natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Second, it must be noted that the provisions of the TKG in force since 1 August 1996 do not indicate that RegTP considers whether applications for the adjustment of retail charges for access to analogue or ISDN lines are compatible with Article 82 EC.
Teiseks tuleb märkida, et TKG sätetest, mis kehtivad alates 1. augustist 1996, ei ilmne, et RegTP kontrollib, kas analoog- ja ISDN-liinidele juurdepääsu jaehindade muutmise taotlused on kooskõlas EÜ artikliga 82.
In support of its argument, the applicant refers however to Paragraph 27(3) of the TKG, under which RegTP is to examine the conformity of the requested adjustment of charges ‘with … other legal provisions’ (said by the applicant to include Article 82 EC) and to the various decisions of RegTP mentioned in paragraph 78 above in which the existence of a margin squeeze was investigated.
Oma argumendi toetuseks viitab hageja siiski esiteks TKG § 27 lõikele 3, mille kohaselt kontrollib RegTP, kas taotletav tariifide muutmine on kooskõlas „muude õigusnormidega”, mille hulka kuulub ka EÜ artikkel 82, ning teiseks RegTP erinevatele otsustele, mida on mainitud eespool punktis 78 ja millega kontrolliti hinnakruvi efekti olemasolu.
In that respect it must be stated, first, that even though RegTP is obliged, like all organs of the State, to respect the provisions of the EC Treaty (see, to that effect, CIF, cited in paragraph 86 above, paragraph 49), it was, at the material time, the German body responsible for regulating the telecommunications sector, rather than the competition authority of the Member State concerned.
Siinkohal tuleb esmalt rõhutada, et isegi kui RegTP on sarnaselt iga teise riigiorganiga kohustatud järgima EÜ asutamislepingu sätteid (vt selle kohta eespool punktis 86 viidatud kohtuotsus CIF, punkt 49), oli kõnealune asutus vaidluse aluseks olevate asjaolude toimumise ajal Saksamaa asutus, mille ülesanne oli valdkondliku regulatsiooni kohaldamine telekommunikatsiooni valdkonnas, mitte asjaomase liikmesriigi konkurentsiamet.
However, the national regulatory authorities operate under national law which may, as regards telecommunications policy, have objectives which differ from those of Community competition
Liikmesriikide reguleerivad asutused tegutsevad aga vastavalt siseriiklikule õigusele, millel võib olla eesmärke, mis kuuluvad telekommunikatsioonipoliitika
Next, it must be noted that the various decisions of RegTP to which the applicant refers in support of its case do not include any reference to Article 82 EC.
Edasi tuleb tõdeda, et RegTP erinevad otsused, millele hageja oma argumentide toetuseks viitab, ei sisalda ühtki viidet EÜ artiklile 82.
It is true that RegTP examined the issue of the margin squeeze in a number of its decisions, particularly those of 8 February 1999, 30 March 2001, 21 December 2001, 11 April 2002 and 29 April 2003.
Mitmes otsuses, täpsemalt 8. veebruari 1999. aasta, 30. märtsi 2001. aasta, 21. detsembri 2001. aasta, 11. aprilli 2002. aasta ja 29. aprilli 2003. aasta otsustes analüüsis RegTP küll hinnakruvi efekti küsimust.
However, in those decisions, having found a negative spread between the applicant’s wholesale and retail prices, RegTP took the view in each case that other operators should be able to offer their endusers competitive prices by resorting to cross-sub-sidised charges for access services and call charges.
Olles tuvastanud hageja võrguteenuste hindade ja jaehindade negatiivse vahe, leidis RegTP oma otsustes siiski iga kord, et juurdepääsuteenuste tariifide ja kõnetariifide ristsubsideerimine peaks teistel ettevõtjatel võimaldama pakkuda oma abonentidele konkurentsivõimelisi hindu.
Thus, RegTP finds in its decision of 29 April 2003 that:
RegTP tõdeb 29. aprilli 2003. aasta otsuses:
‘[C]ompetitors are not so prejudiced with regard to their competitive opportunities in the local network by the slight difference between retail and wholesale prices as to make it economically impossible for them to enter the market successfully or even to remain in the market. … [That difference] was not so significant as to deprive competitors of any opportunity themselves to cross-subsidise their retail prices in
„[J]aehindade ja võrguteenuste hindade vähene erinevus ei kahjusta konkurentide võimalust konkureerida kohtvõrgu valdkonnas sellisel määral, et normaalne turule sisenemine või ettevõtjate turul püsimine muutuks majanduslikult võimatuks […] [See vahe] ei olnud nii märkimisväärne, et see oleks konkurentidelt võtnud igasuguse võimaluse omakorda oma jaehindade ristsubsideerimist kasutada, selleks et neil
That applies particularly to the higher-value and costlier ISDN and ADSL connections, which have increased markedly in number on account of the significant expansion of internet penetration, as well as of the marketing of faster and better access to the internet.’
Eriti kehtib see kõige väärtuslikumate ja kallimate ühenduste puhul, milleks on ISDN- ja ADSL-liinid, mille arv on tunduvalt suurenenud, kuna Internet on muutunud palju levinumaks ja turustatakse kiiremaid ja võimsamaid Interneti-juurdepääse.”
RegTP follows a similar reasoning in its decisions of 8 February 1999, 30 March 2001, 21 December 2001 and 11 April 2002.
RegTP kasutab sarnast arutluskäiku 8. veebruari 1999. aasta, 30. märtsi 2001. aasta, 21. detsembri 2001. aasta ja 11. aprilli 2002. aasta otsustes.
However, the fact that RegTP does not object to the charges requested by the applicant, after finding that the applicant’s competitors must resort to cross-sub-sidisation in order to be able to offer their endusers competitive prices for access, shows that RegTP did not consider the compatibility of the charges in question with Article 82 EC or, at any rate, that it applied Article 82 EC incorrectly (see paragraphs 198 to 202 and 238 below).
Asjaolu, et RegTP-l ei ole vastuväiteid hageja taotletavatele tariifidele, kui ta on tuvastanud konkurentide vajaduse kasutada ristsubsideerimist, selleks et nad saaksid oma abonentidele pakkuda juurdepääsuteenuste konkurentsivõimelisi hindu, näitab, et RegTP ei ole analüüsinud, kas kõnealused tariifid on kooskõlas EÜ artikliga 82, või vähemalt on ta seda sätet valesti kohaldanud (vt allpool punktid 198–202 ja 238).
In any event, even on the assumption that RegTP is obliged to consider whether retail charges proposed by the applicant are compatible with Article 82 EC, the Commission would not thereby be precluded from finding that the applicant was responsible for an infringement.
Isegi kui eeldada, et RegTP on kohustatud analüüsima, kas hageja välja pakutud jaehinnad on kooskõlas EÜ artikliga 82, ei välista see mingil juhul, et komisjon võib tuvastada hagejale süüks pandava rikkumise.
The Commission cannot be bound by a decision taken by a national body pursuant to Article 82 EC (see, to that effect, Case C-344/98 Masterfoods and HB [2000] ECR I-11369, paragraph 48).
Komisjon ei saa olla seotud otsusega, mille on EÜ artikli 82 alusel teinud siseriiklik asutus (vt selle kohta Euroopa Kohtu 14. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-344/98: Masterfoods ja HB, EKL 2000, lk I-11369, punkt 48).
Third, it must be noted that attribution of any infringement to the applicant in the present case depends on whether the applicant had sufficient scope at the material time to fix its charges at a level that would have enabled it to end or reduce the margin squeeze at issue.
Kolmandaks tuleb märkida, et käesolevas asjas on hagejale võimaliku rikkumise süükspanemise seisukohast oluline küsimus, kas hagejal oli vaidluse aluseks olevate asjaolude toimumise ajal piisav tegutsemisruum, et kehtestada oma tariifid sellisel tasemel, mis oleks võimaldanud hinnakruvi efekti kõrvaldada või seda vähendada.
It has already been held that the applicant was able to influence the level of its retail charges through applications to RegTP for authorisation (see paragraphs 98 to 105 above).
On juba tuvastatud, et hageja sai oma jaehindade suurust mõjutada RegTP-le esitatavate loataotluste kaudu (vt eespool punktid 98–105).
In the context of the applicant’s special responsibility as an undertaking in a dominant position (Case 322/81 NBIM v Commission [1983] ECR 3461, paragraph 57; Case T-228/97 Irish Sugar v Commission [1999] ECR II-2969, paragraph 112; and Case T-203/01 Michelin v Commission [2003] ECR II-4071, paragraph 97), the applicant was therefore obliged to submit applications for adjustment of its charges at a time when those charges had the effect of impairing genuine undistorted competition on the common market.
Hagejal kui turgu valitsevat seisundit omaval ettevõtjal lasuva spetsiifilise vastutuse raames (Euroopa Kohtu 9. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 322/81: NBIM vs. komisjon, EKL 1983, lk 3461, punkt 57; Esimese Astme Kohtu 7. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas T-228/97: Irish Sugar vs. komisjon, EKL 1999, lk II-2969, punkt 112, ja 30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas T-203/01: Michelin vs. komisjon, EKL 2003, lk II-4071, punkt 97) oli hageja kohustatud esitama tariifide muutmise taotlusi, kui tariifid kahjustasid tõhusat konkurentsi ja moonutasid konkurentsi ühisturul.
Furthermore, in its judgment of 10 February 2004 (paragraph 79 above), the Bundesgerichtshof expressly confirmed the applicant’s responsibility to make applications for the adjustment of its charges.
Bundesgerichtshof kinnitas sõnaselgelt oma 10. veebruari 2004. aasta otsuses (eespool punkt 79), et hagejal lasub kohustus esitada oma tariifide muutmise taotlusi.
In addition, it noted that the German legal framework did not preclude RegTP from authorising proposed charges which are contrary to Article 82 EC.
Lisaks märkis ta, et Saksa õiguslik raamistik ei välista, et RegTP annab loa väljapakutud tariifidele, mis rikuvad EÜ artiklit 82.
The Bundesgerichtshof held, in fact, that, ‘[u]nlike those cases in which the conduct of the undertaking in a dominant position is directly determined by national legal provisions, the authorisation of charges that is prescribed by telecommunications law is nevertheless based on the application for authorisation made by the provider’, and that, ‘[e]ven if the administrative examination procedure is intended not to authorise tariffs which prove to constitute an abuse of a dominant position …, that does not preclude the possibility in practice of an undertaking submitting a charge by which it abuses its dominant position and obtains authorisation for it because the abuse is not revealed during the examination procedure’.
Kõnealune kohus leidis, et „[v]astupidi juhtumitele, milles turgu valitsevat seisundit omava ettevõtja tegevus on siseriiklike õigusnormidega otseselt kindlaks määratud, põhineb telekommunikatsioonialaste õigusnormidega nõutav tariifidele antav luba siiski teenuseosutaja loataotlusel” ning et „[i]segi kui tariifide kontrollimise haldusmenetluse eesmärk on jätta luba andmata tariifidele, mis osutuvad turgu valitsevat seisundit kuritarvitavateks, ei välista see praktilist võimalust, et ettevõtja esitab tariifi, millega ta kuritarvitab turgu valitsevat seisundit, ja saab loa, kuna kuritarvitust ei avastata kontrollimenetluse käigus”.
It follows from all the foregoing that, notwithstanding RegTP’s intervention in the setting of the applicant’s charges, the applicant had sufficient discretion during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 for its pricing policy to fall within the scope of Article 82 EC.
Kõigest eelnevast nähtub, et vaatamata RegTP sekkumisele hageja tariifide kehtestamisse oli hagejal ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 piisav tegutsemisruum selleks, et tema hinnapoliitika võiks kuuluda EÜ artikli 82 kohaldamisalasse.
In the third place, it is necessary to consider whether the applicant used the discretion which it had in relation to its retail prices in order to avoid the margin squeeze identified in the contested decision in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Kolmandaks tuleb uurida, kas hageja kasutas tegutsemisruumi, mis tal oli oma jaehindade kehtestamiseks, selleks et vältida vaidlustatud otsuses ajavahemiku 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 osas tuvastatud hinnakruvi efekti.
In the present case, first of all, as regards retail prices for analogue lines, the applicant does not deny that it made no application to RegTP for authorisation for an increase in one-off charges and/or monthly charges.
Mis puudutab käesoleval juhul esiteks analoogliinidega seotud jaehindu, siis hageja ei vaidlusta seda, et ta ei esitanud RegTP-le ühtegi taotlust ühekordsete tasude ja/või igakuiste abonemenditasude suurendamiseks loa saamiseks.
Thus, it is common ground that ‘the monthly and one-off access charges for standard analogue telephone connections remained unchanged throughout the entire time from 1998 to the end of 2001’ (recital 38 to the contested decision).
Seega on selge, et „igakuised abonemenditasud ja ühekordsed liitumistasud analoogse baasliiniga ühendamise eest on […] jäänud muutumatuks mõlemal hinnalae seadmise perioodil, st 1998. aastast kuni 2001. aasta lõpuni” (vaidlustatud otsus, põhjendus 38).
The applicant nevertheless maintains that, before 1 May 2002, it was bound in accordance with Paragraph 97(3) of the TKG by the mandatory charges for analogue lines that had been set in 1990 by the Federal Minister for Post and Telecommunications.
Hageja rõhutab sellegipoolest, et enne 1. maid 2002 oli ta vastavalt TKG § 97 lõikele 3 analoogliinide osas seotud kohustuslike tariifidega sellisel kujul, nagu liitvabariigi posti- ja telekommunikatsiooniminister need 1990. aastal oli kehtestanud.
However, Paragraph 97(3) of the TKG, containing a transitional provision, provided only that the applicant’s charges approved before the entry into force of the TKG would remain in effect until 31 December 2002 at the latest.
TKG § 97 lõige 3, mis sisaldas üleminekusätet, nägi aga üksnes ette, et hageja tariifid, mis olid heaks kiidetud enne TKG jõustumist, kehtivad mitte kauem kui 31. detsembrini 2002.
That provision in no way therefore prevented the applicant from intervening in retail prices by making applications for price changes to RegTP before that date or, in particular, during the entire period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Kõnealune säte ei takistanud seega mingil viisil hagejal jaehindu muuta, kuna hagejal oli võimalik esitada RegTP-le tariifide muutmise taotlusi enne seda kuupäeva ja muu hulgas kogu ajavahemiku vältel 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001.
Second, as regards retail prices for ISDN lines, it is undisputed that, following the applicant’s application, RegTP authorised a reduction in the basic monthly charges by decision of 16 February 2000 (recital 40 to the contested decision).
Mis puudutab teiseks ISDN-liinidega seotud jaehindu, siis on selge, et hageja taotluse alusel andis RegTP 16. veebruari 2000. aasta otsusega loa langetada igakuise abonemenditasu määra (vaidlustatud otsus, põhjendus 40).
Furthermore, throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, the applicant made no application for price adjustment in respect of its one-off charges for the provision of ISDN lines.
Lisaks ei esitanud hageja ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 ühtegi hindade muutmise taotlust ISDN-liinidega liitumise ühekordsete tasude osas.
Those charges, which, according to the applicant, are
Neid tariife, mis põhinesid hageja sõnul BMPT 1996. aasta otsusel ja
It follows that the applicant did not use the discretion available to it in order to secure an increase in its retail prices, which would have helped to reduce the margin squeeze in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Sellest nähtub, et hageja ei kasutanud oma tegutsemisruumi oma jaehindade tõstmiseks, mis oleks aidanud vähendada hinnakruvi efekti ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001.
On the contrary, it even used that discretion to lower its retail prices in respect of ISDN lines during that period.
Vastupidi, hageja kasutas seda tegutsemisruumi samal perioodil hoopis ISDN-liinidega seotud jaehindade langetamiseks.
Finally, in the fourth place, it is necessary to consider whether the Commission has established to the requisite legal standard in the contested decision that the applicant had sufficient scope in the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 to ‘[avoid] the margin squeeze’ (recital 164).
Neljandaks ja ühtlasi viimaseks tuleb uurida, kas komisjon tõendas vaidlustatud otsuses õiguslikult piisavalt, et hagejal oli ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 piisav tegutsemisruum, et „vältida hinnakruvi efekti” (põhjendus 164).
In that respect, the Commission states in the contested decision that the applicant ‘was in a position [during that period] to end the margin squeeze entirely by adjusting its retail charges’ (recital 199).
Selles suhtes märgib komisjon vaidlustatud otsuses, et hagejal oli kõnealusel perioodil „võimalus hinnakruvi efekt täielikult kõrvaldada abonentidelt küsitavate tariifide muutmise teel” (põhjendus 199).
It must be noted in that regard that the margin squeeze identified in the contested decision for that period amounted to EUR [confidential] up to 31 December 1998, EUR [confidential] up to 31 December 1999, EUR [confidential] up to 31 December 2000 and EUR [confidential] up to 31 December 2001 (recitals 152 and 153 to the contested decision, and Table 10).
Siinkohal tuleb märkida, et vaidlustatud otsuses kõnealuse perioodi osas tuvastatud hinnakruvi efekt oli [konfidentsiaalne] eurot 31. detsembril 1998, [konfidentsiaalne] eurot 31. detsembril 1999, [konfidentsiaalne] eurot 31. detsembril 2000 ja [konfidentsiaalne] eurot 31. detsembril 2001 (vaidlustatud otsus, põhjendused 152 ja 153 ning tabel 10).
However, as the Commission contends in its reply to a written question of the Court, it follows from the findings in recital 167 to the contested decision, which have not been challenged by the applicant, that the applicant actually lowered its call charges
Nagu ka komisjon rõhutab Esimese Astme Kohtu kirjalikule küsimusele antud vastuses, nähtub vaidlustatud otsuse põhjenduses 167 esitatud järeldustest, mida hageja ei ole vaidlustanud, et hageja tõepoolest langetas oma kõnetariife kokku
DEUTSCHE TELEKOM v COMMISSION by a total of EUR [confidential] during the period 1998 and 1999.
[konfidentsiaalne] euro võrra ajavahemikus 1998–1999.
However, that amount — distributed over [confidential] lines (Table 7 of the contested decision) and 24 months — would have enabled the applicant to raise the average price of its retail charges to EUR [confidential] per month.
See summa jagatuna [konfidentsiaalne] liinile (vaidlustatud otsus, tabel 7) ja 24 kuule oleks võimaldanud hagejal keskmist jaehinda tõsta kuni [konfidentsiaalne] eurot kuus.
It follows that the reduction in call charges would have created sufficient scope to end entirely the margin squeeze identified in the contested decision.
Sellest järeldub, et kõnehindade langetamisega loodud tegutsemisruum oleks olnud piisav, et vaidlustatud otsuses tuvastatud hinnakruvi efekt täielikult kõrvaldada.
For if, by exercising its discretion, the applicant had ended the margin squeeze as from 1998, it would have sufficed for the applicant to maintain the balance between its charges for wholesale access and its retail charges in order to avoid the margin squeeze identified in the contested decision throughout the period from 1 January 1998 to 31 December 2001.
Kui hageja oleks oma tegutsemisruumi kasutades hinnakruvi efekti alates 1998. aastast kõrvaldanud, oleks vaidlustatud otsuses tuvastatud hinnakruvi efekti vältimiseks kogu perioodil 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 piisanud sellest, kui ta oleks säilitanud võrguteenuste hindade ja jaehindade vahelise suhte.
In addition, as the Commission also points out in the contested decision (recital 167), it is common ground that the applicant reduced its call charges further during the 2000 and 2001 period to EUR [confidential], and that the effect of that reduction was to increase further the applicant’s scope to raise its retail prices.
Lisaks on selge, et nagu muu hulgas märgib komisjon vaidlustatud otsuses (põhjendus 167), langetas hageja ajavahemikus 2000–2001 veel kord oma kõnetariife [konfidentsiaalne] euro võrra, mistõttu suurenes tema tegutsemisruum jaehindade tõstmiseks veelgi.
At the hearing the applicant pointed out that, during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, RegTP had to investigate compliance with the price ceilings separately in respect of business and private customers.
Kohtuistungil tuletas hageja meelde, et ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 pidi RegTP hinnalagede järgimist kontrollima äri- ja eraklientide osas eraldi.
The applicant maintains that it had little scope to increase retail prices for individuals, and that it could not use its greater discretion to increase retail access prices for its business customers because that would have resulted in discrimination against those customers, contrary to point 3 of Paragraph 24(2) of the TKG.
Ta rõhutab, et tema tegutsemisruum juurdepääsu jaehindade tõstmiseks üksikisikute osas oli väike ja et ta ei saanud kasutada suuremat tegutsemisruumi, mis tal oli juurdepääsu jaehindade tõstmiseks äriklientide osas, kuna see oleks kaasa toonud äriklientide diskrimineerimise, mis on vastuolus TKG § 24 lõike 2 punktiga 3.
However, in its application, the applicant has not disputed the finding in recital 167 to the contested decision that the amount released by the reductions in call charges could have been redirected to ‘connections for residential and business customers’ and could have been used entirely to increase retail access charges.
Sellegipoolest ei vaidlustanud hageja hagiavalduses järeldust, mis sisaldub vaidlustatud otsuse põhjenduses 167 ja mille kohaselt kõnetariifide langetamisest saadud summa oleks võinud üle kanda sektorisse „liinid era- ja äriklientidele” ja seda oleks võinud täielikult kasutada abonentidele osutatavate juurdepääsuteenuste tariifide tõstmiseks.
Nor, in its application, has the applicant disputed the Commission’s statement in recital 132 to the
Lisaks ei vaidlustanud hageja hagiavalduses ka komisjoni väidet, mis on
The line of argument referred to in paragraph 136, which was raised for the first time at the hearing, must therefore be declared inadmissible, in accordance with Article 48(2) of the Rules of Procedure.
Punktis 136 meenutatud argumendid, mis esitati esmakordselt kohtuistungil, tuleb vastavalt kodukorra artikli 48 lõikele 2 tunnistada vastuvõetamatuks.
Finally, it must be noted that the applicant does not dispute the finding in recital 168 to the contested decision that, during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001, it could have ‘[undertaken] further reductions in call charges … and thereby … [obtained additional] leeway for price increases in the monthly and one-off charges for analogue and ISDN connections’.
Lõpuks tuleb tõdeda, et hageja ei vaidlusta järeldust, mis sisaldub vaidlustatud otsuse põhjenduses 168 ning mille kohaselt ta oleks võinud ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 „kõnehindu […] veelgi langetada ja luua endale seega [täiendava] tegutsemisruumi, et tõsta analoog- ja ISDN-liinidega seotud igakuiseid abonemenditasusid ja ühekordseid tasusid”.
It follows from all the foregoing that the Commission was entitled to find in the contested decision (recitals 164 and 199) that the applicant had sufficient scope during the period from 1 January 1998 to 31 December 2001 to end entirely the margin squeeze complained of in that decision.
Kõigest eelnevast nähtub, et komisjon võis õiguspäraselt vaidlustatud otsuses (põhjendused 164 ja 199) leida, et hagejal oli ajavahemikus 1. jaanuarist 1998 kuni 31. detsembrini 2001 piisav tegutsemisruum, et kõnealuses otsuses tuvastatud hinnakruvi efekt täielikult kõrvaldada.
(iv) Absence of an abuse because the applicant had insufficient scope to reduce the margin squeeze by increasing its ADSL retail access charges from 1 January 2002
iv) Kuritarvituse puudumine seetõttu, et hageja tegutsemisruum oli ebapiisav selleks, et vähendada hinnakruvi efekti ADSL-i juurdepääsu jaehindade tõstmise teel alates 1. jaanuarist 2002