natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 1 of Directive 75/442 provides:
Direktiivi 75/442 artiklis 1 on sätestatud:
(a) “waste” shall mean any substance or object in the categories set out in Annex I which the holder discards or intends or is required to discard.
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid: a) jäätmed – I lisas loetletud kategooriatesse kuuluvad mis tahes ained või esemed, mille valdaja kasutuselt kõrvaldab, kavatseb kasutuselt kõrvaldada või on kohustatud kasutuselt kõrvaldama.
The Commission … will draw up … a list of wastes belonging to the categories listed in Annex I …
Komisjon koostab […] nimekirja jäätmetest, mis kuuluvad I lisas loetletud kategooriatesse. […]; b) tekitaja – igaüks, kelle tegevuse käigus tekivad jäätmed (esmane tekitaja), ja/või igaüks, kes teeb jäätmete eeltöötlust, segab jäätmeid või sooritab muid toiminguid, mille tulemusena jäätmete olemus või koostis muutub;
(g) “collection” shall mean the gathering, sorting and/or mixing of waste for the purpose of transport.’
[…] e) kõrvaldamine – kõik toimingud, mis on ette nähtud direktiivi IIA lisas; f) taaskasutamine – kõik toimingud, mis on ette nähtud direktiivi IIB lisas; g) kogumine – jäätmete kokkukorjamine, sortimine ja/või segamine veo eesmärgil.”
Article 8 of Directive 75/442 provides:
Direktiivi 75/442 artiklis 8 on sätestatud:
‘Member States shall take the necessary measures to ensure that any holder of waste:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et tagada, et iga jäätmevaldaja:
— has it handled by a private or public waste collector or by an undertaking which carries out the operations listed in Annex II A or B,
– annab jäätmed käitlemiseks era- või avalikule jäätmekogumisettevõttele või ettevõttele, kes teeb IIA või IIB lisas nimetatud toiminguid
— recovers or disposes of it himself in accordance with the provisions of this Directive.’
– taaskasutab või kõrvaldab jäätmed ise kooskõlas käesoleva direktiivi sätetega.”
Article 15 of Directive 75/442 provides:
Direktiivi 75/442 artikkel 15 näeb ette:
‘In accordance with the “polluter pays” principle, the cost of disposing of waste must be borne by:
„Vastavalt „saastaja maksab” põhimõttele tuleb jäätmete kõrvaldamise kulud kanda:
— the holder who has waste handled by a waste collector or by an undertaking as referred to in Article 9, and/or
– jäätmevaldajal, kes on andnud jäätmed jäätmekogumisettevõttele või artiklis 9 osutatud ettevõttele, ja/või
— the previous holders or the producer of the product from which the waste came.’
– eelmisel valdajal või tootjal, kelle tootest jäätmed on tekkinud.”
Categories Q4, Q11, Q13 and Q16 in Annex I to Directive 75/442, ‘Categories of waste’, read as follows:
Direktiivi 75/442 I lisas „Jäätmekategooriad” sisalduvad kategooriad Q4, Q11, Q13 ja Q16 on sõnastatud järgmiselt:
‘Q4 Materials spilled, lost or having undergone other mishap, including any materials, equipment, etc., contaminated as a result of the mishap
„Q4 Materjalid, mis on maha voolanud, riknenud või mõne õnnetusjuhtumi tõttu kahjustunud, kaasa arvatud materjalid, seadmed või muud esemed, mis on õnnetusjuhtumi tagajärjel saastunud
Q11 Residues from raw materials extraction and processing (e.g. mining residues oil field slops, etc.)
Q11 Tooraine kaevandamise ja töötlemise jäägid (nt kaevandamisjäägid, naftatootmisel tekkinud muda jne)
Q13 Any materials, substances or products whose use has been banned by law
Q13 Kõik materjalid, ained või tooted, mille kasutamine on seadusega keelatud
Q16 Any materials, substances or products which are not contained in the above categories.’
Q16 Kõik materjalid, ained või tooted, mida ei hõlma ülalloetletud kategooriad.”
Annex II A to the directive, ’Disposal operations’, is intended to list disposal operations such as they occur in practice, while Annex II B, ’Recovery operations’, is intended to list recovery operations in the same way.
Direktiivi IIA lisa „Kõrvaldamistoimingud” eesmärk on loetleda kõrvaldamistoimingud nii, nagu neid praktikas kasutatakse, samal ajal kui direktiivi IIB lisa „Taaskasutamisele suunatud toimingud” eesmärk on loetleda samal viisil taaskasutamistoimingud.
Directive 2006/12/EC of the European Parliament and of the Council of 5 April 2006 on waste (OJ 2006 L 114, p.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta direktiiv 2006/12/EÜ, millega muudetakse direktiivi 75/442 jäätmete kohta (ELT L 114, lk 9), mis selguse ja otstarbekuse huvides kodifitseerib kõnealuse direktiivi 75/442, kordab artiklites 1 ja 5 ning I, IIA ja IIB lisas eespool nimetatud sätteid.
9), which draws up a codification of Directive 75/442 in order to clarify matters, repeats the above provisions in Articles 1 and 15 and Annexes I, II A and II B. Directive 2006/12 was not adopted until after the events that are the subject of the main proceedings, however, so that it does not affect those proceedings.
Direktiiv 2006/12 võeti aga vastu alles pärast põhikohtuasja asjaolude asetleidmist, mistõttu seda ei saa põhikohtuasjas kohaldada.
Recital 10 in the preamble to Directive 2004/35/EC of the European Parliament and of the Council of 21 April 2004 on environmental liability with regard to the prevention and remedying of environmental damage (OJ 2004 L 143, p. 56) reads as follows:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/35/EÜ keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta (ELT L 143, lk 56; ELT eriväljaanne 15/08, lk 357) põhjendus 10 on sõnastatud järgmiselt:
‘Express account should be taken of the Euratom Treaty and relevant international conventions and of Community legislation regulating more comprehensively and more stringently the operation of any of the activities falling under the scope of this Directive. …’
„Tuleks spetsiaalselt arvesse võtta Euratomi asutamislepingut, asjakohaseid rahvusvahelisi konventsioone ning ühenduse õigusnorme, milles reguleeritakse ulatuslikumalt ja rangemalt käesoleva direktiivi kohaldamisalasse kuuluvaid toiminguid. […]”
Article 4(2) of Directive 2004/35 provides:
Direktiivi 2004/35 artikli 4 lõikes 2 on sätestatud:
‘This Directive shall not apply to environmental damage or to any imminent threat of such damage arising from an incident in respect of which liability or compensation
„Käesolevat direktiivi ei kohaldata keskkonnakahjustuse või selle otsese ohu suhtes, kui see on põhjustatud sündmusest, millega seotud vastutus või parandamine
Annex IV to Directive 2004/35 reads as follows:
Direktiivi 2004/35 IV lisa on sõnastatud järgmiselt:
(b) the International Convention of 27 November 1992 on the Establishment of an International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage;
„Artikli 4 lõikes 2 nimetatud rahvusvahelised konventsioonid a) 27. novembri 1992. aasta rahvusvaheline konventsioon naftareostusest tingitud kahjustuste tsiviilvastutuse kohta; b) 27. novembri 1992. aasta rahvusvaheline konventsioon naftareostusest tingitud kahjustuste rahvusvahelise hüvitusfondi loomise kohta;
Decision 2004/246/EC
Otsus 2004/246/EÜ
On 2 March 2004 the Council adopted Decision 2004/246/EC authorising the Member States to sign, ratify or accede to, in the interest of the European Community, the Protocol of 2003 to the International Convention on the Establishment of an
Nõukogu võttis 2. märtsil 2004 vastu otsuse 2004/246/EÜ, millega volitatakse liikmesriike naftareostusest põhjustatud kahju kompenseerimise rahvusvahelise fondi asutamise 1992. aasta rahvusvahelise konventsiooni 2003. aasta protokollile Euroopa Ühenduse huvides alla kirjutama, seda ratifitseerima või sellega ühinema ning
International Fund for Compensation for Oil Pollution Damage, 1992, and authorising Austria and Luxembourg, in the interest of the European Community, to accede to the underlying instruments (OJ 2004 L 78, p. 22).
COMMUNE DE MESQUER volitatakse Austriat ja Luksemburgi Euroopa Ühenduse huvides alusdokumentidega ühinema (ELT L 78, lk 22; ELT eriväljaanne 11/50, lk 99).
Recital 4 in the preamble to Decision 2004/246 reads as follows:
Otsuse 2004/246 põhjendus 4 on sõnastatud järgmiselt:
Articles 1(1) and 4 of Decision 2004/246 read as follows:
Otsuse 2004/246 artikli 1 lõige 1 ja artikkel 4 on sõnastatud järgmiselt:
Member States shall, at the earliest opportunity, use their best endeavours to ensure that the Supplementary Fund Protocol, and the underlying instruments, are amended in order to allow the Community to become a Contracting Party to them.’
Liikmesriigid püüavad esimesel võimalusel tagada, et lisafondi protokolli ning alusdokumente muudetaks nii, et ühendusel oleks võimalik saada nende osaliseks.”
Article 2 of Loi no 75-633 relative à l’élimination des déchets et à la récupération des matériaux (Law No 75-633 on the disposal of waste and the recovery of materials) of 15 July 1975 (JORF, 16 July 1975, p.
15. juuli 1975. aasta seaduse nr 75-633 jäätmete kõrvaldamise ja materjalide taasväärtustamise kohta (JORF 16.7.1975, lk 7279) artikkel 2, nüüd keskkonnaseadustiku artikkel L. 541-2, sätestab:
‘Any person who produces or holds waste under conditions likely to produce harmful effects on soils, flora and fauna, to damage sites or landscapes, to pollute the air or water, to cause noise and odours and, in general, to harm human health or the environment, is obliged to dispose of it or have it disposed of in accordance with the provisions of this Chapter, under the conditions required to avoid the above effects.
„Iga isik, kes tekitab või valdab jäätmeid tingimustes, mis võivad tekitada kahjulikke tagajärgi pinnasele, taimestikule või loomastikule, kahjustada kohti või maastikku, saastata õhku või vett, tekitada müra või lõhna ja üldiselt kahjustada inimeste tervist ja keskkonda, on kohustatud tagama jäätmete kõrvaldamise või korraldama nende kõrvaldamise tagamise vastavalt käesoleva peatüki sätetele tingimustes, milles kõnealuseid tagajärgi on võimalik vältida.
The disposal of waste includes the operations of collection, transport, storage, sorting and treatment required for the recovery of reusable elements and materials or energy, and for the deposit or discharge into the natural environment of all other products under the conditions required to avoid the harmful effects mentioned in the previous paragraph.’
Jäätmete kõrvaldamise hulka kuuluvad kogumine, vedu, ladustamine, sortimine ja töötlemine, mis on vajalikud korduskasutatavate osade ja materjalide või energia taasväärtustamiseks ning mis tahes muude toodete looduskeskkonda ladestamiseks või heitmiseks tingimustes, milles eelmises lõigus nimetatud kahjustusi on võimalik vältida.”
The dispute in the main proceedings and the reference for a preliminary ruling
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
On 12 December 1999 the oil tanker Erika, flying the Maltese flag and chartered by Total International Ltd, sank about 35 nautical miles south-west of the Pointe de Penmarc’h (Finistère, France), spilling part of her cargo and oil from her bunkers at sea and causing pollution of the Atlantic coast of France.
Malta lipu all sõitev naftatanker Erika, mille prahtija oli Total International Ltd, uppus 12. detsembril 1999 kohas, mis asub ligikaudu 35 meremiili Penmarc’hi neemetipust (Finistère, Prantsusmaa) edelas, mistõttu osa tema lastist ja kütusest voolas merre ja reostas Prantsusmaa Atlandi ookeani rannikut.
It appears from the order for reference and the observations submitted to the Court that the Italian company ENEL concluded a contract with Total International Ltd for the delivery of heavy fuel oil intended to be used as fuel for electricity production.
Eelotsusetaotlusest ja Euroopa Kohtule esitatud märkustest nähtub, et Itaalia äriühing ENEL sõlmis Total International Ltd-ga lepingu sellise raske kütteõli veoks, mis oli mõeldud kütuseks elektri tootmisel.
In order to carry out the contract, Total raffinage distribution, now Total France SA, sold the heavy fuel oil to Total International Ltd, which chartered the vessel Erika to carry it from Dunkirk (France) to Milazzo (Italy).
Lepingu täitmiseks müüs Total raffinage distribution, nüüd Total France SA rasket kütteõli Total International Ltd-le, kes prahtis laeva Erika, selleks et vedada kütteõli Dunkerque’i sadamast (Prantsusmaa) Milazzo sadamasse (Itaalia).
On 9 June 2000 the Commune de Mesquer brought proceedings against the Total companies in the Tribunal de commerce de Saint-Nazaire (Commercial Court, Saint-Nazaire), seeking inter alia a ruling that the companies should, pursuant to Law No 75-633, be liable for the consequences of the damage caused by the waste spread on the territory of the municipality and be ordered jointly and severally to pay the costs incurred by the municipality for cleaning and anti-pollution measures, namely EUR 69 232.42.
Mesquer’ vald esitas äriühingute Total vastu 9. juunil 2000 tribunal de commerce de Saint-Nazaire’ile (Saint-Nazaire’i kaubanduskohus) hagi, milles palus tuvastada, et kõnealused äriühingud peavad vastavalt seadusele nr 75-633 vastutama tema territooriumile levinud jäätmete tõttu tekkinud kahju eest ning et neilt tuleb solidaarselt välja mõista summa, mille vald kulutas puhastustöödele ja reostuse kõrvaldamisele, s.o 69 232,42 eurot.
The action was unsuccessful, and the Commune de Mesquer appealed to the Cour d’appel de Rennes (Court of Appeal, Rennes), which by judgment of 13 February 2002 confirmed the decision at first instance, taking the view that the heavy fuel oil did not in this case constitute waste but was a combustible material for energy production manufactured for a specific use.
Mesquer’ valla hagi jäeti rahuldamata ning ta esitas apellatsioonkaebuse cour d’appel de Rennes’ile (Rennes’i apellatsioonikohus), kes 13. veebruari 2002. aasta otsusega jättis esimese astme otsuse muutmata, leides, et raske kütteõli ei kujutanud käesoleval juhul endast mitte jäätmeid, vaid kütust, mis on kõrge siseenergiaga materjal, mis on toodetud teatavaks otstarbeks.
The Cour d’appel de Rennes accepted that the heavy fuel oil thus spilled and mixed with water and sand formed waste, but nevertheless considered that there was no provision under which the Total companies could be held liable, since they could not be regarded as producers or holders of that waste.
Cour d’appel de Rennes küll tunnistas, et välja voolanud raske kütteõli, mis on vee ja liivaga segunemise tõttu muundunud, tekitas jäätmeid, kuid leidis siiski, et ükski õigusnorm ei võimalda äriühinguid Total vastutusele võtta, kuna neid ei saa pidada kõnealuste jäätmete tekitajateks ega valdajateks.
The municipality appealed on a point of law to the Cour de cassation (Court of Cassation).
Mesquer’ vald esitas seejärel kassatsioonkaebuse.
Since it considered that the case raised a serious problem of interpretation of Directive 75/442, the Cour de cassation decided to stay the proceedings and refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Leides, et kohtuasjas on tekkinud tõsiseid raskusi direktiivi 75/442 tõlgendamisel, otsustas Cour de cassation (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
Can heavy fuel oil, as the product of a refining process, meeting the user’s specifications and intended by the producer to be sold as a combustible fuel, and referred to in [Directive 68/414] be treated as waste within the meaning of Article 1 of [Directive 75/442] as … codified by [Directive 2006/12]?
[K]as rafineerimisprotsessi tulemusel saadavat kasutaja spetsifikatsioonidele vastavat rasket kütteõli, mille tootja on ette näinud kütusena müümiseks ja mida on nimetatud […] direktiivis 68/414 […], võib liigitada jäätmeteks […] direktiivi 75/442 […], kodifitseeritud direktiiviga 2006/12 […], artikli 1 tähenduses?
Does a cargo of heavy fuel oil, transported by a ship and accidentally spilled into the sea, constitute — either in itself or on account of being mixed with water and sediment — waste falling within category Q4 in Annex I to [Directive 2006/12]?
[K]as laeva lastina veetav raske kütteõli, mis voolab õnnetusjuhtumi tagajärjel merre, kujutab iseenesest või vee ja setetega segunenuna jäätmeid direktiivi 2006/12 […] I lisa [kategooria] Q4 tähenduses?
If the first question is answered in the negative and the second in the affirmative, can the producer of the heavy fuel oil (Total raffinage [distribution]) and/or the seller and carrier (Total International Ltd) be regarded as the producer and/or holder of waste within the meaning of Article 1(b) and (c) of [Directive 2006/12] and for the purposes of applying Article 15 of that directive, even though at the time of the accident which transformed it into waste the product was being transported by a third party?’
[K]ui vastus esimesele küsimusele on eitav ja teisele küsimusele jaatav, siis kas raske kütteõli tootjat (Total raffinage [distribution]) ja/või müüjat või prahtijat (Total international Ltd) tuleb pidada direktiivi 2006/12 […] artikli 1 punktide b ja c tähenduses ning sama direktiivi artikli 15 kohaldamise eesmärgil jäätmete tekitajaks ja/või valdajaks, kuigi ajal, mil toimus laevaõnnetus, mille tagajärjel muutus toode jäätmeteks, vedas toodet kolmas isik?”
The Total companies submit that the reference for a preliminary ruling must be declared inadmissible in so far as the Commune de Mesquer has already received compensation from the Fund and consequently has no legal interest in bringing proceedings.
Äriühingud Total väidavad, et käesolev eelotsusetaotlus tuleb tunnistada vastuvõetamatuks, kuna Mesquer’ vald on fondilt hüvitise juba saanud ning seetõttu puudub tal põhjendatud huvi.
In those circumstances the request for a preliminary ruling is hypothetical.
Neil asjaoludel on eelotsusetaotlus hüpoteetiline.
It is settled caselaw that questions on the interpretation of Community law referred by a national court, in the factual and legislative context which that court is responsible for defining and the accuracy of which is not a matter for the Court to determine, enjoy a presumption of relevance.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et ühenduse õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mis siseriiklik kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille täpsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased.
The Court may refuse to rule on a question referred by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, to that effect, Joined Cases C-222/05 to C-225/05 Van der Weerd and Others [2007] ECR I-4233, paragraph 22 and the caselaw cited).
Siseriikliku kohtu esitatud eelotsusetaotluse saab Euroopa Kohus jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et ühenduse õigusnormi tõlgendamine, mida siseriiklik kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (vt selle kohta 7. juuni 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-222/05–C-225/05: van der Weerd jt, EKL 2007, lk I-4233, punkt 22 ja viidatud kohtupraktika).
Moreover, according to settled caselaw, it is for the national court hearing a dispute to determine both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court (Joined Cases C-393/04 and C-41/05 Air Liquide Industries Belgium [2006] ECR I-5293, paragraph 24 and the caselaw cited).
Samuti tuleb märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on siseriiklikul kohtul, kes asja menetleb, pädevus kohtuasja eripära arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust (15. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-393/04 ja C-41/05: Air Liquide Industries Belgium, EKL 2006, lk I-5293, punkt 24 ja viidatud kohtupraktika).
It may be seen from the documents in the case that the Commune de Mesquer has indeed received payments from the Fund, made following the claim for compensation it brought against inter alia the owner of the Erika and the Fund.
Toimikust nähtub, et Mesquer’ vallale on tõepoolest tehtud fondist väljamakseid sellise hüvitisnõude tulemusel, mille vald esitas laeva Erika omaniku ja fondi vastu.
Those payments were the subject of settlements by which the municipality expressly agreed not to bring any actions or proceedings, on pain of having to repay the sums paid.
Maksed tehti kokkuleppe alusel, millega vald sõnaselgelt loobus kõikidest kohtumenetlustest ja nõuetest ning mille kohaselt vastasel juhul peab ta saadud summa tagastama.
It is apparent that the Cour de cassation had that information before it, but none the less did not consider that the dispute in the main proceedings had ceased or that the Commune de Mesquer had lost its legal interest in bringing proceedings, and did not decide not to refer its questions to the Court for a preliminary ruling.
Ilmneb, et eelotsusetaotluse esitanud kohtule oli see teada, kuid ta ei leidnud siiski, et põhikohtuasja ese on ära langenud või et Mesquer’ vald on kaotanud põhjendatud huvi, ega loobunud ka Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuste esitamisest.
In those circumstances the questions put by the Cour de cassation must be answered.
Neil asjaoludel tuleb Cour de cassationi küsimustele vastata.
By its first question, the referring court seeks to know whether heavy fuel oil sold as a combustible fuel may be classified as waste within the meaning of Article 1(a) of Directive 75/442.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas raske kütteõli, mida müüakse kütusena, võib kvalifitseerida jäätmeteks direktiivi 75/442 artikli 1 punkti a tähenduses.
The Total companies, the Member States which have submitted observations, and the Commission take the view that the question should be answered in the negative.
Äriühingud Total, märkusi esitanud liikmesriigid ja komisjon on seisukohal, et sellele küsimusele tuleb vastata eitavalt.
Only the Commune de Mesquer submits that such heavy fuel oil is to be classified as waste and that the substance in question falls, moreover, within the category of dangerous and illegal products.
Ainult Mesquer’ vald väidab, et selline raske kütteõli tuleb kvalifitseerida jäätmeteks ning et lisaks kuulub kõnealune aine ohtlike ja ebaseaduslike toodete kategooriasse.
It should be recalled that under Article 1(a) of Directive 75/442 any substance or object in the categories set out in Annex I to the directive which the holder discards or intends or is required to discard is to be regarded as waste.
Kõigepealt tuleb meenutada, et direktiivi 75/442 artikli 1 punkti a kohaselt tuleb jäätmeteks pidada I lisas loetletud kategooriatesse kuuluvaid mis tahes aineid või esemeid, mille valdaja ära viskab, kavatseb ära visata või on kohustatud ära viskama.