natgillin/translations-raw huggingface dataset:
AIELLO AND OTHERS of the projects in the classes listed in Annex II thereto and on the basis of case-by-case assessments, or thresholds or criteria fixed by the Member State, whether those projects must be subject to the environmental impact assessment procedure.
AIELLO JT projektide puhul kas üksikjuhtumite uurimise või endi kehtestatud künniste või tingimuste alusel seda, kas nende projektide keskkonnamõju tuleb hinnata.
In this connection, the Court has already held that, although Member States may establish the criteria and/or thresholds necessary to determine which of the projects in the classes listed in Annex II to Directive 85/337, in its original version, are to be subject to an assessment, their discretion is limited by the obligation, set out in Article 2(1) of that directive, to subject projects likely to have significant effects on the environment, particularly by virtue of their nature, size or location, to an assessment with regard to their impact (see, inter alia, Case C-486/04 Commission v Italy [2006] ECR I-11025, paragraph 53).
Euroopa Kohus on selles osas juba varem väljendanud seisukohta, et kuigi liikmesriikidel on võimalik kehtestada tingimusi ja/või künniseid, et määrata kindlaks, milliste direktiivi 85/337 II lisa algversioonis loetletud projektide keskkonnamõju tuleb hinnata, on liikmesriikidele antud kaalutlusruum piiratud selle direktiivi artikli 2 lõikes 1 sätestatud kohustusega hinnata oma laadi, mõju või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada võivaid projekte (vt eelkõige 23. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-486/04: komisjon vs. Itaalia, EKL 2006, lk I-11025, punkt 53).
Under Article 4(2) of Directive 85/337, it is for the Member States to determine themselves in which cases the projects in the classes listed in Annex II to that dir -ective must be made subject to an environmental impact assessment, whereas the projects in Annex I thereto must always be subject to such a procedure.
Direktiivi 85/337 artikli 4 lõike 2 kohaselt peavad liikmesriigid ise otsustama, millistel juhtudel tuleb selle direktiivi II lisas loetletud projektide keskkonnamõju hinnata, samas kui direktiivi I lisas toodud projektide puhul tuleb see menetlus alati läbi viia.
That provision leaves the Member States two options.
Sama sättega on liikmesriikidele antud kaks võimalust.
It stems from the actual wording of Article 4(3) of Directive 85/337 that that Dir ective requires Member States, in both cases, to take into account the relevant selection criteria set out in Annex III to that directive, that is to say, those of the criteria which must be applied in the light of the characteristics of the project concerned.
Direktiivi artikli 4 lõike 3 sõnastusest tuleneb, et sellega pannakse liikmesriikidele nii ühel kui teisel juhul kohustus võtta arvesse kõnealuse direktiivi III lisas määratletud asjakohaseid valikutingimusi, st neist tingimustest seda, mida tuleb asjassepuutuvate tööde laadi arvestades kohaldada.
Therefore, the answer to the second question referred is that Directive 85/337 does require the Member States to take account of the relevant selection criteria listed in Annex III to Directive 85/337 when they determine, in respect of the projects in the classes listed in Annex II thereto, either on the basis of case-by-case assessments, or on the basis of thresholds or criteria fixed by the Member State, whether the projects concerned must be subject to the environmental impact assessment procedure.
Seega tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 85/337 III lisas mainitud asjakohased valikutingimused on liikmesriikidele kohustuslikud, kui nad otsustavad direktiivi II lisas mainitud projektide puhul kas üksikjuhtumite uurimise või endi kehtestatud künniste või tingimuste alusel seda, kas projekti keskkonnamõju tuleb hinnata.
— The third question
– Kolmas küsimus
By its third question, the referring court is essentially requesting the Court to specify whether the Italian legislation at issue in the main proceedings constitutes due transposition into national law of Article 4 of Directive 85/337, given that that secondary legislation does not set out the criterion of cumulation with other projects, which is none the less referred to in Annex III to that directive, as a selection criterion to be taken into account when the competent national authority determines whether projects in the classes listed in Annex II to that directive must be made subject to an environmental impact assessment.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub kolmanda küsimusega Euroopa Kohtul täpsustada, kas põhikohtuasjas käsitletavate Itaalia õigusnormidega on direktiivi 85/337 artikkel 4 üle võetud nõuetekohaselt, arvestades seda, et nende õigusnormidega ei ole valikutingimusena, mida riigi pädev ametiasutus peab arvesse võtma selle üle otsustamisel, kas kõnealuse direktiivi II lisas nimetatud projektide keskkonnamõju tuleb hinnata, ette nähtud projekti koosmõju muude töödega, mis on ette nähtud direktiivi III lisas.
It is settled caselaw that the Court has no jurisdiction, in proceedings brought on the basis of Article 234 EC, to rule on the compatibility of national rules with Community law.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole Euroopa Kohus pädev EÜ artikli 234 alusel algatatud menetluses otsustama, kas siseriiklikud õigusnormid on ühenduse õigusnormidega kooskõlas.
On the other hand, the Court does have jurisdiction to provide the national court with all the guidance as to the interpretation of Community law necessary to enable that court to rule on the compatibility of those national rules with Community law (see Joined Cases C-338/04, C-359/04 and C-360/04 Placanica and Others [2007] ECR I-1891, paragraph 36 and the caselaw cited).
Vastupidi, Euroopa Kohus on pädev andma eelotsuse küsimuse esitanud kohtule kõik ühenduse õiguse tõlgendamiseks vajalikud juhised, mille alusel on sel kohtul võimalik hinnata siseriiklike õigusnormide kooskõla ühenduse õigusega (6. märtsi 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-338/04, C-359/04 ja C-360/04: Placanica jt, EKL 2007, lk I-1891, punkt 36 ja viidatud kohtupraktika).
In the present case, it is apparent from the order for reference that the national court wishes to establish whether the Member States, in the transposition of the Directive into their domestic legal order, are required to adopt a provision drawing attention to the obligation to apply the criteria of the cumulation of the project concerned with other projects, referred to in Annex III to that directive, when an assessment is made
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et siseriiklik kohus soovib teada, kas liikmesriigid peavad direktiivi 85/337 siseriiklikku õigusesse ülevõtmisel võtma vastu sätte, kus juhtudeks, mil tuleb otsustada, kas direktiivi II lisas nimetatud projekti osas tuleb läbi viia selles direktiivis ette nähtud keskkonnamõju hindamine, on nimetatud
AIELLO AND OTHERS of whether a project in the classes listed in Annex II thereto must be made subject to the environmental impact assessment provided for in that directive.
AIELLO JT kohustust järgida konkreetse projekti koosmõju muude töödega, mida on mainitud selle direktiivi III lisas.
First of all, it should be observed that each of the Member States to which a directive is addressed is obliged to adopt, within the framework of its national legal system, all the measures necessary to ensure that the directive is fully effective, in accordance with the objective it pursues (Case C-32/05 Commission v Luxembourg [2006] ECR I-11323, paragraph 32).
Selles osas tuleb kõigepealt meelde tuletada, et iga liikmesriik, kellele direktiiv on adresseeritud, on kohustatud oma siseriiklikus õiguskorras võtma vastu kõik vajalikud meetmed, et tagada direktiivi eesmärki arvestades selle direktiivi täielik õigusmõju (30. novembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-32/05: komisjon vs. Luksemburg, EKL 2006, lk I-11323, punkt 32).
The Court has also held that the provisions of a directive must be implemented with unquestionable binding force and with the specificity, precision and clarity necessary to satisfy the need for legal certainty, which requires that, in the case of a directive intended to confer rights on individuals, the persons concerned must be enabled to ascertain the full extent of their rights (Case C-207/96 Commission v Italy [1997] ECR I-6869, paragraph 26).
Samuti on Euroopa Kohus märkinud, et direktiivi sätteid tuleb rakendada vaieldamatu sunnijõuga ning nõutava konkreetsuse, täpsuse ja selgusega, et oleks täidetud õiguskindlusest tulenevad nõuded, mille kohaselt juhul, kui selle direktiiviga luuakse õigusi üksikisikutele, oleks neil võimalik teada neile antud õiguste ulatust (4. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-207/96: komisjon vs. Itaalia, EKL 1997, lk I-6869, punkt 26).
In the present case, Article 4 of Directive 85/337 must be interpreted as requiring the competent authority to take into account the relevant selection criteria set out in Annex III to that directive when an assessment is made of whether a project in the classes listed in Annex II thereto must be subject to an environmental impact assessment, both when that assessment is made on the basis of a case-by-case examination and when the Member State concerned has opted for general rules.
Käesoleval juhul tuleb direktiivi 85/337 artiklit 4 tõlgendada nii, et sellega pannakse pädevale ametiasutusele kohustus võtta direktiivi II lisas nimetatud projektide keskkonnamõju hindamise vajalikkuse üle otsustamisel arvesse selle direktiivi III lisas mainitud asjakohaseid valikutingimusi nii juhul, kui hindamine toimub üksikjuhtumite kaupa, kui ka juhul, kui asjassepuutuv liikmesriik on vastu võtnud üldkohaldatavad õigusnormid.
Where a Member State chooses to determine in a general and abstract manner, as it is permitted to do by Directive 85/337, the projects in the classes listed in Annex II to that directive which must be made subject to an environmental impact assessment, it bears responsibility for drawing up the list of those projects by applying one or more of the relevant criteria in Annex III, as appropriate.
Juhul kui liikmesriik otsustab määrata kindlaks need direktiivi 85/337 II lisasse kuuluvad projektid, mille suhtes tuleb läbi viia keskkonnamõju hindamine, üldiselt ja abstraktselt, nagu see on kõnealuse direktiivi kohaselt lubatud, peab ta võtma vastu tööde nimekirja, lähtudes vastavalt asjaoludele ühest või mitmest III lisas ära toodud asjakohasest kriteeriumist.
The criterion of cumulation can therefore, where relevant, be used to make one type of project subject to such an assessment, having regard to the completion of that project with other projects and if necessary taking into consideration the completion of all those projects during a specific period of time.
Seega võib koosmõju teatud juhtudel kasutada kriteeriumina, nägemaks teatud tüüpi tööde osas ette nende keskkonnamõju hindamine, arvestades vastava projekti ja muude tööde teostamise koosmõju ning asjakohastel juhtudel ka kõigi niisuguste projektide teostamist teatud ajavahemikul.
Where a Member State opts, on the contrary, wholly or partially, to determine on a case-by-case basis the projects in the classes listed in Annex II to Directive 85/337 which must be made subject to an environmental impact assessment, it bears responsibility for ensuring that the competent national authorities have regard to the various criteria listed in Annex III to that directive in so far as those criteria are relevant having regard to the characteristics of the project concerned.
Juhul kui liikmesriik otsustab vastupidi määrata direktiivi 85/337 II lisas nimetatud projektid, mille keskkonnamõju tuleb hinnata, kas täielikult või osaliselt kindlaks üksikjuhtumite kaupa, peab ta looma olukorra, kus riigi pädevad ametiasutused on kohustatud võtma arvesse kõnealuse direktiivi III lisas loetletud erinevaid tingimusi juhul, kui need on asjassepuutuvate tööde laadi arvestades asjakohased.
For that purpose, the Member State may refer, in its national legislation, to the criteria in Annex III.
Selleks on liikmesriigil lubatud siseriiklikes õigusnormides viidata kõnealuses III lisas toodud tingimustele.
It can also integrate those criteria into its legislation, by expressly providing that the competent authorities must refer to them for the purpose of determining, on a case-by-case basis, whether a project in the classes listed in Annex II to Directive 85/337 must be made subject to an environmental impact assessment.
Samuti on tal võimalik näha need tingimused ette siseriiklikes õigusaktides, sätestades sõnaselgelt, et pädevad ametiasutused on kohustatud neid arvestama juhul, kui neil tuleb üksikjuhtumite kaupa otsustada, kas direktiivi 85/337 II lisas nimetatud projekti puhul tuleb hinnata selle keskkonnamõju.
In any event, where a Member State chooses to proceed by that route it cannot, without failing to fulfil its Community obligations, exclude expressly or impliedly one or more of the criteria in Annex III to Directive 85/337, in so far as any of those criteria may, depending on which project in the classes listed in Annex II is concerned, be relevant for the purposes of ascertaining whether an environmental impact procedure must be organised.
Igal juhul on nii, et kui liikmesriik on otsustanud sel moel toimida, ei saa ta ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi rikkumata välistada otseselt või kaudselt ühte või mitut direktiivi 85/337 III lisas toodud tingimust, kuna iga seal nimetatud tingimus võib projekti kuulumise tõttu kõnealuse direktiivi II lisa kohaldamisalasse olla asjakohane otsustamaks, kas vastava projekti keskkonnamõju tuleb hinnata.
The answer to the third question referred is therefore that, where a Member State opts for determining on a case-by-case basis those of the projects in the classes listed in Annex II to Directive 85/337 which must be made subject to an environmental impact assessment, it must, either by referring in its national rules to Annex III to that directive or by reproducing in its national rules the criteria listed there, ensure that all of those criteria can in fact be taken into account where one or more of them is relevant for the purposes of the project concerned, and cannot expressly or impliedly exclude them.
Seega tuleb kolmandale küsimusele vastata, et juhul kui liikmesriik otsustab määrata direktiivi 85/337 II lisas nimetatud projektid, mille keskkonnamõju tuleb hinnata, kindlaks üksikjuhtumite kaupa, peab ta kas siseriiklikes õigusnormides sisalduva viitega kõnealuse direktiivi III lisale või nimetatud lisas loetletud tingimuste siseriiklikesse õigusnormidesse ülevõtmisega looma olukorra, kus neid tingimusi tegelikkuses arvestataks juhul, kui üks või teine neist on asjassepuutuva projekti seisukohast asjakohane, ilma et ta saaks otseselt või kaudselt neid välistada.
On those grounds, the Court (Sixth Chamber) hereby rules:
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) määrab:
Article 2(1) of Council Directive 85/337/EEC of 27 June 1985 on the assessment of the effects of certain public and private projects on the environment, as amended by Council Directive 97/11/EC of 3 March 1997, must be interpreted as not requiring that any project likely to have a significant effect on the environment be made subject to the environmental impact assessment provided for in that directive, but only those referred to in Annexes I and II to that directive, under the conditions set out in Article 4 thereof and subject to Articles 1(4) and (5) and 2(3) of that directive.
Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (muudetud nõukogu 3. märtsi 1997. aasta direktiiviga 97/11/EÜ) artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole nõutud, et nimetatud direktiivis ette nähtud hindamismenetlus tuleks läbi viia kõikide keskkonda oluliselt mõjutada võivate projektide puhul, vaid et see tuleb läbi viia direktiivi I ja II lisas mainitud tööde osas direktiivi artiklis 4 ette nähtud tingimustel ning arvestades kõnealuse direktiivi artikli 1 lõikeid 4 ja 5 ning artikli 2 lõiget 3.
Member States are required to take into account the relevant selection criteria listed in Annex III to Directive 85/337, as amended by Direct- ive 97/11, when they determine, in respect of the projects in the classes listed in Annex II thereto, either on the basis of case-by-case assessments or on the basis of thresholds or criteria fixed by the Member State, whether those projects must be subject to the environmental impact assessment procedure.
Direktiivi 85/337 (muudetud direktiiviga 97/11) III lisas mainitud asjakohased valikutingimused on liikmesriikidele kohustuslikud, kui nad otsustavad direktiivi II lisas mainitud projektide puhul kas üksikjuhtumite uurimise või endi kehtestatud künniste või tingimuste alusel selle üle, kas projekti keskkonnamõju tuleb hinnata.
Where a Member State opts for determining on a case-by-case basis those of the projects in the classes listed in Annex II to Directive 85/337, as amended
Juhul kui liikmesriik otsustab määrata direktiivi 85/337 (muudetud direktiiviga 97/11) II lisas nimetatud projektid, mille keskkonnamõju tuleb hinnata,
Case C-173/07
Kohtuasi C-173/07
(Reference for a preliminary ruling from the Oberlandesgericht Frankfurt am Main)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Frankfurt am Main)
(Carriage by air — Regulation (EC) No 261/2004 — Compensation for passengers in the event of cancellation of a flight — Scope — Article 3(1)(a) — Concept of ‘flight’)
Õhutransport – Määrus (EÜ) nr 261/2004 – Reisijatele kahju hüvitamine lennu tühistamise korral – Kohaldamisala – Artikli 3 lõike 1 punkt a – Mõiste „lend”
Opinion of Advocate General Sharpston delivered on 6 March 2008 . . . . . .
Kohtujurist E. Sharpstoni ettepanek, esitatud 6. märtsil 2008 . . . . . . . . .
Transport — Carriage by air — Regulation No 261/2004 — Common rules on compensation and assistance to passengers in the event of denied boarding and of cancellation or long delay of flights — Scope
Transport – Õhutransport – Määrus nr 261/2004 – Ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta – Kohaldamisala
(European Parliament and Council Regulation No 261/2004, Art. 3(1)(a))
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 261/2004, artikli 3 lõike 1 punkt a)
SUMMARY — CASE C-173/07 as not applying to the case of an outward and return journey in which passengers who have originally departed from an airport located in the territory of a Member State to which the Treaty applies travel back to that airport on a flight from an airport located in a nonmember country.
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-173/07 kohaldatav edasitagasi reisile, mille puhul reisijad, kes alguses lendasid välja asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumi lennujaamast, saabuvad sellesse lennujaama tagasi kolmanda riigi lennujaamast väljunud lennuga.
The fact that the outward and return flights are the subject of a single booking has no effect on the interpretation of that provision.
Selle sätte tõlgendamist ei mõjuta asjaolu, et väljalend ja tagasilend broneeriti ühel ajal.
The concept of ‘flight’ within the meaning of Regulation No 261/2004 establishing common rules on compensation and assistance to passengers in the event of denied boarding and of cancellation or long delay of flights must be interpreted as consisting essentially in an air transport operation, being as it were a ‘unit’ of such transport, performed by an air carrier which fixes its itinerary.
Määruses nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta, sisalduvat mõistet „lend” tuleb tõlgendada nii, et sisuliselt koosneb see ühest õhuveotoimingust, olles niiviisi selle veoliigi „üksuseks”, mida teostab lennuettevõtja, kes määrab oma marsruudi.
It follows that a journey out and back cannot be regarded as a single flight.
Sellest tulenevalt ei saa edasitagasi reisi pidada üheks ja samaks lennuks.
Consequently, Article 3(1)(a) of that regulation, which provides that the regulation is to apply to passengers departing from an airport located in the territory of a Member State to which the Treaty applies, must be interpreted
Kõnealuse määruse artikli 3 lõike 1 punkti a – mis sätestab, et määrus on kohaldatav reisijate suhtes, kes lendavad välja asutamislepingu kohaldamisalasse kuuluva liikmesriigi territooriumi lennujaamast – tuleb järelikult tõlgendada nii, et see ei ole
(see paras 40, 47, 53, operative part)
(vt punktid 40, 47, 53 ja resolutsioon)
OPINION OF ADVOCATE GENERALSHARPSTON delivered on 6 March 2008 1 in the Community.
KOHTUJURISTI ETTEPANEKELEANOR SHARPSTON esitatud 6. märtsil 2008 1 ses.
3It repeals Regulation No 295/91, 4whose scope was limited to providing, for scheduled flights only, reimbursement or re-routing, free services and minimum levels of compensation for passengers denied boarding.
3Sellega tunnistati kehtetuks määrus nr 295/91, 4 mille kohaldamisala oli piiratud
Regulation No 261/2004 2provides for compensation to be paid to air passengers in the event of a flight cancellation.
Määrus nr 261/2004 2 sätestab, et lennureisijatele makstakse lendude tühistamise korral hüvitist.
However, it does not apply to passengers departing from a third country to a Member State on a nonCommunity carrier.
Määrust ei kohaldata siiski reisijate suhtes, kes lendavad kolmandast riigist liikmesriiki muude kui ühenduse lennuettevõtjate lendudega.
The Oberlandesgericht (Higher Regional Court) Frankfurt am Main (Germany) essentially asks the Court whether a return flight from a third country to a Member State should be regarded as part of a flight departing from that Member State, at least where the outward and return flights were booked at the same time.
Oberlandesgericht Frankfurt am Main küsib Euroopa Kohtult sisuliselt seda, kas tagasilendu kolmandast riigist liikmesriiki tuleks käsitada kõnealusest liikmesriigist väljunud lennu osana vähemalt juhul, kui edasitagasi lend broneeriti üheaegselt.
Recital 1 in the preamble to Regulation No 261/2004 states that Community action in the field of air transport should aim at ensuring a high level of passenger protection and take full account of the requirements of consumer protection in general.
Määruse nr 261/2004 preambuli põhjenduses 1 on sätestatud, et õhutranspordi valdkonnas ühenduse võetava meetme eesmärk on muu hulgas tagada reisijate kaitstuse kõrge tase ning peale selle tuleks täielikult võtta arvesse kõiki tarbijakaitse üldisi nõudeid.
Regulation No 261/2004
Määrus nr 261/2004
Regulation No 261/2004 aims to increase the protection available to air passengers
Määruse nr 261/2004 eesmärk on parandada lennureisijate kaitstust ühendu-
Recital 6 states that ‘[t]he protection accorded to passengers departing from an airport located in a Member State should be extended to those leaving an airport located in a third country for one situated
Põhjendus 6 sätestab, et „[l]iikmesriigis asuvast lennujaamast väljalendavatele reisijatele tagatavat kaitset tuleks laiendada reisijatele, kes lendavad välja lennujaamast, mis asub liikmesriigis asuva lennujaama
3 — See in particular recitals 1 to 4 in the preamble.
3 – Vt eelkõige preambuli põhjendused 1–4.
2 — Regulation (EC) of the European Parliament and of the Council of 11 February 2004 establishing common rules on compensation and assistance to passengers in the event of denied boarding and of cancellation or long delay of flights, and repealing Regulation (EEC) No 295/91 (OJ 2004 L 46, p. 1).
2 – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 261/2004, millega kehtestatakse ühiseeskirjad reisijatele lennureisist mahajätmise korral ning lendude tühistamise või pikaajalise hilinemise eest antava hüvitise ja abi kohta ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 295/91 (ELT L 46, 17.2.2004, lk 1; ELT eriväljaanne 07/08, lk 10).
The regulation came into force on 17 February 2005.
Määrus jõustus 17. veebruaril 2005.