natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As required by Article 3a(2) of … [D]irective [89/552], the Commission will proceed with the publication of the notified measures in the [Official Journal].’
Vastavalt direktiivi [89/552] artikli 3a lõikele 2 avaldab komisjon talle teatatud meetmed [Euroopa Ühenduste Teatajas].”
The Commission published those measures in the Official Journal on 18 November 2000.
Komisjon avaldas need meetmed Euroopa Ühenduse Teatajas 18. novembril 2000.
They include Sections 98 and 101 of the Broadcasting Act and the list of events of major importance for society designated by the United Kingdom (‘the designated events’).
Avaldatud meetmed hõlmavad ringhäälinguseaduse IV jao artikleid 98 ja 101 ning Ühendkuningriigi poolt määratletud ja ühiskonnale väga tähtsate sündmuste loendit (edaspidi „määratletud sündmused”).
Among those events are the FIFA World Cup Finals.
Nende sündmuste hulgas on FIFA maailmameistrivõistluste finaalkohtumised.
During the verification procedure of those measures by the Commission, Infront sent it two letters in which it claimed that the list of designated events could not be approved because of its incompatibility with both Article 3a of Directive 89/552 and other provisions of Community law.
Ajal, mil komisjon nimetatud meetmeid kontrollis, saatis Infront talle kaks kirja, milles väitis, et määratletud sündmuste loendit ei saa heaks kiita vastuolu tõttu nii direktiivi 89/552 artikliga 3a kui ka muude ühenduse õiguse sätetega.
Subsequently, by letter of 7 December 2000, Infront asked the Commission to confirm that it had completed the verification process under Article 3a(2) of Directive 89/552 in connection with the list of designated events and to inform Infront of the outcome of the process, including any relevant Commission measures.
Seejärel, 7. detsembri 2000. aasta kirjaga, palus Infront komisjonil talle kinnitada, et määratletud sündmuste loendi osas on direktiivi 89/552 artikli 3a lõike 2 kohane kontrollimine lõpetatud ning teatada menetluse tulemustest, sealhulgas võimalikest meetmetest, mida komisjon on käesoleval juhul rakendanud.
The Commission replied to Infront that the procedure had been completed and that the list of designated events had been accepted as compatible with that directive.
Komisjon vastas Infrontile, et nimetatud kontroll on lõpule viidud ning et määratletud sündmuste loend on tunnistatud direktiiviga kooskõlas olevaks.
Consequently, Infront brought an action before the Court of First Instance for the annulment of the contested decision.
Selles tulenevalt esitas Infront Esimese Astme Kohtule hagi, mille ese on vaidlusaluse akti tühistamise nõue.
The Commission raised a plea of inadmissibility.
Komisjon esitas vastuvõetamatuse vastuväite.
It contended that it had not adopted the contested decision pursuant to Article 3a(2) of Directive 89/552 and that the contested decision was not of direct or individual concern to Infront.
Ta väitis, et ei ole direktiivi 89/552 artikli 3a lõike 2 alusel võtnud vastu vaidlustatavat akti ning et vaidlusalune akt ei puuduta Infronti otseselt ega isiklikult.
In the judgment under appeal, the Court of First Instance rejected the plea of inadmissibility and declared the action admissible.
Vaidlustatud kohtuotsuses lükkas Esimese Astme Kohus vastuvõetamatuse vastuväite tagasi ning tunnistas hagi vastuvõetavaks.
It found, first, that the contested decision closed the procedure under Article 3a(2) of Directive 89/552, by virtue of which the Commission is required to verify the compatibility with Community law of national measures adopted pursuant to Article 3a(1).
Kohus leidis esiteks, et vaidlusalune akt lõpetab direktiivi 89/552 artikli 3a lõikes 2 ette nähtud menetluse, millest tulenevalt peab komisjon kontrollima, kas selle artikli lõike 1 kohaselt võetud siseriiklikud meetmed on kooskõlas ühenduse õigusega.
The publication in the Official Journal of those measures approved by the Commission informed the other Member States of their existence and, therefore, enabled them to comply with their obligations under Article 3a(3) of that directive as part of the mechanism for mutual recognition of those measures instituted by the latter provision.
Komisjoni heakskiidu saanud meetmete avaldamine Euroopa Ühenduste Teatajas võimaldab liikmesriikidel neist teada saada ning seeläbi täita direktiivi artikli 3a lõikest 3 tulenevaid kohustusi nende meetmete selles viimases sättes ette nähtud vastastikuse tunnustamise korra kohaselt.
The contested letter therefore produced, in the Court of First Instance’s view, legal effects for the Member States, in so far as it envisaged the publication in the Official Journal of the national measures in question, since the effect of that publication is to trigger the mechanism for mutual recognition laid down by Article 3a(3) of Directive 89/552.
Vaidlusalune akt toob Esimese Astme Kohtu sõnul liikmesriikidele kaasa õiguslikke tagajärgi niivõrd, kuivõrd akt näeb ette asjaomaste siseriiklike meetmete avaldamise Euroopa Ühenduse Teatajas, kuna tegelikkuses vallandab nimetatud avaldamine vastastikuse tunnustamise korra, mis on ette nähtud direktiivi 89/552 artikli 3a lõikes 3.
It is thus a decision within the meaning of Article 249 EC, although Article 3 of Directive 89/552 does not expressly refer to the adoption by the Commission of a ‘decision’.
Tegemist on ka otsusega EÜ artikli 249 tähenduses, kuigi nimetatud direktiivi artikkel 3a ei viita sõnaselgelt komisjoni vastuvõetud „otsusele”.
Secondly, the Court of First Instance considered whether that decision is of direct concern to Infront.
Teiseks uuris Esimese Astme Kohus, kas see akt Infronti otseselt puudutab.
It noted the caselaw according to which, in order to be of direct concern to an individual within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC the contested Community measure must directly affect the applicant’s legal situation and its implementation must be purely automatic and result from Community rules alone without the application of other intermediate rules (see Case C-386/96 P Dreyfus v Commission [1998] ECR I-2309, paragraph 43 and the caselaw cited).
Kohus meenutab kohtupraktikat, mille kohaselt puudutab ühenduse õigusakt eraisikut EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses otseselt siis, kui see mõjutab huvitatud isiku õiguslikku olukorda vahetult ning selle rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid ühenduse õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme (vt 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-386/96 P: Dreyfus vs. komisjon, EKL 1998, lk I-2309, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
The Court of First Instance held, first of all, that where Infront assigns its television broadcasting rights to a broadcaster established in the United Kingdom for the purposes of television broadcasting in that Member State, the measures adopted by the United Kingdom authorities exist in law independently of the contested decision.
Kõigepealt sedastas Esimese Astme Kohus, et kui Infront on loovutanud oma teleringhäälinguõigused ühele Ühendkuningriigis asutatud ringhäälinguorganisatsioonile teleülekannete taasedastamiseks selles liikmesriigis, siis eksisteerivad Ühendkuningriigi ametiasutuste võetud meetmed vaidlusaluse akti kõrval juriidiliselt
In so far as the measures notified are applicable to broadcasters established in the United Kingdom under the national law on broadcasting in force in that Member State and not by virtue of the contested decision, Infront is not directly concerned.
Kui teatatud meetmed on Ühendkuningriigis asutatud ringhäälinguorganisatsioonidele kohaldatavad selles liikmesriigis kehtiva ringhäälinguseaduse alusel, mitte aga vaidlusaluse akti alusel, ei ole Infront otseselt puudutatud.
On the other hand, only the contested decision finding that the measures notified by the United Kingdom are compatible with Community law and providing for the subsequent publication of those measures in the Official Journal enables the mechanism of mutual recognition under Article 3a(3) of Directive 89/552 to operate effectively.
Seevastu paneb direktiivi 89/552 artikli 3a lõikes 3 kehtestatud vastastikuse tunnustamise korra tõhusalt toimima üksnes vaidlusalune akt, mis tunnistab Ühendkuningriigi teatatud meetmed ühenduse õigusega kooskõlas olevaks ja näeb seejärel ette nende meetmete avaldamise Euroopa Ühenduste Teatajas.
It follows that, in that situation, the contested decision validates those measures for the sole purposes of their recognition by the other Member States.
Sellest järeldub, et sel juhul tunnistab vaidlusalune akt Ühendkuningriigi võetud meetmed kehtivaks üksnes teiste liikmesriikide poolt vastastikuse tunnustamise otstarbel.
Furthermore, the Court of First Instance decided that since such mutual recognition of the national measures adopted pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 is subject to their approval by the Commission and their subsequent publication in the Official Journal, the contested decision does not leave the Member States any discretion, once that publication has occurred, as to the performance of their obligations.
Lisaks nendib Esimese Astme Kohus, et kuna direktiivi 89/552 artikli 3a lõike 1 kohaselt võetud siseriiklike meetmete vastastikune tunnustamine sõltub nende komisjonipoolsest heakskiitmisest ja sellele järgnevast avaldamisest Euroopa Ühenduste Teatajas, ei jäta vaidlusalune akt avaldamise hetkest alates siseriiklikele ametiasutustele nende kohustuste rakendamise osas mingit kaalutlusruumi.
Although the detailed rules for the control which the national authorities are required to exercise under the mechanism of mutual recognition established by Article 3a(3) of Directive 89/552 are determined by each Member State in the framework of its legislation implementing that provision, those authorities must ensure that broadcasters under their jurisdiction comply with the conditions for broadcasting the events designated in the national measures approved and published in the Official Journal by the Commission.
Kuigi kontrolli tingimused, mida siseriiklikud ametiasutused peavad direktiivi 89/552 artikli 3a lõikes 3 kehtestatud vastastikuse tunnustamise korra raames läbi viima, määratleb iga liikmesriik oma seda sätet ülevõtvate õigusnormide raames, peavad need ametiasutused tagama, et nende jurisdiktsiooni all olevad ringhäälinguorganisatsioonid järgiksid selliste asjaomaste sündmuste ülekandmise tingimusi, mida liikmesriik on määratlenud oma meetmetes, mille komisjon on heaks kiitnud ja Euroopa Ühenduste Teatajas avaldanud.
The Court of First Instance concluded, therefore, that Infront is directly concerned by the contested decision in so far as it enables the implementation of the mechanism of mutual recognition by the other Member States of the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1) of Directive 89/552 .
Esimese Astme Kohus on seega järeldanud, et vaidlusalune akt puudutab Infronti otseselt, kuna see võimaldab teistel liikmesriikidel kehtestada direktiivi 89/552 artikli 3a lõike 1 kohaselt Ühendkuningriigi poolt võetud meetmete vastastikuse tunnustamise korra.
Thirdly, the Court of First Instance held that Infront is, likewise, individually concerned by the contested decision.
Kolmandaks sedastas Esimese Astme Kohus, et vaidlusalune akt puudutab Infronti ka isiklikult.
That decision concerns Infront by reason of a characteristic peculiar to it, namely its capacity as the exclusive holder of the television broadcasting rights for one of the designated events.
Seda tema eripära tõttu, kuna ta on ühe Ühendkuningriigi poolt määratletud sündmuse teleülekande ainuõiguste omanik.
Although Infront, in its capacity as broker of the relevant television broadcasting rights is not expressly covered by the national measures approved and published in the Official Journal by the Commission, they impede its ability freely to dispose of its rights by restricting their transfer exclusively to a broadcaster established in a Member State other than the United Kingdom which wishes to broadcast that event in the latter State.
Kuigi Infronti kui teleülekandeõiguste vahendajat ei ole neis sätetes sõnaselgelt mainitud, piiravad need tema võimalust neid õigusi vabalt kasutada, seades tingimuseks, et neid õigusi saab loovutada ainult mõnes teises liikmesriigis kui Ühendkuningriik asutatud ringhäälinguorganisatsioonile, kes soovib nimetatud sündmusi viimases riigis üle kanda.
Moreover, although the legal validity of the contracts concluded with FIFA is not affected by the contested decision, it is of importance that Infront acquired exclusively the television broadcasting rights in question before the entry into force of Article 3a of Directive 89/552 and, a fortiori, before the adoption of the contested decision.
Peale selle, kuigi vaidlusalune akt ei mõjuta hageja FIFA-ga sõlmitud lepingute kehtivust, on fakt, et hageja omandas asjaomased teleülekannete ainuõigused enne direktiivi 89/552 artikli 3a jõustumist ning a fortiori enne nimetatud akti koostamist.
On the substance, the Court of First Instance annulled the contested decision, on the ground that, being a decision within the meaning of Article 249 EC, it was vitiated by lack of powers.
Neil asjaoludel tühistas Esimese Astme Kohus vaidlusaluse akti, sest kuna tegemist oli otsusega EÜ artikli 249 tähenduses, oli see koostatud pädevust ületades.
The College of Commissioners had not been consulted and the Director-General who signed the contested decision had received no specific power from the College.
Komisjoni liikmete kolleegiumiga ei konsulteeritud ning vaidlusalusele aktile alla kirjutanud peadirektorile ei olnud see kolleegium andnud mingeid vastavaid volitusi.
By its appeal, the Commission claims that the Court should:
Apellatsioonkaebuses palub komisjon Euroopa Kohtul:
— give final judgment by declaring that the application before the Court of First Instance was inadmissible, and
– langetada lõplik otsus, sedastades, et Esimese Astme Kohtule esitatud hagi oli vastuvõetamatu, ja
— order Infront to pay the Commission’s costs at first instance and on appeal.
– mõista komisjoni kohtukulud esimeses kohtuastmes ja apellatsioonimenetluses välja Infrontilt.
Infront contends that the Court should:
Infront palub Euroopa Kohtul:
— dismiss the appeal, or
– jätta apellatsioonkaebus rahuldamata, või
— refer the case back to the Court of First Instance for judgment in accordance with the judgment of the Court of Justice as to law; and
– saata asi tagasi Esimese Astme Kohtule Euroopa Kohtu praktikaga kooskõlas oleva otsuse langetamiseks, ja
— order the Commission to pay its own and Infront’s costs relating to the proceedings before this Court and the Court of First Instance.
– mõista Infronti kohtukulud Euroopa Kohtus ja Esimese Astme Kohtus välja komisjonilt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
The fourth paragraph of Article 230 EC provides that any natural or legal person may institute proceedings against a decision which, although in the form of a decision addressed to another person, is of direct and individual concern to the former.
EÜ artikli 230 neljanda lõigu kohaselt võib iga füüsiline või juriidiline isik algatada menetluse selliste otsuste vastu, mis teda otseselt ja isiklikult puudutavad, kuigi vormiliselt on need teisele isikule adresseeritud otsused.
In support of its appeal, the Commission pleads two grounds of appeal alleging misapplication of the two latter requirements.
Oma apellatsioonkaebuse toetuseks esitab komisjon kaks väidet, mis tulenevad nendest kahest viimasest tingimusest kõrvalekaldumisest.
Prior to examining those grounds of appeal, it is necessary to define the scope and effect of Article 3a of Directive 89/552 and of the contested decision.
Enne nende väidete kontrollimist tuleb täpsustada direktiivi 89/552 artikli 3a ja vaidlusaluse akti tagajärgi ning ulatust.
Under Article 3a(1) of Directive 89/552, each Member State may take measures in accordance with Community law to ensure that broadcasters under its jurisdiction do not broadcast on an exclusive basis events which are regarded by that Member State as being of major importance for society in such a way as to deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following them via live coverage or deferred coverage on free television.
Direktiivi artikli 3a lõike 1 kohaselt võib iga liikmesriik võtta kooskõlas ühenduse õigusega meetmeid tagamaks, et tema jurisdiktsiooni all olevad ringhäälinguorganisatsioonid ei edasta ühiskonnale väga tähtsatena käsitletavaid sündmusi nii, et sellega võetakse ära elanikkonna oluliselt osalt võimalus jälgida selliseid sündmusi otseülekande või hilisema edastusena tasuta televisioonis.
To that end, the Member State concerned is to draw up a list of such events.
Selleks koostab asjaomane liikmesriik loendi niisugustest sündmustest.
Article 3a(2) of Directive 89/552 requires the Commission to verify that those measures are compatible with Community law and to publish them in the Official Journal.
Direktiivi artikli 3a lõike 2 kohaselt kontrollib komisjon selliste meetmete vastavust ühenduse õigusele ja avaldab need Euroopa Ühenduste Teatajas.
Article 3a(3) puts in place a mutual recognition mechanism by which the other Member States must ensure that broadcasters under their jurisdiction do not circumvent measures adopted pursuant to Article 3a(1) by another Member State, approved by the Commission and published in the Official Journal.
Nimetatud artikli lõige 3 kehtestab vastastikuse tunnustamise korra, mille kohaselt peavad teised liikmesriigid tagama, et nende jurisdiktsiooni alla kuuluvad ringhäälinguorganisatsioonid ei hoiaks kõrvale teise liikmesriigi poolt sama artikli lõike 1 kohaselt võetud meetmetest, mille komisjon on heaks kiitnud ja Euroopa Ühenduste Teatajas avaldanud.
That is also stated in the 19th recital in the preamble to Directive 97/36, from the terms of which it is evident that Article 3a of Directive 89/552 is intended to prevent the possibility of circumvention of national measures protecting a legitimate general interest.
Seda märgitakse ka direktiivi 97/36 põhjenduses 19, mille sõnastusest selgub, et direktiivi 89/552 artikli 3a eesmärk on vältida õigustatud üldiseid huve kaitsvatest siseriiklikest meetmetest kõrvalehoidmist.
Pursuant to that legislation, the Commission informed the United Kingdom, by the contested decision, of the approval of the measures it had adopted and of their subsequent publication in the Official Journal.
Selle õigusakti alusel teavitas komisjon vaidlusaluse aktiga Ühendkuningriiki, et ta kiitis heaks meetmed, millest see liikmesriik oli teatanud, ning avaldab need Euroopa Ühenduste Teatajas.
As the Court of First Instance held, that decision thus closed the verification procedure which the Commission was required to carry out under Article 3a(2) of Directive 89/552.
Nagu Esimese Astme Kohus on sedastanud, lõpetab vaidlusalune akt ka direktiivi 89/552 artikli 3a lõikes 2 komisjonile ette nähtud kontrollimenetluse.
The publication in the Official Journal of those measures informed the other Member States of their existence and enabled them to comply with their obligations under Article 3a(3) of Directive 89/552.
Nimetatud meetmete avaldamine Euroopa Ühenduste Teatajas võimaldas liikmesriikidel neist teada saada ning seeläbi täita direktiivi artikli 3a lõikest 3 tulenevaid kohustusi.
The contested decision therefore triggered the mutual recognition mechanism under Article 3a(3) of Directive 89/552 and, consequently, activated the other Member States’ obligation to ensure that broadcasters under their jurisdiction did not circumvent the measures adopted by the United Kingdom pursuant to Article 3a(1).
Vaidlusalune akt vallandas vastastikuse tunnustamise korra, mis on ette nähtud direktiivi 89/552 artikli 3a lõikes 3 ja seega aktiveeris teiste liikmesriikide kohustuse tagada, et nende jurisdiktsiooni alla kuuluvad ringhäälinguorganisatsioonid ei hoiaks kõrvale Ühendkuningriigi poolt selle artikli lõike 1 kohaselt võetud meetmetest.
It is in the light of those considerations that the Commission’s grounds of appeal must be examined.
Komisjon esitatud väiteid tuleb kontrollida nendest kaalutlustest lähtuvalt.
The first ground of appeal, alleging misapplication of the requirement of direct concern
Esimene väide, mis tuleneb otsest huvi puudutavast tingimusest kõrvalekaldumisest
The Commission submits that the Court of First Instance erroneously applied the caselaw mentioned in paragraph 22 of the present judgment, which defines the requirement of direct concern under the fourth paragraph of Article 230 EC.
Komisjon väidab, et Esimese Astme Kohus kohaldas vääralt käesoleva kohtuotsuse punktis 22 mainitud kohtupraktikat, mis täpsustab EÜ artikli 230 neljandas lõigus viidatud otsese huviga seotud tingimusi.
First of all, the contested decision does not affect Infront’s legal situation.
Kõigepealt ei avalda vaidlusalune akt mingit mõju Infronti õiguslikule olukorrale.
It requires the Member States other than the United Kingdom to ensure that broadcasters under their jurisdiction do not deprive a substantial proportion of the public in that Member State of the possibility of following certain designated events on free television.
Ta paneb muudele liikmesriikidele kui Ühendkuningriik kohustuse tagada, et nende jurisdiktsiooni alla kuuluvad ringhäälinguorganisatsioonid ei võtaks selle liikmesriigi elanikkonna oluliselt osalt võimalust jälgida teatavaid sündmusi „tasuta” televisioonis.
For that purpose, legal obligations are therefore to be imposed only on such broadcasters.
Selleks on õiguslikud kohustused kehtestatud vaid niisugustele organisatsioonidele.
Assuming that a pay television company established in a Member State other than the United Kingdom wished to bid for the exclusive television broadcasting rights in question, the legal restrictions which are imposed on it could lead it to refrain from doing so.
Eeldades, et muus liikmesriigis kui Ühendkuningriik asutatud tasulise televisiooni ettevõte sooviks teha pakkumist asjaomaste teleülekannete ainuõiguste omandamiseks, võivad tema suhtes kehtestatud õiguslikud piirangud takistada tal seda tegemast.
Consequently, Infront would have fewer potential purchasers and probably find itself in a worse business situation than it had envisaged, and that would be not because of a change in its legal position, but solely because it would not be in a position to find the purchaser it could have hoped for.
Järelikult oleks Infrontil vähem potentsiaalseid pakkumisi ning ta leiaks ennast vähemsoodsas turupositsioonis kui ta oli arvanud, ning seda ei põhjustaks muutus tema õiguslikus olukorras, vaid üksnes asjaolu, et ta ei leia endale sellist ostjat nagu ta lootis.
It would therefore suffer the indirect economic consequences of the contested decision, whereas its legal position would remain unaltered.
Seetõttu oleks vaidlusalusel otsusel tema suhtes kaudsed majanduslikud tagajärjed, samas kui tema õiguslik olukord ei muutuks.
Next, even those economic consequences are completely uncertain, since there was no broadcaster established in a Member State other than the United Kingdom which would be willing to pay the considerable sum demanded by Infront for the right to broadcast in the United Kingdom the designated events for which it holds the exclusive television broadcasting rights.
Järgmiseks, isegi need majanduslikud tagajärjed oleksid täiesti ebakindlad, kuna mitte ükski ringhäälinguorganisatsioon, mis on asutatud muus liikmesriigis kui Ühendkuningriik, ei oleks valmis maksma Infronti küsitud märkimisväärset summat õiguse eest teha Ühendkuningriigis ülekandeid sündmustest, mille teleülekannete ainuõigused talle kuulusid.
The Court of First Instance should have required Infront to prove the plausibility of such a factual situation and the probability of economic loss arising from the contested decision.
Esimese Astme Kohus oleks pidanud Infrontilt nõudma niisuguse faktilise olukorra usutavuse ning vaidlusaluse aktiga põhjustatud majandusliku kahju võimalikkuse tõendamist.
By failing to apply the appropriate burden of proof, it again fell into error of law.
Jättes asjakohase tõendamiskoormise kohaldamata, rikkus ta ka õigusnormi.