natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its second head of claim, the applicant essentially requests the Court to instruct OHIM to refuse registration of the trade mark BoomerangTV.
Teises nõudes soovib hageja sisuliselt, et Esimese Astme Kohus kohustaks ühtlustamisametit kaubamärgi BoomerangTV registreerimisest keelduma.
In their third head of claim, the interveners essentially ask the Court to instruct OHIM to allow registration of the trade mark BoomerangTV in respect of the services in Class 41 of the Nice classification .
Kolmandas nõudes soovivad menetlusse astujad sisuliselt, et Esimese Astme Kohus kohustaks ühtlustamisametit registreerima kaubamärki BoomerangTV teenustele, mis kuuluvad Nizza kokkuleppe klassi 41.
Pursuant to Article 63(6) of Regulation No 40/94, OHIM is required to take the measures necessary to comply with a judgment of the Community judicature.
Kooskõlas määruse nr 40/94 artikli 63 lõikega 6 peab ühtlustamisamet võtma vajalikud meetmed Euroopa Kohtu otsuse täitmiseks.
Therefore, it is not for the Court to issue directions to OHIM.
Seega ei ole Esimese Astme Kohtu pädevuses teha ühtlustamisametile ettekirjutusi.
It is for the latter to draw the conclusions from the operative part of the judgment given by the Court and the grounds on which it is based (Case T-331/99 Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld v OHIM (Giroform) [2001] ECR II-433, paragraph 33; Case T-192/04 Flex Equipos de Descanso v OHIM — Leggett & Platt (LURA-FLEX) [2007] ECR II-2411, paragraph 33). Therefore, the applicant’s second head of claim and the interveners’ third head of claim are inadmissible. The production of new evidence before the Court
Tegelikult on ühtlustamisamet ise kohustatud Esimese Astme Kohtu otsuse resolutiivosast ja põhjendustest järeldusi tegema (31. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas T-331/99: Mitsubishi HiTec Paper Bielefeld vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (Giroform), EKL 2001, lk II-433, punkt 33, ja 11. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas T-192/04: Flex Equipos de Descanso vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Leggett & Platt (LURA-FLEX), EKL 2007, lk II-2411, punkt 33). Seetõttu on hageja teine nõue ja menetlusse astujate kolmas nõue vastuvõetamatud. Uute tõendite esitamine Esimese Astme Kohtus
The applicant has included with its application a number of documents intended in particular to demonstrate that it and its earlier marks are well known and of repute.
Hageja on lisanud hagiavaldusele erinevad dokumendid, millega soovib tõendada enda ja oma varasemate kaubamärkide üldtuntust ja mainet.
It also offers to produce certain additional evidence.
Ta pakub ka, et esitab teatavad täiendavad tõendid.
OHIM contends that the new evidence produced by the applicant for the first time before the Court and its offer to adduce additional new evidence are both inadmissible.
Ühtlustamisamet väidab, et vastuvõetamatud on nii hageja poolt esimest korda Esimese Astme Kohtus esitatud uued tõendid kui ka ettepanek esitada täiendavaid uusi tõendeid.
It is evident from the case-file that the applicant produced for the first time before the Court: (i) the judgment of the Tribunal Superior de Justicia de Madrid (Madrid High Court of Justice, Spain) of 11 September 2003 in Case No 1118/2000 between the interveners and OEPM concerning that office’s refusal to register the figurative mark BoomerangTV to designate services in Class 41 for the purpose of the Nice classification (annex 4 to the application); (ii) various documents intended to prove that it and its earlier marks were well known and of repute (annexes 5 to 8 and 14 to the application) and; (iii) an extract from the Sitadex database corresponding to the application for registration No 2 184 869 of the trade mark BoomerangTV in respect of services in Class 41 for the purpose of the Nice classification, submitted by the interveners before OEPM (last three pages of annex 13 to the application).
Toimikust nähtub, et hageja on esitanud esimest korda Esimese Astme Kohtus esiteks Tribunal Superior de Justicia de Madridi (Madridi (Hispaania) kõrgeim kohus) 11. septembri 2003. aasta otsuse, mis on tehtud kaebuse nr 1118/2000 kohta menetlusse astujate ja OEPM-i vahelises kohtuasjas ning mis käsitleb nimetatud ametiasutuse keeldumist registreerida kujutismärk BoomerangTV kaupade ja teenuste jaoks, mis kuuluvad Nizza kokkuleppe klassi 41 (hagiavalduse lisa 4), teiseks erinevaid dokumente, millega soovib tõendada enda ja oma varasemate kaubamärkide üldtuntust ja mainet (hagiavalduse lisad 5–8 ja 14), ja kolmandaks väljavõtte andmebaasist Sitadex, mis vastab taotlusele registreerida kujutismärk BoomerangTV nr 2 184 869 Nizza kokkuleppe klassi 41 kuuluvate kaupade ja teenuste jaoks ning mille menetlusse astujad esitasid OEPM-le (hagiavalduse lisa 13 kolm viimast lehekülge).
Actions before the Court seek a review of the legality of decisions of the Boards of Appeal of OHIM for the purposes of Article 63 of Regulation No 40/94.
Selles osas tuleb meenutada, et Esimese Astme Kohtusse esitatud hagi eesmärk on ühtlustamisameti apellatsioonikodade otsuste õiguspärasuse kontrollimine määruse nr 40/94 artikli 63 tähenduses.
Therefore, it is not the Court’s function to review the facts in the light of documents adduced for the first time before it.
Seega ei ole Esimese Astme Kohtu ülesanne hinnata uuesti faktilisi asjaolusid, arvestades esmakordselt alles nimetatud kohtus esitatud tõendeid.
To allow such evidence would be contrary to Article 135(4) of the Rules of Procedure, according to which the parties’ submissions may not alter the subjectmatter of the proceedings before the Board of Appeal.
Nende tõendite vastuvõtmine on vastuolus kodukorra artikli 135 lõikega 4, mille kohaselt ei või poolte avaldused muuta apellatsioonikoja menetluses oleva hagi eset.
Accordingly, such evidence is inadmissible and must be excluded, without any need to assess its probative value (Case T-128/01 DaimlerChrysler v OHIM (Calandre) [2003] ECR II-701, paragraph 18, and judgment of 23 May 2007 in Case T-342/05 Henkel v OHIM — SERCA (COR), not published in the ECR, paragraph 31).
Järelikult on nimetatud tõendid vastuvõetamatud ning need tuleb jätta tähelepanuta, ilma et oleks vajalik uurida nende tõenduslikku jõudu (Esimese Astme Kohtu 6. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T-128/01: DaimlerChrysler vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (iluvõre), EKL 2003, lk II-701, punkt 18, ja 23. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas T-342/05: Henkel vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – SERCA (COR), kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 31).
For the same reason, an offer of new evidence submitted by a party must also be disregarded (see, to that effect, Joined Cases T-183/02 and T-184/02 El Corte Inglés v OHIM — González Cabello and Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR) [2004] ECR II-965, paragraph 97).
Samal põhjusel tuleb lükata tagasi ka poole ettepanek esitada uusi tõendeid (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 17. märtsi 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-183/02 ja T-184/02: El Corte Inglés vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – González Cabello ja Iberia Líneas Aéreas de España (MUNDICOR), EKL 2004, lk II-965, punkt 97).
It follows that in the present case annexes 5 to 8, annex 14 and the last three pages of annex 13 to the application are inadmissible, in so far as they constitute new evidence which was not produced during the proceedings before OHIM, and that the applicant’s offer to produce additional evidence cannot be accepted.
Sellest tuleneb, et käesoleval juhul on hagiavalduse lisad 5–8, 14 ja lisa 13 kolm viimast lehekülge vastuvõetamatud, kuna tegemist on uute tõenditega, mida ühtlustamisameti menetluses ei ole esitatud, ning hageja ettepanek esitada uusi tõendeid tuleb tagasi lükata.
Nevertheless, neither the parties nor the Court can be precluded from drawing on Community, national or international caselaw for the purposes of interpreting Community law.
Samas ei takista miski pooltel ega Esimese Astme Kohtul kasutamast ühenduse õiguse tõlgendamisel ühenduse, liikmesriigi või rahvusvahelist kohtupraktikat.
That possibility of referring to national judgments is not covered by the caselaw referred to in paragraph 35 above, since it is not alleged that the Board of Appeal failed to take the factual aspects of a specific national judgment into account but that it infringed a provision of Regulation No 40/94 and the caselaw is cited in support of that plea (Case T-277/04 Vitakraft-Werke Wührmann v OHIM — Johnson’s Veterinary Products (VITACOAT) [2006] ECR II-2211, paragraph 71).
Eespool punktis 35 viidatud kohtupraktika ei käsitle sellist võimalust viidata siseriiklikule kohtupraktikale, kuna antud juhul ei heideta apellatsioonikojale ette mitte konkreetse siseriikliku kohtuotsuse faktiliste asjaoludega arvestamata jätmist, vaid määruse nr 40/94 teatava sätte rikkumist ning kohtupraktikale viidatakse selle toetuseks (Esimese Astme Kohtu 12. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas T-277/04: Vitakraft-Werke Wührmann vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Johnson’s Veterinary Products (VITACOAT), EKL 2006, lk II-2211, punkt 71).
Any account to be taken by the Court of the judgment of the Tribunal Superior de Justicia de Madrid reproduced in annex 4 to the application therefore depends on the reason for which the applicant invokes that judgment.
Seega sõltub hagiavalduse lisas 4 esitatud Tribunal Superior de Justicia de Madridi otsuse Esimese Astme Kohtu poolt arvesse võtmine sellest, mis põhjusel hageja on sellele otsusele tuginenud.
Consequently, whether the Court is able to take that judgment into account will be examined during the detailed analysis of the plea in connection with which that judgment is invoked.
Seetõttu hinnatakse seda, kas Esimese Astme Kohus saab asjaomast otsust arvesse võtta, selle väite sisulisel hindamisel, mille raames nimetatud otsusele on tuginetud.
The first plea: infringement of the obligation to examine the evidence submitted for the first time before the Board of Appeal
Esimene väide esimest korda apellatsioonikojas esitatud tõendite hindamiskohustuse rikkumise kohta
The applicant points out that the evidence produced for the first time before the Board of Appeal was admissible and that the judgment in OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, confirms that it is possible to submit facts and evidence for the first time at the stage of the appeal before OHIM.
Hageja märgib, et esimest korda apellatsioonikojas esitatud tõendid on vastuvõetavad ning et eespool punktis 27 viidatud kohtuotsuses Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul kinnitati seda, et faktilisi asjaolusid ja tõendeid on võimalik esitada esimest korda ühtlustamisameti apellatsioonimenetluse staadiumis.
In addition, according to that judgment, the dismissal of an action cannot be founded solely on the ground that the
Lisaks ei saa selle kohtuotsuse kohaselt hagi vastuvõtmisest keeldumine põhineda üksnes sellel,
The application to the present case of the approach upheld in that judgment should lead to the annulment of the contested decision.
Selles kohtuasjas tehtud lahendi kohaldamine käesolevale asjale peaks tooma kaasa vaidlustatud otsuse tühistamise.
OHIM and the interveners contend that the Board of Appeal correctly concluded that the evidence produced by the applicant for the first time with its statement of the grounds of appeal was inadmissible.
Ühtlustamisamet ja menetlusse astujad väidavad, et apellatsioonikoda sedastas õigesti, et hageja poolt esimest korda koos kirjaliku selgitusega kaebuse aluste kohta esitatud tõendid on vastuvõetamatud.
They also submit that OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, is irrelevant to the present case, since the nature of the evidence at issue is different.
Samuti väidavad nad, et eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul ei ole käesolevas asjas asjakohane, kuna kõnealuste tõendite olemus on erinev.
By its first plea, the applicant alleges, essentially, that the Board of Appeal infringed Article 74(2) of Regulation No 40/94.
Esimeses väites märgib hageja sisuliselt seda, et apellatsioonikoda rikkus määruse nr 40/94 artikli 74 lõiget 2.
Under that provision, OHIM may disregard facts or evidence which are not submitted in due time by the parties concerned.
Nimetatud sätte kohaselt võib ühtlustamisamet mitte arvesse võtta fakte ja tõendeid, mille asjaomased pooled on esitanud hilinenult.
It follows that, as a general rule and unless otherwise specified, the submission of facts and evidence by the parties remains possible after the passing of the time-limits to which such submission is subject under the provisions of Regulation No 40/94 and that OHIM is in no way prohibited from taking account of facts and evidence which are submitted or produced late.
Sellest tuleneb, et pooltele jääb üldreeglina – ja kui ei ole sätestatud teisiti – võimalus esitada faktilisi asjaolusid ja tõendeid pärast tähtaegade möödumist, mis on nende esitamisele kehtestatud määrust nr 40/94 kohaldades, ning et ühtlustamisametil ei ole mingil juhul keelatud võtta arvesse faktilisi asjaolusid ja tõendeid, millele on hilinenult viidatud või mis on hilinenult esitatud.
However, a party has no unconditional right to have such facts and evidence submitted out of time taken into consideration by OHIM.
Samas ei anna faktilistele asjaoludele hilinenult viitamine ja tõendite hilinenult esitamine seda võimalust kasutavale poolele tingimusteta õigust sellele, et ühtlustamisamet võtab neid faktilisi asjaolusid või tõendeid arvesse.
In stating that the latter ‘may’, in such a case, decide to disregard those facts and that evidence, Article 74(2) of Regulation No 40/94 grants OHIM a wide discretion to decide, while giving reasons for its decision in that regard, whether or not to take such information into account (OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, paragraphs 42 and 43).
Täpsustades, et viimane „võib” sellisel juhul otsustada neid faktilisi asjaolusid või tõendeid mitte arvesse võtta, jätab määruse nr 40/94 artikli 74 lõige 2 ühtlustamisametile laia hindamisruumi selle üle otsustamisel, kas neid tuleb arvesse võtta või mitte, ja samas peab ta oma otsust ka põhjendama (eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul, punktid 42 ja 43).
Where OHIM is called upon to give judgment in the context of opposition proceedings, taking facts or evidence submitted out of time into account is particularly likely to be justified where OHIM considers, first, that the material which has been produced late is, on the face of it, likely to be relevant to the outcome of the opposition brought before it and, second, that the stage of the proceedings at which that late submission takes place and the circumstances surrounding it do not argue against such matters being taken into account (OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above, paragraph 44).
Kui ühtlustamisamet lahendab asja vastulausemenetluse raames, siis võib hilinenult viidatud või esitatud faktiliste asjaolude ja tõendite arvessevõtmine olla põhjendatud eelkõige juhul, kui ühtlustamisamet leiab, et hilinenult esitatud tõendid võivad esiteks olla asjakohased seoses sellega, milline otsus talle esitatud vastulause kohta langetatakse, ja teiseks ei välista seda menetlusstaadium, mil hilinenud esitamine toimub ega hilinenud esitamise asjaolud (eespool punktis 27 viidatud kohtuotsus Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul, punkt 44).
It follows that, contrary to what the applicant submits, the Board of Appeal was not required to take into consideration the evidence produced for the first time before it.
Sellest tuleneb, et vastupidi hageja väidetele ei ole apellatsioonikoda kohustatud võtma arvesse tõendeid, mis on esitatud esimest korda apellatsioonikojas.
It is, however, necessary to determine whether, in refusing to take that evidence into consideration, the Board of Appeal did not infringe Article 74(2) of Regulation No 40/94 by considering itself to have no discretion in that regard.
Samas tuleb kontrollida, kas apellatsioonikoda rikkus määruse nr 40/94 artikli 74 lõiget 2, kui ta keeldus neid tõendeid arvesse võtmast, leides, et tal puudub selles osas hindamisruum.
Contrary to what OHIM and the interveners maintain, there is no need, in principle, to restrict the application of the principles set out in paragraphs 40 to 42 above on the basis of the nature of the facts and evidence in question, since no such restriction is provided for in Article 74(2) of Regulation No 40/94.
Vastupidi sellele, mida väidavad ühtlustamisamet ja menetlusse astujad, ei tule eespool punktides 40–42 nimetatud põhimõtete kohaldamist kõnealuste faktiliste asjaolude ja tõendite olemusest lähtudes põhimõtteliselt piirata, kuna määruse nr 40/94 artikli 74 lõikes 2 ei ole sellist piirangut ette nähtud.
The nature of the facts and evidence at issue is, nevertheless, a factor which OHIM may take into account when exercising the discretion granted to it under that article.
Kõnealuste faktiliste asjaolude ja tõendite olemus on aga asjaolu, mida ühtlustamisamet võib talle nimetatud artikliga ette nähtud hindamisruumi kasutamisel arvesse võtta.
In the present case, the Board of Appeal stated in paragraph 27 of the contested decision that it was in accordance with the practice of the Boards of Appeal to consider as inadmissible documents included for the first time with the statement of the grounds of appeal.
Käesoleval juhul on apellatsioonikoda vaidlustatud otsuse punktis 27 märkinud, et apellatsioonikoja praktikaga ei ole vastolus lugeda esimest korda apellatsioonkaebusele lisatud dokumente vastuvõetamatuks.
It added that such documents should have been submitted to the Opposition Division within the relevant deadline and that a party could not validly avail itself of the appeal in order to introduce, inter alia, new evidence not submitted in due time.
Apellatsioonikoda lisas, et nimetatud dokumendid oleks pidanud vastulausete osakonnale esitama määratud tähtaja jooksul ning et pool ei saa õiguspäraselt kasutada apellatsioonkaebuse esitamise võimalust uute, määratud tähtaja jooksul esitamata tõendite esitamiseks.
It referred, in this connection, to two earlier decisions of Boards of Appeal of OHIM and to Case T-388/00 Institut für Lernsysteme v OHIM — Educational Services (ELS) [2002] ECR II-4301.
Apellatsioonikoda viitas seejuures ühtlustamisameti apellatsioonikoja kahele varasemale otsusele ning Esimese Astme Kohtu 23. oktoobri 2002. aasta otsusele kohtuasjas T-388/00, Institut für Lernsysteme vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Educational Services (ELS) (EKL 2002, lk II-4301).
Thus, in order to conclude that the documents produced for the first time before it were inadmissible, the Board of Appeal relied on the fact that the applicant had already been granted the opportunity to produce all of the documents at issue before
Nii tugines apellatsioonikoda asjaolule, et hagejale oli juba antud võimalus esitada kõik asjaomased dokumendid vastulausete osakonnale, kui ta sedastas, et esimest korda apellatsioonikojas esitatud dokumendid on vastuvõetamatud. Seega leidis
Furthermore, it is evident from the case-file that the period given to the applicant to produce the documents at issue before the Opposition Division had been extended and that the applicant had not in any way contended that it had not been in a position to produce the relevant documents before the Opposition Division when it granted the applicant additional time for that purpose.
Peale selle tuleneb toimikust, et hagejale vastulausete osakonnas asjaomaste dokumentide esitamiseks määratud tähtaega pikendati ning siis, kui vastulausete osakond andis hagejale täiendava tähtaja tõendite esitamiseks, ei väitnud hageja, et tal ei ole võimalik asjaomaseid dokumente vastulausete osakonnale esitada.
The contested decision therefore shows that the Board of Appeal did not hold on principle that the documents produced by the applicant for the first time before it were inadmissible, but that it took into account the facts of the case and gave grounds for its decision on that issue.
Seega tuleneb vaidlustatud otsusest, et põhimõtteliselt ei leidnud apellatsioonikoda, et hageja poolt esimest korda apellatsioonikojas esitatud dokumendid on vastuvõetamatud, vaid võttis arvesse käesoleva asja asjaolusid ning põhjendas oma sellekohast otsust.
Admittedly, the list of those grounds is brief and the factors referred to by the Board of Appeal do not expressly correspond to those referred to by the Court of Justice in OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above.
See põhjendus on tõepoolest lühike ning asjaolud, millele apellatsioonikoda viitab, ei vasta sõnaselgelt neile asjaoludele, millele osundab Euroopa Kohus eespool punktis 27 viidatud kohtuotsuses Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul.
However, that does not justify the conclusion that the Board of Appeal infringed Article 74(2) of Regulation No 40/94.
Siiski ei saa sellest järelda, et apellatsioonikoda on rikkunud määruse nr 40/94 artikli 74 lõiget 2.
According to OHIM v Kaul, cited in paragraph 27 above (see, in this connection, paragraphs 42 and 43), it is an essential requirement that the Board of Appeal should not consider itself to be unable to take into account facts and evidence which are submitted for the first time before it.
Esiteks seatakse eespool punktis 27 viidatud kohtuotsuses Siseturu Ühtlustamise Amet vs. Kaul (vt selle kohta punktid 42 ja 43) põhitingimuseks, et apellatsioonikoda ei pea võimatuks esimest korda apellatsioonikojas esitatud faktilisi asjaolusid ja tõendeid arvesse võtta.
However, as shown in paragraphs 44 and 45 above, that was not the case here.
Nagu eespool punktides 44 ja 45 märgitud, ei ole see käesoleval juhul aga nii.
The factors which the Court of Justice identified as those which may justify taking into account facts or evidence submitted out of time are given only by way of example, as the term ‘particularly’ (see paragraph 42 above) indicates.
Teiseks on asjaolud, mida Euroopa Kohus on määratlenud apellatsioonikojale hilinenult esitatud faktiliste asjaolude ja tõendite arvesse võtmist õigustavate asjaoludena, kõigest näitlikud, mille kohta annab tunnistust sõna „eelkõige” (vt eespool punkt 42).
The reference in the present case to factors which are not identical to those referred to by the Court of Justice in that judgment cannot therefore be regarded as constituting a failure to state reasons within the terms of that judgment.
See, et käesoleval juhul on viidatud asjaoludele, mis ei ole identsed Euroopa Kohtu poolt asjaomases kohtuotsuses viidatud asjaoludega, ei kujuta endast põhjendamiskohustuse rikkumist.
That applies all the more so since the Court of Justice expressly ruled only as to factors which might warrant taking account of facts and evidence submitted out of time, even though, as noted in paragraph 41 above, Article 74(2) of Regulation No 40/94 also allows such facts and evidence to be rejected, depending on the circumstances.
See kehtib veelgi enam seetõttu, et Euroopa Kohus on sõnaselgelt käsitlenud vaid asjaolusid, mis võivad õigustada hilinenult esitatud faktiliste asjaolude ja tõendite arvesse võtmist, samas kui määruse nr 40/94 artikli 74 lõige 2, nagu eespool punktis 41 märgitud, lubab vajadusel need asjaolud ja tõendid tagasi lükata.
It follows that the Board of Appeal did not dismiss the action brought before it by the applicant solely on the ground that that party had submitted facts and evidence out of time and that it did not take the view that it had no discretion to take account of
Sellest tuleneb, et apellatsioonikoda ei jätnud hageja kaebust rahuldamata üksnes põhjusel, et hageja oli esitanud faktilised asjaolud ja tõendid hilinenult, ning et apellatsioonikoda ei leidnud, et tal puudub hindamisruum selles osas, kas hageja poolt
) the documents produced by the applicant for the first time before it.
) esimest korda apellatsioonikojas esitatud dokumente on võimalik arvesse võtta või mitte.