natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In 2007, opioids, chiefly heroin, continued to be the main drug reported by users entering treatment in outpatient settings, cited as primary drug by 54 % of clients, followed by cannabis (21 %) and cocaine (18 %).
2007. aastal teatasid ambulatoorse ravi alustajad jätkuvalt opioidide (enamasti heroiini) kasutamisest peamise uimastina – opioide nimetas peamiseks kasutatud uimastiks 54% patsientidest, järgnesid kanep (21%) ja kokaiin (18%).
Several countries report an increase in the proportion of clients entering treatment for problems with drugs other than opioids, especially among new clients (see Chapters 3 and 5).
Mitu riiki on teatanud, et suureneb nende patsientide osakaal, kes alustavad ravi muudest uimastitest kui opioididest tekkinud probleemide tõttu, eriti palju on neid uute patsientide hulgas (vt 3. ja 5. peatükk).
Substitution treatment combined with psychosocial care is the predominant treatment option for opioid users in Europe.
Asendusravist koos psühhosotsiaalse hooldusega on saanud opioiditarbijate peamine raviviis Euroopas.
It is generally provided as an outpatient treatment, though in some countries it is also available in inpatient settings.
Ravi toimub tavaliselt ambulatoorselt, kuid mõnes riigis on see kättesaadav ka statsionaarselt.
For example, in Austria, 65 % of clients undergoing long-term inpatient treatment are prescribed slow-release morphine.
Näiteks on Austrias pikaajalist statsionaarset ravi saavatest patsientidest 65%-le välja kirjutatud pikatoimelist morfiini.
Substitution treatment is also increasingly provided in prisons (17).
Asendusravi pakutakse üha rohkem ka vanglates (17).
Drug users entering treatment in outpatient settings are predominantly young men, with an average age of 31 years and males almost four times as numerous as females (3.7:1).
Ambulatoorset ravi alustavad uimastitarbijad on ülekaalukalt noored, keskmiselt 31 aasta vanused mehed – mehi on ligikaudu neli korda rohkem kui naisi (3,7:1).
The age and sex profile of treatment clients varies with primary drug.
Ravipatsientide vanus ja sugu varieerub, sõltudes peamisest uimastist.
Cannabis clients are on average much younger (25) than opioid (32) and cocaine (33) clients.
Kanepiravipatsiendid on keskmiselt palju nooremad (25) kui opioidi- (32) ja kokaiiniravi (33) patsiendid.
Regardless of primary drug, the average age of clients entering treatment for the first time is about 2 years lower than that of all clients.
Olenemata peamisest uimastist on esimest korda ravi alustavad patsiendid kõikidest patsientidest ligikaudu kaks aastat nooremad.
Higher than average male to female ratios are reported for cocaine (5.1:1) and cannabis (5.5:1) clients (15).
Meeste ja naiste osakaalu erinevused on kokaiini (5,1:1) ja kanepi (5,5:1) puhul keskmisest suuremad (15).
With the introduction of high-dosage buprenorphine treatment in Cyprus in 2007, opioid substitution treatment is now available in all EU Member States, as well as Croatia and Norway (18).
Alates 2007. aastast, mil Küprosel hakati raviks kasutama suuri buprenorfiini annuseid, on opioidide asendusravi muutunud kättesaadavaks kõikides liikmesriikides ning Horvaatias ja Norras (18).
In Turkey, substitution treatment has yet to be introduced, though it is permitted under a 2004 regulation on treatment centres.
Türgis pole asendusravi veel kasutama hakatud, kuid selle osutamine on lubatud 2004. aasta ravikeskuste määrusega.
In 16 countries, specialised public outpatient services are the main providers of substitution treatment.
16 riigis on peamiseks asendusravi pakkujaks spetsiaalsed riiklikud ambulatoorse ravi keskused.
However, officebased general practitioners, often in shared-care arrangements with specialised centres, play an increasing role in the provision of this type of treatment and are its main providers in some countries (Walloon region of Belgium, Czech Republic, Germany, France, Luxembourg, Austria, Norway) (see Chapter 6).
Seda tüüpi ravi osutamisel on üha olulisem roll perearstikabinetiga ühishoolduse asutustel, mille juurde kuuluvad sageli ambulatoorsed ravikeskused ning mõningates riikides ongi need peamised ravi pakkujad (Belgia Vallooni piirkond, Tšehhi Vabariik, Saksamaa, Prantsusmaa, Luksemburg, Austria, Norra) (vt 6. peatükk).
The most common route of referral for clients entering outpatient treatment is self-referral, accounting for about one third of all clients; about a quarter are referred to treatment by the criminal justice system; and the remaining are referred through social and health services or informal networks, including family and friends. Referral to treatment from hospitals and other medical sources is rare, except in Finland, where it accounts for 25 % of clients.
Kõige rohkem on ambulatoorset ravi alustavate klientide hulgas neid uimastitarbijaid, kes on ise ravile tulnud (moodustavad ühe kolmandiku kõikidest patsientidest); ligikaudu ühe neljandiku on ravile suunanud kriminaalõigussüsteem ning ülejäänute ravilesuunajaks on olnud sotsiaal- ja terviseteenistused või mitteformaalsed võrgustikud, sealhulgas perekond ja sõbrad.
Hungary is also an exception, with over 70 % of clients being referred by the criminal justice system (16).
Haiglad ja muud meditsiiniga seotud allikad suunavad ravile harva,
In 2007, about 650 000 opioid users are estimated to have received substitution treatment in Europe (19).
Hinnanguliselt sai Euroopas 2007. aastal asendusravi ligikaudu 650 000 opioidide kasutajat (19).
According to national experts, this type of treatment is available to nearly all opioid users in nine countries and to the majority of users in a further seven.
Riiklike ekspertide arvates on see raviviis kättesaadav peaaegu kõikidele opioiditarbijatele 9 riigis ja enamikule ülejäänud 7 riigis.
Elsewhere, substitution treatment is estimated to be available to a minority of opioid users in 10 countries (Estonia, Greece, Latvia, Lithuania, Hungary, Poland, Romania, Slovakia, Finland, Norway).
Opioiditarbijate vähemusele on asendusravi hinnanguliselt kättesaadav 10 riigis (Eesti, Kreeka, Läti,
See Tables TDI-10 and TDI-21 in the 2009 statistical bulletin.See Table TDI-16 (part ii) in the 2009 statistical bulletin.See ‘Assistance to drug users in prison’, p. 35.
) Vt tabelid TDI-10 ja TDI-21 2009. aasta statistikabülletäänis.) Vt tabel TDI-16 (ii osa) 2009. aasta statistikabülletäänis.)
See Tables HSR-1 and HSR-2 in the 2009 statistical bulletin.See Table HSR-3 in the 2009 statistical bulletin.
Vt tabelid HSR-1 ja HSR-2 2009. aasta statistikabülletäänis.) Vt tabel HSR-3 2009. aasta statistikabülletäänis.
Figure 1: Availability of treatment modalities in relation to need, assessed by national experts: (A) psychosocial outpatient, (B) substitution, (C) psychosocial inpatient, (D) detoxification
Joonis 1: riiklike ekspertide hinnang ravivõimaluste kättesaadavuse kohta, võrreldes vajadusega: (A) psühhosotsiaalne ambulatoorne ravi, (B) asendusravi, (C) psühhosotsiaalne statsionaarne ravi, (D) detoksifikatsioon
Extensive
Ulatuslik
Rare
Vähene
NB: Availability is defined by the estimated proportion of drug users in need of treatment who can receive it: nearly all (full), the majority, but not nearly all (extensive), more than a few, but not the majority (limited), only a few (rare), not available.
Kättesaadavust määratletakse ravivõimalust omavate uimastitarbijate hinnangulise osakaaluga ravi vajavate uimastitarbijate hulgas: kas ravi saavad peaaegu kõik (täielik); enamik, kuid mitte kõik (ulatuslik); rohkem kui mõned üksikud, kuid mitte enamik (piiratud); vaid mõned üksikud (vähene); ravi ei ole kättesaadav.
Information was collected by means of a structured questionnaire.Sources: Reitox national focal points.
Teave koguti struktureeritud küsimustiku abil.Reitoxi riiklikud teabekeskused.
the lower levels of availability reported for countries in the east or north of Europe (Figure 1B).
Andmed asendusravi kättesaadavuse kohta osutavad piirkondlikele erinevustele, kusjuures kättesaadavuse tasemed on madalamad Ida- või Põhja-Euroopas (joonis 1B).
rehabilitating them into society.
Statsionaarne ravi asendusravita) ja nende eesmärk on aidata patsiendil loobuda uimastite kasutamisest.
A therapeutic community approach is often used in this context.
Sellise ravi puhul kasutatakse sageli teraapiarühmapõhist lähenemisviisi.
Inpatient drug treatment is also provided by psychiatric hospitals, notably for clients with co-morbid psychiatric disorders.
Statsionaarset uimastiravi pakutakse ka psühhiaatriahaiglates, eriti patsientidele, kellel on kaasnevaid psühhiaatrilisi häireid.
Inpatient or residential treatment requires clients to stay overnight for a duration of several weeks to several months.
Statsionaarse ravi korral peavad patsiendid jääma raviasutusse ööbima mitmeks nädalaks või kuuks.
These programmes generally adopt a drug-free policy (without substitution treatment), with the aim of enabling the client to abstain from drug use.
Üldiselt järgivad need programmid uimastivaba poliitikat (ilma
In 2007, around 40 000 people, or one in 10 of all drug users entering treatment, are reported to have entered treatment in inpatient settings.
On teatatud, et 2007. aastal kasutas statsionaarset ravi ligikaudu 40 000 inimest ehk üks kümnest ravi alustanud
Annual report 2009: the state of the drugs problem in Europe
2009. aasta aruanne: uimastiprobleemide olukord Euroopas uimastiravi kõrge kvaliteedi.
Guidelines are becoming an important tool in the quality assurance of drug treatment.
Suunised on muutumas oluliseks abivahendiks uimastiravi kvaliteedi tagamises.
Treatment guidelines include recommendations based on scientific evidence, expert opinion, service user preferences and national health care systems.
Ravisuunised hõlmavad soovitusi, mis põhinevad teaduslikel tõenditel, ekspertarvamustel, teenusekasutajate eelistustel ja riiklike tervishoiusüsteemide võimalustel.
They are designed to help choose and apply the appropriate drug treatment interventions.
Need aitavad välja valida ja rakendada asjakohaseid uimastiravisekkumisi.
In 20 out of 27 reporting countries, national drug treatment guidelines are drawn up by an authorised institution.
27-st andmeid teatanud riigist 20-s koostab riiklikke uimastiravi suuniseid pädev asutus.
The mean age of drug users entering inpatient treatment is 30 years, but opioid and cocaine clients are on average older (31) than those in treatment for non-cocaine stimulants (28) and cannabis (26).
Statsionaarset ravi alustavate uimastitarbijate keskmine vanus on 30 aastat, kuid opioide ja kokaiini tarbivad patsiendid on keskmiselt vanemad (31) kui muude stimulantide kui kokaiini (28) või kanepi (26) tõttu ravile tulnud patsiendid.
Most inpatient clients are men, with an overall male to female ratio of 3.6:1.
Enamik statsionaarse ravi saajatest on mehed, meeste ja naiste üldine suhe on 3,6:1.
The ratio is lower among primary users of non-cocaine stimulants (2.2:1) and higher among users of cocaine (5.1:1) and cannabis (8:1).
See suhe on väiksem muude stimulantide kui kokaiini esmakordsete kasutajate puhul (2,2:1) ja kõrgem kokaiini (5,1:1) ja kanepi (8:1) kasutajatel.
In most countries where comparison is possible, the proportion of drug clients with no employment and unstable accommodation is higher among those entering treatment in inpatient settings than among outpatient clients (20).
Enamikus riikides, kus seda võrdlust on võimalik teha, on statsionaarse ravi alustajate seas rohkem ilma töö ja püsiva elukohata uimastitarbijatest patsiente kui ambulatoorse ravi alustajate seas (20).
Existing guidelines cover, in particular, pharmacological drug treatment.
Olemasolevad suunised hõlmavad eelkõige farmakoloogilist uimastiravi.
National guidelines for substitution treatment are reported by 18 countries, and 11 countries report guidelines for detoxification.
Asendusravi suunistest on teatanud 18 riiki ja 11 riigi andmetel on neil olemas detoksifikatsiooni käsitlevad suunised.
However, about one third of these countries do not report adherence to the guidelines as a condition for operating or receiving funding for a treatment facility.
Psühhosotsiaalse ravi ja ühiskonda taasintegreerimise suunised on vähem levinud. Üksnes seitse liikmesriiki (Bulgaaria, Madalmaad, Saksamaa, Sloveenia, Taani, Tšehhi Vabariik, Ühendkuningriik) on teatanud psühhosotsiaalse ravi suuniste kättesaadavusest ja viis riiki
The main providers of inpatient treatment are nongovernmental organisations (12 countries) and public institutions (11 countries).
Peamised statsionaarse ravi pakkujad on valitsusvälised organisatsioonid (12 riigis) ja avalikud asutused (11 riigis).
Private institutions play this role in Denmark and Luxembourg, while they are the second most important providers in 10 countries.
Taanis ja Luksemburgis teevad seda eraasutused ning need riigid on tähtsuselt teised ravipakkujad kümne riigi seast.
National experts estimate that inpatient psychosocial treatment is available to the majority of those seeking it in 12 countries and to almost all who seek it in a further nine countries.
Riiklike ekspertide arvates on statsionaarne psühhosotsiaalne ravi kättesaadav enamikule selle taotlejatest 12 riigis ja peaaegu kõigile ülejäänud üheksas riigis.
However, in six countries (Bulgaria, Denmark, Estonia, France, Hungary, Romania), this treatment modality was considered to be available to less than half of those who actively seek it (see Figure 1C).
Kuues riigis (Bulgaaria, Taani, Eesti, Prantsusmaa, Ungari, Rumeenia) on see raviviis hinnanguliselt kättesaadav vähem kui pooltele selle aktiivsetest taotlejatest (vt joonis 1C).
National guidelines for psychosocial treatment and social reintegration are less common.
Pärast universaalse ja valikulise ennetamise moodulite rakendamist 2008. aastal on EMCDDA käivitanud uue uimastiravimooduli oma parima tava portaalis.
Only seven Member States (Bulgaria, Czech Republic, Germany, Denmark, Netherlands, Slovenia, United Kingdom) report the availability of guidelines for psychosocial interventions, and five (Czech Republic, Germany, Portugal, Slovenia, United Kingdom) for social reintegration.
See põhineb kõige uuematel ülevaadetel ning sisaldab opioidide, stimulantide ja kanepi tõttu tekkinud tervisehäirete farmakoloogilise ja psühhosotsiaalse ravi tõhususe ülevaadet.
The scarcity of national guidelines is probably due to the limited evidence available, and this points to the need for more multisite randomised controlled trials in these fields.
Portaaliga tehtavat tööd on hõlbustanud Euroopa Komisjoni rahastatud ravikvaliteedi ja parimate tegutsemistavade levitamise uuring (tervishoiu ja tarbijakaitse peadirektoraat, 2008b).
Detoxification is generally a prerequisite to initiate long-term, abstinence-based residential treatment.
Detoksifikatsioon on tavaliselt pikaajalisel uimastitest loobumisel põhineva statsionaarse ravi eeltingimus.
It is commonly, but not exclusively, an inpatient intervention provided in hospitals, specialist treatment centres or residential facilities with medical or psychiatric wards.
See on tavaliselt, kuid mitte alati, statsionaarne sekkumine, mis viiakse läbi haiglates, spetsiaalsetes ravikeskustes või statsionaarse ravi ruumides meditsiinilise või psühhiaatrilise järelevalve all.
Continued staff training is important in ensuring the delivery of high quality services.
Ravimoodulis tutvustatakse uuringute tulemusi, milles on võrreldud erinevate sekkumiste tõhusust.
Most countries make similar training opportunities available to other professionals including nurses, social workers and psychologists.
Tõhusust saab kõige paremini hinnata kontrollkatsete või randomiseeritud kontrollkatsete abil, kus sekkumisi võrreldakse spetsiaalsete tulenevate meetmetega.
Regular outcome evaluations for all types of drug treatment are reported by few countries.
Suur osa selle valdkonna tõendibaasist põhineb USAs läbi viidud uuringutel.
Five Member States evaluate substitution and detoxification treatment, and only Denmark, Germany and the United Kingdom evaluate the outcome of psychosocial treatment interventions on a regular basis.
Euroopas on samuti hakatud sellealaseid uuringuid sagedamini korraldama ning need hõlmavad ka läbimurdelise tähtsusega tööd opioidide asendusraviks kasutatavate uute toimeainete leidmiseks.
Public institutions are the main providers of detoxification in 21 countries.
21 riigis on peamiseks detoksifitseerimise pakkujaks riiklikud asutused.
Nongovernmental organisations are the largest providers in Belgium (Flanders) and the Netherlands, while the private sector is predominant in Luxembourg and Bulgaria.
Belgias (Flandrias) ja Madalmaades on suurimad ravipakkujad valitsusvälised organisatsioonid, Luksemburgis ja Bulgaarias enamasti erasektor.
National experts estimate that detoxification is available to a majority of those who seek it in nine countries, and to almost all in a further 10.
Riiklike ekspertide hinnangul on detoksifikatsioon kättesaadav enamikule selle taotlejatest üheksas riigis ja peaaegu kõigile ülejäänud 10 riigis.
In eight countries (Estonia, Ireland, Greece, France, Latvia, Romania, Slovenia, Norway), detoxification is estimated to be available to less than half of those who actively seek it (see Figure 1D).
Kaheksas riigis (Eesti, Iirimaa, Kreeka, Prantsusmaa, Läti, Rumeenia, Sloveenia, Norra) on detoksifikatsioon hinnanguliselt kättesaadav vähem kui pooltele selle aktiivsetest taotlejatest (vt joonis 1D).
Harm reduction
Kvaliteedi tagamine
Health planners and policymakers in Europe increasingly look for mechanisms to ensure high quality in drug treatment.
Euroopa tervisekavade koostajad ja poliitikakujundajad otsivad üha aktiivsemalt mehhanisme, mis tagaksid
) See Tables TDI-10, TDI-13, TDI-15 and TDI-21 in the 2009 statistical bulletin.
) Vt tabelid TDI-10, TDI-13, TDI-15 ja TDI-21 2009. aasta statistikabülletäänis.
Following the introduction of the modules on universal and selective prevention in 2008, the EMCDDA has launched a new module dedicated to drug treatment on its ‘Best practice portal’.
Viimastel aastatel on täheldatud professionaalsuse kasvu ning järelevalve tugevdamist ning hakatud kontrollima vastavust kõrgetele kvaliteedistandarditele.
It includes a synthesis of findings about the efficacy of pharmacological and psychosocial treatment for opioid, stimulant and cannabis disorders, based on the latest reviews.
Näiteks aastatel 2006 ja 2007 kontrolliti kahjude vähendamise eesmärgil osutatavaid teenuseid Inglismaal, et välja selgitada täiustamist vajavad valdkonnad.
Work on the portal has been facilitated by a European Commission-funded study on quality of treatment and exchange of best practice (Directorate-General for Health and Consumers, 2008b).
Kvaliteedi tagamiseks võidakse rahastamislepingutes sätestada konkreetsetele standarditele vastavuse nõue. Taolistest sätetest on teatanud Tšehhi Vabariik ja Eesti.
The treatment module presents the findings of studies that compare the efficacy of different interventions.
Enamik riike pakub samalaadseid koolitusvõimalusi ka muudele asjatundjatele, sealhulgas meditsiiniõdedele, sotsiaaltöötajatele ja psühholoogidele.
Efficacy is ideally determined by carrying out controlled trials or randomised controlled trials where interventions are compared against specific outcome measures.
Tulemuste regulaarsest hindamisest kõikide uimastiravi liikide puhul on teatanud vähesed riigid.
Most of the evidence base in this area comes from studies conducted in the United States.
Viis liikmesriiki hindavad asendusravi ja detoksifikatsiooni ning üksnes Saksamaa, Taani ja Ühendkuningriik hindavad regulaarselt psühhosotsiaalsete sekkumiste tulemusi.
Studies in Europe are now becoming more common, and include some ground-breaking work on new agents for opioid substitution treatment.
Mõned riigid on ka teatanud ühekordsest ja ebaregulaarsest ravitulemuste hindamistest.
Responsibility for quality assurance lies with national institutions in 14 countries, while in countries with a federal system, agencies at sub-national level can be in charge.
Kvaliteedi tagamise eest vastutavad 14 riigis riiklikud institutsioonid, föderaalse süsteemiga riikides võivad aga vastutajaks olla riigi tasandist madalamal olevad asutused.
Guidance can be underpinned by research findings on cost-effectiveness, as is the case in the United Kingdom’s guidance on needle and syringe programmes (NICE, 2009).
Suuniste koostamisel võib aluseks võtta kulutõhususe kohta tehtud teadusuuringute tulemused, nagu seda on tehtud Ühendkuningriigi süstla ja nõela programmide (NICE, 2009) puhul.
Client involvement and feedback by staff is also sought to develop and improve service quality.
Patsientide kaasamise ja tagasiside kogumisega personalilt püütakse samuti arendada ja parandada teeninduse kvaliteeti.
Mechanisms to disseminate best practice and new research findings to professionals include national knowledge platforms, such as ‘resultaten scoren’ (scoring results) in the Netherlands and international awareness events, for example on hepatitis C (21).
Asjatundjate ringis parima tava ja uute teadusuuringute tulemuste levitamise mehhanismid hõlmavad riikide selliseid teabeplatvorme nagu „resultaten scoren” (tulemuste punktisüsteemis hindamine) Madalmaades ja rahvusvahelised teadlikkuse tõstmise üritused, näiteks C-hepatiidi kohta (21).
A data collection protocol for specialist lowthreshold harm reduction agencies was also produced by the European Network of Social Inclusion and Health in cooperation with the EMCDDA (Hedrich et al., 2008a), as part of EU-funded projects to develop and implement European health indicators.
Euroopa sotsiaalse kaasamise ja tervise võrgustik koostas koostöös EMCDDAga (Hedrich ja teised, 2008a) spetsiaalsetele madala läve asutustele andmekogumiskavad osana ELi rahastatud Euroopa tervisenäitajate väljatöötamise ja rakendamise projektist.
The new module also includes: links to other information sources, evaluated interventions, a glossary and a brief synopsis of the gaps in the current evidence base.
Uimastitega seotud kahjude ennetamine ja vähendamine on rahvatervisealane eesmärk kõikides liikmesriikides ning ELi narkostrateegias (Euroopa Komisjon, 2007).
EMCDDA Best practice portal: http://www.emcdda.europa.eu/best-practice which target overdose deaths and the spread of infectious diseases.
Selle valdkonna peamiste sekkumiste hulka kuuluvad opioidide asendusravi ning nõela ja süstla vahetamise programmid, millega püütakse ennetada üledoosist põhjustatud surmajuhtumeid ja nakkushaiguste levikut.
These measures are reported to be available in all countries except Turkey.
Esitatud andmete põhjal on kõnealused meetmed saadaval kõikides riikides peale Türgi.
While considerable differences exist in the range and levels of service provision (see Chapters 6 and 7), the general European trend is one of growth and consolidation of harmreduction measures.
Ehkki teenuse pakkumise ulatuses ja tasemes on olulisi erinevusi (vt ka 6. ja 7. peatükk), annab Euroopas üldiselt tooni suundumus kahjude vähendamise meetmete kasvule ja konsolideerumisele.
Social reintegration is recognised as an essential component of comprehensive drug strategies.
Ühiskonda taasintegreerimist peetakse terviklike narkostrateegiate oluliseks koostisosaks.
It can be implemented at any stage of drug use and in different settings, and includes capacity building, improvement of social skills, measures to facilitate and promote employment and to obtain or improve housing.
Seda võib rakendada uimastitarbimise mis tahes astmel ja erinevate raviviiside puhul ning see hõlmab suutlikkuse arendamist, sotsiaalsete võimete parandamist, töölesaamise lihtsustamist ja edendamist ning elamispinna saamist või parandamist.
In practice, reintegration programmes may offer vocational counselling, work placements and housing support.
Praktikas võivad taasintegreerimise programmid pakkuda kutsenõustamist, töökohti ja majutustuge.
Prison-based interventions, which have an impact on relapse and re-offending, may link inmates to communitybased housing and social support services in preparation for their release (Directorate-General on Health and Consumers, 2008a).
Vanglapõhised sekkumised, millel on mõju tagasilangusele ja õigusrikkumiste kordamisele, võivad aidata vanglasviibijatel sidemeid luua kogukonnapõhiste majutus- ja sotsiaalteenustega, valmistades neid ette vabadusse pääsemiseks.