natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Second, any determination by the Community courts that a Community measure is unlawful, even when not made in the exercise of their jurisdiction under Article 230 EC to annul measures, is inherently liable to have repercussions on the conduct required of the institution that adopted the measure in question.
Teiseks – ühenduse kohtu iga järeldus, mille kohaselt ühenduse akt on õigusvastane, isegi kui see järeldus ei ole tehtud sellele kohtule EÜ artikliga 230 antud tühistamispädevuse alusel, on oma laadilt selline, mis võib mõjutada nimetatud akti vastuvõtnud institutsioonilt nõutavat käitumist.
Thus, in particular, it is settled caselaw that when the Court rules, in proceedings under Article 234 EC, that a measure adopted by a Community authority is invalid, its decision has the legal effect of requiring the competent Community institutions to take the necessary measures to remedy that illegality, as the obligation laid down in Article 233 EC in the case of a judgment annulling a measure applies in such a situation by analogy (see, in particular, the order of 8 November 2007 in Case C-421/06 Fratelli Martini and Cargill, paragraph 52 and the caselaw cited).
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui Euroopa Kohus tuvastab EÜ artikli 234 alusel algatatud menetluses ühenduse ametiasutuse akti kehtetuse, on selle otsuse õiguslikuks tagajärjeks ühenduse pädevatele institutsioonidele tekkiv kohustus võtta tuvastatud õigusvastasuse heastamiseks vajalikud meetmed, just nagu EÜ artiklis 233 kehtestatud kohustus tekib tühistava kohtuotsuse puhul sarnases olukorras analoogia alusel (vt eelkõige 8. novembri 2007. aasta määrus kohtuasjas C-421/06: Fratelli Martini ja Cargill, punkt 52 ja viidatud kohtupraktika).
There is nothing to suggest that the position should be different in the case of a judgment delivered in an action for compensation in which it is found that a measure adopted by the Community or a failure by it to act is unlawful.
Miski ei luba a priori arvata, et olukord peaks olema erinev kohtuotsuse puhul, millega kahju hüvitamise menetluses tuvastatakse, et ühenduse akt või tegevusetus on õigusvastane.
As the Advocate General has observed in point 49 of his Opinion, any determination by the Community courts that a measure is unlawful, even when made in an action for compensation, has the force of res judicata and accordingly compels the institution concerned to take the necessary measures to remedy that illegality.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 49 märkis, on iga õigusvastasuse tuvastamine ühenduse kohtu poolt – isegi kui see on tehtud kahju hüvitamise menetluses – jõustunud kohtuotsuse jõuga ja kohustab seega asjaomast institutsiooni võtma vajalikud meetmed, et tuvastatud õigusvastasus heastada.
The distinction which the appellants seek to draw between the ‘direct effect’ of the WTO rules imposing substantive obligations and the ‘direct effect’ of a decision of the DSB, asserting that it should be open to individuals to have the legality of the conduct of the Community institutions reviewed by the Community courts in the light of the DSB decision itself if such a review is not possible in the light of the WTO rules which that decision has found to have been infringed, calls for the following comments.
Mis puudutab hagejate soovi eristada sisulise kohustuse kehtestanud WTO eeskirjade „vahetut õigusmõju” ja VLO otsuse „vahetut õigusmõju”, kuivõrd nad väidavad, et Euroopa Kohtu jurisdiktsiooni alla kuuluvad isikud peaksid saama pöörduda ühenduse kohtu poole nõudega kontrollida ühenduse institutsioonide tegevuse seaduslikkust VLO otsuse enda suhtes, kui selline kontroll ei ole võimalik WTO eeskirjade suhtes, mille rikkumine selle otsusega tuvastati, siis tuleb täpsustada järgmist.
Even though the Court has not yet been required to rule expressly on such a distinction, it nevertheless necessarily follows from its caselaw mentioned above that there is no basis for the distinction.
Olgugi et Euroopa Kohtul ei ole veel tulnud otseselt sellise eristamise osas seisukohta võtta, nähtub eespool mainitud kohtupraktikast siiski selgelt, et selliseks eristamiseks puudub alus.
In holding that the WTO rules which have been found by a decision of the DSB to have been infringed cannot, notwithstanding the expiry of the period of time laid down for implementing that decision, be relied upon before the Community courts for the purpose of having the legality of the conduct of the Community institutions reviewed by the Community courts in the light of those rules, the Court has necessarily excluded such a review in the light of the DSB decision itself.
Leides, et WTO eeskirjadele, mille rikkumine tuvastati VLO otsusega, ei saa vaatamata selle otsuse täitmiseks ettenähtud tähtaja möödumisele ühenduse kohtus tugineda selleks, et nõuda ühenduse institutsioonide tegevuse seaduslikkuse kohtulikku kontrollimist nimetatud eeskirjade suhtes, välistas Euroopa Kohus selgelt võimaluse, et sellist kontrolli võiks teostada VLO otsuse enda suhtes.
A DSB decision, which has no object other than to rule on whether a WTO member’s conduct is consistent with the obligations entered into by it within the context of the WTO, cannot in principle be fundamentally distinguished from the substantive rules which convey such obligations and by reference to which such a review is carried out, at least when it is a question of determining whether or not an infringement of those rules or that decision can be relied upon before the Community courts for the purpose of reviewing the legality of the conduct of the Community institutions.
VLO otsust, mille ainsaks esemeks on võtta seisukoht WTO liikmesriigi tegevuse kooskõla kohta kohustustega, mis see riik on WTO raames võtnud, ei saa põhimõtteliselt sisuliselt eristada materiaalõigusnormidest, mis kehtestavad selliseid kohustusi ja mille suhtes sellist kontrolli teostatakse – vähemalt siis, kui soovitakse kindlaks teha, kas nimetatud eeskirjade või otsuse rikkumisele võib ühenduse kohtus tugineda selleks, et kontrollida ühenduse institutsioonide tegevuse seaduslikkust.
A recommendation or a ruling of the DSB finding that the substantive rules contained in the WTO agreements have not been complied with is, whatever the precise legal effect attaching to such a recommendation or ruling, no more capable than those rules of conferring upon individuals a right to rely thereon before the Community courts for the purpose of having the legality of the conduct of the Community institutions reviewed.
VLO soovitus või otsus, milles on leitud, et WTO lepingutes sisalduvaid materiaalõigusnorme ei ole järgitud, ei tekita – sõltumata sellise soovituse või otsuse täpsest õiguslikust ulatusest – eraõiguslikele isikutele mainitud õigusnormidega võrreldes suuremat õigust, millele saaks tugineda ühenduse kohtus, et nõuda ühenduse institutsioonide tegevuse seaduslikkuse kontrollimist.
First, as is apparent from paragraphs 113 to 124 of the present judgment, the considerations linked to the nature of the WTO agreements and to the reciprocity and flexibility characterising them continue to obtain after such a ruling or recommendation has been adopted and after the reasonable period of time allowed for its implementation has expired.
Esiteks, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 113–124, jäävad kaalutlused, mis on seotud WTO lepingute laadi ja neid iseloomustava vastastikkuse ning paindlikkusega, kehtima ka pärast sellise otsuse või soovituse vastuvõtmist ja pärast nende täitmiseks määratud mõistliku tähtaja möödumist.
Second, as is apparent from Article 3(2) of the DSU, recommendations and rulings of the DSB cannot add to or diminish the rights and obligations provided in the agreements concerned.
Teiseks tuleb rõhutada, et VLK artikli 3 lõikest 2 tulenevalt ei või VLO soovituste ja otsustega suurendada ega vähendada loendilepingutes ettenähtud õigusi ega kohustusi.
It should, in particular, be recalled in this regard that the Court has already held in relation to the provisions of the GATT 1994, which have been found by the DSB to have been infringed in the present case, that those provisions are not such as to create rights upon which individuals may rely directly before the courts by virtue of Community law (see, to this effect, the order in OGT Fruchthandelsgesellschaft, paragraphs 25 and 26).
Eelkõige tuleb selles osas meenutada, et Euroopas Kohus on juba leidnud seoses GATT 1994 sätetega, mille rikkumine on antud asjas VLO otsusega tuvastatud, et need sätted ei ole sellised, mille alusel võiks eraõiguslikel isikutel tekkida õigusi, millele nad saavad kohtus ühenduse õiguse alusel tugineda (vt selle kohta eespool viidatud kohtumäärus OGT Fruchthandelsgesellschaft, punktid 25 ja 26).
It follows from all of the foregoing considerations that the Court of First Instance rightly decided that, notwithstanding the expiry of the period of time allowed for implementing a decision of the DSB, the Community courts could not, in the circumstances of the case in point, review the legality of the conduct of the Community institutions in the light of WTO rules.
Kõikidest eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et Esimese Astme Kohus otsustas õigesti, et sõltumata VLO otsuse täitmiseks määratud tähtaja möödumisest ei saa ühenduse kohus antud asjaoludel kontrollida ühenduse institutsioonide tegevuse seaduslikkust WTO eeskirjade suhtes.
Since, therefore, neither part of the first plea in the appeals is well founded, this plea must be dismissed.
Seega, kuna apellatsioonkaebuste esimese väite kumbki osa ei ole põhjendatud, tuleb see väide tagasi lükata.
The second plea in the main appeals, the crossappeals and the claims seeking the substitution of grounds
Peamiste apellatsioonkaebuste teine väide, vastuapellatsioonkaebused ja põhjenduste asendamise taotlused
By a second plea, FIAMM and Fedon submit that, in holding when it examined their claims expressed in terms of no-fault Community liability that the damage suffered by them was not unusual in nature, the Court of First Instance adopted illogical reasoning and infringed certain principles that are well established in the case-law.
Teise väitega väidavad FIAMM ja Fedon, et Esimese Astme Kohus esitas ebaloogilise arutluskäigu ja rikkus teatavaid kohtupraktikas väljakujunenud põhimõtteid, leides ühenduse mittesüülise vastutuse alusel esitatud nõudeid uurides, et hagejate kahju ei olnud ebatavaline.
According to FIAMM and Fedon, in the judgments under appeal the Court of First Instance in particular misapplied the dual requirement that damage must be, first, foreseeable and, second, inherent in operating in the sector concerned if it is to be classifiable as usual.
Vaidlustatud kohtuotsustega ei järginud Esimese Astme Kohus eelkõige kahte nõuet, mille kohaselt peab kahju, selleks et seda saaks käsitleda tavalisena, olema esiteks ettenähtav ja teiseks kõnealuse sektori tegevusalale omane.
Damage caused by customs penalties imposed by a nonmember State in the indus-trial-battery or spectacle-case sector following a dispute in the banana sector is not inherent in the first two of those sectors, as is attested in particular by Article 22(3)(a) of the DSU.
FIAMM ja Fedon leiavad, et kahju, mis tekkis kolmanda riigi kehtestatud tollisanktsioonidest tööstuslike akude ja prillitooside sektoris pärast vaidlust banaanisektoris, ei ole kahele esimesele viidatud sektorile omane, mida kinnitab eelkõige VLK artikli 22 lõike 3 punkt a.
Such damage is all the less foreseeable because of its novel punitive nature and because it is unprecedented in GATT and WTO history and in relations between the Community and the United States of America.
Veel vähem on selline kahju ettenähtav, sest sellel on uudne karistuslik laad ning seda pole GATT-i ega WTO ajaloos ega ka ühenduse ja Ameerika Ühendriikide vahelistes suhetes varem esinenud.
The Court of First Instance’s reasoning that, as Article 22(3) of the DSU authorises the adoption of retaliatory measures, the damage incurred is not unusual is contradictory.
Esimese Astme Kohtu arutluskäik, mille kohaselt ei ole tekkinud kahju ebatavaline, kuna VLK artikli 22 lõige 3 lubab võtta vastuabinõusid, on vastuoluline.
To take the view that damage is usual because it is the consequence of an act permitted by the applicable law is tantamount to denying that damage caused by a
Asudes seisukohale, et kahju on tavaline, sest see on kohaldamisele kuuluvas õiguses lubatud akti
The Council contends that the Court of First Instance was right in holding that the alleged damage falls within the normal risks which an exporter must assume given the current arrangements for world trade.
Nõukogu on seisukohal, et Esimese Astme Kohus leidis õigesti, et väidetav kahju kuulub tavapäraste riskide hulka, mida eksportija tänapäevast maailmakaubanduse korraldust arvestades peab võtma.
However, it contests some of the grounds of the judgments under appeal and asks the Court either to substitute various grounds in those respects or, ruling on the crossappeals brought by it in this regard, to set aside those judgments in part.
Samas ei ole nõukogu nõus vaidlustatud kohtuotsuste teatud põhjendustega ja palub Euroopa Kohtul need antud küsimuses kas asendada või – nõukogu vastuapellatsioonkaebust lahendades – nimetatud kohtuotsused osaliselt tühistada.
First, since barely half of the Member States’ legal systems provide for the possibility — which moreover is subject to very strict conditions — of obtaining compensation for damage resulting from certain lawful acts of public authorities, the Council contests the statement, appearing in paragraph 160 of the FIAMM judgment and paragraph 153 of the Fedon judgment, according to which a general principle common to the Member States exists that enables the liability of the Community to be put in issue even in the absence of unlawful conduct on the part of its institutions.
Esiteks, kuna vaevalt poolte liikmesriikide õiguskordades on ette nähtud võimalus – mis on kõigele lisaks väga rangelt piiritletud – saada hüvitist kahju eest, mis tekkis ametiasutuse õiguspärase akti tõttu, ei ole nõukogu nõus kohtuotsuse FIAMM punktis 160 ja kohtuotsuse Fedon punktis 153 esitatud väitega, et liikmesriikides kehtib ühine üldpõhimõte, mis lubab kohaldada ühenduse vastutust olukorras, kus selle organid ei ole õigusvastaselt tegutsenud.
Even assuming that such a principle can be established, the Court of First Instance was in any event wrong in its view that it is capable of applying in a situation such as that here since, in particular:
Isegi kui eeldada, et sellise põhimõtte võiks kehtestada, leidis Esimese Astme Kohus igal juhul vääralt, et seda võib kohaldada sellises olukorras nagu käesoleval juhul, kuna eelkõige:
— liability for legislative omission would limit both the freedom of choice inherent in the Commission’s right of initiative and the legislature’s discretion, calling into question the separation of powers and institutional balance intended by the Treaty;
– vastutus seadusandliku tegevusetuse eest kahjustab komisjoni algatusõigusele omast valikuvabadust ja seadusandja kaalutlusõigust, seades kahtluse alla asutamislepinguga kavandatud võimude lahususe ja institutsioonilise tasakaalu;
— the lack of proportionality between Community liability for an unlawful legislative measure, which is subject to very strict conditions as regards the unlawfulness of the conduct, and liability for a lawful legislative omission, which would require only special and unusual damage and therefore be more easily brought into play, betrays an inconsistency;
– ühenduse vastutus õigusvastase normatiivakti eest, mis eeldab väga rangete tingimuste täitmist seoses tegevuse õigusvastasusega, ja vastutus õiguspärase seadusandliku tegevusetuse eest, mis nõuab üksnes erilise ja ebatavalise kahju tekkimist ning mida on seega kergem kohaldada, ei ole omavahel proportsionaalsed, millest tekib vastuolu;
— the position thus adopted by the Court of First Instance conflicts with the reasoning followed by it in concluding that it is not possible to rely on WTO rules in an action for compensation founded on unlawful Community conduct, in particular with the need not to deprive the Community organs of the scope for manoeuvre enjoyed by the organs of the Community’s trading partners.
– Esimese Astme Kohtu selline seisukoht on vastuolus arutluskäiguga, mida ta järgis, kui leidis, et ühenduse õigusvastasel tegevusel põhineva kahju hüvitamise hagi raames ei saa tugineda WTO eeskirjadele, eelkõige aga vajadusega jätta ühenduse organitele tegevusruum, mis on antud ühenduse kaubanduspartnerite organitele.
Second, the judgments under appeal wrongly concluded that there was damage that was certain, since FIAMM and Fedon had not proved the existence, extent or the precise amount of such damage.
Teiseks on vaidlustatud kohtuotsustes vääralt leitud, et kahju oli kindlaksmääratav, kuna FIAMM ja Fedon ei tõendanud tegelikult sellise kahju olemasolu, ulatust ega täpset suurust.
Third, with regard to the causal link, the Court of First Instance failed to observe the requirement that the damage must be a sufficiently direct consequence of the conduct of the institution concerned.
Kolmandaks rikkus Esimese Astme Kohus põhjusliku seose osas nõuet, mille kohaselt peab kahju tulenema piisavalt otseselt asjaomase institutsiooni tegevusest.
There is no automatic link between the DSB’s decision of 25 September 1997 and the introduction of the increased customs duty at issue, since the United States authorities, in the exercise of their discretion, decided in principle to impose the duty and determined the products upon which it would be charged and its rate when, in particular, they could have accepted the compensation offered by the Community.
VLO 25. septembri 1997. aasta otsuse ja asjaomase täiendava tollimaksu kehtestamise vahel puudub igasugune automaatne seos, kuna Ameerika Ühendriikide ametivõimud tegutsesid oma kaalutlusõigust kasutades, kui nad otsustasid selle tollimaksu kehtestada ning määrasid, milliste kaupade suhtes ja millise määraga seda kohaldada, kuigi nad oleksid võinud nõustuda ühenduse pakutud kompensatsioonidega.
The Commission too submits that the Court of First Instance rightly concluded in the judgments under appeal that there was no unusual damage.
Ka komisjon on seisukohal, et Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsustes õigesti, et ebatavalist kahju ei tekkinud.
In order for damage to be usual, it is in particular not necessary for the risk of it occurring to be inherent in the sector in which the business operates.
Selleks et kahju oleks tavaline, ei pea kahju tekkimise risk olema ettevõtja tegevusvaldkonnale tingimata omane.
Involvement in international trade is, whatever the product market concerned, accompanied by the risk that an importing country will adopt decisions affecting trade for the most diverse reasons.
Rahvusvahelises kaubanduses osalemisega kaasneb asjaomasest kaubaturust sõltumata risk, et impordiriik võib võtta vastu otsuseid, mis mõjutavad kaubavahetust väga erinevatel põhjustel.
While thus concluding that the second plea in the appeals should be dismissed, the Commission submits however, like the Council, that the Court of First Instance made various errors of law as regards the question of Community liability in the absence of unlawful conduct on the part of its institutions.
Paludes apellatsioonkaebuste teise väite tagasi lükata, leiab komisjon siiski sarnaselt nõukoguga, et Esimese Astme Kohus on rikkunud erinevaid õigusnorme osas, mis puudutab ühenduse vastutuse küsimust olukorras, kus tema organid ei ole õigusvastaselt tegutsenud.
Since the operative parts of the judgments under appeal are nevertheless justified, it asks the Court of Justice to substitute various grounds in this regard.
Kuna vaidlustatud kohtuotsuste resolutsioon on siiski põhjendatud, palub ta Euroopa Kohtul selles osas teatud põhjendused asendada.
First, so far as concerns the affirmation as to the very existence of the principle of such liability, the Court of First Instance could not, according to the Commission, make so significant an innovation on the basis of merely the vague reasoning contained in paragraph 159 of the FIAMM judgment and paragraph 152 of the Fedon judgment.
Esiteks ei saanud Esimese Astme Kohus – mis puudutab sellise vastutuse põhimõtte olemasolu ennast käsitlevat väidet – komisjoni hinnangul nii märkimisväärset uuendust sisse tuua üksnes sellise ebamäärase põhjendusega, nagu sisaldub kohtuotsuse FIAMM punktis 159 ja kohtuotsuse Fedon punktis 152.
This principle has never been accepted by the caselaw, which has systematically left the question to one side, merely setting out a purely hypothetical reference framework in this regard without in any way laying down the conditions under which and fields and situations in which such liability could where appropriate be incurred.
Seda põhimõtet ei ole kohtupraktikas kunagi tunnustatud, vaid see on süstemaatiliselt jäetud lahendamata; paika on pandud vaid puhtalt oletuslik tugiraamistik, kuid kindlaks määramata on jäetud tingimused, valdkonnad ja olukorrad, mille esinemisel võiks seda vastutust vajaduse korral kohaldada.
Furthermore, by setting out in paragraph 160 of the FIAMM judgment and paragraph 153 of the Fedon judgment the conditions to which liability is subject, the Court of First Instance implicitly but necessarily held that this principle applies in the type of situation covered by the present case, without establishing, however, whether such a conclusion is justified in the light of principles common to the legal systems of the Member States.
Lisaks sellele, loetledes kohtuotsuse FIAMM punktis 160 ja kohtuotsuse Fedon punktis 153 tingimused, mille täitmist selline vastutus eeldab, leidis Esimese Astme Kohus kaudselt, kuid vältimatult, et seda põhimõtet kohaldatakse sellist liiki olukordades nagu käesolevas kohtuasjas, jättes samas kontrollimata, kas selline järeldus on põhjendatud liikmesriikide õiguskordade ühiste põhimõtete raames.
In particular, the Court of First Instance did not focus its examination on instances of liability of the public authorities resulting from legislative activity, referring on the contrary, in paragraph 159 of the FIAMM judgment and paragraph 152 of the Fedon judgment, in the most general manner to the possibility of obtaining compensation from the perpetrator of damage in the absence of fault on his part.
Täpsemalt ei keskendunud Esimese Astme Kohus uurimisel ametivõimude vastutusele, mis tuleneb seadusandlikust tegevusest, viidates kohtuotsuse FIAMM punktis 159 ja kohtuotsuse Fedon punktis 152 üldiselt hoopis võimalusele saada kahju tekitajalt hüvitist olukorras, kus viimasel puudus süü.
However, examination of the 25 legal orders of the Member States indicates that, in contrast to cases such as expropriation in the public interest or compensation paid by the State for damage caused by dangerous activity on its part or on account of a specific relationship between it and the victim, which are irrelevant here, any obligation to pay compensation as a result of a lawful State act reflecting a broad discretion, on account for example of considerations of solidarity or fairness, is unknown to the law of a large number of Member States.
Kahekümne viie liikmesriigi õiguskorra uurimine näitab, et erinevalt sellistest olukordadest nagu näiteks üldistes huvides sundvõõrandamine või riigipoolse ohtliku tegevusega tekitatud kahju hüvitamine riigi poolt või riigi ja ohvri erisuhte alusel – mis ei ole antud juhul asjakohased – ei tunnista suur osa liikmesriikide õigussüsteemidest kohustust hüvitada näiteks solidaarsuse või õigluse kaalutlusel kahju, mis tekkis ulatuslikku kaalutlusõigust võimaldava õiguspärase riikliku akti tõttu.