natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As in the first handbook, the second edition includes a mixture of ‘methodological’ and ‘substantive’ topics: chapters on mainstreaming and on integration infrastructure examine
Teise väljaande aluseks on viies liikmesriigis integratsiooni eest vastutavate mi-
The second edition is based on a series of technical seminars hosted by ministries responsible for integration in five different Member States, taking the handbook exercise from Tallinn (May 2005) to Rome (July 2005), Dublin (October 2005), Berlin (December 2005) and Madrid (April 2006).
nisteeriumide korraldatud tehnilised seminarid, nii et käsiraamatu koostamine toimus Tallinnas (mai 2005), Roomas (juuli 2005), Dublinis (oktoober 2005), Berliinis (detsember 2005) ja Madridis (aprill 2006).
Seminar participants came from the 25 Member States, as well as Norway and Switzerland.
Seminaridel oli osalejaid kõigist 25 liikmesriigist, samuti Norrast ja Šveitsist.
The policy context: the emerging European framework on integration
Poliitikakontekst: väljakujunev Euroopa integratsiooniraamistik
The second edition of the Handbook on Integration provides a critical input to a core element of the European framework on integration, namely the implementation of the Common Basic Principles (CBPs).
Integratsiooni käsiraamatu teine väljaanne aitab otsustaval määral kaasa Euroopa integratsiooniraamistiku põhielemendi, nimelt ühiste aluspõhimõtete rakendamisele.
The CBPs aim to assist Member States in formulating integration policies and to serve as a reference for the implementation and evaluation of current and future integration policies.
Ühiste aluspõhimõtete eesmärk on abistada liikmesriike integratsioonipoliitika sõnastamisel ning pakkuda võrdlusmaterjali praeguse ja tulevase integratsioonipoliitika rakendamisel ja hindamisel.
The eleven principles are further developed in the Commission Communication on ‘A Common Agenda for Integration’, which makes proposals for concrete measures to put the CBPs into practice.
Neid 11 põhimõtet on lähemalt käsitletud komisjoni teatises „Ühine integratsioonikava”, milles esitatakse ettepanekuid ühiste aluspõhimõtete elluviimise konkreetsete meetmete kohta.
The Communication suggests actions to be implemented at EU and national level, taking into account existing EU policy frameworks.
Teatises soovitatakse rakendada meetmeid ELi ja siseriiklikul tasandil, võttes arvesse olemasolevaid ELi poliitikaraamistikke.
Along with the transposition and implementation of the relevant instruments of Community law, the continuous strengthening of instruments for cooperation and exchange of information is at the heart of the developing European framework on integration.
Ühenduse õiguse asjakohaste dokumentide ülevõtmise ja rakendamise kõrval moodustavad Euroopa integratsiooniraamistiku väljatöötamise olulise osa ka koostöövahendite pidev tugevdamine ja teabevahetus.
In this context, the Justice and Home Affairs Council of 12 December 2005 ‘invite[d] the Network of National Contact Points on Integration, supported by the Commission, to continue developing the ‘Handbook on integration for policy-makers and practitioners’.
Seda silmas pidades kutsus justiits- ja siseküsimuste nõukogu oma 1. ja 2. detsembril 2005 toimunud kohtumisel„riiklike kontaktpunktide võrgustikku üles jätkama poliitikakujundajatele ja erialatöötajatele suunatud integratsiooni käsiraamatu täiendamist.
In order to utilise fully the successful exchange of experience and best practice, the Council call[ed] for a wide and accessible dissemination of this Handbook, adapted to the intended audience.’ (p. 37).
Kogemuste ja parimate tavade edukaks vahetamiseks kutsus nõukogu üles käsiraamatut laialdaselt ja kättesaadavalt levitama ning kohandama seda kavandatud luge-jaskonnale” (lk 37).
For this reason a decision was taken to translate the handbook into the Union’s official languages.
Seetõttu otsustati tõlkida käsiraamat liidu ametlikesse keeltesse.
Practical debates at technical seminars
Praktilised arutelud ja tehnilised seminarid
A thriving Europe needs active citizens, living together in integrated societies.
Jõudsalt arenev Euroopa vajab aktiivseid kodanikke, kes elavad üheskoos integreeritud ühiskonnas.
As immigrants continue to arrive and settle in European countries, they form a part of these societies and shape their futures through a variety of social and economic contributions.
Jätkuvalt saabub ja jääb Euroopasse elama sisserändajaid, kes moodustavad osa siinsetest ühiskondadest ning kujundavad oma mitmekülgse sotsiaalse ja majandusliku panuse kaudu nende tulevikku.
Immigrant integration unfolds across a range of complicating factors.
Mitmed tegurid muudavad sisserändajate integratsiooni keerulisemaks.
Member States have different governance structures, welfare systems, and state-civil society relations, as well as diverse migration histories.
Liikmesriikides on erinevad valitsusstruktuurid, hoolekandesüsteemid ning riigi ja kodanikuühiskonna vahelised suhted, samuti on seal kirju sisserändamise ajalugu.
Immigrant populations vary not only from country to country, but also locally.
Sisserändajate kogukonnad ei erine üksteisest mitte üksnes riigiti, vaid ka kohalikul tasandil.
Moreover, European societies themselves are in a process of
Lisaks sellele on ka Euroopa ühiskonnad ise muutumas.
European societies need to become ‘learning societies’, familiarising themselves with new types of interaction and communication and with new and diverse groups of people, including immigrants and refugees.
Euroopa ühiskonnad peavad muutuma õppivateks ühiskondadeks, mis tutvuvad uut liiki vastasmõjude ja suhtlemisvõimaluste ning uute ja mitmekesiste inimrühmade, sealhulgas sisserändajate ja pagulastega.
What does integration mean?
Mida tähendab integratsioon?
The question might be expected to trigger familiar debates about assimilation or multiculturalism, but participants at the technical seminars preparing the handbook hardly used these terms.
Võiks arvata, et vastusena sellele küsimusele vallandub ammutuntud arutelu assimilatsiooni või mitmekultuurilisuse üle, ometi kasutasid tehnilistel seminaridel osalejad ja käesoleva käsiraamatu koostajad neid väljendeid väga harva.
As policy-makers and practitioners working with immigrant integration on a day-to-day basis they took a rather more practical approach, focusing on outcomes in terms of social and economic mobility, education, health, housing, social services, and societal participation.
Sisserändajate integratsiooniga igapäevaselt kokku puutuvate poliitikakujundajate ja selle teostajatena valisid nad praktilisema lähenemisviisi, keskendudes sotsiaalse ja majandusliku liikuvuse, hariduse, tervishoiu, eluaseme, sotsiaalteenuste ja ühiskonnas osalemise valdkonnas saavutatud tulemustele.
Two processes are critical to improving immigrants’ outcomes: the elimination of inequalities, and the acquisition of competences.
Sisserändajate jaoks aitavad neid tulemusi parandada kaks otsustava tähtsusega protsessi: ebavõrdsuse kõrvaldamine ja oskuste omandamine.
These challenges are at the heart of integration policies in Europe.
Need ülesanded moodustavad Euroopa integratsioonipoliitika keskme.
Confronting inequalities in economic life, education, and other areas is a task for all governmental and nongovernmental actors, although those shaping the legislative framework have a special responsibility.
Majandusliku, haridusalase ja muu ebavõrdsuse vastane tegevus on kõigi riiklike ja valitsusväliste osalejate ülesanne, kuid eriline vastutus lasub neil, kelle kujundada on õiguslik raamistik.
Elements of ‘civic citizenship’ such as security of residence, support for family life, facilitated naturalisation and antidiscrimination are of central importance, as are concepts associated with the term social citizenship: participation, social mobility and customised services.
Määrava tähtsusega on sellised kodakondsuse elemendid nagu elukoha turvalisus, pereelu toetamine, naturalisatsiooni lihtsustamine ja mittediskrimineerimine, samuti sotsiaalse kodakondsusega seotud mõisted: osalemine, sotsiaalne liikuvus ja kohandatud teenused.
These concepts can be put into practice through standard-setting at national and European levels, codes of conduct concerning administrative practices, and the removal of unnecessary legal barriers.
Praktikas saab neid põhimõtteid rakendada siseriiklike ja üleeuroopaliste normide kehtestamise, haldustavasid käsitlevate tegevusjuhendite ning ebavajalike õiguslike piirangute kõrvaldamisega.
Acquisition of competences, the second challenge, is directed at the overall population including immigrants and calls upon each individual to engage in a process of lifelong learning.
Teine ülesanne – oskuste omandamine – on suunatud kogu elanikkonnale, sealhulgas sisserändajatele, ning sellega kutsutakse kõiki inimesi üles tegelema elukestva õppega.
Language acquisition is part of the undertaking, as is continuous training and education.
Keele õppimine moodustab osa sellest ettevõtmisest, nagu ka pidev koolitus ja hariduse omandamine.
Over time, individuals not only gain new information but also develop the capacity to learn: ‘learning to learn’.
Lisaks teadmiste omandamisele kujuneb inimestel aja jooksul välja ka õppimisvõime – see on„õppimise õppimine”.
Empowerment also reinforces knowledge, and vice versa.
Ka õiguste suurendamine tugevdab teadmisi, ja vastupidi.
Individuals are not alone in benefiting from increased competences.
Uutest oskustest ei saa kasu vaid üksikisikud.
Organisations also help themselves and the integration process by acquiring intercultural knowledge, be
Pidevalt oma ümbruse ja selle muutliku mitmekesisusega kohanedes saavad neist õppivad organisatsioonid, mis tugevdavad oma ühiskonna sotsiaalset ühtekuuluvust.
they small or big, professional or voluntary, mainstream or immigrant-led.
guste valitsustasandite, aga ka valitsuse ja valitsusväliste osalejate kooskõlastatud tegevust.
Addressing inequalities, adapting services to a diverse client base, and modifying organisational practices can generate tensions.
Ebavõrdsuste lahendamine, teenuste kohandamine mitmekesisele klientuurile ja organisatsiooni tavade muutmine võib tekitada pingeid.
Immigrant and non-immigrant residents may find that they have competing interests, and that there are losers as well as winners in the integration process among various immigrant groups and the native population.
Sisserändajad ja muud elanikud võivad avastada, et neil on vastandlikud huvid ning et integratsiooniprotsess tekitab võitjaid ja kaotajaid nii erinevate sisserändajate rühmade kui ka põliselanike hulgas.
Societies dealing with diversity need to live with this potential for conflict and learn to resolve differences through mediation and negotiation.
Mitmekesisusega kokku puutuvad ühiskonnad peavad selliste võimalike vastuoludega toime tulema ja õppima lahendama oma erinevusi vahendamise ja läbirääkimiste teel.
The commitment to engage in such exchanges can be fostered through personal interaction and contact.
Isiklikud suhted ja kontaktid võivad soodustada sellises mõttevahetuses osalemise soovi.
Open channels of communication are the foundation for sustained dialogue and cooperation.
Järjepideva dialoogi ja koostöö aluseks on avatud suhtluskanalid.
Contents of the second edition of the Handbook
Käsiraamatu teise väljaande sisu
The Handbook has in addition to this introduction four chapters.
Lisaks sissejuhatusele on käsiraamatus veel neli peatükki.
They are preceeded by a general overview of steps to be taken that make the exchange of practises a meaningful exercise from which useful lessons can be learned.
Neile eelneb üldine ülevaade sammudest, mis teevad heade tavade vahetamisest mõtestatud ja kasulikku teavet andva tegevuse.
The annex is based on practices of learning organisations as well as on the developing European exchanges of integration practices.
Lisa põhineb õppivate organisatsioonide tegevusel ja väljakujuneval integratsioonitavade üleeuroopalisel vahetamisel.
Chapter 1 on mainstreaming looks at how immigrant integration is becoming an integral part of policymaking and implementation, service delivery and organisational culture across a wide range of fields.
Ühtlustamist käsitlevas 1. peatükis vaadeldakse, kuidas integratsioon on paljudes erinevates valdkondades muutumas poliitika kujundamise ja rakendamise, teenuste osutamise ja organisatsioonilise kultuuri lahutamatuks osaks.
It illustrates how governmental and nongovernmental actors are engaged in the mainstreaming of immigrant integration and suggests tools that can help them to adjust policies and practices to the changing realities of a diverse society.
Selles illustreeritakse riiklike ja valitsusväliste osalejate kaasamist sisserändajate integratsiooni ühtlustamisse ning pakutakse välja vahendeid, mis aitavad neil kohandada poliitikat ja tegevust vastavalt mitmekesise ühiskonna muutuvale tegelikkusele.
Chapter 2 on housing in an urban environment describes practices that aim to broaden the housing choices of immigrants by lowering barriers to access and improving housing quality.
Kuigi need meetmed on enamjaolt väikesemõõtmelised ja sihtotstarbelised, rakendatakse neid laiema linnapoliitika ja -struktuuride taustal.
While such measures are mostly small-scale and targeted, they are implemented against the backdrop of broader urban policies and structures.
Selles peatükis uuritakse, kuidas saab sisserändepoliitika abil kokku sobitada pakkumist ja nõudlust tööturul, hõlbustades seeläbi sisserändajate integratsiooni.
Cities are pioneers in the
Integratsiooni käsiraamat
development of measures relating to urban regeneration, mixed ownership and tenancy, inclusive institutions and services, and communication and participation.
nõustamise, finantsteenuste lihtsustatud kättesaadavuse või tarnijate võrgustikku kaasamise teel.
Lastly, the chapter describes ways of supporting ethnic entrepreneurs through advice, facilitated access to financial services, or involvement in supplier networks.
Integratsiooni juhtimist käsitlevas 4. peatükis vaadeldakse neid struktuure, mehhanisme, protsesse ja koostöövorme, mis moodustavad integratsioonipoliitika ja -tegevuse raamistiku.
Chapter 4 on integration governance looks at the structures, mechanisms, processes and forms of collaboration that make up the framework for integration policies and practices.
Siin näidatakse, kuidas erinevad sisserändajate integratsioonis osalejad saavad üheskoos luua sellised suhted, mille puhul kasutatakse ära iga sidusrühma tugevad küljed.
The chapter describes ways of coordinating integration activities at the local level.
Peatükis kirjeldatakse integratsioonitegevuse kooskõlastamise võimalusi kohalikul tasandil.
It then looks at evaluation as a key aspect of good policy and programme design.
Seejärel vaadeldakse hindamist kui poliitika ja programmide eduka kujundamise võtmeaspekti.
Lastly, it addresses the management of resources and considers the roles of various public and private actors in funding integration policies and practices.
Lõpuks käsitletakse vahendite juhtimist ja arutletakse erinevate era- ja avaliku sektori osalejate rolli üle integratsioonipoliitika ja -tegevuse rahastamisel.
The examples and lessons learned presented in this chapter relate closely to those of Chapter 1.
Selles peatükis toodud näited ja kogemused on tihedalt seotud 1. peatüki omadega.
They offer additional perspectives on some of the questions raised in the mainstreaming context: what is the right balance between leadership and ownership, coordination and flexibility?
Nende kaudu pakutakse välja täiendavaid lähenemisviise teatavatele ühtlustamise kontekstis tõstatatud küsimustele: milline on sobilik vahekord juhtimise ja osalemise, kooskõlastamise ja paindlikkuse vahel?
What funding models are successful in responding to real needs and opportunities?
Millised rahastamismudelid on tegelike vajaduste ja võimaluste täitmisel edukad?
How can one learn from positive and negative experiences and adjust policies accordingly?
Kuidas õppida positiivsetest ja negatiivsetest kogemustest ning poliitikat vastavalt kohandada?
Annex I makes suggestions for the translation of the outcomes of integration programmes and projects into policy recommendations.
I lisas esitatakse soovitusi integratsiooniprogrammide ja -projektide tulemuste ülekandmiseks poliitikaalastesse soovitustesse.
This would make policies more praxis-based, which in turn enhances the sustainability of integration practices and increases support for integration policies.
Selle tulemusel tugineks poliitika rohkem praktikale, mis omakorda muudaks integratsioonitegevuse järjepidevamaks ja suurendaks toetust integratsioonipoliitikale.
Annex II provides a contact list of the National Contact Points.
II lisas on esitatud riiklike kontaktpunktide loetelu.
Exchanging and learning from good practices
Heade tavade vahetamine ja nendest õppimine
Organisations can learn from each other, whether they are governmental or nongovernmental agencies, working at the same or different governance level, when they design and implement policies or when they carry out concrete programmes and projects.
Nii riiklikud kui ka valitsusvälised asutused, nii samal kui ka erineval valitsustasandil tegutsevad organisatsioonid võivad poliitika väljatöötamisel ja rakendamisel või konkreetsete programmide ja projektide elluviimisel üksteise kogemustest õppida.
Identify one or more potential partners and negotiate and agree on principles governing the exchange process (for example, by adhering to the European Benchmarking Code of Conduct of the European Foundation for Quality Management);
Ühiste toimivuse ja tõhususe mõõtmise kriteeriumite väljatöötamine; v฀ poliitika ja tegevuse võrdlemine ning tugevate ja nõrkade külgede sõnastamine.
Allocate human and other resources to the exercise, create commitment among the organisation’s staff and demonstrate this commitment to partner(s);
Edukuse tagamisel otsustavate tegurite rõhutamine ja takistuste tuvastamine.
Decide on a programme and timeframe, designate staff, agree on an internal and external communication strategy, bring own staff and that of the partners together and build an exchange team based on competence and trust;
Saadud kogemuste kinnistamine ja soovituste tegemine nende rakendamiseks; v฀ toimunud vahetuse hindamine, selle tulemuste jagamine sidusrühmadega ning asjakohase poliitika ja tegevuse kohandamine.
Determine and bridge or deal with data gaps;
Integratsiooni käsiraamat
-AINSTREAMING฀IMMIGRANT฀INTEGRATION
Sisserändajate integratsiooni ühtlustamine
This chapter looks at how immigrant integration is becoming an integral part of policymaking and implementation, service delivery and organisational culture across a wide range of fields.
Käesolevas peatükis vaadeldakse, kuidas sisserändajate integratsioon on paljudes erinevates valdkondades muutumas poliitika kujundamise ja rakendamise, teenuste osutamise ja organisatsioonilise kultuuri lahutamatuks osaks.
It illustrates how governmental and nongovernmental actors are engaged in the mainstreaming of immigrant integration and suggests tools that can help them adjust policies and practices to the changing realities of a diverse society.
Siin kirjeldatakse riiklike ja valitsusväliste osalejate kaasamist sisserändajate integratsiooni ühtlustamisse ning pakutakse välja vahendeid, mis aitavad neil kohandada poliitikat ja tegevust vastavalt mitmekesise ühiskonna muutuvale tegelikkusele.
The term ‘mainstreaming’ originated in the gender field and is not as yet applied in integration policy across Europe.
Väljend „ühtlustamine” (mainstreaming) pärineb soolise võrdõiguslikkuse valdkonnast ja integratsioonipoliitika kontekstis seda üle Euroopa veel ei kasutata.
However, it usefully groups together a number of points that have been part of the integration debate for some time:
Ent see võtab ilmekalt kokku mitmed punktid, mille ümber integratsioonialane arutelu on juba mõnda aega keerelnud:
An immigrant integration perspective should be incorporated in all policies at all levels and at all stages, by the actors normally involved in policy making;
– tavapäraselt poliitikakujundamisega tegelevad osapooled peaksid sisserändajate integratsiooniga arvestama kõigi poliitikavaldkondade igal tasandil ja igal etapil;
Organisations addressing the needs of society as a whole should ensure equal access to their programmes and services for all members of an increasingly diverse population;
– ühiskonna kui terviku vajadustega tegelevad organisatsioonid peaksid tagama, et kõigil üha mitmekesisema elanikkonna liikmetel on võrdsed võimalused nende programmide ja teenuste kasutamiseks;
Sometimes general measures can be adapted to meet immigrant needs.
– mõnikord on võimalik üldisi meetmeid kohandada, et need vastaksid sisserändajate vajadustele.
Sometimes targeted measures are necessary on a temporary or permanent basis.
Mõnikord on vaja ajutisi või püsivaid sihtmeetmeid.
Organisations can learn how to balance these types of measures, ideally in consultation with stakeholders including immigrants.
Organisatsioonidel on võimalik õppida, kuidas selliseid meetmeid tasakaalustatult rakendada, tehes seda ideaaljuhul sidusrühmade, sealhulgas sisserändajatega nõu pidades.
Gender mainstreaming has been defined in a number of documents, such as the 1998 Council of Europe publication Gender mainstreaming: conceptual framework, methodology and presentation of good practices: final report of the Group of Specialists on Mainstreaming.
Kontseptuaalne raamistik, meetodid ja head tavad. Võrdõiguslikkuse valdkonna spetsialistide rühma lõpparuanne” ( „Gender mainstreaming: conceptual framework, methodology and presentation of good practices: final report of the Group of Specialists on Mainstreaming”).
The goal of ‘mainstreaming immigrant integration’ is formulated in Common Basic Principle Nr. 10, which affirms that ‘mainstreaming integration policies and measures in all relevant policy portfolios and levels of government and public services is an important consideration in public-policy formation and implementation’.
Sisserändajate integratsiooni ühtlustamise eesmärk on sõnastatud ühises aluspõhimõttes nr 10, milles kinnitatakse, et „integratsioonipoliitika ja meetmete ühtlustamine kõigis asjaomastes poliitikavaldkondades ning avalik-õiguslike ja eraõiguslike teenuste tasanditel on oluline kaalutlus riikliku poliitika kujundamisel ja rakendamisel”.
A complementary principle is CBP Nr. 6, which states that ‘access for immigrants to institutions, as well as to public and private goods and services, on a basis equal to national citizens and in a non-discriminatory way is a critical foundation for better integration’.
Seda täiendab ühine aluspõhimõte nr 6, milles väidetakse, et „sisserännanute juurdepääs institutsioonidele, samuti avalikele ja erakaupadele ja -teenustele võrdsetel alustel riigi kodanikega ja vahettegematult on parema integratsiooni oluline alus”.
Mainstreaming implies adjusting policies that have a different impact on people, in such a way that inequalities and underrepresentation are addressed.
Ühtlustamine tähendab inimestele erinevat mõju avaldava poliitika kohandamist, pöörates tähelepanu ebavõrdsusele ja väiksemale esindatusele.
In other words, it is an instrument to promote equality.
Teiste sõnadega on tegemist võrdõiguslikkuse edendamisega.
As the 2005 Commission Communication on ‘A Common Agenda for Integration’ notes, the promotion of fundamental rights, non discrimination and equal opportunities for all is a key integration issue.
Nagu on märgitud komisjoni 2005. aasta teatises „Ühine integratsioonikava”, on integreerimise võtmeküsimusteks edendada põhiõigusi, diskrimineerimisvastast võitlust ja võrdseid võimalusi kõigile.
EU legislation provides a framework for robust national antidiscrimination laws.
ELi õigusaktid moodustavad jõulise raamistiku siseriiklikele diskrimineerimisvastastele õigusaktidele.
It prohibits direct and indirect discrimination, instruction to discrimination and harassment, but allows positive action.
Need keelavad otsese ja kaudse diskrimineerimise ning diskrimineerimisele ja ahistamisele õhutamise ning soodustavad positiivseid meetmeid.