natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The same interpretation must be adopted a fortiori with respect to Directive 2004/38, which amended Regulation No 1612/68 and repealed the earlier directives on freedom of movement for persons.
Sellist tõlgendust tuleb kohaldada eriti direktiivi 2004/38 osas, millega muudeti määrust nr 1612/68 ja tunnistati kehtetuks varasemad isikute vaba liikumist reguleerivad direktiivid.
As is apparent from recital 3 in the preamble to Directive 2004/38, it aims in particular to ‘strengthen the right of free movement and residence of all Union citizens’, so that Union citizens cannot derive less rights from that directive than from the instruments of secondary legislation which it amends or repeals.
Nagu direktiivi 2004/38 põhjendusest 3 tuleneb, on direktiivi eesmärk „tugevdada kõikide liidu kodanike vaba liikumise ja elamise õigust”, nii et liidu kodanikele ei tuleks sellest direktiivist vähem õigusi, kui direktiiviga muudetud või kehtetuks tunnistatud teisestes õigusaktides oli ette nähtud.
In the second place, the above interpretation of Directive 2004/38 is consistent with the division of competences between the Member States and the Community.
Teiseks vastab direktiivi 2004/38 eeltoodud tõlgendus liikmesriikide ja ühenduse vahelisele pädevuse jaotusele.
It is common ground that the Community derives from Articles 18(2) EC, 40 EC, 44 EC and 52 EC — on the basis of which Directive 2004/38 inter alia was adopted — competence to enact the necessary measures to bring about freedom of movement for Union citizens.
On selge, et ühenduse pädevus võtta liidu kodanike vaba liikumise saavutamiseks vajalikke meetmeid tuleneb EÜ artikli 18 lõikest 2 ning EÜ artiklitest 40, 44 ja 52, mille alusel on direktiiv 2004/38 eeskätt vastu võetud.
As already pointed out in paragraph 56 above, if Union citizens were not allowed to lead a normal family life in the host Member State, the exercise of the freedoms they are guaranteed by the Treaty would be seriously obstructed.
Nagu käesoleva otsuse punktis 56 sai märgitud, kui liidu kodanikud ei saaks elada vastuvõtvas liikmesriigis tavalist perekonnaelu, takistaks see tõsiselt neile asutamislepinguga tagatud vabaduste kasutamist.
Consequently, within the competence conferred on it by those articles of the Treaty, the Community legislature can regulate the conditions of entry and residence of the family members of a Union citizen in the territory of the Member States, where the fact that it is impossible for the Union citizen to be accompanied or joined by his family in the host Member State would be such as to interfere with his freedom of movement by discouraging him from exercising his rights of entry into and residence in that Member State.
Järelikult võib ühenduse seadusandja asutamislepingu eespool nimetatud artiklitega talle antud pädevuse raames reguleerida liidu kodaniku pereliikmete liikmesriigi territooriumile sisenemise ja seal viibimise tingimusi, kui asjaolu, et liidu kodaniku perekonnal ei ole võimalik liidu kodanikuga kaasa tulla või ühineda temaga vastuvõtvas liikmesriigis, võib liidu kodaniku liikumisvabadust riivata ja pärsib seetõttu tema õigust sellesse liikmesriiki siseneda ja seal elada.
The refusal of the host Member State to grant rights of entry and residence to the family members of a Union citizen is such as to discourage that citizen from moving to or residing in that Member State, even if his family members are not already lawfully resident in the territory of another Member State.
Kui vastuvõttev liikmesriik keeldub liidu kodaniku pereliikmetele sisenemis- ja elamisõiguse andmisest, võib see pärssida liidu kodaniku liikumist sellesse liikmesriiki või seal viibimist, isegi kui tema pereliikmed ei ela juba seaduslikult teises liikmesriigis.
It follows that the Community legislature has competence to regulate, as it did by Directive 2004/38, the entry and residence of nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen in the Member State in which that citizen has exercised his right of freedom of movement, including where the family members were not already lawfully resident in another Member State.
Sellest tulenevalt on ühenduse seadusandja pädev reguleerima – nagu ta on teinud seda direktiivis 2004/38 – liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust pereliikmete sellesse liikmesriiki sisenemist ja seal elamist, kus liidu kodanik on kasutanud oma õigust vabalt liikuda, kaasa arvatud juhul, kui pereliikmed ei ela juba seaduslikult teises liikmesriigis.
Consequently, the interpretation put forward by the Minister for Justice and by several of the governments that have submitted observations that the Member States retain exclusive competence, subject to Title IV of Part Three of the Treaty, to regulate the first access to Community territory of family members of a Union citizen who are nationals of nonmember countries must be rejected.
Järelikult tuleb jätta tähelepanuta kirjalikke märkusi esitanud justiitsministri ja mitme valitsuse esitatud analüüs, mille kohaselt on üksnes liikmesriigid pädevad reguleerima liidu kodaniku pereliikmete, kes on kolmanda riigi kodanikud, esmast sisenemist ühenduse territooriumile, kui asutamislepingu kolmanda osa IV jaotisest ei tulene teisiti.
That would not be compatible with the objective set out in Article 3(1)(c) EC of an internal market characterised by the abolition, as between Member States, of obs -tacles to the free movement of persons.
Selline tagajärg ei vastaks EÜ artikli 3 lõike 1 punktis c sätestatud eesmärgile rajada siseturg, mida iseloomustab isikute vaba liikumise takistuste kõrvaldamine liikmesriikide vahel.
Establishing an internal market implies that the conditions of entry and residence of a Union citizen in a Member State whose nationality he does not possess are the same in all the Member States.
Siseturu loomine tähendab seda, et liidu kodaniku sisenemis- ja elamistingimused liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, on kõikides liikmesriikides ühesugused.
Freedom of movement for Union citizens must therefore be interpreted as the right to leave any Member State, in particular the Member State whose nationality the Union citizen
Sellest tulenevalt peab liidu kodanike liikumisvabadust mõistma kui õigust lahkuda ükskõik millisest liikmesriigist, eelkõige liikmesriigist, mille kodanik see liidu
Furthermore, the interpretation mentioned in paragraph 66 above would lead to the paradoxical outcome that a Member State would be obliged, under Council Dir -ective 2003/86/EC of 22 September 2003 on the right to family reunification (OJ 2003 L 251, p. 12), to authorise the entry and residence of the spouse of a national of a nonmember country lawfully resident in its territory where the spouse is not already lawfully resident in another Member State, but would be free to refuse the entry and residence of the spouse of a Union citizen in the same circumstances.
Lisaks viiks käesoleva otsuse punktis 66 esitatud analüüs paradoksaalse tulemuseni, et liikmesriik oleks kohustatud nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (ELT L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224) kohaselt andma tema territooriumil seaduslikult elavale kolmanda riigi kodanikust abikaasale loa sisenemiseks ja elamiseks, kui nimetatud abikaasa ei ela juba seaduslikult teises liikmesriigis, kuid võib samasugustel asjaoludel vabalt keelduda liidu kodaniku abikaasale sisenemise või elamise loa andmisest.
Consequently, Directive 2004/38 confers on all nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive, and accompany or join the Union citizen in a Member State other than that of which he is a national, rights of entry into and residence in the host Member State, regardless of whether the national of a nonmember country has already been lawfully resident in another Member State.
Järelikult annab direktiiv 2004/38 kõikidele selle artikli 2 punktis 2 sätestatud liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust pereliikmetele, kes on liidu kodanikuga kaasas või ühinevad temaga liikmesriigis, mille kodanik viimane ei ole, õiguse vastuvõtvasse liikmesriiki siseneda ja seal elada, sõltumata sellest, kas asjaomane kolmanda riigi kodanik on enne elanud seaduslikult teises liikmesriigis või mitte.
The Minister for Justice and several of the governments that have submitted observations contend, however, that, in a context typified by strong pressure of migration, it is necessary to control immigration at the external borders of the Community, which presupposes an individual examination of all the circumstances surrounding a first entry into Community territory.
Kirjalikke märkusi esitanud justiitsminister ja mitu valitsust aga väidavad, et intensiivse sisserände olukorras on vaja kontrollida sisserännet ühenduse välispiiridel, mis eeldab, et esmasel ühenduse territooriumile sisenemisel kontrollitakse ükshaaval kõiki asjaolusid.
An interpretation of Directive 2004/38 prohibiting a host Member State from requiring prior lawful residence in another Member State would undermine the ability of the Member States to control immigration at their external frontiers.
Direktiivi 2004/38 tõlgendus, mis keelab liikmesriigil nõuda eelnevat seaduslikku elamist teises liikmesriigis, kahjustaks liikmesriikide pädevust kontrollida sisserännet oma välispiiridel.
The Minister for Justice submits in particular that that interpretation would have serious consequences for the Member States by bringing about a great increase in the number of persons able to benefit from a right of residence in the Community.
Justiitsminister leiab iseäranis, et sellisel tõlgendusel võivad olla liikmesriikide jaoks tõsised tagajärjed, kuna see suurendab oluliselt nende isikute hulka, kes võivad saada ühenduses elamisõiguse.
On this point, the answer must be, first, that it is not all nationals of nonmember countries who derive rights of entry into and residence in a Member State from Directive 2004/38, but only those who are family members, within the meaning of point 2 of Article 2 of that directive, of a Union citizen who has exercised his right of freedom of movement by becoming established in a Member State other than the Member State of which he is a national.
Sellega seoses tuleb ühelt poolt vastusena märkida, et direktiivist 2004/38 tulenevale sisenemis- ja elamisõigusele liikmesriigis ei saa tugineda mitte kõik kolmanda riigi kodanikud, vaid ainult need, kes on sellise liidu kodaniku pereliikmed kõnealuse direktiivi artikli 2 punkti 2 tähenduses, kes on kasutanud oma õigust vabalt liikuda, asudes elama liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole.
Second, Directive 2004/38 does not deprive the Member States of all possibility of controlling the entry into their territory of family members of Union citizens.
Teiselt poolt ei jäta direktiiv 2004/38 liikmesriike tervikuna ilma pädevusest kontrollida liidu kodaniku pereliikmete sisenemist vastava liikmesriigi territooriumile.
Under Chapter VI of that directive, Member States may, where this is justified, refuse entry and residence on grounds of public policy, public security or public health.
Nimetatud direktiivi VI peatüki kohaselt võivad liikmesriigid juhul, kui see on õigustatud, keelduda sisenemise ja elamise loa andmisest avaliku korra, julgeoleku või tervishoiu huvides.
Such a refusal will be based on an individual examination of the particular case.
Sellise keelu kohaldamiseks tuleb kõiki juhtumeid ükshaaval kontrollida.
Moreover, in accordance with Article 35 of Directive 2004/38, Member States may adopt the necessary measures to refuse, terminate or withdraw any right conferred by that directive in the case of abuse of rights or fraud, such as marriages of convenience, it being understood that any such measure must be proportionate and subject to the procedural safeguards provided for in the directive.
Lisaks võivad liikmesriigid vastavalt direktiivi 2004/38 artiklile 35 õiguste kuritarvitamise või pettuse, näiteks fiktiivsete abielude puhul vastu võtta vajalikud meetmed sellest direktiivist tulenevate õiguste lõpetamiseks, kehtetuks tunnistamiseks või nendest keeldumiseks, võttes sealjuures arvesse, et sellised meetmed peavad olema proportsionaalsed ja nende suhtes peab saama kohaldada kõnealuses direktiivis sätestatud menetluslikke tagatisi.
Those governments further submit that that interpretation of Directive 2004/38 would lead to unjustified reverse discrimination, in so far as nationals of the host Member State who have never exercised their right of freedom of movement would not derive rights of entry and residence from Community law for their family members who are nationals of nonmember countries.
Asjaomased valitsused väidavad veel, et selline direktiivi 2004/38 tõlgendus põhjustaks vastupidise põhjendamatu diskrimineerimise, kuna vastuvõtva liikmesriigi kodanikud, kes ei ole kunagi kasutanud oma õigust vabale liikumisele, ei saaks tugineda ühenduse õigusest tulenevale sisenemis- ja elamisõigusele oma pereliikmete suhtes, kes on kolmanda riigi kodanikud.
In that regard, it is settled caselaw that the Treaty rules governing freedom of movement for persons and the measures adopted to implement them cannot be applied to activities which have no factor linking them with any of the situations governed by Community law and which are confined in all relevant respects within a single Member State (Case C-212/06 Government of the French Community and Walloon Government [2008] ECR I-1683, paragraph 33).
Sellega seoses tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et asutamislepingu norme, mis käsitlevad isikute vaba liikumist, ja nende normide rakendusakte ei saa kohaldada tegevuste suhtes, mille puhul ei esine ühtki tegurit, mis seoks neid ühenduse õiguses käsitletud mis tahes olukorraga ja mille kõik asjakohased elemendid on ainult ühe liikmesriigi sisesed (1. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-212/06: Prantsuskeelse kogukonna valitsus ja Valloonia valitsus, EKL 2008, lk I-1683, punkt 33).
Any difference in treatment between those Union citizens and those who have exercised their right of freedom of movement, as regards the entry and residence of their family members, does not therefore fall within the scope of Community law.
Seega asjaolu, et nimetatud liidu kodanikke võidakse kohelda erinevalt võrreldes nendega, kes on kasutanud oma liikumisvabadust seoses oma pereliikmete sisenemise ja elamisega, ei kuulu ühenduse õiguse kohaldamisalasse.
Moreover, it should be recalled that all the Member States are parties to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms signed in Rome on 4 November 1950, which enshrines in Article 8 the right to respect for private and family life.
Lisaks tuleb meenutada, et kõik liikmesriigid on ühinenud 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga, mille artikkel 8 sätestab õiguse era- ja perekonnaelu austamisele.
The answer to the first question must therefore be that Directive 2004/38 precludes legislation of a Member State which requires a national of a nonmember country who is the spouse of a Union citizen residing in that Member State but not possessing its nationality to have previously been lawfully resident in another Member State before arriving in the host Member State, in order to benefit from the provisions of that directive.
Niisiis tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiiviga 2004/38 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis nõuavad, et liidu kodaniku – kes elab asjaomases liikmesriigis, kuid ei ole selle kodanik – kolmanda riigi kodanikust abikaasa peab kõnealuse direktiivi sätetele tuginemiseks olema enne vastuvõtvasse liikmesriiki saabumist elanud seaduslikult teises liikmesriigis.
By its second question the referring court asks essentially whether the spouse of a Union citizen who has exercised his right of freedom of movement by becoming established in a Member State whose nationality he does not possess accompanies or joins that citizen within the meaning of Article 3(1) of Directive 2004/38, and consequently benefits from the provisions of that directive, irrespective of when and where the marriage took place and of the circumstances in which he entered the host Member State.
Teise eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liidu kodaniku – kes on kasutanud oma õigust vabale liikumisele, asudes elama liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole – abikaasa on liidu kodanikuga kaasas või ühineb temaga direktiivi 2004/38 artikli 3 lõike 1 tähenduses ning saab seega tugineda kõnealuse direktiivi sätetele, sõltumata sellest, millal ja kus ta abiellus või mis asjaoludel vastuvõtvasse liikmesriiki sisenes.
It should be noted at the outset that, as may be seen from recitals 1, 4 and 11 in the preamble, Directive 2004/38 aims to facilitate the exercise of the primary and individual right to move and reside freely within the territory of the Member States that is conferred directly on Union citizens by the Treaty.
Kõigepealt tuleb meenutada, et tulenevalt direktiivi 2004/38 põhjendustest 1, 4 ja 11 on direktiivi eesmärk hõlbustada liidu kodanikel neile asutamislepinguga antud individuaalse põhiõiguse liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil kasutamist.
Moreover, as recital 5 in the preamble to Directive 2004/38 points out, the right of all Union citizens to move and reside freely within the territory of the Member States should, if it is to be exercised under objective conditions of dignity, be also granted to their family members, irrespective of nationality.
Lisaks, nagu direktiivi 2004/38 põhjenduses 5 rõhutatakse, siis selleks, et kõikide liidu kodanike õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil saaks kasutada väärikuse objektiivseid tingimusi täites, tuleks see õigus anda ka nende pereliikmetele, sõltumata nende kodakondsusest.
Having regard to the context and objectives of Directive 2004/38, the provisions of that directive cannot be interpreted restrictively, and must not in any event be deprived of their effectiveness (see, to that effect, Eind, paragraph 43).
Direktiivi 2004/38 konteksti ja eesmärke arvestades ei saa seda direktiivi tõlgendada kitsalt ega mingil juhul kaotada tema kasulikku mõju (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Eind, punkt 43).
Article 3(1) of Directive 2004/38 provides that the directive is to apply to all Union citizens who move to or reside in a Member State other than that of which they are a national, and to their family members as defined in point 2 of Article 2 of the directive who accompany or join them.
Direktiivi 2004/38 artikli 3 lõige 1 sätestab, et direktiivi kohaldatakse kõikide liidu kodanike suhtes, kes liiguvad liikmesriiki või elavad liikmesriigis, mille kodanikud nad ei ole, ja nende artikli 2 punktis 2 määratletud pereliikmete suhtes, kes on nendega kaasas või ühinevad nendega.
Articles 6 and 7 of Directive 2004/38, relating respectively to the right of residence for up to three months and the right of residence for more than three months, likewise require that the family members of a Union citizen who are not nationals of a Member State ‘accompany’ or ‘join’ him in the host Member State in order to enjoy a right of residence there.
Direktiivi 2004/38 artiklid 6 ja 7, millest esimene reguleerib kuni kolmekuulist elamisõigust ja teine üle kolmekuulist elamisõigust, nõuavad samuti, et liidu kodaniku pereliikmed, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, peavad olema liidu kodanikuga „kaasas” või „ühinema” temaga vastuvõtvas liikmesriigis, et omandada seal elamisõigus.
First, none of those provisions requires that the Union citizen must already have founded a family at the time when he moves to the host Member State in order for his family members who are nationals of nonmember countries to be able to enjoy the rights established by that directive.
Esiteks ei ole üheski sättes nõutud, et liidu kodanik peaks vastuvõtvasse liikmesriiki liikumise ajaks olema loonud perekonna, et tema kolmanda riigi kodanikust pereliikmed saaksid kõnealuse direktiiviga kehtestatud õigustele tugineda.
Where a Union citizen founds a family after becoming established in the host Member State, the refusal of that Member State to authorise his family members who are nationals of nonmember countries to join him there would be such as to discourage him from con -tinuing to reside there and encourage him to leave in order to be able to lead a family life in another Member State or in a nonmember country.
Kui liidu kodanik loob perekonna pärast vastuvõtvasse liikmesriiki elama asumist, siis selle liikmesriigi keeldumine lubamast liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust pereliikmetel temaga seal ühineda võib pärssida liidu kodaniku selles riigis elamise jätkamist ja sundida teda sealt lahkuma, et elada perekonnaelu mõnes muus liikmesriigis või kolmandas riigis.
It must therefore be held that nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen derive from Directive 2004/38 the right to join that Union citizen in the host Member State, whether he has become established there before or after founding a family.
Järelikult tuleb sedastada, et liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust pereliikmed saavad tugineda direktiivist 2004/38 tulenevale õigusele ühineda liidu kodanikuga vastuvõtvas liikmesriigis sellest olenemata, kas liidu kodanik asus sinna elama enne või pärast perekonna loomist.
Second, it must be determined whether, where the national of a nonmember country has entered a Member State before becoming a family member of a Union citizen who resides in that Member State, he accompanies or joins that Union citizen within the meaning of Article 3(1) of Directive 2004/38.
Teiseks tuleb kindlaks teha, kas kolmanda riigi kodanik, kes sisenes liikmesriiki enne, kui temast sai selles liikmesriigis elava liidu kodaniku pereliige, on liidu kodanikuga kaasas või ühineb temaga direktiivi 2004/38 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
It makes no difference whether nationals of nonmember countries who are family members of a Union citizen have entered the host Member State before or after becoming family members of that Union citizen, since the refusal of the host Member State to grant them a right of residence is equally liable to discourage that Union citizen from continuing to reside in that Member State.
Ei ole vahet, kas liidu kodaniku kolmanda riigi kodanikust pereliikmed sisenesid vastuvõtvasse liikmesriiki enne või pärast liidu kodaniku pereliikmeks saamist, kuna vastuvõtva liikmesriigi keeldumine anda neile elamisõigus võib samamoodi liidu kodaniku vastavas liikmesriigis elamise jätkamist pärssida.
Therefore, in the light of the necessity of not interpreting the provisions of Dir -ective 2004/38 restrictively and not depriving them of their effectiveness, the words ‘family members [of Union citizens] who accompany … them’ in Article 3(1) of that directive must be interpreted as referring both to the family members of a Union citizen who entered the host Member State with him and to those who reside with him in that Member State, without it being necessary, in the latter case, to distinguish according to whether the nationals of nonmember countries entered that
Arvestades nõuet tõlgendada direktiivi 2004/38 kitsalt ning mitte kaotada tema kasulikku mõju, tuleb direktiivi artikli 3 lõikes 1 sisalduvat lauseosa „[liidu kodaniku] pereliikme[d], kes on [temaga] kaasas” tõlgendada seega nii, et sellega peetakse silmas nii liidu kodaniku pereliikmeid, kes on liidu kodanikuga koos vastuvõtvasse liikmesriiki sisenenud, kui ka neid pereliikmeid, kes temaga koos selles liikmesriigis elavad, tegemata viimasel juhul vahet, kas asjaomased kolmanda riigi kodanikud on
Member State before or after the Union citizen or before or after becoming his family members.
METOCK JT sisenenud liikmesriiki enne või pärast liidu kodanikku või enne või pärast tema pereliikmeks saamist.