natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It points out, in particular, in paragraph 115 of the judgment under appeal, that, although, from the Second Code onwards, the codes refer to ‘all aids to the steel industry, whether specific or non-specific’, that clarification merely serves to restore to Article 4(c) CS its original scope, since that article does not draw any distinction between the types of aid covered by the prohibition in it.
Ta täpsustab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 115, et kui alates teisest koodeksist käsitleti koodeksites igasugust terasetööstusele antavat abi, nii üldist kui ka eriabi, oli selle täpsustuse eesmärk lihtsalt taastada ST artikli 4 punkti c algne ulatus, sest nimetatud säte ei erista keelatud abi liike.
OPINION OF MR BOT — CASE C-408/04 P characterised by the following elements of uncertainty and lack of clarity, which are attributable to the Commission:
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-408/04 P mustavad] järgmised komisjoni süül tekkinud ebakindluse ja ebaselguse tegurid:
— the implicit nature of the partial — and, therefore, insufficiently clear — withdrawal of the nonobjection in the Commission’s decision of 4 August 1971 “Commission’s 1971 decision”;
– varjatud – ja seega mitte piisavalt selge – taganemine vastustamisest loobumist käsitlevast komisjoni [4. augusti] 1971. aasta otsusest [edaspidi „komisjoni 1971. aasta otsus”;
aid declared incompatible with the common market. First of all, in paragraph 161 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the lack of a limitation period or the failure by the Federal Republic of Germany to give prior notification of the aid measures in question did not exclude a breach, by the Commission, of the principle of legal certainty.
Astme Kohus otsustas kõigepealt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 161, et aegumistähtaja puudumise tõttu ega ka põhjusel, et kõnesolevast riigiabist ei olnud eelnevalt teatatud, ei saa välistada õiguskindluse põhimõtte rikkumist komisjoni poolt.
It also stated in paragraph 163 of that judgment that Salzgitter could not be held responsible for the failure to give prior notification of the aid in so far as the recipient undertaking was not an official party with which the Commission had a duty to communicate for the purposes of State aid.
Ta rõhutas ühtlasi selle kohtuotsuse punktis 163, et Salzgitterit ei saa pidada vastutavaks selle eest, et abist ei teatatud, kuivõrd abi saanud ettevõtja ei ole riigiabi valdkonnas komisjoniga suhtlema kohustatud osapool.
Next, in paragraphs 165 and 166 of that judgment, the Court of First Instance noted that, while it was true that the Court had held that the recipient of aid cannot rely on a legitimate expectation that aid was properly granted unless it has been granted in compliance with the rules of procedure, in the case at issue, Salzgitter is not pleading a legitimate expectation that aid was properly granted but rather a breach of the principle of legal certainty, a matter which does not depend solely on the conditions required for the creation of a legitimate expectation on the part of the recipient of the aid.
Seejärel meenutas Esimese Astme Kohus kõnesoleva kohtuotsuse punktides 165 ja 166, et kuigi Euroopa Kohus on tõepoolest välistanud võimaluse, et abi saajal võiks olla õiguspärane ootus riigiabi eelkontrolli korda rikkudes antud abi seaduslikkuse suhtes, ei tugine Salzgitter antud juhul riigiabi seaduslikkuse õiguspärasele ootusele, vaid õiguskindluse põhimõtte rikkumisele, mis ei ole piiratud abisaaja õiguspärase ootuse eelduseks olevate tingimustega.
After having set out, in paragraphs 168 to 173 of the judgment under appeal, the development of the Commission’s approach over the course of the first three steel aid codes, the Court of First Instance held in paragraph 174 of that judgment that:
Olles meenutanud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 168–173 komisjoni lähenemisviisi arengut kolmes esimeses teraseabikoodeksis, otsustas Esimese Astme Kohus selle otsuse punktis 174, et:
‘… the situation resulting from the adoption of the Second and Third … Codes was
„[…] teise ja kolmanda teraseabikoodeksi vastuvõtmisele järgnenud olukorda [iseloo-
The Court of First Instance then noted, in paragraphs 176 to 179 of the judgment under appeal, the particular obligations that the Commission imposed on the steel undertakings to deal with the crisis in the sector.
Esimese Astme Kohus tõi seejärel vaidlustatud kohtuotsuse punktides 176–179 välja erikohustused, mille komisjon pani teraseettevõtjatele sektoris valitseva kriisiga toime tulemiseks.
Steel undertakings had to communicate to the Commission information concerning their steel production and their investments within the framework of the monitoring systems established by the Commission.
Ettevõtjad peavad komisjoni kehtestatud järelevalvekordade raames edastama komisjoni talitustele teavet oma terasetoodangu ja investeeringute kohta.
In this regard, the Court of First Instance noted that there was a legal connection between the various systems and stated that the Commission was necessarily prompted to check, when examining the documents sent by the
Selle kohta märkis Esimese Astme Kohus, et nende erinevate kordade vahel on õiguslik seos, ning ta osutas, et komisjonil tuleb ettevõtjate saadetud dokumentide läbivaatamisel tingimata kontrollida, kas tootmisvõimsuste
COMMISSION v SALZGITTER to Salzgitter between 1986 and 1995, without breaching the principle of legal certainty.
KOMISJON VS. SALZGITTER ei olnud selgitanud olukorda, ja selle kohtuotsuse punktis 182 järeldas ta, et komisjon ei saa nõuda Salzgitterile aastatel 1986–1995 antud abi tagastamist, rikkumata seejuures õiguskindluse põhimõtet.
Consequently, in paragraph 183 of that judgment, the Court of First Instance upheld the seventh plea and annulled Articles 2 and 3 of the contested decision, in so far as they concerned the obligation for the Federal Republic of Germany to recover the aid which was granted unlawfully to Salzgitter.
Seetõttu võttis Esimese Astme Kohus kõnesoleva kohtuotsuse punktis 183 vastu seitsmenda väite ja tühistas vaidlusaluse otsuse artiklid 2 ja 3 Saksamaa Liitvabariigi kohustuse osas nõuda ebaseaduslikult antud abi Salzgitterilt tagasi.
In paragraph 180 of the judgment under appeal, the Court of First Instance therefore inferred that:
Seetõttu järeldas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 180, et:
In those circumstances, the Court of First Instance found, in paragraph 184 of the judgment under appeal, that it was not necessary to rule on the pleas in law which essentially concerned the reduction and calculation of the amount of aid to be recovered.
Nendel tingimustel leidis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 184, et ei ole vaja võtta seisukohta väidete suhtes, mis käsitlevad sisuliselt tagastatava abisumma vähendamist ja arvutamist.
Moreover, the Court rejected the eighth plea alleging a failure to state the reasons on which the contested decision was based.
Peale selle lükkas Esimese Astme Kohus tagasi kaheksanda väite, mis tulenes vaidlusaluse otsuse põhjendamata jätmisest.
It took the view that the review it had undertaken in its examination of the first three pleas relied on by Salzgitter showed sufficiently that that obligation had been complied with by the Commission.
Ta nimelt leidis, et Salzgitteri tõstatatud kolme esimese väite kohtulikust kontrollist nähtub piisavalt, et komisjon oli selle kohustuse täitnud.
‘The situation of uncertainty and lack of clarity described … in paragraph 174, combined with the prolonged lack of reaction on the part of the Commission, in spite of its awareness of the aid received by [Salzgitter], led to the creation by the Commission, in disregard of its duty of care, of an equivocal situation which the Commission was under a duty to clarify before it could take any action to order the recovery of the aid already paid (see, to that effect, Case 26/69 Commission v France [1970] ECR 565, paragraphs 28 to 32).’
„[…] punktis 174 kirjeldatud ebakindluse ja ebaselguse olukord kumuleerus komisjoni reaktsiooni kauaaegse puudumise tõttu, kuigi komisjon hageja [Salzgitter] saadud abist teadis, mille tulemusel tekkis komisjoni hoolsuskohustuse rikkumise tõttu kahemõtteline olukord, mille komisjon oleks pidanud lahendama enne meetmete võtmist juba antud abi tagastamise nõudmiseks (vt selle kohta Euroopa Kohtu 9. juuli 1970. aasta otsus kohtuasjas 26/69: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 1970, lk 565, punktid 28–32).”
In paragraph 181 of the judgment under appeal, the Court of First Instance held that the Commission had not offered any such clarification and, in paragraph 182 of that judgment, it concluded that the Commission could not order the recovery of the aid paid
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 181 sedastas Esimese Astme Kohus, et komisjon
By application lodged at the Court Registry on 23 September 2004, the Commis-
Komisjon esitas apellatsioonkaebuse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse
OPINION OF MR BOT — CASE C-408/04 P sion brought the present appeal.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-408/04 P
Salzgitter contends that the appeal should be dismissed.
Salzgitter nõuab apellatsioonkaebuse rahuldamata jätmist.
Moreover, by its crossappeal, it claims, on the one hand, that the judgment under appeal should be set aside in so far as the Court of First Instance partially dismissed its action at first instance and, on the other hand, that Article 1 of the contested decision should be annulled.
Peale selle nõuab ta oma vastuapellatsioonis ühelt poolt vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist selles osas, milles Esimese Astme Kohus jättis osaliselt rahuldamata tema hagi esimeses kohtuastmes, ja teiselt poolt vaidlusaluse otsuse artikli 1 tühistamist.
Salzgitter also asks the Court to order the Commission to pay the costs of both sets of proceedings.
Salzgitter palub samuti Euroopa Kohtul mõista mõlema astme kohtukulud välja komisjonilt.
In the crossappeal, Salzgitter submits that the Court of First Instance incorrectly interpreted the scope and applicability of Articles 4(c) CS, 67 CS and 95 CS for the purposes of the judicial review of the contested decision.
Vastuapellatsioonis väidab Salzgitter, et Esimese Astme Kohus tõlgendas ST artikli 4 punkti c, ST artikli 67 ja ST artikli 95 ulatust ja kohaldatavust vaidlusaluse otsuse kohtuliku kontrolli seisukohast ebaõigesti.
In particular, Salzgitter accuses the Court of First Instance of having committed an error of law in holding that the examination of the aid at issue fell within the scope of Article 4(c) CS.
Ta heidab Esimese Astme Kohtule ette, et nimetatud kohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et vaidlusaluse abi kontrollimine kuulub ST artikli 4 punkti c kohaldamisalasse.
In so far as the question raised in the crossappeal concerns the legal basis of the contested decision, I think it should be examined before the main appeal.
Kuivõrd vastuapellatsioonis esitatud küsimus puudutab vaidlusaluse otsuse õiguslikku alust, arvan ma, et seda tuleb uurida enne esmast apellatsioonkaebust.
The Federal Republic of Germany, intervening in support of the reply and the crossappeal brought by Salzgitter, contends that the main appeal should be dismissed, that the judgment under appeal should be set aside in so far as it dismissed the action brought by Salzgitter at first instance and, finally, that Article 1 of the contested decision should be annulled.
Saksamaa Liitvabariik, kes astub menetlusse, et toetada Salzgitteri vastust apellatsioonkaebusele ja vastuapellatsiooni, nõuab esmase apellatsioonkaebuse rahuldamata jätmist, vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist selles osas, millega jäeti rahuldamata Salzgitteri hagi esimeses kohtuastmes, ning vaidlusaluse otsuse artikli 1 tühistamist.
V — The crossappeal
V. Vastuapellatsioon
In support of its crossappeal, Salzgitter raises two pleas.
Oma vastuapellatsioonis tugineb Salzgitter kahele väitele.
The appeals brought against the contested decision raise, in essence, two points of law.
Esmases apellatsioonkaebuses väidab komisjon sisuliselt, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta otsustas, et
By its first plea, Salzgitter contests the analysis of the Court of First Instance with regard to the lawfulness of the substance of the contested decision.
Esimeses väites vaidlustab Salzgitter Esimese Astme Kohtu hinnangu vaidlusaluse otsuse sisulise õiguspärasuse kohta.
It submits that, in the judgment under appeal, the Court of First Instance incorrectly interpreted Articles 4(c) CS, 67 CS and 95 CS.
Ta väidab, et nimetatud kohus tõlgendas vaidlustatud kohtuotsuses ebaõigesti ST artikli 4 punkti c ja ST artikleid 67 ja 95.
First limb of the first plea, alleging an error of law with respect to the scope and applicability of Articles 4(c) CS and 67 CS
Esimese väite esimeses osas leiab Salzgitter, et Esimese Astme Kohus pani toime õigusnormi rikkumise, kui ta otsustas, et komisjon võib kõnesoleva abi hindamiseks õigustatult tugineda ST artikli 4 punktile c. 26
By its second plea, Salzgitter submits that the Court of First Instance incorrectly assessed the reasons given for the contested decision under the fourth indent of the second paragraph of Article 5 CS and the first paragraph of Article 15 CS. 25
Teiseks väidab Salzgitter, et Esimese Astme Kohus hindas vääralt vaidlus- aluse otsuse põhjendatust, mis on nõutav ST artikli 5 teise lõigu neljanda taande ja ST artikli 15 esimese lõigu alusel. 25 a) Poolte argumendid
By this first limb, Salzgitter considers that the Court of First Instance committed an error of law in finding that the Commission was entitled to assess the aid at issue under Article 4(c) CS. 26
Oma argumentide toetuseks viitab Salzgitter Euroopa Kohtu praktikale, mille alusel ei kuuluvat söe- ja terasesektorile antav üldine abi ST artikli 4 punkti c kohaldamisalasse.
A — First plea, alleging an error of law in the interpretation of Articles 4(c) CS, 67 CS and 95 CS
Salzgitter vaidlustab samuti komisjoni argumendi, mille kohaselt 10. detsembri 1969. aasta otsusega kohtuasjas komisjon vs. Prantsusmaa 29tehti kindlaks, et üldine abi
The first plea is made up of three limbs alleging different errors of law committed by the Court of First Instance: first, with respect to the scope and applicability of Articles 4(c) CS and 67 CS; secondly, with respect to the extent of the Commission powers under Article 95 CS; and thirdly, with respect
Esimene väide koosneb kolmest osast, mille kohaselt Esimese Astme Kohus pani toime erinevad õigusnormi rikkumised: esiteks ST artikli 4 punkti c ja ST artikli 67 ulatuse ja kohaldatavuse osas, teiseks ST artiklis 95 sätestatud komisjoni pädevuse ulatuse suhtes ning kolmandaks selles osas, kuidas käsitleti komisjoni otsustuspraktikat.
It refers in particular to the judgment in Compagnie des hauts fourneaux et fonderies de Givors and Others v High Authority, 27Steenkolenmijnen v High Authority, Case 59/70 Netherlands v Commission, and, finally, the judgment in Banks.
27 – 10. mai 1960. aasta otsus liidetud kohtuasjades 27/58–29/58 (EKL 1960, lk 501).
28Salzgitter also contests the Commission’s argument to the effect that the judgment in Joined Cases 6/69 and 11/69 29establishes that aid not specific to steel undertakings was already
28 – 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-390/98 (EKL 2001, lk I-6117).
25 — The fourth indent of the second paragraph of Article 5 CS provides that ‘[the Community shall] publish the reasons for its actions and take the necessary measures to ensure the observance of the rules laid down in [the ECSC Treaty]’, and the first paragraph of Article 15 CS provides that ‘[d]ecisions, recommendations and opinions of the Commission shall state the reasons on which they are based’.
25 – ST artikli 5 teise lõigu neljas taane sätestab, et „[ühendus] avalikustab oma tegevuse põhjused ja võtab [ESTÜ asutamislepingus] sätestatud eeskirjade järgimise tagamiseks vajalikud meetmed”, ning ST artikli 15 esimeses lõigus täpsustatakse, et „[k]omisjoni otsused, soovitused ja arvamused peavad olema põhjendatud”.
26 — Paragraphs 97 to 112 of the response and the cross-appeal.27 — Joined Cases 27/58 to 29/58 [1960] ECR 241.28 — Case C-390/98 [2001] ECR I-6117.29 — Commission v France [1969] ECR 523.
29 – 10. detsembri 1969. aasta otsus liidetud kohtuasjades 6/69 ja 11/69 (EKL 1969, lk 523).
OPINION OF MR BOT — CASE C-408/04 P prohibited by Article 4(c) CS before the First Code was adopted.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK — KOHTUASI C-408/04 P teraseettevõtjatele oli ST artikli 4 punktiga c keelatud juba enne esimese teraseabikoodeksi vastuvõtmist.
In the light of those various factors, the Federal Republic of Germany therefore submits that the understanding of the law on which the Commission has proceeded since the Third Code is incorrect and that the provisions of that code are incompatible with Articles 4(c) CS and 67 CS.
Neid erinevaid elemente silmas pidades väidab Saksamaa Liitvabariik, et õiguslik käsitlus, millest komisjon alates kolmandast koodeksist lähtub, on ekslik, ning et kõnesoleva koodeksi sätted on ST artikli 4 punkti c ja ST artikli 67 sätetega vastuolus.
The Federal Republic of Germany supports Salzgitter’s analysis by reference, first, to the scheme of the ECSC Treaty.
Saksamaa Liitvabariik toetab Salzgitteri analüüsi, tuginedes esiteks ESTÜ asutamislepingu süsteemile.
It submits that the charges and subsidies which specifically concern coal and steel were supposed to be strictly prohibited by Article 4(c) CS, whereas Article 67 CS was intended to apply to general State measures.
Ta täheldab, et ST artikli 4 punktiga c pidid konkreetselt söe- ja terasetootmist puudutavad maksud ja toetused olema rangelt keelatud, samas kui ST artikkel 67 oli mõeldud kohaldamiseks üldiste riiklike meetmete suhtes.
Extending the scope of Article 4(c) CS to aid which is not specific to the coal and steel sector would not only breach the principle of partial integration on which the ECSC Treaty is based, but also divest Article 67 CS of any effectiveness.
ST artikli 4 punkti c kohaldamisala laiendamisega söe- ja terasesektoris muule kui eriabile mitte üksnes ei eiratud ESTÜ asutamislepingu aluseks olevat osalise integreerimise põhimõtet, vaid kaotati ka ST artikli 67 kasulik mõju.
The Commission submits, in essence, that Article 67 CS does not apply to State aid.
Komisjon väidab sisuliselt, et ST artikkel 67 ei ole riigiabi suhtes kohaldatav.
It argues that that provision covers only general measures which the Member States may adopt as part of their economic and social policy or sectoral measures which do not relate specifically to the coal or steel industry.
See säte hõlmab ainult üldiseid abimeetmeid, mida liikmesriigid võivad oma majandus- ja sotsiaalpoliitika raames võtta, või valdkondlikke meetmeid, mis ei puuduta konkreetselt terase- või söetööstust.
Article 4(c) CS applies to aid which is not specific to the common market for coal and steel.
ST artikli 4 punkt c on kohaldatav muu kui eriabi suhtes söe ja terase ühisturul.
The Federal Republic of Germany relies, secondly, on the scope of the two treaties, EC and ECSC.
Saksamaa Liitvabariik tugineb teiseks erinevate aluslepingute – ESTÜ ja EÜ asutamislepingute – kohaldamisalale.
Whereas the aid controls laid down in the EC Treaty thus relate to general aid measures, as is apparent from Article 87(3)(a) to (e) EC, the ECSC Treaty provides controls only in respect of aid to the coal and steel sector.
Kui EÜ asutamislepingus ette nähtud abi kontrollimine puudutab vastavalt EÜ artikli 87 lõike 3 punktidele a–e üldiseid abimeetmeid, siis ESTÜ asutamislepingus on korraldatud ainult söe- ja terasesektorile mõeldud abi kontrollimine.
Consequently, to accept that Article 4(c) CS applies to general schemes of aid would effectively restrict the scope of the EC Treaty and the powers of exemption conferred on the Commission by Article 87 EC.
Seega tähendaks ST artikli 4 punkti c kohaldamine üldiste abisüsteemide suhtes EÜ asutamislepingu kohaldamisala ning samuti EÜ artikliga 87 komisjonile omistatud erandite lubamise õiguse piiramist.
COMMISSION v SALZGITTER market for coal and steel within the meaning of Article 4(c) CS.
ST artikli 4 punkti c kohaselt söe ja terase ühisturuga kokkusobimatu.
The Court is asked whether the measures at issue did indeed fall within the scope of that provision.
Euroopa Kohtult küsiti, kas kõnesolev abi ikka kuulub nimetatud sätte kohaldamisalasse.
CS respectively.
vastavalt ST artikli 4 punkti c ja ST artikli 67 ulatuse ja kohaldatavuse suhtes.
As I have already stated, the Court is asked whether Article 4(c) CS is applicable to aid granted to a steel undertaking where that aid forms part of a general scheme of aid which has previously been approved by the Commission on the basis of the EC Treaty, or whether the implementation of that aid falls within the scope of Article 67 CS.
Nagu ma juba märkisin, küsitakse Euroopa Kohtult, kas ST artikli 4 punkt c on kohaldatav teraseettevõtjale antava abi suhtes, kui seda abi antakse üldise abisüsteemi raames, mille komisjon on eelnevalt EÜ asutamislepingu alusel heaks kiitnud, või kui selle meetme rakendamist reguleerib ST artikkel 67.
In these proceedings, two views have been put forward.
Selles menetluses oldi kahel arvamusel.
The first, the Commission’s, favours a literal interpretation of Article 4(c) CS.
Esimeses, komisjoni arvamuses pooldatakse ST artikli 4 punkti c sõnasõnalist tõlgendamist.
That provision, it submits, covers all aid which coal or steel undertakings might receive.
Väidetavalt hõlmab see säte igasugust abi, mida võidakse terase- või söetööstusettevõtjatele anda.
In this case, the general scheme of aid adopted by the Federal Republic of Germany under the ZRFG was authorised by the Commission in 1971 on the basis of Art -icles 87 and 88 EC.
Tuletan meelde, et käesolevas kohtuasjas käsitletava üldise abisüsteemi võttis Saksamaa Liitvabariik vastu ZRFG alusel ja komisjoni loal 1971. aastal vastavalt EÜ artiklitele 87 ja 88.
As the facts set out by the Court of First Instance show, the last amendments to that law were approved by the Commission as State aid compatible with the EC Treaty.
Esimese Astme Kohtu esitatud asjaoludest nähtub, et selle seaduse viimased muudatused kiitis komisjon heaks EÜ asutamislepinguga kokkusobiva riigiabina.
The Federal Republic of Germany granted aid to Salzgitter pursuant to that general scheme of aid.
Just selle üldise süsteemi kohaldamisel andiski Saksamaa Liitvabariik Salzgitterile abi.
It should be recalled that Salzgitter falls within the scope of the ECSC Treaty.
See ettevõtja – tuletan meelde – kuulub ESTÜ asutamislepingu kohaldamisalasse.
In the contested decision, the Commission took the view that that aid, which was disbursed between 1986 and 1995, 30 was incompatible with the common
Vaidlusaluses otsuses leidis komisjon, et aastatel 1986–1995 30väljamakstud abi oli
30 — 1986 is the date from which the Third Steel Aid Code lays down an obligation to notify aid granted to steel undertakings.
30 – 1986. aastast alates näeb kolmas koodeks ette terasetööstusettevõtjatele antavast abist teatamise kohustuse.
1995 is when the ZRFG came to an end.
1995. aastal lõpeb ZRFG kehtivus.
The second view, that of Salzgitter and the Federal Republic of Germany, is based on a restrictive interpretation of the scope of Article 4(c) CS.
Teine on Salzgitteri ja Saksamaa Liitvabariigi arvamus, et ST artikli 4 punkti c ulatust tuleb tõlgendada kitsalt.
In their submission, that provision applies only to specific aid to undertakings in the coal and steel sector, that is to say aid which those undertakings receive especially or principally because of their steel or coal business.
See on kohaldatav ainult söe- ja terasesektori ettevõtjatele antava eriabi suhtes, st abi suhtes, mida need ettevõtjad saavad spetsiaalselt või peamiselt oma terase- või söetööstusliku tegevuse tõttu.
That provision does not, however, apply to aid granted to the coal or steel industry on the basis of general or regional aid schemes.
See säte ei ole aga kohaldatav terase- või söetööstusele üldiste või piirkondlike abisüsteemide alusel antava abi suhtes.
The compatibility of aid of this kind is none the less examined on the basis of Article 67 CS read in conjunction with Articles 87 and 88 EC.
Viimatinimetatud abi kokkusobivust ühisturuga tuleb siiski hinnata ST artikli 67 alusel koostoimes EÜ artiklitega 87 ja 88.