natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to recital (5) in the preamble to Directive 2003/54, one of the main obstacles in arriving at a fully operational and competitive internal market relates to issues of access to the network, tarification issues and different degrees of market opening between Member States.
Direktiivi 2003/54 põhjenduse 5 kohaselt on üks hästitoimiva ja konkurentsivõimelise siseturu loomise põhitakistus seotud võrkupääsu küsimuste, tarifitseerimisküsimuste, võrkude koostalitlusvõime ja liikmesriikide turu avatuse erineva tasemega.
Recitals (6) and (7) in the preamble to that directive state that, for competition to function, non-discriminatory, transparent and fairly priced network access is of paramount importance in bringing about the internal electricity market.
Põhjendustes 6 ja 7 on täpsustatud, et konkurentsi toimimiseks peab võrkupääs olema mittediskrimineeriv, läbipaistev ja õiglaste hindadega ja et see on elektrienergia siseturu täielikuks väljakujundamiseks esmatähtis.
Articles 16 to 20 of Directive 96/92 provided for a negotiated system of access to electricity transmission and distribution systems.
Direktiivi 96/92 artiklites 16–20 oli ette nähtud elektri edastus- ja jaotusvõrgule juurdepääsu süsteem, mis põhines läbirääkimistel.
The Community legislature decided to bring an end to that system in order to create more openness in the internal electricity market, as is apparent from the proposal for a directive submitted by the Commission on 13 March 2001 (COM (2001) 125 final, OJ 2001 C 240 E, p. 60).
Ühenduse seadusandja otsustas selle süsteemi kaotada, et elektrienergia siseturgu rohkem avada, nagu nähtub 13. märtsil 2001 komisjoni esitatud direktiivi ettepanekust (KOM(2001) 125 (lõplik)), EÜT C 240 E, lk 60).
In that regard, it is appropriate to bear in mind that, in the context of the interpretation of Articles 7(5) and 16 of Directive 96/92, the Court has emphasised the general nature of the principle of nondiscrimination between users of systems (see, to that effect, Case C-17/03 VEMW and Others [2005] ECR I-4983, paragraphs 42 to 46).
Euroopa Kohus meenutab siinkohal, et ta on direktiivi 96/92 artikli 7 lõike 5 ja artikli 16 tõlgendamisel toonitanud võrgu tarbijate mittediskrimineerimise põhimõtte üldkohaldatavust (vt selle kohta 7. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-17/03: VEMW jt, EKL 2005, lk I-4983, punktid 42–46).
Recital (4) in the preamble to Directive 2003/54 states that a fully open market must enable all consumers freely to choose their suppliers and all suppliers freely to deliver to their customers.
Direktiivi 2003/54 põhjenduses 4 meenutatakse, et täiesti avatud turul saavad kõik tarbijad vabalt valida tarnijaid ja kõik tarnijad saavad vabalt teenindada oma tarbijaid.
As the Advocate General rightly observed in point 72 of his Opinion, these two rights are necessarily linked.
Need kaks õigust on omavahel paratamatult seotud, nagu on õigesti toonitatud kohtujuristi ettepaneku punktis 72.
In order for customers to be able
Selleks et tarbijad saaksid vabalt tarnijat valida,
It follows that open third-party access to transmission and distribution systems constitutes one of the essential measures which the Member States are required to implement in order to bring about the internal market in electricity.
Nendest seisukohtadest tuleneb, et kolmandate isikute vaba juurdepääs edastus- ja jaotusvõrkudele on oluline meede, mille liikmesriigid on kohustatud rakendama selleks, et luua elektrienergia siseturg.
The principle of open access applies, according to Article 20(1) of Directive 2003/54, to electricity transmission and distribution systems.
Vastavalt direktiivi 2003/54 artikli 20 lõikele 1 kohaldub vaba juurdepääsu põhimõte nii edastus- kui ka jaotusvõrkudele.
Points 3 and 5 of Article 2 of that directive define the notions of ‘transmission’ and ‘distribution’.
Sama direktiivi artikli 2 punktides 3 ja 5 on defineeritud mõisted „edastamine” ja „jaotamine”.
Transmission is defined as the transport of electricity on the extra high-voltage and high-voltage interconnected system with a view to its delivery to final customers or to distributors.
Edastamine on elektrienergia transport vastastikku seotud ülikõrgepinge- ja kõrgepingevõrkudes, mille eesmärk on edastada see lõpptarbijatele või jaotajatele.
Distribution is the transport of electricity on high-voltage, medium voltage and low voltage distribution systems with a view to its delivery to customers.
Jaotamine on elektrienergia transport kõrgepinge-, keskpinge- ja madalpinge jaotusvõrkudes, mille eesmärk on edastada see klientidele.
Transmission and distribution do not include supply.
Edastamine ja jaotamine ei hõlma tarnimist.
The notion of ‘supply’ is defined in point 19 of Article 2 of Directive 2003/54 as the sale of electricity to customers.
Mõiste „tarnimine” on defineeritud direktiivi 2003/54 artikli 2 punktis 19 kui elektrienergia müük tarbijatele.
It follows from those definitions that, first, a transmission system is an interconnected system used to transport electricity at extra-high and high voltage for sale to final customers or to distributors and, second, a distribution system is a system used to transport electricity at high, medium or low voltage for sale to wholesale or final customers.
Esiteks tuleneb nendest mõistetest, et edastusvõrk on vastastikku seotud ülikõr-gepinge- ja kõrgepingevõrk, mille kaudu transporditakse elektrienergiat müügiks lõpptarbijatele või jaotajatele, ja teiseks, et jaotusvõrk on kõrgepinge-, keskpinge- ja madalpinge jaotusvõrk, mille kaudu transporditakse elektrienergiat müügiks elektrienergia hulgimüüjatele või lõpptarbijatele.
According to certain observations submitted to the Court, the system at issue in the main proceedings is neither a transmission system nor a distribution system and for that reason does not come within the scope of Directive 2003/54.
Teatavate Euroopa Kohtule esitatud märkuste kohaselt ei ole põhikohtuasjas arutluse all olev võrk edastusvõrk ega jaotusvõrk, mistõttu direktiiv 2003/54 sellele ei kohaldu.
First, it is submitted, it constitutes a site network and does not affect competition because of its low consumption and, second, the operation of that system is merely an activity ancillary to the main activity of operating the airport.
Esiteks on tegemist sisevõrguga ja see ei kahjusta konkurentsi oma väikese tarbimismahu tõttu ning teiseks on selle võrgu haldamine lennujaama käitamisele kui põhitegevusalale vaid lisanduv kõrvaltegevus.
With regard, first of all, to the nature of transmission and distribution systems within the meaning of Directive 2003/54 and the quantity of electricity transported on those systems, it is appropriate to note that the sole distinguishing criterion between transmission and distribution is the voltage of that electricity.
Esiteks, mis puudutab edastus- ja jaotusvõrkude olemust direktiivi 2003/54 tähenduses ja nende kaudu edastatava elektrienergia mahtu, siis tuleb märkida, et elektri edastust ja jaotust eristatakse ainult elektrivõrgu pinge alusel.
Within the meaning of points 3 and 5 of Article 2 of that directive, a transmission system concerns electricity at extra-high and high voltage and a distribution system ensures transmission of electricity at high, medium or low voltage.
Selle direktiivi artikli 2 punktide 3 ja 5 kohaselt on edastusvõrk vastastikku seotud ülikõrgepinge- ja kõrgepingevõrk ning jaotusvõrk on kõrgepinge-, keskpinge- ja madalpinge jaotusvõrk.
Directive 2003/54 refers to electricity consumption only in order to define the notions of ‘small isolated system’ and ‘micro isolated system’, which give rise to the grant of derogations from certain obligations laid down by the Directive.
Direktiivis 2003/54 viidatakse elektri tarbimise mahule ainult mõistetes „väike eraldatud võrk” ja „üliväike eraldatud võrk”, mille puhul võib teha erandi teatud direktiivis sätestatud kohustuste suhtes.
The Community legislature did not therefore intend to exclude particular transmission or distribution systems from the scope of Directive 2003/54 by reason of their size or consumption of electricity.
Ühenduse seadusandja ei soovinud seega jätta direktiivi kohaldumisalast välja edastus- või jaotusvõrke nende teatud suuruse või tarbimismahu tõttu.
It should be noted that the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG does not define the systems which come within its scope on the basis of their consumption of electricity.
Siinkohal tuleb märkida, et EnWG § 110 lõike 1 punktis 1 ei defineerita võrke, millele see säte kohaldub, elektritarbimise mahu alusel.
That provision refers to systems ‘located on a geographically connected operation zone and which predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself or of connected undertakings’.
See säte puudutab võrke, mis „asuvad geograafiliselt kokkukuuluvas tegevuspiirkonnas ja rahuldavad valdavalt ettevõtja enda või temaga seotud ettevõtjate energiavajadusi”.
With regard, secondly, to the operation and purpose of transmission and distribution systems, Directive 2003/54 states, for both types of system, that the electricity is transported with a view to delivery, without there being actual supply, and that the operator is responsible for operating, ensuring the maintenance of and, if necessary, developing the system in a given area and for guaranteeing its longterm capacity.
Teiseks, mis puudutab edastus- ja jaotusvõrkude haldamist ja sihtotstarvet, siis täpsustatakse direktiivis 2003/54 mõlemat liiki võrkude kohta, et elektrit edastatakse tarnimiseks, kuid tarnimine ise ei ole sellega hõlmatud, ja et edastusvõrgu haldur vastutab võrgu kasutamise eest, tagades selle hoolduse ja vajadusel võrgu ehitamise teatud paikkonnas, et tagada võrgu pikaajaline töövõime.
Furthermore, Article 13 of Directive 2003/54 requires undertakings that own or are responsible for distribution systems to designate distribution system operators.
Lisaks on direktiivi 2003/54 artiklis 13 kehtestatud nõue, et jaotusvõrkude omanikud või nende eest vastutavad isikud määraksid jaotusvõrgu halduri.
It is not apparent either from that provision or from any other provision of that directive that only undertakings acting principally as distribution system operators are subject to the obligation to allow open access to the systems.
Sellest sättest ega sama direktiivi ühestki muust sättest ei tulene, et vaba juurdepääsu võimaldamise kohustus laieneb ainult ettevõtjatele, kelle jaoks jaotusvõrgu haldamine on põhitegevusala.
It is appropriate to observe in that regard that the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG does not stipulate whether the activity of operating the energy supply system must, for the operator, be a principal or ancillary activity for the purpose of defining the systems which come within its scope.
Siinkohal tuleb ka märkida, et EnWG § 110 lõike 1 punktis 1 ei ole täpsustatud, kas selleks, et see säte võrgule kohalduks, peab energia tarnevõrgu haldamine olema haldurile põhi- või kõrvaltegevus.
It is apparent from the decision for reference and the observations submitted to the Court that the system at issue in the main proceedings supplies electricity to FLH itself and to 93 other undertakings, all of which are located on the site of Leipzig/Halle airport.
Eelotsusetaotlusest ja Euroopa Kohtule esitatud märkustest nähtub, et põhikohtuasjas arutluse all olev võrk varustab elektriga FLH-d ennast ja veel 93 ettevõtjat, kes kõik asuvad Leipzig/Halle lennujaamas.
That system’s consumption was 22 200 MWh in 2004, of which 3 800 MWh were consumed by undertakings other than FLH.
2004. aastal tarbiti selle võrgu kaudu 22 200 MWh elektrit, millest 3800 MWh tarbisid FLH-st erinevad ettevõtjad.
According to the decision for reference, it was forecast that those undertakings’ share of the consumption would reach 8 000 MWh in 2007.
Eelotsusetaotluse kohaselt prognoositi, et nende ettevõtjate tarbimismaht 2007. aastal ületab 8000 MWh piiri.
It follows that FLH does not operate a transmission system, as the electricity transported is not at extra-high or high voltage, but rather that it operates a system which transports electricity with a view to its supply to customers and which can be classified as an electricity distribution system within the meaning of point 5 of Article 2 of Directive 2003/54.
Järelikult ei halda FLH edastusvõrku, sest elektrit ei edastata ülikõrgepinge- ja kõrgepingevõrguga, vaid ta haldab lihtsalt võrku, millega edastatakse elektrit klientidele tarnimiseks ja mis on seega käsitletav elektri jaotusvõrguna direktiivi 2003/54 artikli 2 punkti 5 tähenduses.
Article 20(1) of that directive leaves the Member States free to take the measures necessary to establish a system of third-party access to transmission or distribution systems.
Direktiivi 2003/54 artikli 20 lõige 1 kohustab liikmesriike võtma meetmeid, mis on vajalikud kolmandatele isikutele edastus- või jaotusvõrkudele juurdepääsu süsteemi sisseseadmiseks.
It follows that, in accordance with Article 249 EC, the Member States have authority over the form and the methods to be used to implement such a system.
Järelikult on liikmesriigid kooskõlas EÜ artikliga 249 pädevad valima sobiva vormi ja meetodi selle süsteemi sisseseadmiseks.
Having regard to the importance of the principle of open access to transmission or distribution systems, that margin of discretion does not, however, authorise them to depart from that principle except in those cases where Directive 2003/54 lays down exceptions or derogations.
Arvestades edastus- või jaotusvõrgule vaba juurdepääsu põhimõtte olulisust, ei luba antud tegutsemisvabadus sellest põhimõttest siiski kõrvale kalduda, v.a juhtudel, mille kohta direktiiv 2003/54 kehtestab erisätte või erandi.
It is therefore only where a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG comes within the scope of those exceptions or derogations that it will be compatible with Directive 2003/54.
Seega on selline säte nagu EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 direktiiviga 2003/54 kooskõlas ainult juhul, kui sellele kohalduvad eespool nimetatud erisätted või erandid.
Firstly, Article 20(2) of Directive 2003/54 provides that the operator of a distribution system may refuse access where it lacks the necessary capacity, on condition that duly substantiated reasons are given for such refusal.
Esiteks on direktiivi 2003/54 artikli 20 lõikes 2 sätestatud, et jaotusvõrgu haldur võib keelduda juurdepääsu võimaldamast, kui tal puudub vajalik võimsus ja ta seda nõuetekohaselt põhjendab.
This possibility of refusing access to the system is, however, to be assessed on a case-by-case basis and does not authorise the Member States to lay down those derogations in a general manner without, in respect of each operator, a concrete assessment of the technical incapacity of the system to meet the demand for access from third parties.
Võimalust keelduda juurdepääsu võimaldamisest tuleb igal üksikjuhul hinnata eraldi ja see säte ei anna liikmesriigile õigust kehtestada üldkohaldatav erand, ilma et iga halduri puhul hinnataks konkreetselt tema võrgu tehnilist suutmatust rahuldada kolmandate isikute juurdepääsutaotlusi.
Secondly, Article 3(8) of Directive 2003/54 allows the Member States not to apply the provisions of Article 20 thereof where the application of those provisions would obstruct the performance of the obligations imposed on electricity undertakings in the general economic interest and in so far as the development of trade would not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Community.
Teiseks lubab selle direktiivi artikli 3 lõige 8 liikmesriikidel artikli 20 sätteid mitte kohaldada juhul, kui see takistaks juriidiliselt või faktiliselt elektriettevõtjatele pandud üldist majandushuvi esindavate kohustuste täitmist, tingimusel et see otsus ei mõjuta kaubanduse arengut sellisel määral, mis oleks vastuolus ühenduse huvidega.
It is appropriate to note that Article 3(2) and (3) of Directive 2003/54 applies to the public-service obligations which Member States may impose on electricity undertakings in the general economic interest.
Tuleb täpsustada, et direktiivi 2003/54 artikli 3 lõigetes 2 ja 3 on viidatud avalike teenuste pakkumise kohustusele, mis liikmesriigid võivad panna elektriettevõtjatele üldist majandushuvi arvestades.
It follows from recital (26) in the preamble to that directive that public-service requirements are to be interpreted on a national basis.
Direktiivi põhjendusest 26 tuleneb, et avalike teenustega seotud nõudeid tõlgendatakse siseriiklikul tasandil.
It follows from Article 3(8) of Directive 2003/54 that the Member States may decide to restrict third-party rights of access to transmission and distribution systems in order to ensure the supply of a public electricity service.
Direktiivi 2003/54 artikli 3 lõikest 8 nähtub, et liikmesriigid võivad otsustada piirata kolmandate isikute juurdepääsu edastus- ja jaotusvõrkudele, et tagada elektriga varustamise avaliku teenuse osutamine.
However, in order to do so, the Member States must, on the one hand, ascertain whether an unrestricted right of access to the systems would obstruct the performance by the system operators of their public-service obligations and, on the other, determine whether that performance cannot be achieved by other means which do not impact adversely on the right of access to the systems, which is one of the rights enshrined in Directive 2003/54.
Piirangu kehtestamiseks on aga liikmesriigid kohustatud esiteks kontrollima, kas võrgule piiramatu juurdepääsu andmine takistab võrgu halduril avaliku teenuse osutamise kohustuse täitmist, ja teiseks uurima, kas seda kohustust saab täita muul viisil, mis ei kahjusta võrgule juurdepääsu õigust, mis on üks direktiiviga 2003/54 kehtestatud põhiõigusi.
It is appropriate to observe that the derogation from the principle of open access to energy supply systems contained in the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG is not justified by the risk that the operators of systems coming within the scope of that provision would be prevented from performing their public-service obligations by the fact of that open access.
Tuleb mainida, et EnWG § 110 lõike 1 punktis 1 elektri tarnevõrgule vaba juurdepääsu põhimõtte osas tehtud erandit ei ole põhjendatud riskiga, et võrgu haldurid, kelle suhtes see säte kohaldub, ei pruugi selle vaba juurdepääsu tõttu olla enam võimelised täitma avaliku teenuse kohustust.
That derogation can be justified only by the geographical or legal configuration of the area in which those systems are operated.
Erandit on põhjendatud vaid selle territooriumi geograafilise või õigusliku positsiooniga, kus võrke hallatakse.
Nor is it alleged by the German Government that the Federal Republic of Germany adopted the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG for the purpose of implementing Article 3(8) of Directive 2003/54.
Samuti ei ole Saksa valitsus väitnud, et Saksamaa Liitvabariik on EnWG § 110 lõike 1 punkti 1 kehtestanud selleks, et rakendada direktiivi 2003/54 artikli 3 lõiget 8.
Thirdly, Article 26(1) of Directive 2003/54 provides that Member States which can demonstrate that there are substantial problems for the operation of small isolated systems may apply for derogations from certain provisions of Directive 2003/54, including Article 20 thereof.
Kolmandaks on selle direktiivi artikli 26 lõikes 1 sätestatud, et liikmesriigid, kes tõendavad, et nende väikeste eraldatud võrkude toimimises on olulisi probleeme, võivad direktiivi teatud sätete, sealhulgas artikli 20 kohaldamise osas erandit taotleda.
Such derogations, however, require the agreement of the Commission, which takes the form of a decision published in the Official Journal of the European Union.
Need erandid eeldavad aga komisjoni nõusolekut, mis antakse Euroopa Liidu Teatajas avaldatava otsuse vormis.
It must be stated that the Federal Republic of Germany has neither sought nor obtained from the Commission a decision on derogation under Article 26(1) of Directive 2003/54.
Tuleb märkida, et Saksamaa Liitvabariik ei ole direktiivi 2003/54 artikli 26 lõike 1 alusel taotlenud ega saanud komisjonilt erandi tegemist lubavat otsust.
It follows that a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG does not come within the scope of any of the exceptions or derogations from the principle of open access to electricity transmission or distribution systems laid down by Directive 2003/54.
Eeltoodust tuleneb, et sellisele sättele nagu EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 ei kohaldu ükski erisäte ega erand, mis on direktiivis 2003/54 edastus- ja jaotusvõrkudele vaba juurdepääsu põhimõtte osas ette nähtud.
It follows from all the foregoing that Article 20(1) of Directive 2003/54 must be interpreted as precluding a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG, which exempts certain operators of energy supply systems from the obligation to provide third parties with open access to those systems on the grounds that they are located on a geographically connected operation zone and that they predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself and of connected undertakings.
Eeltoodust tuleneb, et direktiivi 2003/54/EÜ artikli 20 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline säte nagu EnWG § 110 lõike 1 punkt 1, mis vabastab teatud energia tarnevõrkude haldurid kolmandatele isikutele vaba juurdepääsu võimaldamise kohustusest seetõttu, et need võrgud asuvad kokkukuuluvas tegevuspiirkonnas ja rahuldavad valdavalt ettevõtja enda või temaga seotud ettevõtjate energiavajadusi.
‘Article 20(1) of Directive 2003/54/EC of the European Parliament and of the Council of 26 June 2003 concerning common rules for the internal market in electricity and repealing Directive 96/92/EC must be interpreted as precluding a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the Law on electricity and gas supply, referred to as ‘the Law on energy management’ (Gesetz über die Elektrizitäts- und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz)) of 7 July 2005, which exempts certain operators of energy supply systems from the obligation to provide third parties with open access to those systems on the grounds that they are located on a geographically connected operation zone and that they predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself and of connected undertakings.’
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/54/EÜ (mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92/EÜ) artikli 20 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline säte nagu 7. juuli 2005. aasta elektri- ja gaasitarnet reguleeriva seaduse, n-ö „energia mõistliku juhtimise seaduse” (Gesetz über die Elekt-rizitäts- und Gasversorgung (Energiewirtschaftsgesetz)) § 110 lõike 1 punkt 1, mis vabastab teatud energia tarnevõrkude haldurid kolmandatele isikutele vaba juurdepääsu võimaldamise kohustusest seetõttu, et need võrgud asuvad kokkukuuluvas tegevuspiirkonnas ja rahuldavad valdavalt ettevõtja enda või temaga seotud ettevõtjate energiavajadusi.
Case C-462/06
Kohtuasi C-462/06
(Reference for a preliminary ruling from the Cour de cassation (France))
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa))
(Regulation (EC) No 44/2001 — Section 5 of Chapter II — Jurisdiction over individual contracts of employment — Section 2 of Chapter II — Special jurisdiction — Article 6(1) — More than one defendant)
Määrus (EÜ) nr 44/2001 — II peatüki 5. jagu — Kohtualluvus töölepingute puhul — Nimetatud peatüki 2. jagu — Valikuline kohtualluvus — Artikli 6 punkt 1 — Kostjate paljusus
Opinion of Advocate General Poiares Maduro delivered on 17 January 2008 . .
Kohtujurist M. Poiares Maduro ettepanek, esitatud 17. jaanuaril 2008 . . . . .
I - 3967Judgment of the Court (First Chamber), 22 May 2008 . . . . . . . . . . . .
Euroopa Kohtu otsus (esimene koda), 22. mai 2008 . . . . . . . . . . . . .
Judicial cooperation in civil matters — Jurisdiction and the enforcement of judgments in civil and commercial matters — Regulation No 44/2001 — Jurisdiction over individual contracts of employment — More than one defendant
Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Kohtualluvus ja kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades — Määrus nr 44/2001 — Kohtualluvus töölepingute puhul — Kostjate paljusus