natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I would also mention that, in Cilfit and Others, the Court observed that ‘it follows from the relationship between the second and third paragraphs of Article [234 EC] that the courts or tribunals referred to in the third paragraph have the same discretion as any other national court or tribunal to ascertain whether a decision on a question of Community law is necessary to enable them to give judgment’ (paragraph 10).
Rõhutan, et eespool viidatud kohtuotsuses Cilfit jt täpsustas Euroopa Kohus, et „artikli [234] teise ja kolmanda lõigu vahelisest seosest tuleneb, et kolmandas lõigus nimetatud kohtul on kõigi teiste siseriiklike kohtutega võrdne kaalutlusõigus otsustada, kas kohtuotsuse tegemiseks on tingimata vaja otsust ühenduse õiguse kohta” (punkt 10).
50 — Cilfit and Others, paragraph 9.
50 – Eespool viidatud kohtuotsus Cilfit jt (punkt 9).
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 a long-established practice of the Hauptzollamt that was supported by the caselaw of both the Finanzgericht Hamburg and the Bundesfinanzhof.
12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise päevast, ka pärast toetuse maksmist, oli kooskõlas Hauptzollamti pikaajalise praktikaga, mida kinnitas Finanzgericht Hamburgi ja Bundesfinanzhofi kohtupraktika.
52 in a situation where the parties to the main proceedings have not relied on Community law, and provided that the national court has power, by virtue of national law, to examine of its own motion the legality of an administrative act in the light of Community law and it considers that Community law must be applied in order for judgment to be given, it is required in principle to seek a preliminary ruling on a question of interpretation from the Court of Justice.
52 omal algatusel. Sellest analüüsist tuleneb üksnes, et olukorras, kus põhikohtuasja pooled ei ole esitanud ühenduse õigusel põhinevaid väiteid ja tingimusel, et siseriiklikul kohtul on siseriikliku õiguse alusel pädevus kontrollida haldusakti õiguspärasust ühenduse õigusest lähtuvalt omal algatusel ning nimetatud kohus leiab, et ühenduse õiguse kohaldamine on otsuse tegemiseks vajalik, on nimetatud kohus põhimõtteliselt kohustatud esitama Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse ühenduse õiguse tõlgendamise küsimuses.
If it fails to discharge that obligation and its judgment is based on a misinterpretation of Community law, the third condition set out in Kühne & Heitz will have been fulfilled. 109.
Kui siseriiklik kohus seda kohustust ei täida ja tema poolt vastu võetud otsus põhineb ühenduse õiguse vääral tõlgendamisel, on eespool viidatud kohtuotsuses Kühne & Heitz loetletud kolmas tingimus täidetud. 109.
In those circumstances, can a person really be blamed for having failed to base the action he brought before a national court ruling at final instance on Community law, in this case Article 5(1)(a) of Regulation No 3665/87, where that provision, as interpreted and applied consistently by the national courts before Emsland-Stärke, would not have enabled him to win his case?
Kas neil asjaoludel saab isikule ette heita seda, et ta viimases astmes asja lahendavale siseriiklikule kohtule esitatud kaebuses ei tuginenud ühenduse õigusnormile, milleks käesolevas asjas on määruse nr 3665/87 artikli 5 lõike 1 punkt a, olukorras, kus nimetatud õigusnorm sellisena, nagu seda järjepidevalt tõlgendasid ja kohaldasid siseriiklikud kohtud enne eespool viidatud kohtuotsuse Emsland-Stärke tegemist, ei oleks tal võimaldanud kohtuasja võita?
The reply to that question seems obvious and it is understandable that, in such a context, a person would base his legal strategy on arguments other than pleas based on Community law. 53
Vastus sellele küsimusele tundub ilmne ja ma leian, et on mõistetav, miks sellistel asjaoludel põhistas isik oma õigusliku strateegia muudele väidetele kui kõnealune ühenduse õigusnorm. 53
Third, I consider that an interpretation under which fulfilment of the third condition would require the claimant in the main proceedings to have relied on Community law would be difficult to understand in circumstances such as those of the main proceedings.
Kolmandaks leian, et tõlgendus, mille kohaselt kõnealune kolmas tingimus on täidetud juhul, kui põhikohtuasja kaebuse esitaja on tuginenud ühenduse õigusele, on põhikohtuasja asjaoludel raskesti mõistetav.
That is why, having regard to all the foregoing considerations, I propose that the Court’s reply to the first question referred should be that, in order to be fulfilled, the condition laid down in Kühne & Heitz that 52 — See the order for reference, English version, p. 9.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et selleks, et eespool viidatud kohtuotsusest Kühne & Heitz tulenev tingimus, mille kohaselt viimases 52 – Vt eelotsusetaotluse prantsuskeelne versioon (lk 9 ja 10).
53 — Any different reply could encourage the pleading of Community law solely as a precaution against the eventuality that, at some time in the future, the judgment given by a national court ruling at final instance may be contradicted by a judgment of the Court of Justice, which does not seem to me to be the primary aim of the direct effect of Community law.
53 – Teistsugune vastus julgustaks tuginema ühenduse õigusele üksnes ettevaatusabinõuna olukorra vastu, kus tulevikus viimases astmes asja lahendava siseriikliku kohtu otsus võib olla vastuolus Euroopa Kohtu otsusega, mis minu arvates ei ole ühenduse õiguse vahetu õigusmõju peamine eesmärk.
It appears from the order for reference that the requirement which proved to be contrary to Community law, namely, it may remembered, that in the case of a nondifferentiated refund proof that the product in question was indeed imported into a nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration could be demanded even after payment of the aid, was in accordance with
Eelotsusetaotlusest nähtub, et ühenduse õigusega vastuolus olev säte, mille kohaselt võidi nõuda tõendit selle kohta, et diferentseerimata toetuse maksmise korral on tooted kolmandasse riiki ja võimaluse korral konkreetsesse kolmandasse riiki imporditud
It is apparent from the grounds of the order for reference that the second question, which is formulated in general terms by the Finanzgericht Hamburg, has two aspects.
Eelotsusetaotluse põhjendustest nähtub, et Finanzgericht Hamburgi poolt üldiselt sõnastatud teine küsimus on kahetahuline.
54 the decision of a national court ruling at final instance is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under the third paragraph of Article 234 EC does not presuppose that the claimant in the main proceedings relied on Community law in the legal action under national law brought by him against the disputed administrative decision.
54 astmes asja lahendava siseriikliku kohtu otsus põhineb sellest hilisemat Euroopa Kohtu praktikat arvestades ühenduse õiguse vääral tõlgendusel, mis võeti vastu Euroopa Kohtult EÜ artikli 234 kolmandas lõigus sätestatud tingimustel eelotsust küsimata, oleks täidetud, ei pea põhikohtuasja kaebuse esitaja olema vaidlustatud haldusakti peale siseriikliku õigusel alusel esitatud kaebuses tuginenud ühenduse õigusele.
First, the national court is uncertain as to the implications of the fourth condition laid down by the Court of Justice in Kühne & Heitz, namely that the person concerned must have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s decision. C — The second question referred
Esiteks küsib siseriiklik kohus Euroopa Kohtu eespool viidatud otsuses Kühne & Heitz sätestatud neljanda tingimuse ulatuse kohta, mille kohaselt asjaomane isik peab olema haldusorgani poole pöördunud vahetult pärast Euroopa Kohtu praktikast teadasaamist. 111.
The national court’s second question to the Court is whether, apart from the conditions set out in Kühne & Heitz, an application for the review and amendment of a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a limit in time for overriding reasons of Community law. 115.
Teise eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas eespool viidatud kohtuotsuses Kühne & Heitz sõnastatud tingimustele lisaks on ühenduse õigusega vastuolus oleva lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamiseks ja kehtetuks tunnistamiseks taotluse esitamise õigus ühenduse õiguses õiguslikult põhjendatud mõjuvate eesmärkide tõttu ajaliselt piiratud. 115.
Second, the national court is uncertain, more generally, whether, apart from the fourth condition, the view should also be taken that an application for the review and withdrawal of a final administrative decision which is contrary to Community law is subject to a timelimit on grounds of legal certainty or whether, on the contrary, it is not subject to a limit in time.
Teiseks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus üldisemalt, kas lisaks kõnealusele neljandale tingimusele tuleb asuda seisukohale, et ühenduse õigust rikkuva lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamise ja kehtetuks tunnistamise taotlemise õigus on õiguskindluse põhimõttest tulenevalt ajaliselt piiratud või vastupidi – ajaliselt piiramatu.
Inasmuch as the national administrative authorities must apply the interpretation of a provision of Community law supplied by the Court in a preliminary ruling to legal relationships which have arisen before the Court’s judgment, the national court expresses doubts as to whether it is compatible with Community
Kuna siseriiklikud haldusorganid on kohustatud kohaldama ühenduse õigusnormi vastavalt Euroopa Kohtu poolt eelotsuses sellele õigussuhetele antud tõlgendusele, mis on tekkinud enne nimetatud otsuse vastuvõtmist, kahtleb siseriiklik kohus, kas ühenduse õigusega on kooskõlas õigust rikkuva lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamise
It may be recalled that this question arises from the particular context of the main proceedings, namely the fact that Kempter did not apply to the Hauptzollamt for the withdrawal of the repayment decision of 10 August 1995 until it sent its letter of 16 September 2002, that is to say, 21 months after judgment was delivered in Emsland-Stärke.
Tuletan meelde, et see küsimus põhineb põhikohtuasja erilistel asjaoludel ehk sellel, et Kempter taotles Hauptzollamtilt 10. augusti 1995. aasta tagasinõudmise otsuse kehtetuks tunnistamist alles 16. septembri 2002. aasta kirjas ehk 19 kuud pärast eespool nimetatud kohtuotsuse Emsland-Stärke kuulutamist.
54 — See points 31 to 35 of this Opinion.
54 – Vt käesoleva ettepaneku punktid 31–35.
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 a time-limit, the national provisions on limitation periods should be referred to.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK – KOHTUASI C-2/06 ja kehtetuks tunnistamise taotlemise õiguse ajaline piiramine eespool viidatud kohtuotsuse Emsland-Stärke alusel.
Kempter also claims that, if the Community rules on timelimits or limitation periods were to be applied by analogy, its application should still not be regarded as out of time.
Kempter väidab, et ka juhul, kui analoogia alusel oleksid kohaldatavad aegumistähtaegu reguleerivad ühenduse sätted, ei tuleks tema taotlust pidada hilinenult esitatuks.
It puts forward a number of arguments in this regard.
Kempter toob selles küsimuses välja mitmeid argumente.
In particular, it observes that a certain period of time was necessary for the Court’s interpretation in Emsland-Stärke to give rise to a new administrative practice and to a change in the caselaw in Germany.
Eelkõige märgib ta, et Euroopa Kohtu eespool viidatud otsuses Emsland-Stärke antud tõlgenduse halduspraktikas rakendamiseks ja Saksa kohtupraktika muutmiseks oli vaja teatud aega.
Kempter points out that Emsland-Stärke was not taken into account in national caselaw until a Bundesfinanzhof judgment of 21 March 2002.
Lisaks märgib Kempter, et siseriiklikus kohtupraktikas kohaldati nimetatud Euroopa Kohtu otsust esmakordselt alles Bundesfinanzhofi 21. märtsi 2002. aasta otsuses.
In its written observations, Kempter notes first that there is no specific provision in Community law relating to a timelimit or limitation period for an application for review.
Seega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas ühenduse õigusega on vastuolus selle haldusakti uuesti läbivaatamise ja kehtetuks tunnistamise ajaline piiramine, mis on pärast siseriiklike õiguskaitsevahendite ammendamist muutunud lõplikuks, mis on sellest hilisemat Euroopa Kohtu praktikat arvestades vastuolus ühenduse õigusega ja mis võeti vastu Euroopa Kohtult eelotsust küsimata.
Kempter adds that, in accordance with Kühne & Heitz, the person concerned can assert his right to review of an administrative decision only if that is permitted under national law. Therefore, in order to decide whether or not that right is subject to 119.
Igal juhul leiab Kempter, et kuna tagasinõudmise otsuse kehtetuks tunnistamise taotlus ei saanud üksnes siseriikliku õiguse alusel eesmärgile viia, ei võinud ükski ühenduse õigusest tulenev tähtaeg hakata kulgema enne kohtujurist Léger’ poolt eespool viidatud kohtuotsuse Kühne & Heitz aluseks olnud asjas ettepaneku tegemist 17. juunil 2003. Selles ettepanekus tõlgendati EÜ artiklit 10 esmakordselt selliselt, et vaidlusalune otsus tuleb uuesti läbi vaadata. Kuna 117.
In any case, Kempter considers that, as an application for the withdrawal of the repayment decision had no chance of succeeding on the basis of national law alone, any Community limitation period could not have begun to run before the date when the Opinion of Advocate General Léger in Kühne & Heitz was delivered, that is to say, 17 June 2003. In that Opinion, Article 10 EC was interpreted for the first time as meaning that such a decision had to be open to review. Therefore, as Kempter’s application was I - 440
Ta lisab, et vastavalt eespool viidatud kohtuotsusele Kühne & Heitz võib asjaomane isik oma lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamise õigusele tugineda üksnes siis, kui siseriiklik säte seda lubab. Seega tuleb otsustamaks, kas nimetatud õigus on ajaliselt piiratud või mitte, arvestada asjaomaseid siseriiklikke aegumistähtaegu reguleerivate sätetega. I - 440
KEMPTER submitted before that date, it could not be described as out of time. 55
Kempter esitas oma taotluse enne mainitud kuupäeva, ei saa seda pidada hilinenuks.
Consequently national procedural rules may legitimately provide that an application of this type must be submitted within certain timelimits.
Seega võivad siseriiklikud menetlusnormid õiguspäraselt ette näha, et kõnealune taotlus tuleb esitada teatud tähtaja jooksul.
The compatibility of those timelimits with Community law must be assessed in the light of the principle of equivalence (which requires timelimits to be not less favourable than those laid down by the rules relating to similar domestic claims) and the principle of effectiveness (which requires timelimits not to make it impossible in practice to exercise rights conferred by Community law).
Niisuguste tähtaegade kooskõla ühenduse õigusega tuleb hinnata võrdväärsuse põhimõttest (mille kohaselt tähtajad ei või olla ebasoodsamad kui analoogiliste siseriiklikul õigusel põhinevate kaebuste puhul) ja tõhususe põhimõttest (mille kohaselt tähtajad ei tohi muuta ühenduse õiguskorra alusel antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks) lähtuvalt.
With regard to the fourth condition set out by the Court in Kühne & Heitz, which states that ‘the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] decision of the Court’ causing the final administrative decision to be unlawful, the Czech and Finnish Governments share the view expressed by the national court that the subjective timelimit thus created by the Court for applying for review of such a decision should be linked to positive awareness of that caselaw on the part of the person concerned. Therefore, an application for review submitted three months after the date when Kempter actually became aware of the Court’s interpretation fulfils that condition. 121.
Seoses Euroopa Kohtu poolt eespool viidatud otsuses Kühne & Heitz loetletud neljanda tingimusega, mille kohaselt peab asjaomane isik pöörduma „haldusorgani poole vahetult pärast [kõnealusest ühenduse] kohtupraktikast teadasaamist”, millest lõplikuks muutunud haldusakti õigusvastasus tuleneb, jagavad Tšehhi ja Soome valitsus eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvamust, mille kohaselt tähtaeg, mille Euroopa Kohus oli lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamiseks ette näinud, peab olema seotud sellega, millal asjaomane isik sai vastavast kohtuotsusest tegelikult teada. Arvestades, et Kempter esitas uuesti läbivaatamise taotluse kolm kuud pärast Euroopa Kohtu poolt antud tõlgendusest tegelikult teadasaamist, on kõnealune tingimus seega täidetud. 121. Kõnealused valitsused leiavad, et lisaks Euroopa Kohtu poolt mainitud otsuses loetletud tingimusele ei ole ühenduse õigusega vastuolus see, kui õigus esitada õigusvastase
Besides the condition set out by the Court in Kühne & Heitz, the Czech and Finnish Governments consider that 55 — Kempter bases this argument on Case C-208/90 Emmott [1991] ECR I-4269, where the Court held that ‘Community law precludes the competent authorities of a Member State from relying, in proceedings brought against them by an individual before the national courts in order to protect rights directly conferred upon him by Article 4(1) of Council Directive 79/7/EEC of 19 December 1978 on the progressive implementation of the principle of equal treatment for men and women in matters of social security, on national procedural rules relating to timelimits for bringing proceedings so long as that Member State has not properly transposed that directive into its domestic legal system’.
55 – Kempter tugineb selles väites 25. juuli 1991. aasta otsusele kohtuasjas C-208/90: Emmott (EKL 1991, lk I-4269), kus Euroopa Kohus sedastab, et „ühenduse õigusega on vastuolus see, kui liikmesriikide pädevad asutused tuginevad nende vastu üksikisiku poolt nõukogu 19. detsembri 1978. aasta direktiivi 79/7/EMÜ meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõtte järkjärgulise rakendamise kohta sotsiaalkindlustuse valdkonnas artikli 4 lõikest 1 neile otseselt tulenevate õiguste kaitseks algatatud menetluses kaebuse esitamise tähtaegu käsitlevatele siseriiklikele menetlusnormidele, kui asjaomane liikmesriik ei ole kõnealust direktiivi oma õigusesse nõuetekohaselt üle võtnud.”
The Commission states that, in its opinion, the national court’s second question relates only to the interval between the delivery of the Court’s judgment causing the administrative decision to be unlawful and Kempter’s application for the review and withdrawal of the decision, that is to say, more than 19 months.
Komisjoni arvates puudutab teine eelotsuse küsimus üksnes ajavahemikku Euroopa Kohtu poolt vaidlusaluse haldusakti õigusvastaseks muutnud otsuse väljakuulutamise kuupäeva ja Kempteri poolt haldusakti uuesti läbivaatamise ja kehtetuks tunnistamise taotluse esitamise kuupäeva vahel, mis on käesoleval juhul pikem kui 19 kuud.
In the Commission’s view, the national court does not appear to be referring to the period of time between that application and either the adoption of the original administrative decision (that is to say, the repayment decision of 10 August 1995) or the date when the applicant became aware of the judgment of the Court rendering that decision unlawful (that is to say, 1 July 2002, when the Bundesfinanzhof’s judgment of 21 March 2002 was sent to the applicant by fax).
Komisjoni arvates näib seevastu, et siseriiklik kohus ei arvesta aega, mis möödus ühelt poolt taotluse esitamisest kuni esialgse haldusakti vastuvõtmise kuupäevani (tagasinõudmise otsuse kuupäev 10. august 1995) või teiselt poolt taotluse esitamise kuupäevast kuni kuupäevani, mil kaebuse esitaja sai teada Euroopa Kohtu otsusest, millest tulenevalt muutus vaidlusalune haldusakt õigusvastaseks (1. juuli 2002, mil Bundesfinanzhofi 21. märtsi 2002. aasta otsus saadeti faksi teel kaebuse esitajale).
OPINION OF MR BOT — CASE C-2/06 circumstances,] the person complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] judgment of the Court’. 56
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK – KOHTUASI C-2/06 kohus küsis seega, kas „haldusakti lõplikkuse tingimuse osas tuleb teha erand, kui asjaomane isik on [muu seas] pöördunud haldusorgani poole vahetult pärast kõnealusest kohtupraktikast teadasaamist” 56.
The Commission further states that, because of the principle of procedural autonomy of the Member States, it is not in favour of setting a timelimit at Community level.
Lisaks märgib komisjon, et liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõte keelab tähtaja määramise ühenduse tasemel.
The Commission suggests that, for reasons of legal certainty, an addition should be made to the fourth condition in Kühne & Heitz, so as to require the person concerned to have complained to the administrative body immediately after becoming aware of the Court’s judgment giving a preliminary ruling, and within a period after the delivery of that judgment which appears to be reasonable in the light of the principles of national law and consistent with the principles of equivalence and effectiveness. 126.
Komisjon pakub välja täiendada eespool viidatud kohtuotsuses Kühne & Heitz esitatud neljandat tingimust õiguskindluse põhimõttest lähtudes, ning näha ette, et asjaomane isik peab pöörduma haldusorgani poole viivitamatult pärast Euroopa Kohtu sellest eelotsusest teadasaamist, millest tuleneb lõplikuks muutunud haldusakti õigusvastasus, ning pärast kõnealuse otsuse kuulutamist sellise ajavahemiku jooksul, mis on siseriikliku õiguse põhimõtete põhjal mõistlik ning kooskõlas võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega. 126.
In taking this circumstance into account in the grounds of its judgment and mentioning it in the operative part, it is probable that, having regard to the context of the main proceedings, the Court in reality wished to attach importance to the fact that the claimant had complained to the administrative body immediately after the delivery of the judgment of the Court revealing that the disputed administrative decision was unlawful.
Kuna Euroopa Kohus võttis mainitud asjaolu arvesse kohtuotsuse põhjendustes ja mainis seda otsuse resolutiivosas, võib arvata, et Euroopa Kohus soovis põhikohtuasja asjaolusid silmas pidades tegelikult omistada tähtsust asjaolule, et asjaomane isik pöördus haldusorgani poole vahetult pärast selle kohtuotsuse väljakuulutamist, millest lähtuvalt muutus vaidlustatud haldusakt õigusvastaseks.
In view of those arguments, it is necessary first of all to examine the implications of the fourth condition, which states that ‘the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of [the] decision of the Court’.
Kõnealustest väidetest lähtudes tuleb esmalt analüüsida neljanda tingimuse ulatust, mis sätestab, et „asjaomane isik [peab olema pöördunud] haldusorgani poole vahetult pärast kõnealusest kohtupraktikast teadasaamist”.
However, when changing that ‘circumstance’ into a ‘condition’ in i-21 Germany and Arcor, the Court retained the same wording and did not make it clear whether that condition should be understood as relating to actually becoming aware of the judgment giving a preliminary ruling or whether it was to be interpreted as referring to the date when the judgment was delivered.
Nimetades kõnealused „asjaolud” eespool viidatud kohtuotsuses i-21 Germany ja Arcor ümber „tingimusteks”, säilitas Euroopa Kohus sama sõnastuse ega selgitanud, kas nimetatud tingimust tuleb mõista kui eelotsusest tegelikult teadasaamist või viitas see kohtuotsuse väljakuulutamise kuupäevale.
In view of the words used by the Court, I understand the interpretation proposed
Euroopa Kohtu sõnastuse põhjal on võimalik mõista siseriikliku kohtu poolt