natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It follows that the institutions are obliged to refuse access to documents falling under anyone of those exceptions once the relevant circumstances are shown to exist (see, by analogy, Case T-105/95 WWF UK v Commission [1997] ECR II-313, paragraph 58, and Case T-20/99 Denkavit Nederland v Commission [2000] ECR II-3011, paragraph 39), and no weighing up of an ‘overriding public interest’ is provided for in that provision, in contrast with the exceptions referred to in Article 4(2) and (3) of Regulation No 1049/2001.
Sellest järeldub, et nimetatud asjaolusid kinnitavate tõendite esitamisel on institutsioonid kohustatud keelama juurdepääsu nende erandite alla kuuluvatele dokumentidele (vt analoogia alusel Esimese Astme Kohtu 5. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas T-105/95: WWF UK vs. komisjon, EKL 1997, lk II-313, punkt 58, ja 13. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas T-20/99: Denkavit Nederland vs. komisjon, EKL 2000, lk II-3011, punkt 39) ja vastupidiselt määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktile b ei ole siinkohal ette nähtud mingisugust kaalumist „ülekaalukate üldiste huvidega”.
It is also necessary to point out that Article 10(4) of the ESCB Statute provides expressly that the meetings of the Governing Council are to be confidential; also,
Peale selle tuleb rõhutada, et EKPS põhikirja artikli 10 lõige 4 sätestab sõnaselgelt, et nõukogu istungid on kinnised, ja et EÜ artiklite 110 ja 255 tõlgendamine annab
Those specific provisions are related to the tasks conferred on the ECB by the EC Treaty, the authors of which clearly intended to ensure that the ECB is in a position to carry out those tasks in conditions of independence (see, to that effect, Case C-11/00 Commission v ECB [2003] ECR I-7147, paragraph 130).
Need erisätted on seotud ülesannetega, mis on EKP-le pandud EÜ asutamislepinguga, mille autorid on selgelt väljendanud, et tal peab olema võimalik neid täita sõltumatult (vt selle kohta Euroopa Kohtu 10. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-11/00: komisjon vs. EKP, EKL 2003, lk I-7147, punkt 130).
It should be recalled that the ESCB is made up of the ECB and the national central banks and that it is run by the decisionmaking bodies of the ECB, which are the Governing Council and the Executive Board .
Tuleb meelde tuletada, et EKPS koosneb EKP-st ja riikide keskpankadest ja et seda juhivad EKP otsuseid tegevad organid, milleks on nõukogu ja juhatus.
In accordance with Article 105 EC, the basic tasks to be carried out by the ESCB are to define and implement the monetary policy of the Community, to conduct foreign exchange operations, to hold and manage the official foreign reserves of the Member States and to promote the smooth operation of payment systems, the primary objective being to maintain price stability.
EÜ artikli 105 kohaselt on EKPS esmane eesmärk säilitada hindade stabiilsus ning põhiülesanded määratleda ühenduse rahapoliitika ja rakendada seda, sooritada välisvaluutatehinguid, hoida ja hallata liikmesriikide ametlikke välisvaluutareserve ja edendada maksesüsteemide tõrgeteta toimimist.
The ECB makes the regulations and takes the decisions necessary for carrying out the tasks entrusted to the ESCB (Article 110 EC).
EKPS-ile antud ülesannete täitmiseks annab EKP määrusi ja võtab vastu otsuseid (EÜ artikkel 110).
It thus appears that protection of the public interest related to monetary policy in the Community constitutes a legitimate reason for restricting the right of access to documents held by the Community public authorities, viewed as a fundamental right .
Järelikult on ühenduse rahanduspoliitikaga seotud üldine huvi õiguspärane alus selleks, et piirata õigust tutvuda ühenduste ametiasutuste dokumentidega, mida peetakse põhiõiguseks.
In the present case, the applicant disputes the legality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure which provides, in particular, for a 30-year period of
Käesolevas asjas on hageja vaidlustanud EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 õiguspärasuse, kuna see sätestab presidentide komitee arhiivides säilitatavate dokumentide
As stated by the ECB in its written pleadings, those archives contain documents drafted, in some cases, by the Committee of Governors, the Committee of Deputies, the subcommittees and the groups of experts and, in other cases, by the Monetary Committee.
EKP on oma menetlusdokumentides täpsustanud, et need arhiivid sisaldavad dokumente, mille on koostanud esiteks presidentide komitee, asepresidentide komitee, alakomiteed ja ekspertgrupid ning teiseks valuutakomitee.
It is not disputed that the role both of the Committee of Governors and of the Monetary Committee was specifically related to monetary policy in the Community .
On selge, et nii presidentide komitee kui ka valuutakomitee tegevus oli seotud just nimelt ühenduse rahanduspoliitikaga.
The Monetary Committee was created on the basis of the former Article 105(2) of the EEC Treaty which provided that, ‘[in] order to promote coordination of the policies of Member States in the monetary field to the full extent needed for the functioning of the common market, a Monetary Committee with advisory status is hereby set up’.
Valuutakomitee asutamine nähti ette endise EMÜ asutamislepingu artikli 105 lõikes 2, mille kohaselt „[l]uuakse nõuandev valuutakomitee liikmesriikide rahanduspoliitika kooskõlastamise soodustamiseks ühisturu toimimiseks vajalikul määral”.
That committee, which is composed of members appointed by the Member States and the Commission, had the specific tasks of keeping under review the monetary and financial situation of the Member States and of the Community and the situation regarding the movement of capital and the freedom of payments, of reporting regularly thereon to the Council and to the Commission, and of delivering opinions for submission to those institutions.
Selle komitee, mis koosnes liikmesriikide ja komisjoni nimetatud liikmetest, ülesanne oli jälgida liikmesriikide ja ühenduse rahalist ja finantsolukorda, samuti kapitali liikumist ja maksevabadust ning esitada nende kohta nõukogule ja komisjonile regulaarseid aruandeid ja koostada arvamusi.
On 8May 1964, the Council adopted Decision 64/300 on cooperation between the Central Banks of the Member States of the European Economic Community, and set up the Committee of Governors composed of the Governors of the Central Banks of the Member States, the Commission being invited to send one of its members as a representative to the meetings of the Committee.
Nõukogu võttis 8. mail 1964 vastu otsuse 64/300 Euroopa Majandusühenduse liikmesriikide keskpankade vahelise koostöö kohta ja asutas presidentide komitee, mis koosnes liikmesriikide keskpankade presidentidest, kusjuures komisjon oli kutsutud osalema selle komitee koosolekutel oma liikmete kaudu.
The Committee of Governors had, in particular, the tasks of holding ‘consultations concerning the general principles and the broad lines of policy of the Central Banks, in particular as regards credit and the money and foreign exchange markets’ and of ‘exchang[ing] information about the most important measures that fall within the competence of the Central Banks, and [of] examin[ing] those measures’.
Presidentide komitee ülesanne oli korraldada „konsultatsioone keskpankade poliitika üldpõhimõtete ja tegevussuundade üle eelkõige laenu-, raha- ja valuutaturu valdkonnas” ning „vahetada teavet keskpankade pädevuses olevate peamiste meetmete kohta ja uurida neid meetmeid”.
The tasks of the Committee of Governors were broadened by Decision 90/142, in which it was provided that the Committee could express opinions to individual governments and the Council ‘on policies which might affect the internal and external monetary situation in the Community and, in particular, the functioning of the [EMS]’.
Presidentide komitee ülesandeid laiendati otsusega 90/142, milles sätestati, et komitee võib valitsustele ja nõukogule esitada arvamusi „meetmete kohta, mis võiksid mõjutada ühenduse sisemist ja välist valuutaolukorda ning eriti Euroopa rahasüsteemi toimimist”.
It should be pointed out that Article 12.2 of the Rules of Procedure of the Committee of Governors stated that ‘all documents drawn up by [that committee] are confidential, unless otherwise decided’.
Presidentide komitee kodukorra artikli 12 lõige 2 sätestas, et „kõik [selle komitee] koostatud dokumendid on konfidentsiaalsed, kui ei ole otsustatud vastupidi”.
The Monetary Committee and the Committee of Governors brought their activities to an end on 1 January 1999 and 1 January 1994, respectively, and were replaced by the Economic and Financial Committee and by the EMI.
Valuutakomitee ja presidentide komitee lõpetasid oma tegevuse vastavalt 1. jaanuaril 1999 ja 1. jaanuaril 1994 ja need asendati majandus- ja rahanduskomitee ja ERI-ga.
The documents produced by the former two bodies, possession of which was transferred to the ECB following the dissolution of the EMI, were grouped together, in view of their origin and their nature, in a specific category in the archives .
Kahe esimese organisatsiooni koostatud dokumendid, mille EKP võttis oma valdusse pärast ERI likvideerimist, arhiveeriti vastavalt nende päritolule ja olemusele eriarhiividesse.
In the present case, the applicant describes the 30-year period of confidentiality as excessive; he considers it imprecise insofar as the starting point is not expressly laid down in Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure; and, in fine, he maintains that it ‘reduces his right of access to nothing’.
Hageja leiab käesolevas asjas, et 30-aastane konfidentsiaalsusperiood on liiga pikk, et see on ebatäpne, kuna selle alguskuupäeva ei ole EKP kodukorra artikli 23 lõikes 3 täpselt sätestatud ja leiab lõpuks, et see „muudab tema õiguse tutvuda dokumentidega mõttetuks”
However, it must be pointed out, first, that the 30-year period corresponds exactly to that laid down in Article 1 of Regulation No 354/83, the expiry of which enables, in principle, anyone who has so requested to gain access to the historical archives of the Community institutions.
Siiski tuleb rõhutada esiteks, et nimetatud 30-aastane periood vastab täpselt sellele, mis on ette nähtud määruse nr 354/83 artiklis 1, ja selle möödumine võimaldab igal sooviavaldajal tutvuda ühenduse institutsioonide ajalooarhiividega.
In its rules on historical archives (adopted by the Bank’s Management Committee on 7 October 2005) (OJ 2005 C 289, p. 12), the European Investment Bank also set a period of 30 years as the time-limit for opening its historical archives to the public.
Ka Euroopa Investeerimispank on oma ajalooarhiivide eeskirjades (mille panga halduskomitee kinnitas 7. oktoobril 2005) (ELT 2005, C 289, lk 12) kehtestanud 30-aastase perioodi enne oma ajalooarhiivide üldsusele avamist.
In addition, Article 4(7) of Regulation No 1049/2001 states that the exceptions to the right of access as laid down in Article 4(1) to (3) apply for a maximum period of 30 years.
Lisaks sätestab ka määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõige 7, et sama artikli lõigetes 1–3 sätestatud erandeid võib kohaldada maksimaalselt 30 aasta jooksul.
However, the exceptions relating to the protection of privacy (Article 4(1)(b)) or of commercial interests (the first indent of Article 4(2)) and the specific provisions relating to sensitive documents (Article 9) may, if necessary, apply for longer .
Samas dokumentide puhul, mille suhtes kehtivad erandid ja mis käsitlevad eraelu puutumatust (artikli 4 lõike 1 punkt b) või ärihuve (artikli 4 lõike 2 esimene taane), ning tundliku sisuga dokumentide (artikkel 9) puhul võib vajaduse korral jätkata erandi kohaldamist ka pärast selle tähtaja lõppu.
Furthermore, although it is undoubtedly common ground that Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure does not mention at what point that 30-year period begins, that mere omission cannot, of itself, render the provision contested by the applicant unlawful.
Kuigi on kahtlemata tõsi, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 ei sisalda märget 30-aastase perioodi alguspunkti kohta, ei saa lihtsalt selle puudumine kaasa tuua hageja poolt vaidlustatud sätte õigusvastasust.
In the light of the specific nature of the archives at issue, which cover, inter alia, the activity of a body formed in 1964, which was not dissolved until 1 January 1994, as well as the constant practice referred to above, it must be considered that the 30-year period of confidentiality laid down in the ECB Rules of Procedure adopted in 1998 had, as its starting point — by necessary implication — the date on which the documents were produced .
Arvestades kõnesolevate arhiivide eripära ja eelkõige seda, et need hõlmavad 1964. aastal asutatud organi tegevust, mis lõppes alles 1. jaanuaril 1994, samuti eespool mainitud väljakujunenud praktikat, tuleb asuda seisukohale, et 1998. aastal vastu võetud EKP kodukorras sätestatud 30-aastane konfidentsiaalsusperiood hakkab kulgema dokumentide koostamise kuupäevast.
The date of production is also the date opted for in Regulation No 354/83 as the starting date for the 30-year period of confidentiality laid down therein.
Ka määrus nr 354/83 seab 30-aastase konfidentsiaalsusperioodi alguseks just selle kuupäeva.
Second, it is apparent from the second sentence of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure that the confidentiality rule is not absolute .
Teisena tuleb esile tuua, et EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 teisest lausest järeldub, et konfidentsiaalsus ei ole absoluutne.
That provision is designed to grant the public the right to apply for a reduction of the period of confidentiality, given that there is nothing to prevent rules on the internal organisation of the work of an institution having legal effects vis-à-vis third parties (Netherlands v Council, cited in paragraph 72 above, paragraph 38).
Osundatud säte annab üldsusele õiguse esitada taotlus konfidentsiaalsusperioodi lühendamiseks, kuna miski ei keela institutsiooni sisemist korraldust reguleerival õigusaktil tuua õiguslikke tagajärgi kaasa ka kolmandatele isikutele (eespool punktis 72 viidatud kohtuotsus Madalmaad vs. nõukogu, punkt 38).
Pursuant to the second sentence of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure, which is intended to be of general application, any person may thus request access to any of the documents held in the archives of the Committee of Governors even before the expiry of a 30-year period.
EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 teisest lausest tulenevalt, mis on üldkohaldatav, võib seega iga isik taotleda juurdepääsu ükskõik millisele presidentide komitee arhiivis säilitatavale dokumendile ka enne 30-aastase ajavahemiku möödumist.
Contrary to the applicant’s allegations concerning lack of judicial protection, the decision of the Governing Council rejecting the application for a reduction of the period of confidentiality is, as in the present case, subject to review by the courts in accordance with the right to effective judicial protection .
Vastupidiselt hageja väidetele, et talle ei olnud tagatud kohtulikku kaitset, on nõukogu otsus, millega tema konfidentsiaalsusperioodi lühendamise taotlus jäeti rahuldamata, allutatud kohtuniku kontrollile vastavalt õigusele tõhusale kohtulikule kaitsele.
It is for the court before which the dispute is brought to ascertain whether the Governing Council lawfully exercised the power conferred on it under the second sentence of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure.
Asja arutava kohtuniku ülesanne on kindlaks teha, kas nõukogu kasutas talle EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 teises lauses antud pädevust õiguspäraselt.
It follows from all of the foregoing that the plea of illegality in respect of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure based on the alleged infringement ‘of the applicant’s right of access to the documents of the ECB and of the fundamental principle of transparency’ must be rejected.
Kõigist eelnevaist kaalutlustest järeldub, et väide, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 on õigusvastane, kuna see rikkuvat „hageja õigust tutvuda EKP dokumentidega ja läbipaistvuse aluspõhimõtet”, tuleb tagasi lükata.
— The plea alleging the illegality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure on grounds of misuse of powers
– Väide, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 on õigusvastane, kuna see kujutab endast võimu kuritarvitamist
In support of his application for annulment, the applicant claims that the ECB misused its powers both objectively and subjectively.
Hageja väidab tühistamisnõude põhjenduseks, et EKP pani toime võimu kuritarvitamise, mida kinnitavad nii objektiivsed kui subjektiivsed asjaolud.
As regards the objective misuse of powers, the applicant submits that the ECB, which enjoys a very high level of independence, adopted Article 23.3 of its Rules of Procedure in haste, without taking account of the caselaw or of the constitutional obligation, resulting from the Treaty of Amsterdam signed on 2 October 1997, which required it to provide, in a specific rule, for a right of access to documents.
Objektiivsete asjaolude kohta väidab hageja, et väga suurt iseseisvust omav EKP võttis oma kodukorra artikli 23 lõike 3 vastu rutates ega arvestanud sealjuures kohtupraktika ja 2. oktoobril 1997 allkirjastatud Amsterdami lepingust tuleneva kohustusega, mis nõudis temalt dokumentidega tutvumise õiguse sätestamist konkreetse määrusega.
According to the applicant, the ECB acted with the sole objective of ‘suppressing a democratic right’.
EKP tegevuse ainus eesmärk oli „takistada demokraatlikku õiguse kasutamist”.
That plea must be rejected insofar as it may be understood as an additional plea seeking to demonstrate the illegality of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure on the ground that the adoption of that provision is vitiated by a misuse of powers.
See seisukoht tuleb tagasi lükata niivõrd kui seda võib mõista kui täiendavat väidet, mille eesmärk on näidata, et EKP kodukorra artikli 23 lõige 3 on õigusvastane, kuna selle vastuvõtmisel on võimu kuritarvitatud.
According to settled case-law, a measure may amount to a misuse of powers only if it appears, on the basis of objective, relevant and consistent factors, to have been taken with the exclusive purpose, or at any rate the main purpose, of achieving an
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on õigusakt antud võimu kuritarvitades vaid siis, kui objektiivsete, asjakohaste ja omavahel kokkusobivate tõendite põhjal selgub, et õigusakt on vastu võetud eranditult või peamiselt muude eesmärkide saavutamiseks,
In the present case, it is sufficient to note that the applicant’s reasoning is based on a false premiss, in that the provisions of the Treaty of Amsterdam, from which Article 255 EC derives, do not provide for a right of public access to ECB documents.
Käesolevas asjas piisab märkimisest, et hageja arutluskäik tugineb ekslikule eeldusele, kuivõrd Amsterdami lepingu sätted, kust pärineb ka EÜ artikkel 255, ei näe ette üldsuse õigust tutvuda EKP dokumentidega.
Furthermore, the caselaw referred to by the applicant concerning access to documents does not concern the ECB .
Lisaks ei puuduta hageja osundatud kohtupraktika EKP-d.
The mere assertion that the ECB acted with the aim of ‘suppressing a democratic right’ amounts to pure intellectual speculation, not to concrete and objective evidence of a misuse of powers.
Väide, et EKP tegutses eesmärgiga „takistada demokraatlikku õiguse kasutamist” on pelgalt intellektuaalne spekulatsioon, mitte aga võimu kuritarvitamist kinnitav konkreetne ja objektiivne tõend.
It follows from the foregoing that the plea of illegality raised by the applicant in respect of Article 23.3 of the ECB Rules of Procedure must be rejected.
Eelnevaist kaalutlusist järeldub, et hageja väide EKP kodukorra artikli 23 lõike 3 õigusvastasuse kohta tuleb tagasi lükata.
(b) The infringement of the duty to give reasons
b) Põhjendamiskohustuse rikkumine
The applicant submits that the decision of the ECB, in response to his application for reduction of the period of confidentiality so as to gain access to the Basle/Nyborg Agreement, wholly lacks a statement of reasons and infringes Article 253 EC, which the ECB expressly disputes.
Hageja väidab, et EKP otsuses, millega vastati tema taotlusele lühendada Basel-Nyborgi kokkuleppega tutvumiseks selle suhtes kehtivat konfidentsiaalsusperioodi, puuduvad igasugused põhjendused ja seega rikub see EÜ artiklit 253. EKP on aga sõnaselgelt vastupidisel seisukohal.
In its written pleadings, the ECB contended initially that, given the general scope of the decision of the Governing Council, which was not addressed to the applicant, it was not necessary to include in the letter of 8 November 1999, informing the applicant of that decision, ‘any additional, individual and specific reasoning’.
EKP väitis menetlusdokumentides alguses, et kuna nõukogu otsus on üldkohaldatav ega olnud adresseeritud hagejale, siis ei olnud 8. novembri 1999. aasta kirjas, millega hagejat sellest otsusest teavitati, vaja esitada „konkreetset juhtumit puudutavaid täiendavaid põhjendusi”.
However, at the hearing, the ECB clearly admitted the individual nature of its decision and subsequently withdrew a plea of inadmissibility based on the general scope of that decision.
Tuleb siiski meelde tuletada, et kohtuistungil möönis EKP oma otsuse individuaalset iseloomu ja loobus tuginemast asja läbivaatamist takistavale asjaolule, mis põhines selle otsuse üldkohaldatavusel.
The ECB considers that, in any case, the letter of 8 November 1999 states a certain number of grounds which clearly show that the Governing Council, which enjoys a very wide discretion in its field of competence, weighed up the applicant’s interests as against the protection of the public interest, in particular, as against the risks for monetary stability.
EKP leiab, et 8. novembri 1999. aasta kiri sisaldab igal juhul teatud põhjendusi, millest on selgelt näha, et oma pädevuse piires väga laia hindamisruumi omav nõukogu on kaalunud hageja huve ja üldist huvi kaitsta rahakursside stabiilsust.
Since the Governing Council’s essential objective has thus been revealed, it would be excessive to require more precise reasoning, which would have meant disclosing the content of the documents.
Kuna nõukogu eesmärgi põhiline külg on nõnda avalikustatud, oleks liigne nõuda täpsemaid põhjendusi, mis nõuaks omakorda dokumentide sisu avaldamist.
It should be noted that, according to settled case-law, the statement of reasons required by Article 253 EC must be appropriate to the act at issue and must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution which adopted the measure in question in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for the measure and to enable the competent Community Court to exercise its power of review.
Tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab EÜ artikliga 253 nõutav põhjendus vastama asjaomase akti olemusele, sellest peab selgelt ja üheselt selguma akti andnud institutsiooni arutluskäik, mis võimaldab huvitatud isikutel mõista võetud meetme põhjuseid ja pädeval kohtuasutusel teostada kontrolli.
It is not necessary for the reasoning to go into all the relevant facts and points of law, since the question whether the statement of reasons meets the requirements of Article 253 EC must be assessed with regard not only to its wording but also to its context and to all the legal rules governing the matter in question (see Interporc v Commission, cited in paragraph 150 above, paragraph 55, and the caselaw cited).
Ei ole nõutud, et põhjendus täpsustaks kõiki asjakohaseid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, kuna otsuse põhjenduse vastavust selle artikli nõuetele tuleb hinnata mitte ainult selle sõnastust, vaid ka konteksti ja asjaomase valdkonna õiguslikku regulatsiooni silmas pidades (vt eespool punktis 150 viidatud kohtuotsus Interporc vs. komisjon, punkt 55 ja viidatud kohtupraktika).
In the present case, the applicant applied, by letter of 27 July 1999, to the ECB for a reduction of the 30-year period of confidentiality, based on Article 23.3 of the ECB
Käesolevas asjas pöördus hageja 27. juuli 1999. aasta kirjaga EKP poole kodukorra artikli 23 lõikel 3 põhineva taotlusega lühendada konfidentsiaalsusperioodi, et tal