75/442 and 2006/12, the Community legislation on waste seeks to encourage, as far as practicable, the recovery of waste and, in particular, its use as a source of energy.
Teiseks, nagu ilmneb nimetatud direktiivi põhjendusest 24, samuti direktiivide 75/422 ja 2006/12 artikli 3 lõike 1 punktist b, on jäätmeid käsitleva ühenduse õiguse eesmärk võimaluse piires edendada jäätmete taaskasutamist, eriti nende kasutamist energiaallikana.
An overly restrictive interpretation of the concept of ‘co-incineration plant’ would be likely to hinder achievement of that objective.
Mõiste „koospõletusrajatis” liiga kitsas tõlgendamine võib seda eesmärki kahjustada.
The application of stricter rules to plants whose main purpose is effectively the gener -ation of energy or production of material products could dissuade operators of such units from commencing or continuing an activity of that kind.
Rangemate eeskirjade kohaldamine rajatiste suhtes, mille peamine otstarve on tegelikult energia või aineliste toodete tootmine, võib pärssida sellise tegevuse alustamist või jätkamist selliste üksuste käitajate poolt.
Thirdly, it must be pointed out that the fact that a plant produces energy by incinerating limited volumes of waste is not in itself sufficient to regard it as a unit whose main purpose is the generation of energy or production of material products.
Kolmandaks tuleb rõhutada, et kui rajatis toodab energiat jäätmete põletamisega piiratud mahus, ei ole see tõsiasi iseenesest piisav, et pidada seda üksuseks, mille peamine otstarve on energia või aineliste toodete tootmine.
Recital 24 in the preamble to Directive 2000/76 and Articles 4(2)(b) and 6(6) thereof expressly envisage, where it is possible, the recovery of heat produced not only in the co-incineration process but also in the incineration process.
Direktiivi 2000/76 põhjendus 24, samuti artikli 4 lõike 2 punkt b ja artikli 6 lõige 6 näevad sõnaselgelt ette, et kui võimalik, kasutatakse ära mitte ainult koospõletamisel, vaid ka põletamisel tekkinud soojus.
Finally, it must be recalled that Directive 2000/76 imposes strict conditions for both types of plant and lays down specific safeguards for co-incineration plants.
Lõpuks tuleb meenutada, et direktiiviga 2000/76 on kehtestatud ranged tingimused kahte liiki rajatiste jaoks ja ette nähtud eriline kaitse koospõletusrajatistele.
For example, under the second subparagraph of Article 7(2), the emissions limit values laid down for incineration plants also apply to co-incineration plants when more than 40% of the released heat produced comes from hazardous waste. Furthermore,
Näiteks artikli 7 lõike 2 teise lõigu alusel kohaldatakse põletusrajatiste jaoks kehtestatud heitmete piirväärtusi ka koospõletusrajatistele, kui eralduvast soojusest üle 40% tekib ohtlike jäätmete põletamisel.
GÄVLE KRAFTVÄRME as is apparent from recital 13 in the preamble to that directive, if, because of their capacity, the plants referred to therein also fall within the scope of Directive 96/61, they must also comply with the provisions of that directive, in particular with regard to emissions limit values.
GÄVLE KRAFTVÄRME seal viidatud rajatised kuuluvad oma võimsuse tõttu ka direktiivi 96/61 kohaldamisalasse, peavad need vastama ka selle direktiivi sätetele, eeskätt heitmete piirväärtuste osas.
As the Advocate General observed in points 43 to 47 of her Opinion, the main purpose of an incineration unit must be assessed objectively on the basis of a number of facts.
Nagu selgitas kohtujurist oma ettepaneku punktides 43–47, peab põletusrajatise peamine otstarve objektiivselt tulenema mitmest faktilisest asjaolust.
In the context of such an assessment, it is for the competent authorities to examine the specific circumstances of each plant.
Hindamise käigus on pädevad asutused kohustatud kontrollima iga rajatise konkreetseid asjaolusid.
In particular, they are to take account of the volume of energy generated or material products produced in relation to the quantity of waste incinerated in the plant in question and the stability or continuity of that production.
Eelkõige tuleb arvestada energiatoodangu või toodetud ainete mahtu võrreldes rajatises põletatud jäätmete hulgaga, samuti tootmise stabiilsust ja jätkuvust.
Having regard to the foregoing, the answer to the second question must be that it is on the basis of its main purpose that a plant is to be classified as an ‘incineration plant’ or a ‘co-incineration plant’ within the meaning of Article 3(4) and (5) of Direct- ive 2000/76.
Eelnevat arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et rajatis tuleb liigitada „põletusrajatiseks” või „koospõletusrajatiseks” direktiivi 2000/76 artikli 3 punktide 4 ja 5 tähenduses vastavalt sellele, milline on selle peamine otstarve.
It is for the competent authorities to identify that purpose on the basis of an assessment of the facts existing at the time at which that assessment is carried out.
Pädevate asutuste ülesanne on selle otstarbe kindlakstegemine hinnangu andmise ajal esinevate faktiliste asjaolude hindamise põhjal.
For the purposes of applying Directive 2000/76/EC of the European Parliament and of the Council of 4 December 2000 on the incineration of waste, where a co-generation plant comprises a number of boilers, each boiler and its associated equipment is to be regarded as constituting a separate plant.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. detsembri 2000. aasta direktiivi 2000/76/EÜ jäätmete põletamise kohta kohaldamisel tuleb juhul, kui koostootmisjaamas on mitu katelt, iga katelt koos selle juurde kuuluva varustusega pidada eraldi rajatiseks.
It is on the basis of its main purpose that a plant is to be classified as an ‘incineration plant’ or a ‘co-incineration plant’ within the meaning of Article 3(4) and (5) of Directive 2000/76.
Rajatis tuleb liigitada „põletusrajatiseks” või „koospõletusrajatiseks” direktiivi 2000/76 artikli 3 punktide 4 ja 5 tähenduses vastavalt sellele, milline on selle peamine otstarve.
Case C-265/07
Kohtuasi C-265/07
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunale civile di Roma)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale civile di Roma)