natgillin/translations-raw huggingface dataset:
See also Case 827/79 Acampora [1980] ECR 3731, paragraph 8; Case C-348/89 Mecanarte [1991] ECR I-3277, paragraph 24; and Case C-97/95 Pascoal & Filhos [1997] ECR I-4209, paragraphs 57 to 60. I - 6156
Vt lisaks 11. detsembri 1980. aasta otsus kohtuasjas 827/79: Acampora (EKL 1980, lk 3731, punkt 8); 27. juuni 1991. aasta otsus kohtuasjas C-348/89: Mecanarte (EKL 1991, lk I-3277, punkt 24) ja 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-97/95: Pascoal & Filhos (EKL 1997, lk I-4209, punktid 57–60). I - 6156
B — Examination of the grounds of appeal
B. Õigusväidete hindamine lite 3 ja 4 kohaselt nii, et teavet kindlakstehtud või plaanitavate toimingute kohta, mis rikuvad või võivad rikkuda tolliõigust, vahetatakse lepinguosaliste ametiasutuste vahel nende taotluse alusel või omal algatusel.
The effectiveness of that system of administrative cooperation necessarily presupposes a division of powers between the authorities concerned, which the Court expressly recognises.
Esimene õigusväide: eksportiva ja importiva riigi vaheliste ülesannete jaotuse põhimõtte rikkumine a) Eksportiva ja importiva riigi vaheliste ülesannete jaotus
With regard to the alleged breach of the principle of the division of responsibilities between the competent authorities of the exporting country and of the importing country in determining the authenticity or accuracy of movement certificates, it should be observed that the conclusions of the Court of First Instance in paragraphs 120, 121, 150, 323 and 324 of the contested judgment, to which the appellant refers in its appeal, were reached having regard to the provisions of the Association Agreement between the EEC and the Republic of Turkey and on the basis of the Court’s settled case-law.
Seoses eksportiva ja importiva riigi pädevate ametiasutuste vaheliste ülesannete jaotuse põhimõtte väidetava rikkumisega kaupade liikumissertifikaatide ehtsuse või õigsuse hindamisel tuleb tuvastada, et Esimese Astme Kohtu lõppjäreldused vaidlustatud kohtuotsuse punktides 120, 121, 150, 323 ja 324, millele apellatsioonkaebuse esitaja oma hagiavalduses viitab, võeti vastu EMÜ-Türgi assotsiatsioonilepingu sätteid ning Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikat arvesse võttes.
According to settled caselaw, the determination of the origin of goods is based on a division of powers between the authorities of the exporting country and those of the importing country; whilst the former determine origin, the proper working of the system is ensured jointly by the authorities concerned on both sides.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tugineb kauba päritolu määramine eksportiva ja importiva riigi ametiasutuste pädevuste jaotusele; kui esimene neist määrab päritolu, siis regulatsiooni toimimine tagatakse mõlema osalise haldusasutuste koostöö abil.
That system is justified by the fact that the authorities of the exporting state are in the best position to verify directly the facts which determine origin.
Taoline regulatsioon õigustab end sellega, et eksportiva riigi ametiasutused on kõige paremini võimelised päritolu seisukohast olulisi asjaolusid vahetult kindlaks tegema.
13 — Case 218/83 Les Rapides Savoyards and Others [1984] ECR 3105, paragraph 26, concerning the Agreement between the European Economic Community and the Swiss Confederation of 22 July 1972; Case C-12/92 Huygen and Others [1993] ECR I-6381, paragraphs 24 and 25, concerning the Agreement between the European Economic Community and the Republic of Austria of 22 July 1972; and Case C-432/92 Anastasiou and Others [1994] ECR I-3087, paragraph 38, concerning the Agreement of 19 December 1972 establishing an Association between the European Economic Community and the Republic of Cyprus.
13 – Euroopa Kohtu 12. juuli 1984. aasta otsus kohtuasjas 218/83: Les Rapides Savoyards jt (EKL 1984, lk 3105, punkt 26), mis käsitleb Euroopa Majandusühenduse ja Šveitsi Konföderatsiooni vahelist 22. juuli 1972. aasta lepingut; 7. detsembri 1993. aasta otsus kohtuasjas C-12/92: Huygen jt (EKL 1993, lk I-6381, punktid 24 ja 25), mis käsitleb Euroopa Majandusühenduse ja Austria Vabariigi vahelist 22. juuli 1972. aasta lepingut, ning 5. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas C-432/92: Anastasiou jt (EKL 1994, lk I-3087, punkt 38), mis käsitleb 19. detsembri 1972. aasta lepingut assotsiatsiooni loomiseks Euroopa Majandusühenduse ja Küprose Vabariigi vahel.
See also Joined Cases C-153/94 and C-204/94 Faroe Seafood and Others [1996] ECR I-2465, paragraph 19.
Vt ka 14. mai 1996. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-153/94 ja C-204/94: Faroe Seafood jt (EKL 1996, lk I-2465, punkt 19).
Article 15 of Decision No 1/96 provides that the checking of the authenticity and accuracy of the certificates is to be carried out within the framework of mutual assistance provided for in Article 29 and Annex
Otsuse nr 1/96 artikkel 15 sätestab, et sertifikaatide ehtsuse ja õigsuse kontroll toimub vastastikuse abi raames vastavalt artiklile 29 ja otsuse nr 1/95 lisale 7. Vastastikuse abi andmine toimub eelnimetatud lisa artik-
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P of fact made by the customs authority in the exporting country.
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-204/07 P faktilises mõttes, st seoses eksportiva riigi tolliasutuste poolt tuvastatud asjaoludega.
16 of producing certain and uniform results regarding the identification of the origin of goods and of thereby avoiding deflections of trade and distortions of competition in trade.
16 ta viib kindlate ja ühtsete tulemusteni ning takistab seeläbi häirete tekkimist ja konkurentsimoonutusi kaupade liikumises.
It follows that, under the Association Agreement, the customs authorities of the importing country cannot refuse preferential treatment to goods which are imported under cover of a certificate properly issued by the customs authorities of the exporting country.
Sellest tuleneb, et vastavalt assotsiatsioonilepingu sätetele ei saa importiva riigi tolliasutused keelduda sooduskohtlemise rakendamisest kauba suhtes, mis on imporditud eksportiva riigi tolliasutuste poolt õiguspäraselt väljastatud sertifikaadi alusel.
Even if the customs authorities of the importing State have reasonable doubts as to the true origin of the goods in question, the only course open to them is to ask the customs authorities of the exporting State to carry out a subsequent verification of that origin. 17
Ka siis, kui importiva riigi tolliasutusel on põhjendatud kahtlus kauba tegeliku päritolu suhtes, võivad nad eksportiva riigi tolliasutuselt paluda üksnes selle päritolu täiendavat kontrollimist.
That mechanism can function only if the customs authorities of the importing country accept the determinations legally made by the authorities of the exporting country.
Importiva riigi tolliasutused ei ole soodustõendi ettenäitamisel küll õiguslikult kohustatud importijale taotletavat sooduskohtlemist tagama.
That system of cooperation and division of responsibilities between the customs administrations necessarily means that they are also bound by the results of that subsequent verification where the customs authorities of the exporting State have been able to determine the origin of the goods in question.
Taoline tolliasutuste vaheline koostöö- ja ülesannete jaotuse süsteem viib vältimatult selleni, et kui eksportiva riigi tolliasutused on suutnud kõnealuse kauba päritolu tuvastada, siis on tolliasutused täiendava kontrollimise tulemustega seotud.
According to the Court’s own caselaw, only in exceptional cases, where the customs authorities of the exporting State are not in a position duly to carry out the subsequent verification, may the customs authorities of
Üksnes sellisel erijuhul, kui eksportiva riigi tolliasutused ei suuda täiendavat kontrolli nõuetekohaselt teostada, võivad importiva riigi tolliasutused Euroopa
16 — Prieß, H.-J., Zollkodex, cited above (footnote 10), Article 27, paragraph 41.
16 – Prieß, H.-J., Zollkodex, viidatud eespool 10. joonealuses märkuses, artikkel 27, punkt 41.
14 — Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 20, and Joined Cases C-23/04 to C-25/04 Sfakianakis [2006] ECR I-1265, paragraph 23.
14 – Eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Faroe Seafood jt, punkt 20, ning 9. veebruari 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-23/04–C-25/04: Sfakianakis (EKL 2006, lk I-1265, punkt 23).
17 — See the Opinion of Advocate General Léger in Joined Cases C-23/04 to C-25/04 Sfakianakis [2006] ECR I-1265, point 33.
17 – Vt kohtujurist Léger’ 20. oktoobri 2005. aasta ettepanek liidetud kohtuasjades C-23/04–C-25/04: Sfakianakis (EKL 2006, lk I-1265, punkt 33).
15 — Cited in footnote 13, paragraph 27.
15 – Viidatud eespool 13. joonealuses märkuses, punkt 27.
C.A.S. v COMMISSION the importing State check the authenticity and the accuracy of the certificate at issue and take account of other evidence as to the origin of the goods in question.
Kohtu praktika kohaselt ise kontrollida vaidlusaluse sertifikaadi ehtsust ja õigsust ning võtta arvesse kõnealuse kauba päritolu teisi tõendeid.
Rather, I concur with the Commission’s assessment that the Community customs authorities would themselves have been in no position to determine whether a third country’s export certificates presented to them were authentic or forged.
18 komisjoni hinnanguga, et ühenduse tolliasutustel ei olnud võimalik ise hinnata, kas neile esitatud kolmanda riigi ekspordisertifikaadid on ehtsad või võltsitud.
That finding may therefore be made solely by the technically competent customs authorities of the exporting State, which in this case are the Turkish customs authorities.
Seega saavad nimetatud hinnangut anda üksnes eksportiva riigi pädevad tolliasutused, milleks on käesolevas kohtuasjas Türgi tolliasutused.
(b) Different assessment in the event of misconduct on the part of the authorities of the exporting State
b) Küsimus eksportiva riigi ametiasutuste väära käitumise teistsuguse hindamise kohta
Contrary to the appellant’s view, the caselaw cannot in any event be interpreted as meaning that the importing State has a right of verification of such a kind as to enable it to review and call in question the lawfulness and then the determination made by the exporting State as a whole.
Vastupidi apellatsioonkaebuse esitaja seisukohale ei saa kohtupraktikat kindlasti tõlgendada nii, nagu eksisteeriks importiva riigi kontrolliõigus, mis lubaks sellel riigil kontrollida ja kahtluse alla seada kõigepealt eksportiva riigi otsuse õiguspärasuse ja seejärel otsuse tervikuna.
Rather, in Pascoal & Filhos, 19 the Court held that where the competent authorities of the exporting State declare, following subsequent verification, that a certificate does not apply to the goods actually exported, that is sufficient to enable the authorities of the exporting State to hold that duties legally owed have not been required and consequently to institute proceedings to recover them. The Court further noted that nothing in the rules in question obliges the latter authorities to establish the accuracy of the results of the verification or the true origin of the goods. 84.
Vastupidi, Euroopa Kohus on otsuses Pascoal & Filhos 19 leidnud, et kui eksportiva liikmesriigi pädevad ametiasutused teatavad pärast täiendavat kontrolli, et sertifikaat tegelikult eksporditud kauba kohta ei ole kehtiv, piisab sellest importiva riigi ametiasutustele, et tuvastada, et õigusnormide alusel võlgnetavat tollimaksu ei ole tasutud, ning see tagantjärele sisse nõuda. Lisaks tuvastas Euroopa Kohus, et kõnealuses regulatsioonis ei kohusta miski viimatimainitud asutusi uurima kontrolli tulemuste või kaupade päritolu õigsust. 84.
In my view, there is no need to examine the question whether another assessment is appropriate in the event that irregularities have arisen which ultimately involved the customs authorities of the third State. After all, according to the findings of the Court of First Instance, no misconduct on the part of the Turkish authorities is provable in this case.
Minu arvates ei ole vaja lähemalt käsitleda küsimust, kas eeskirjade eiramisjuhtumit, mis tuli lõpuks ilmsiks kolmanda riigi tolliasutuste koostöö abil, tuleks hinnata teisiti, sest igal juhul ei ole vastavalt Esimese Astme Kohtu hinnangule Türgi ametiasutuste rikkumised käesolevas asjas tõendatavad.
In addition, these are facts whose appraisal falls in principle within the exclusive jurisdiction of the Court of First Instance 20and which are reviewable by the Court of Justice only in so far as the substan-
Lisaks on seejuures tegemist asjaoludega, millele hinnangu andmine on põhimõtteliselt Esimese Astme Kohtu pädevuses 20 ning
It must therefore be concluded that, in accordance with the caselaw of the Court of Justice and as correctly stated by the Court of First Instance in paragraphs 120 and 121 of the contested judgment, the Italian authorities and the Commission were in principle bound by the determination made by the Turkish authorities regarding the authenticity of the 32 certificates in question.
Seega tuleb tuvastada, et Itaalia ametiasutused ja komisjon olid kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga – nagu Esimese Astme Kohus vaidlustatud otsuse punktides 120 ja 121 õigesti selgitab – põhimõtteliselt seotud Türgi ametiasutuste otsusega kõnealuse 32 sertifikaadi ehtsuse kohta.
There is no objective reason to alter the division of
Türgi ja ühenduse tolliasutuste vahel seadusega kehtestatud pädevuse jaotuse muutmiseks ei ole mingit sisulist põhjust. Pigem tuleb nõustuda
20 — Joined Cases C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P and C-219/00 P Aalborg Portland and Others [2004] ECR I-123, paragraph 48, and Case C-194/99 P Thyssen Stahl AG v Commission [2003] ECR I-10821, paragraph 33.
20 – 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P: Aalborg Portland jt (EKL 2004, lk I-123, punkt 48) ning 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-194/99 P: Thyssen Stahl vs. komisjon (EKL 2003, lk I-10821, punkt 33).
Lenaerts, K./Arts, D./Maselis, I., Procedural Law of the European Union, 2nd edition, London 2006, p. 453, paragraph 16-003, point out that the Court of Justice does not have jurisdiction with respect to findings of fact.
Lenaerts, K./Arts, D./Maselis, I., Procedural Law of the European Union, 2. väljaanne, London 2006, lk 453, punkt 16-003, viitavad sellele, et Euroopa Kohtu pädevuses ei ole asjaolude tuvastamine.
The fact that an appeal is limited to points of law means that the Court of First Instance has exclusive jurisdiction in that regard.
Asjaolu, et apellatsioonkaebus on piiratud üksnes õigusküsimustega, tähendab seda, et Euroopa Kohtul on selles osas ainupädevus.
It follows that an appellant may neither call in question the findings of fact made by the Court of First Instance nor put forward facts which were not established at first instance by that Court.
Sellest tuleneb, et apellatsioonkaebuse esitaja ei saa kahtluse alla seada Esimese Astme Kohtu poolt asjaoludele antud hinnanguid ega esitada uusi asjaolusid, mida ei käsitletud esimeses kohtuastmes.
18 — Huygen and Others, cited in footnote 13, paragraph 27.19 — Cited in footnote 11, paragraph 37.
19 – Viidatud eespool 11. joonealuses märkuses, punkt 37.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P tive inaccuracy of the findings is apparent from the documents submitted in the case.
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-204/07 P did olid võltsitud või mitte.
Accordingly, in the light of the facts put before it, the Court was entitled to conclude, without making any error of law, that the 32 import certificates at issue were forgeries.
Seega võis Esimese Astme Kohus talle esitatud asjaolude pinnalt õigusnormi rikkumata otsustada, et vaidlusalused 32 impordisertifikaati on võltsitud.
Provided that evidence is properly taken and the general principles of law and the rules governing the burden of proof and the procedure for hearing evidence have been complied with, it is then exclusively for the Court of First Instance to assess the probative value of the evidence produced before it. 22
21 Kui tõendid on nõuetekohaselt kogutud ja kinni on peetud üldistest õiguspõhimõtetest ning tõendamiskoormist ja tõendamismenetlust käsitlevatest eeskirjadest, on üksnes Esimese Astme Kohtu pädevuses hinnata talle esitatud tõendusmaterjali tõendamisväärtust. 22
With regard to the appellant’s allegation regarding involvement of the Turkish authorities, the Court of First Instance observed in paragraph 167 that the presentation of documents which prove to be forgeries does not of itself permit it to be concluded that there was some kind of collusion between the exporters and the customs authorities which issued them.
Mis puudutab apellatsioonkaebuse esitaja etteheidet seoses Türgi ametiasutuste väidetava kaasabiga, siis on Esimese Astme Kohus oma otsuse punktis 167 selgitanud, et üksnes see, et esitatakse dokumente, mis osutuvad võltsituks, ei võimalda järeldada, et eksportijate ja dokumendid väljastanud ametiasutuste vahel oli mis tahes salakokkulepe.
The Court thus drew attention, without thereby making an error of law, to the absence of evidence that the Turkish authorities participated in the forgeries.
Seega ei rikkunud kohus õigusnormi, kui ta viitas, et tema käsutuses ei ole pidepunkte selle kohta, et Türgi ametiasutused oleksid osutanud võltsingute suhtes kaasabi.
As far as the classification of the 32 import certificates as forgeries is concerned, the Court of First Instance first mentions, in paragraph 122 of the contested judgment, the Turkish authorities’ letter of 8 March 1999 to the Ravenna customs ser -vices with its list of the 32 certificates which the Turkish authorities considered to have been forged.
Mis puudutab vaidlusaluse 32 impordisertifikaadi võltsituks lugemist, siis mainib Esimese Astme Kohus vaidlustatud otsuse punktis 122 kõigepealt Türgi ametiasutuste poolt 8. märtsil 1999 Ravenna tolliteenistusele saadetud kirja, millele oli lisatud nimekiri 32 sertifikaadist, mida Türgi ametiasutused võltsinguks pidasid.
The Court then draws attention, in paragraph 125, to the ambiguities which were apparent from a comparison between the conclusions in that letter and those in the letter of 22 April 1999 from the Permanent Representation to UCLAF.
Seejärel viitab Esimese Astme Kohus oma otsuse punktis 125 mitmetimõistetavustele, mis tulid ilmsiks selles kirjas ning Türgi alalise esinduse poolt 22. aprillil 1999 UCLAF-ile saadetud kirjas esitatud tõdemuste võrdlemisel.
At that time, the difficulty for the parties lay in concluding beyond doubt from the Turkish authorities’ written statements whether the certificates in question were forged or merely inaccurate.
Sel ajal oli osalistel keerukas Türgi ametiasutuste esitatud kirjalikest tunnistustest kahtluseta järeldada, kas kõnealuste sertifikaatide näol on tegemist valede või üksnes ebaõigete sertifikaatidega.
The Court of First Instance concludes that the expression, ‘not correct … and not issued according to the rules’ could also have been interpreted as meaning that the certificates in question had not been forged.
Esimese Astme Kohus tõdeb, et kasutatud väljendit „not correct … and not issued according to the rules” oleks saanud tõlgendada ka nii, et kõnealused sertifikaadid ei ole võltsitud.
As noted by the Court in paragraph 129 of the contested judgment, however, any doubt as regards the forgeries could be removed by reference to
Nagu Esimese Astme Kohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 129 tuvastanud, võimaldas 22. augusti 2003. aasta Türgi ametiasutuste kiri siiski kõrvaldada kõik kahtlused seoses sellega, kas sertifikaa-
Nor is it possible to accept the appellant’s argument that the issuing of inaccurate certificates constitutes a significant irregularity justifying withdrawal of recognition of the determination made by the Turkish authorities.
Samuti ei saa nõustuda apellatsioonkaebuse esitaja etteheitega, et ebaõigete sertifikaatide väljastamine kujutab endast eeskirjade olulist eiramist, mis õigustab Türgi ametiasutuste antud hinnangu mittetunnustamist.
That argument is in fact tantamount to calling in question the division of responsibilities, recognised by the Court of Justice, as between the exporting country and the importing country in regard to checking the authenticity and accuracy of certificates.
See etteheide viib selleni, et kahtluse alla seatakse Euroopa Kohtu tunnustatud eksportiva ja importiva riigi vaheline ülesannete jaotus sertifikaatide ehtsuse või õigsuse kontrollimisel.
Moreover, there can be no question of equating the erroneous issuing of inaccurate certificates by the competent customs authorities with the forging of certificates, which has criminal implications.
Lisaks ei tohi pädevate tolliasutuste poolset ebaõigete sertifikaatide väljastamist eksituse tõttu täielikult samastada sertifikaatide võltsimisega kriminaalõiguslikus mõttes.
21 — Aalborg Portland and Others, cited in footnote 20, paragraph 48.
21 – Eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Aalborg Portland jt, punkt 48.
22 — See the Opinion of Advocate General Ruiz-Jarabo Colomer in Aalborg Portland and Others, judgment cited in footnote 20, point 38. Joined Cases C-280/99 P to C-282/99 P Moccia Irme and Others v Commission [2001] ECR I-4717, paragraph 78, and Case C-185/95 P Baustahlgewerbe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraph 24.
22 – Vt kohtujurist Ruiz-Jarabo Colomeri 11. veebruari 2003. aasta ettepanek eespool 20. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Aalborg Portland jt, punkt 38; 21. juuni 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-280/99 P–C-282/99 P: Moccia Irme jt vs. komisjon (EKL 2001, lk I-4717, punkt 78) ja 17.detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon (EKL 1998, lk I-8417, punkt 24).
The first ground of appeal should therefore be rejected.
Järelikult tuleb esimene õigusväide tagasi lükata.
Second ground of appeal: breach of the right of access to documents or other rights of the defence acting on its own initiative, to grant access to all the documents which might have some connection with the case at issue when an application for remission is referred to it.
Teine õigusväide: toimikuga tutvumise õiguse ja muu kaitseõiguse rikkumine tud konkreetse juhtumiga, millega komisjon vähendamistaotluse raames tegeleb.
If the party concerned considered that such documents were relevant for establishing the existence of a special situation and/or the lack of deception or obvious negligence on its part, then it was for the party concerned itself to request access to those documents in accordance with the provisions adopted by the institutions under Article 255 EC.
Kui huvitatud isik on seisukohal, et sellised dokumendid on vajalikud tõendamaks, et tema puhul eksisteerisid erilised asjaolud ja/või ei olnud tegemist ilmse hooletuse või pettusega, on ta vastavalt ühenduse institutsioonide poolt EÜ artikli 255 alusel vastuvõetud eeskirjadele kohustatud esitama taotluse nende dokumentidega tutvumiseks.
The appellant alleges breach of its right of access to documents.
Apellatsioonkaebuse esitaja väidab, et rikutud on tema õigust toimikuga tutvuda.
In so far as it is asking the Court to review the scope of its rights as the defendant in the administrative proceedings, that is a point of procedural law and thus an admissible ground of appeal.
Kuivõrd apellatsioonkaebuse esitaja taotleb Euroopa Kohtult oma kaitseõiguse ulatuse ülekontrollimist haldusmenetluses, on tegemist menetlusõigust puudutava õigusküsimusega ning seega vastuvõetamatu õigusväitega.
The Court further pointed out in paragraph 89 that it is at the request of the party concerned that the Commission is required to provide access to all non-confidential official documents concerning the contested decision.
Järgnevalt on Esimese Astme Kohus oma otsuse punktis 89 viidanud sellele, et komisjon peab huvitatud isiku taotlusel võimaldama juurdepääsu kõigile vaidlustatud otsust puudutavatele mittekonfidentsiaalsetele haldusdokumentidele.
If no such request is made, it follows that there is no automatic access to the documents held by the Commission. 24
Kui sellist taotlust ei ole esitatud, puudub ka automaatne juurdepääs komisjoni valduses olevatele dokumentidele. 24