natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Deutsche Post and the German Government also contend that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 is concerned only with tariffs and it cannot, therefore, have the effect of compelling a Member State to open up, within the scope of the exclusive licence of the universal postal service provider, access to partial services to competitors.
Veel väidavad Deutsche Post ja Saksamaa valitsus, et direktiivi 97/67 artikli 12 viies taane on kõigest hinnasäte ning järelikult ei saa sellest tuleneda, et liikmesriik oleks universaalse postiteenuse osutaja ainulitsentsiga hõlmatud valdkonnas kohustatud avama konkurentidele juurdepääsu osateenustele.
Access to the public postal network is the subject of Article 11 of that directive, which makes regulation of such access dependent on subsequent action by the Community legislature, which has however not yet used that power.
Üldsuse juurdepääsu avalikule postivõrgule käsitleb sama direktiivi artikkel 11, mis jätab selle juurdepääsu reguleerimise ühenduse seadusandja edasise tegevuse hooleks, kuid ühenduse seadusandja ei ole seda volitust siiski veel kasutanud.
It is true that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 is not intended to determine the question of principle whether a universal postal service provider is or is not obliged to grant access to the postal chain under conditions and at points different from those which apply to the traditional service for letter post.
Tõepoolest, direktiivi 97/67 artikli 12 viienda taande eesmärk ei ole reguleerida põhimõttelist küsimust, kas universaalse postiteenuse osutaja peab või ei pea võimaldama juurdepääsu postivõrgule teistel tingimustel ja teistes punkides kui need, mida kasutatakse tavalisi kirju puudutavate postiteenuste puhul.
Nevertheless, as is apparent from the wording of that provision, it imposes on the Member States a strict obligation to apply the principles of transparency and non-discrimination where such access to special tariffs is in fact granted by that provider.
Kuid nagu nähtub selle sätte sõnastusest, paneb see liikmesriikidele range kohustuse järgida läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise põhimõtet, kui universaalteenuse osutaja võimaldab tegelikult juurdepääsu sellistele erihindadele.
Both Deutsche Post and the German Government concede that Deutsche Post grants its business customers, in an even more liberal way than required by the directive, access to its postal network at points other than the traditional access points and agrees special tariffs for them on that basis.
Nii Deutsche Post kui ka Saksamaa valitsus möönavad, et Deutsche Post võimaldab oma äriklientidele direktiiviga nõutust liberaalsemat juurdepääsu oma postivõrgule muudes punktides kui tavalised juurdepääsupunktid ning kohaldab neile selleks erihindu.
It is precisely such a situation that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 is intended to regulate.
Direktiivi 97/67 artikli 12 viienda taande eesmärk on reguleerida just niisugust olukorda.
Whenever a provider of the universal postal service applies special tariffs, for example for services for businesses, bulk mailers or consolidators of mail from different customers, the tariffs, together with the associated conditions, are to apply equally as between third parties in particular.
Kui universaalse postiteenuse osutaja kohaldab erihindu näiteks ettevõtjate, massposti saatjate või eri klientidelt saadud posti koondajate suhtes, kehtivad need hinnad ja nendega seotud tingimused samamoodi ka suhetes eelkõige kolmandate isikutega.
Having regard to all of the foregoing, the answer to the question referred must be that the fifth indent of Article 12 of Directive 97/67 is to be interpreted as precluding refusal to apply to businesses which consolidate, on a commercial basis and in their own name, postal items from various senders the special tariffs which the national universal postal service provider grants, within the scope of its exclusive licence, to business customers for the deposit of minimum quantities of presorted mail at its sorting offices.
Kõike eeltoodut arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 97/67 artikli 12 viiendat taanet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui ettevõtjatele, kes koondavad majandustegevusena ja oma nimel paljude saatjate postisaadetisi, keeldutakse kohaldamast erihindu, mida universaalse postiteenuse osutaja riigis kohaldab oma ainulitsentsi valdkonnas äriklientidele eelsorteeritud posti minimaalsete koguste toimetamisel oma sorteerimiskeskustesse.
On those grounds, the Court (First Chamber) hereby rules:
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
The fifth indent of Article 12 of Directive 97/67/EC of the European Parliament and of the Council of 15 December 1997 on common rules for the development of the internal market of Community postal services and the improvement of quality of service, as amended by Directive 2002/39/EC of the European Parliament and of the Council of 10 June 2002, must be interpreted as precluding refusal to apply to businesses which consolidate, on a commercial basis and in their own name, postal items from various senders the special tariffs which the national universal postal service provider grants, within the scope of its exclusive licence, to business customers for the deposit of minimum quantities of presorted mail at its sorting offices.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 10. juuni 2002. aasta direktiiviga 2002/39/EÜ) artikli 12 viiendat taanet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui ettevõtjatele, kes koondavad majandustegevusena ja oma nimel paljude saatjate postisaadetisi, keeldutakse kohaldamast erihindu, mida universaalse postiteenuse osutaja riigis kohaldab oma ainulitsentsi valdkonnas äriklientidele eelsorteeritud posti minimaalsete koguste toimetamisel oma sorteerimiskeskustesse.
Case C-82/07
Kohtuasi C-82/07
(Reference for a preliminary ruling from the Tribunal Supremo)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal Supremo)
(Electronic communications — Networks and services — Articles 3(2) and 10(1) of Directive 2002/21/EC (Framework Directive) — National numbering plans — Specific regulatory authority)
Elektrooniline side – Võrgud ja sideteenused – Direktiivi 2002/21/EÜ (raamdirektiiv) artikli 3 lõige 2 ja artikli 10 lõige 1 – Riiklikud numeratsiooniplaanid – Reguleeriv eriasutus
Judgment of the Court (Second Chamber), 6 March 2008
Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 6. märts 2008 . . . . . . . . . . . . . .
Approximation of laws — Electronic communications networks and services — Regulatory framework — Directive 2002/21
Õigusaktide ühtlustamine – Elektroonilised sidevõrgud ja -teenused – Õiguslik raamistik – Direktiiv 2002/21
(European Parliament and Council Directive 2002/21, recital 11 and Arts 3(2) and (4) and 10(1))
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21, põhjendus 11 ja artikli 3 lõiked 2 ja 4 ning artikli 10 lõige 1)
SUMMARY — CASE C-82/07
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-82/07
Approximation of laws — Electronic communications networks and services — Regulatory framework — Directive 2002/21
Õigusaktide ühtlustamine – Elektroonilised sidevõrgud ja sideteenused – Õiguslik raamistik – Direktiiv 2002/21
(European Parliament and Council Directive 2002/21, recital 11 and Arts 3(2), (4) and (6) and 10(1))
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/21, artikli 3 lõiked 2, 4 ja 6 ning artikli 10 lõige 1)
Article 10(1) and Article 3(2), (4) and (6) of Directive 2002/21 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services must be interpreted as not precluding the functions of assigning national numbering resources or of managing national numbering plans from being shared by a number of independent regulatory authorities, provided that the allocation of the tasks is made public and easily accessible, and notified to the Commission.
Direktiivi 2002/21 elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta artikli 10 lõiget 1 ja artikli 3 lõikeid 2, 4 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on kooskõlas riiklike numeratsiooniressursside määramise ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamise funktsiooni jaotamine mitme sõltumatu reguleeriva asutuse vahel, tingimusel et ülesannete jaotus avaldatakse, on lihtsalt juurdepääsetav ning sellest teatatakse komisjonile.
Articles 3(2), 3(4) and 10(1) of Directive 2002/21 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services, read in conjunction with recital 11 in the preamble to that directive, must be interpreted as meaning that the assignment of the national numbering resources and the management of the national numbering plans must be regarded as regulatory functions.
Direktiivi 2002/21 elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta artikli 3 lõikeid 2 ja 4 ning artikli 10 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi põhjendusega 11 tuleb tõlgendada nii, et riiklike numeratsiooniressursside määramise ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamise funktsiooni tuleb pidada reguleerivaks funktsiooniks.
Member States are not required to allocate those different functions to separate regulatory authorities.
Liikmesriigid ei ole kohustatud andma nimetatud erinevaid funktsioone üle eraldiseisvatele riigi reguleerivatele asutustele.
(see para. 21, operative part 1)
(vt punkt 21 ja resolutiivosa punkt 1)
(see para. 27, operative part 2)
(vt punkt 27 ja resolutiivosa punkt 2)
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Tribunal Supremo (Spain), made by decision of 23 January 2007, received at the Court on 15 February 2007, in the proceedings
Kohtuasjas C-82/07, mille ese on Tribunal Supremo (Hispaania) 23. jaanuari 2007. aasta otsusega EÜ artikli 234 alusel esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 15. veebruaril 2007, menetluses
THE COURT (Second Chamber), composed of C.W.A. Timmermans, President of the Chamber, L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris (Rapporteur) and C. Toader, Judges,
EUROOPA KOHUS (teine koda), koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans, kohtunikud L. Bay Larsen, K. Schiemann, P. Kūris (ettekandja) ja C. Toader,
— the Spanish Government, by M. Muñoz Pérez, acting as Agent,
– Hispaania valitsus, esindaja: M. Muñoz Pérez,
— the Belgian Government, first by A. Hubert and subsequently by C. Pochet, acting as Agents,
– Belgia valitsus, esindajad: esialgu A. Hubert, hiljem C. Pochet,
— the Greek Government, by S. Spyropoulos, I. Pouli and S. Trekli, acting as Agents,
– Kreeka valitsus, esindajad: S. Spyropoulos ning I. Pouli ja S. Trekli,
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and by P. Gentili, avvocato dello Stato,
– Itaalia valitsus, esindaja: I. M. Braguglia, keda abistas avvocato dello Stato P. Gentili,
— the Netherlands Government, by C. Wissels and M. de Grave, acting as Agents,
– Madalmaade valitsus, esindajad: C. Wissels ja M. de Grave,
— the Commission of the European Communities, by R. Vidal Puig, acting as Agent, having decided, after hearing the Advocate General, to proceed to judgment without an Opinion, gives the following
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: R. Vidal Puig, arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta, on teinud järgmise otsuse
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Articles 3(2) and 10(1) of Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (Framework Directive) (OJ 2002 L 108, p. 33) (‘the Framework Directive’), read in conjunction with Recital (11) in the preamble thereto.
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv) (EÜT L 108, lk 33; ELT eriväljaanne 13/29, lk 349; edaspidi „raamdirektiiv”), artikli 3 lõike 2 ja artikli 10 lõike 1 tõlgendamist koosmõjus selle direktiivi põhjendusega 11.
The reference has been made in the course of an action in which the Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones (‘the CMT’) is seeking the annulment of all or part of Royal Decree 2296/2004 adopting the regulation on electronic communications markets, network access and numbering (Real Decreto 2296/2004 por el que
Eelotsusetaotlus esitati seoses hagiga, milles Comisión del Mercado de las Telecomunicaciones (edaspidi „CMT”) palus täielikult või osaliselt tühistada kuninga 10. detsembri 2004. aasta dekreedi 2296/2004 elektroonilise side turgu, sidevõrgu juurdepääsu ja numeratsiooni puudutava määruse rakendamise kohta (Real
42372) and certain points of the National Telephone Numbering Plan annexed to that Royal Decree, on the ground that they are contrary to General Law 32/2003 on Telecommunications (Ley General 32/2003 de Telecomunicaciones) of 3 November 2003 (BOE No 264 of 4 November 2003, p. 38890) (‘the GTL’) which transposed the Framework Directive into national law.
Decreto 2296/2004 por el que se aprueba el Reglamento sobre mercados de comunicaciones electrónicas, acceso a las redes y numeración) (BOE nr 314, 30.12.2004, lk 42372), ning mõned punktid riikliku telefoninumeratsiooni plaanist eespool nimetatud dekreedi lisas, põhjusel, et need on vastuolus 3. novembri 2003. aasta telekommunikatsiooni üldseadusega 32/2003 (Ley General 32/2003 de Telecomunicaciones, BOE nr 264, 4.11.2003, lk 38890; edaspidi „telekommunikatsiooni üldseadus”), millega raamdirektiiv võeti üle siseriiklikku õiguskorda.
Community legal framework
Ühenduse õiguslik raamistik
Recital (11) in the preamble to the Framework Directive states:
Raamdirektiivi põhjendus 11 sätestab:
‘In accordance with the principle of the separation of regulatory and operational functions, Member States should guarantee the independence of the national regulatory authority or authorities with a view to ensuring the impartiality of their decisions.
„Kooskõlas reguleerija ja operaatori tegevuse lahususe põhimõttega peaksid liikmesriigid kindlustama riigi reguleeriva asutuse või reguleerivate asutuste sõltumatuse, et tagada nende otsuste erapooletus.
This requirement of independence is without prejudice to the institutional autonomy and constitutional obligations of the Member States or to the principle of neutrality with regard to the rules in Member States governing the system of property ownership laid down in Article 295 of the Treaty.
Nimetatud sõltumatuse nõue ei piira liikmesriikide institutsionaalset sõltumatust, nende põhiseaduslikke kohustusi ega neutraalsuse põhimõtet seoses omandi õigusliku režiimiga, nagu on ette nähtud asutamislepingu artiklis 295.
National regulatory authori- ties should be in possession of all the necessary resources, in terms of staffing, expertise, and financial means, for the performance of their tasks.’
Riigi reguleeriva asutuse käsutuses peaksid olema kõik tema tööks vajalikud vahendid, nii personal, oskusteave kui ka rahalised vahendid.”
Recital (20) of that directive states:
Selle direktiivi põhjendus 20 sätestab:
‘Access to numbering resources on the basis of transparent, objective and nondiscriminatory criteria is essential for undertakings to compete in the electronic communications sector.
„Läbipaistvatel, objektiivsetel ja mittediskrimineerivatel kriteeriumidel põhinev juurdepääs numeratsiooniressurssidele on ettevõtjatele äärmiselt oluline konkuree-
Article 2(g) of the Framework Directive defines the ‘national regulatory authority’ as ‘the body or bodies charged by a Member State with any of the regulatory tasks assigned in this Directive and the Specific Directives’.
Raamdirektiivi artikli 2 punkt g määratleb „riigi reguleeriva asutuse” kui organi või organid, kellele liikmesriik on usaldanud mõne selles direktiivis või eridirektiivides nimetatud reguleerimisülesande.
Under Article 2(m) of the Framework Directive, the ‘provision of an electronic communications network’ is defined as the establishment, operation, control or making available of such a network.
Vastavalt raamdirektiivi artikli 2 punktile m on „elektroonilise sidevõrgu pakkumine” sellise võrgu loomine, käitamine, kontrollimine ja teistele kasutada andmine.
Article 3 of the Framework Directive, entitled ‘National regulatory authorities’, provides:
Raamdirektiivi artikkel 3 pealkirjaga „Riigi reguleerivad asutused” on sõnastatud järgmiselt:
Member States shall ensure that each of the tasks assigned to national regulatory authorities in this Directive and the Specific Directives is undertaken by a competent body.
Liikmesriigid tagavad, et iga käesoleva direktiivi ja eridirektiividega riigi reguleerivatele asutustele määratud ülesandega tegeleb pädev organ.
Member States shall guarantee the independence of national regulatory authorities by ensuring that they are legally distinct from and functionally independent of all organisations providing electronic communications networks, equipment or services.
Liikmesriigid kindlustavad riigi reguleerivate asutuste sõltumatuse, tagades, et kõnealused asutused on juriidiliselt eraldiseisvad ja funktsionaalselt sõltumatud kõigist elektroonilisi sidevõrke, -seadmeid ja -teenuseid pakkuvatest organisatsioonidest.
Member States that retain ownership or control of undertakings providing electronic communications networks and/or services shall ensure effective structural separation of the regulatory function from activities associated with ownership or control.
Liikmesriigid, kes säilitavad omandi või kontrolli elektroonilisi sidevõrke ja/või -teenuseid pakkuvates ettevõtjates, tagavad reguleeriva funktsiooni tõhusa struktuurilise eraldatuse omandi või kontrolliga seotud toimingutest.
Member States shall ensure that national regulatory authorities exercise their powers impartially and transparently.
Liikmesriigid tagavad, et riigi reguleerivad asutused kasutavad oma volitusi erapooletult ja läbipaistvalt.
Member States shall publish the tasks to be undertaken by national regulatory authorities in an easily accessible form, in particular where those tasks are assigned to more than one body.
Liikmesriigid avaldavad riigi reguleerivate asutuste ülesanded lihtsalt juurdepääsetaval kujul eelkõige juhul, kui kõnealuste ülesannete täitmine on määratud mitmele organile.
Member States shall notify to the Commission all national regulatory authorities assigned tasks under this Directive and the Specific Directives, and their respective responsibilities’.
Liikmesriigid teatavad komisjonile kõik riigi reguleerivad asutused, kellele on käesoleva direktiivi ja eridirektiivide alusel ülesandeid määratud, ja nende vastavad kohustused.”
Paragraph 1 of Article 10 of the Framework Directive, which is entitled ‘Numbering, naming and addressing’, provides:
Raamdirektiivi artikli 10 lõige 1 pealkirjaga „Numbrite, nimede ja aadresside andmine” sätestab:
‘Member States shall ensure that national regulatory authorities control the assignment of all national numbering resources and the management of the national
„Liikmesriigid tagavad, et riigi reguleerivad asutused kontrollivad kõigi riiklike numeratsiooniressursside määramist ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamist.
National regulatory authorities shall establish objective, transparent and nondiscriminatory assigning procedures for national numbering resources.’
Riigi reguleerivad asutused kehtestavad riiklike numeratsiooniressursside määramise objektiivse, läbipaistva ja mittediskrimineeriva korra.”
On 9 December 2005, the CMT lodged an application with the Tribunal Supremo seeking the annulment, with cessation of effects, of Articles 27(1), 27(3), 28(2), 34, 36, 38, 40(1), 40(3), 49 and 55 of Royal Decree 2296/2004 and paragraphs 5(4) and 10(1) of the National Telephone Numbering Plan, annexed to that decree, on the ground that they are contrary to the GTL.
CMT esitas 9. detsembril 2005 Tribunal Supremole hagi, milles palus tühistada ja jätta õigusliku mõjuta kuninga dekreedi 2296/2004 artikli 27 lõiked 1 ja 3, artikli 28 lõige 2, artiklid 34, 36 ja 38, artikli 40 lõiked 1 ja 3 ning artiklid 49 ja 55 ning selle dekreedi lisas asuva riikliku telefoninumeratsiooni plaani punktid 5.4 ja 10.1, kuna need on vastuolus telekommunikatsiooni üldseaduse sätetega.
The CMT submits that those provisions do not respect the division of powers, with respect to the management of public numbering resources, provided for in Articles 16 and 48 of the GTL.
CMT väitis, et vaidlustatud õigusnormid eiravad numeratsiooniressursside haldamise pädevuse jaotust, mis on ette nähtud telekommunikatsiooni üldseaduse artiklites 16 ja 48.
The residual competence of the Ministry of Industry, Tourism and Commerce in that field, provided for under earlier legislative provisions and those of the GTL, is set out in such detail in Royal Decree 2296/2004 that the role of the CTM is reduced merely to implementing the decisions taken by that ministry.
Kuninga dekreedi 2296/2004 sätted täpsustavad Tööstuse, Turismi- ja Kaubandusministeeriumile eelnimetatud õigusnormidega ning telekommunikatsiooni üldseaduse sätetega vastavas valdkonnas ettenähtud kaaspädevust sellises ulatuses, et CMT ülesandeks jääb üksnes nimetatud ministeeriumi otsuste elluviimine.
Further, the CTM argues that the royal decree goes beyond the GTL, in breach of the principles of legality, the hierarchy of norms and legal certainty, and disregards the provisions of Article 10(1) of the Framework Directive.
Lisaks väitis CMT, et kuninga dekreet on vastuolus telekommunikatsiooni üldseadusega, rikkudes seaduslikkuse, normihierarhia ja õiguskindluse põhimõtteid ning eirates raamdirektiivi artikli 10 lõiget 1.
By judgment of 23 January 2007, the Tribunal Supremo decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court of Justice for a preliminary ruling:
Tribunal Supremo otsustas 23. jaanuari 2007. aasta otsusega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
It should be noted at the outset that, according to Recital (1) of the Framework Directive, the new regulatory framework for telecommunications — namely, Directive 2002/20/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on the authorisation of electronic communications networks and services (Authorisation Directive) (OJ 2002 L 108, p. 21), Directive 2002/22/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on universal service and users’ rights
Kõigepealt tuleb tõdeda, et vastavalt raamdirektiivi põhjendusele 1 võeti uus telekommunikatsiooni reguleeriv raamistik – nimelt raamdirektiiv, Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/20/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenustega seotud lubade andmise kohta (loadirektiiv) (EÜT L 108, lk 21; ELT eriväljaanne 13/29, lk 337), Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiiv 2002/22/EÜ universaalteenuse ning kasutajate õiguste kohta elektrooni-
That is the appropriate context in which to assess Recital (11) of the Framework Directive, according to which the Member States must, under the principle of the separation of regulatory and operational functions, guarantee the independence of the national regulatory authority or authorities (‘the regulatory authorities’) in order to ensure the impartiality of their decisions.
Just eespool toodu taustal tuleb hinnata raamdirektiivi põhjendust 11, mille kohaselt peavad liikmesriigid, kooskõlas reguleerija ja operaatori tegevuse lahususe põhimõttega, kindlustama riigi reguleeriva asutuse või reguleerivate asutuste (edaspidi „reguleerivad asutused”) sõltumatuse, et tagada nende otsuste erapooletus.