natgillin/translations-raw huggingface dataset:
So far we have discussed movements along the curves, with all other factors but prices and real output remaining unchanged.
Seni oleme käsitlenud liikumisi piki pakkumis- ja nõudluskõveraid, jättes kõik muud tegurid peale hindade ja reaaltoodangu muutumatuks.
We now need to understand what happens if these other factors change.
Nüüd oleks tarvis mõista, mis juhtub siis, kui ka muud tegurid muutuvad.
In essence, such changes shift the curves to the right or the left.
Sisuliselt nihutavad sellised muutused kõveraid kas paremale või vasakule.
CHART 3 SHIFTS IN AGGREGATE DEMAND AND LONG-RUN AGGREGATE SUPPLY
JOONIS 3: MUUTUSED KOGUNÕUDLUSES JA PIKAAJALISES KOGUPAKKUMISES hinnatase
Regarding aggregate supply, we can see that increases in the prices of production factors, such as wages, or increases in oil prices will lead to a shift to the left in aggregate supply.
Kogupakkumise puhul võime näha, et tootmistegurite (näiteks palkade) hinna või nafta hinnatõus toob endaga kaasa kogupakkumise kõvera nihkumise joonisel vasakule.
On the other hand, technological progress or increases in productivity will shift aggregate supply to the right, as this allows for more production at the same cost with a given quantity of labour input.
Teisest küljest aga nihutavad tehnoloogia areng või tootlikkuse kasv kogupakkumise kõverat paremale, sest see võimaldab samade kulutustega ja antud tööjõusisendi mahu juures toota rohkem.
This analysis shows that changes in the general price level can be brought about by shifts in either the supply curve or the demand curve or in both.
Selline analüüs näitab, et üldise hinnataseme muutusi võivad põhjustada nii pakkumiskõvera kui ka nõudluskõvera nihkumine, või mõlema nihkumine korraga.
For instance, if all other factors remain stable, a decline in aggregate supply (i.e. a shift of AS to the left) will be accompanied by a shortterm fall in real output and an increase in prices, whereas an increase in demand (i.e. a shift of AD to the right) will manifest itself in higher shortterm real activity and higher prices.
Kui näiteks kõik muud tegurid püsivad stabiilsena, kaasneb kogupakkumise vähenemisega (st KP kõvera nihkumisega vasakule) lühiajaline reaaltoodangu langus ja hindade tõus, samas kui nõudluse suurenemine (st KN kõvera nihkumine paremale) väljendub lühiajalises suuremas reaalmajanduse aktiivsuses ja hindade tõusus.
Inflation was defined as a general, or broadly-based, increase in the prices of goods and services.
Inflatsiooni määratletakse kui üldist või laiaulatuslikku kaupade ja teenuste hindade tõusu.
Therefore, a process of inflation can only be brought about by a continuing increase in aggregate demand over time.This, in turn, is only possible if monetary policy accommodates such a development by keeping interest rates low and money growth high.
Seega võib inflatsiooniprotsessi esile kutsuda üksnes jätkuv kogunõudluse suurenemine aja jooksul. See omakorda on võimalik ainult siis, kui rahapoliitika kohaneb sellise arenguga, hoides intressimäärad madalad ja rahapakkumise kasvu kõrge.
The long-run model illustrates that the behaviour of aggregate demand is crucial in determining the general price level that an economy experiences in the long run.
Pikaajaline mudel selgitab, et kogunõudluse dünaamika on majanduses väga oluline pikaajalise üldise hinnataseme määramisel.
If the aggregate supply curve is vertical, changes in aggregate demand will affect prices but not output.
Kui kogupakkumise kõver on vertikaalne, mõjutavad muutused kogunõudluses küll hindu, kuid mitte toodangut.
If, for instance, money supply were to increase, the aggregate demand curve would shift to the right and the economy would thus, in the long run, shift to a new equilibrium where real production has remained the same but prices have risen.
Kui näiteks rahapakkumine peaks suurenema, nihkuks nõudluskõver paremale ja pikemas perspektiivis saavutaks majandus uuesti tasakaalu, kus tegelik tootmine on jäänud samaks, kuid hinnad on tõusnud.
11 Economists often express a decline in money demand in terms of an increase in the velocity of money.
11 Sageli väljendavad majandusteadlased rahanõudluse vähenemist raha ringluskiiruse suurenemise abil.
The latter variable can be defined as the speed with which money is transferred between different money holders and thus determines how much money is required for a particular level of transaction.
Viimati nimetatud muutujat võib määratleda kui raha liikumise kiirust raha valdajate vahel
FACTORS DRIVING PRICE DEVELOPMENTS OVER SHORTER-TERM HORIZONS
HINDADE LÜHIAJALIST ARENGUT MÕJUTAVAD TEGURID
Price increases that arise because of an increase in aggregate demand may result from any individual factor that increases aggregate demand, but the most significant of these factors, besides monetary policy (increases in the money supply), are increases in government purchases, depreciation of the exchange rate and increased demand pressures for domestic goods from the rest of the world (exports).
Kogunõudluse suurenemisest tulenev hinnatõus võib olla tingitud mis tahes üksikust tegurist, mis suurendab kogunõudlust. Siiski on rahapoliitika (rahapakkumise suurenemise) kõrval kõige olulisemad tegurid riigihangete maksumuse suurenemine, vahetuskursi nõrgenemine ja ülejäänud maailma suurenenud nõudlussurve kodumaiste kaupade järele (eksport).
Changes in aggregate demand can also be caused by increased confidence.
Muutusi kogunõudluses võib põhjustada ka kindlustunde kasv.
It is likely, for example, that firms will invest more if higher profits can be expected in the future.
Näiteks võivad ettevõtted oodatava kasumi huvides rohkem investeerida.
Changes in aggregate demand will normally increase the price level and, temporarily, aggregate production (see Box 4.2).
Muutused kogunõudluses kergitavad tavaliselt hinnataset ja suurendavad ajutiselt ka kogutoodangut (vt taustinfo 4.2).
What precisely are the factors leading to a reduction in aggregate supply and thus to higher prices in the short run?
Millised täpsemalt on need tegurid, mis põhjustavad lühema aja jooksul kogupakkumise vähenemist ja seeläbi ka hindade tõusu?
The main sources of falling aggregate supply are decreases in productivity, increases in production costs (for instance, increases in real wages and in the prices of raw materials, notably oil), and higher corporate taxes imposed by governments.
Kogupakkumise vähenemise peamised põhjused on tootlikkuse langus, tootmiskulude kasv (näiteks reaalpalkade ja tooraine, eelkõige nafta, hinna tõus) ning valitsuse kehtestatud suurem ettevõtte tulumaks.
If all other factors remain the same, the higher the cost of production, the smaller the amount produced at the same price.
Kui kõik muud tegurid jäävad samaks, siis mida suuremad on tootmiskulud, seda väiksemat kaubakogust on võimalik sama hinnaga toota.
In the following, we will investigate some factors driving shortterm price developments.As explained in more detail in Box 4.2, inflation (i.e. a sustained increase in the price level) could be caused in either one or two ways.
Järgnevalt uurime mõningaid hindade lühiajalist arengut mõjutavaid tegureid. Nagu taustinfos 4.2 täpsemalt selgitasime, võib inflatsiooni (st hinnataseme pidevat tõusu) tekitada kas kogupakkumise või kogunõudluse või mõlema abil korraga.
Prices in general will rise if, on average, either aggregate demand increases or supply decreases.
Hinnad tõusevad üldjuhul siis, kui kogunõudlus suureneb või pakkumine väheneb.
To put it differently, inflationary pressures can result if there are changes (economists often speak of “shocks” if there are unexpected changes in economic developments) which lead consumers to increase their expenditure or firms to reduce their production.The first instance, where demand increases, resulting in inflation, is often described as “demand-pull inflation” in the economic literature.
Teisisõnu võivad inflatsioonisurved tekkida juhul, kui esineb muutusi (majandusarengu ootamatute muutuste puhul räägivad majandusteadlased sageli šokkidest), mis mõjutavad tarbijaid suurendama kulutusi või ettevõtteid vähendama tootmist. Esimest näidet, kus nõudlus suureneb, ja selle tulemusena tekib inflatsioon, nimetatakse majandusalases kirjanduses sageli nõudlusinflatsiooniks.
The second instance, where costs increase and supply therefore decreases, thus also resulting in inflation, is often labelled as “cost-push inflation”.
Teist näidet, kus kulud suurenevad ja pakkumine seega väheneb ning selle tulemusena tekib samuti inflatsioon, nimetatakse sageli kuluinflatsiooniks.
The opposite happens, i.e. deflationary pressures emerge, if aggregate demand falls or aggregate supply increases.
Mõju on vastupidine, st ilmneb deflatsiooniline surve, kui kogunõudlus väheneb või kogupakkumine suureneb.
In general, monetary policy often has to respond to such developments in order to ensure price stability.
Üldiselt peab rahapoliitika sageli reageerima sellistele muutustele, et tagada hinnastabiilsus.
In cases of inflationary pressure, the central bank would normally increase (real) interest rates to prevent that pressure from translating into more persistent deviations from price stability.
Inflatsioonisurve korral tõstaks keskpank tavaliselt (reaal)intressimäärasid, et ära hoida selle surve muutumist püsivamaks kõrvalekaldeks hinnastabiilsusest.
For a given price level, if wages or the costs of raw materials, such as oil, rise, firms are forced to reduce the number of people they employ and to cut production.
Kui palgad või toorainetega (näiteks naftaga) seotud kulud suurenevad, on ettevõtted sunnitud antud hinnataseme juures töötajate hulka vähendama ning tootmist kärpima.
As this is the result of supply-side effects, the resulting inflation is often referred to as “cost-push inflation”.
Kuna see on pakkumisega seotud mõjude tulemus, nimetatakse tekkivat inflatsiooni sageli kuluinflatsiooniks.
Increases in the external demand for export products could have an impact on current consumption and investment.
Välisnõudluse suurenemine eksporttoodete järele võib mõjutada praegust tarbimist ja investeerimist.
Various circumstances could cause the price of inputs to rise, for instance, if the supply of raw materials such as oil falls short of expectations, or if the worldwide demand for raw materials rises.
Tootmistegurite hinnatõusu võivad põhjustada erinevad tingimused, näiteks kui toorainetega (nagu nafta) varustamine ei vasta ootustele või kui suureneb üleilmne nõudlus toorainete järele.
Increases in real wages (which are not matched by increased productivity) will also lead to a decline in aggregate supply and lower employment.
Reaalpalkade tõus (mis ei vasta suurenenud tootlikkusele) põhjustab samuti kogupakkumise vähenemist ja madalamat tööhõivet.
Such wage increases may result from a decline in the labour supply, which in turn may have been caused by a government regulation which has the effect of reducing the incentives to work (e.g. higher taxes on labour income).
Sellise palkade tõusu võib tingida tööjõupakkumise vähenemine, mille omakorda võivad põhjustada riiklikud eeskirjad, mis vähendavad töötamise stiimulit (nt töötulule kehtestatud kõrgemad maksud).
An increase in the power of trade unions can also result in higher real wages.
Ka ametiühingute võimsuse kasv võib põhjustada reaalpalkade tõusu.
negotiations. Firms’ costs increase if wage settlements are based on these expectations and these costs could be passed on to customers in the form of higher prices.
Kokkuvõttes võib hinnataset lühiajaliselt mõjutada hulk tegureid ja šokke.
A similar case can be made for price-setting on the part of firms.
Nende hulka kuuluvad kogunõudluse ja selle eri komponentide, sealhulgas eelarvepoliitika areng.
As many individual prices remain fixed for a particular period (for one month or one year, for example; see Box 4.1), firms which had planned to publish a new price list may increase their individual prices with immediate effect if they anticipate increases in the general price level or in wages in the future.
Edasised muutused võivad olla seotud muutustega tootmistegurite hinnas, kuludes, tootlikkuses ja vahetuskursis ning maailmamajanduses.
So if people expect inflation in the future, their behaviour can already cause arise in inflation today.
Kõik need tegurid võivad lühiajaliselt mõjutada nii hindu kui ka reaalmajanduse aktiivsust.
If the factors described above work in the other direction, we will see an increase in aggregate supply.
Kui eespool kirjeldatud tegurid muutuvad vastupidiselt, on tulemuseks kogupakkumise suurenemine.
For example, an increase in productivity (e.g. based on new technologies) would, all things being equal, lead to lower prices and higher employment in the short run as it becomes more profitable to hire labour at given wages.
Kui muud tingimused jäävad samaks, tooks näiteks tootlikkuse suurenemine (nt tänu uutele tehnoloogiatele) kaasa lühiajalised madalamad hinnad ja suurema tööhõive, sest antud palkade juures on tulusam palgata uut tööjõudu.
However, if real wages were to increase in line with productivity, employment would remain unchanged.
Kui aga reaalpalgad peaksid tõusma kooskõlas tootlikkusega, jääks tööhõive muutumatuks.
Among them are developments in aggregate demand and its various components, including developments in fiscal policy.
See küsimus toob meid majandusteaduses kasutatava teise olulise eristuse – lühema ja pikema perspektiivi juurde (vt taustinfo 4.2).
The role of expected inflation When firms and employees negotiate wages and when firms set their prices, they often consider what the level of inflation may be in the period ahead, for example, over the following year.
Inflatsiooniootuste roll Kui ettevõtted ja töötajad peavad palgaläbirääkimisi ja kui ettevõtted kehtestavad oma hindu, arvestavad nad sageli sellega, milline võib olla inflatsioonimäär eeloleval perioodil, näiteks järgneva aasta jooksul.
Expected inflation matters for current wage settlements, as future price rises will reduce the quantity of goods and services that a given nominal wage can buy.
Inflatsiooniootused on kehtivate palgakokkulepete seisukohalt olulised, sest edasine hinnatõus vähendab kaupade ja teenuste hulka, mida saab vastava nominaalpalga eest osta.
So, if inflation is expected to be high, employees might demand a higher nominal wage increase during wage
Kui palgakokkulepped põhinevad sellistel ootustel, suurenevad ettevõtete kulud, mis võivad kõrgemate hindade kujul üle kanduda klientidele.
This brings us to another important distinction in economics.
Sama kehtib ka ettevõtete hinnakujunduse kohta.
Economists generally draw a distinction between the short run and the long run (see also Box 4.2).
Kuna paljud üksikud hinnad määratakse kindlaks teatud ajaks
FACTORS DRIVING PRICE DEVELOPMENTS OVER LONGER-TERM HORIZONS
HINDADE PIKAAJALIST ARENGUT MÕJUTAVAD TEGURID
What is the relative importance of these factors on inflation over longerterm horizons?
Missugune on nimetatud tegurite suhteline tähtsus pikaajalise inflatsiooni seisukohalt?
Or in other words: are they all of equal relevance as regards inflationary trends?
Ehk teisisõnu: kas nendel teguritel on inflatsioonisuundumuste puhul võrdne tähtsus?
The answer is clearly “no”.We shall see that monetary policy plays a crucial role here.
Ilmselgelt on selle küsimuse vastus „ei”. Siin mängib väga tähtsat rolli rahapoliitika.
How does this distinction influence our results?
Kuidas mõjutab pikema ja lühema perspektiivi eristamine meie analüüsi tulemusi?
Without going into too much detail, it can be argued that output does not depend on the price level in the long run.
Laskumata liigsetesse üksikasjadesse võib väita, et toodangumaht ei sõltu pikaajalisest hinnatasemest.
It is determined by the given stock of capital; by the labour force available and the quality of that labour force; by structural policies which influence incentives to work and to invest; and by any technological developments in the field of production.
Selle määravad vastav põhikapital, olemasolev tööjõud ja selle kvaliteet, töötamise ja investeerimise stiimulit mõjutavad struktuuripoliitikad ning antud tootmisala tehnoloogiline areng.
In other words, the long-term level of output depends on a number of real or supply-side factors.These factors determine the exact position of the aggregate supply curve.
Teisisõnu sõltub pikaajaline toodangutase mitmetest reaalsetest või pakkumispoolsetest teguritest. Need tegurid määravad kindlaks kogupakkumise kõvera täpse asukoha graafikul.
As already mentioned in previous paragraphs, there is a time lag of about one to three years between changes in monetary policy and the impact on prices.
Nagu eelmistes lõikudes juba mainitud, eraldab rahapoliitikas toimuvaid muutusi ja nende muutuste mõju hindadele ühe kuni kolme aasta pikkune viitaeg.
This implies that monetary policy cannot prevent unexpected real economic developments or shocks from having some short-run impact on inflation.
See tähendab, et rahapoliitika ei suuda ära hoida ootamatute reaalmajanduse muutuste või šokkide lühiajalist mõju inflatsioonile.
However, there is widespread agreement among economists that monetary policy can control price developments over the longerterm and therefore also the “trend” of inflation, i.e. the change in the price level when the economy has fully incorporated shortterm disturbances.
Siiski on majandusteadlased üldiselt üksmeelel selles, et rahapoliitika võib kontrollida hindade pikaajalist arengut ja seega ka inflatsioonisuundumusi, st hinnataseme muutumist, kui majandus on lühiajalised häired täielikult omaks võtnud.
In the long run, prices are flexible and can respond fully to changes in supply and demand.
Pikemas perspektiivis on hinnad paindlikud ning võivad täielikult reageerida muutustele pakkumises ja nõudluses.
However, in the short run many individual prices are sticky and will remain at their current levels for some time (see Box 4.1).
Lühiajaliselt on aga paljud üksikud hinnad jäigad ja püsivad mõnda aega oma praegusel tasemel (vt taustinfo 4.1).
The other curve that determines the state of equilibrium of the economy is the aggregate demand curve.
Teine kõver, mis määrab majanduse tasakaaluseisundi, on kogunõudluse kõver.
As we have seen, a number of factors can lead to increases in aggregate demand.
Nagu nägime, võivad kogunõudlust suurendada mitmed tegurid.
Among them are increases in government expenditures, in external demand for exports, and in improved expectations of future productivity developments which might have an impact on current consumption and investment.
Sinna kuuluvad valitsussektori kulutuste kasv ja välisnõudluse suurenemine ning edaspidise tootlikkuse paranemisega seotud ootused, mis võivad mõjutada praegust tarbimist ja investeerimist.
It is obvious, however, that although many of these factors can increase even for a protracted period, a sustained increase in the general price level can, in the long run, only be driven by a sustained and ongoing expansionary monetary policy.This point is often made in terms of the famous statement according to which “inflation is always and everywhere a monetary phenomenon”.
Siiski on selge, et kui ka paljud nimetatud tegurid võivad suureneda pikema aja jooksul, võib üldise hinnataseme pidevat tõusu pikemas perspektiivis mõjutada üksnes pidev ja jätkuv ekspansiivne rahapoliitika. Selle väitega kinnitatakse sageli kuulsat ütlust, mille kohaselt „inflatsioon on alati ja kõikjal rahapoliitiline nähtus”.
Indeed, a number of empirical studies have provided evidence in favour of this hypothesis.The ultimate reason for an inflationary process in the longer run is, therefore, a sustained increase in money supply which is equivalent to a sustained expansionary monetary policy.
Suur hulk empiirilisi uurimusi on tõepoolest tõestanud selle oletuse paikapidavust. Pikaajalise inflatsiooniprotsessi peamine põhjus on seega pidev rahapakkumise suurenemine, mis tähendab pidevat ekspansiivset rahapoliitikat.
4 increases the money supply by too much, the price level will ultimately also increase.This basic result is illustrated by the fundamental economic concept which addresses in more detail the relationship between money and prices, namely the quantity theory of money (see Box 4.3 below).
4 põhitulemust illustreerib majanduslik alusmõiste, mis käsitleb üksikasjalikumalt raha ja hindade seost – raha kvantiteediteooria (vt taustinfo 4.3 allpool).
In a longerterm perspective, monetary policy actions thus determine whether inflation is allowed to rise or is kept low.
Pikemas perspektiivis määrab rahapoliitiline tegevus kindlaks selle, kas inflatsioonimäär võib tõusta või püsib madalal.
In other words, a central bank that controls the money supply and the shortterm interest rate has ultimate control over the rate of inflation over longerterm horizons.
Teisisõnu omab keskpank, kes kontrollib rahapakkumist ja lühiajalist intressimäära, kontrolli ka pikaajalise inflatsioonimäära üle.
If the central bank keeps shortterm interest rates too low and
Kui keskpank hoiab lühiajalised intressimäärad liiga madalad ja suurendab rahapakkumist liiga palju, tõuseb lõppkokkuvõttes ka hinnatase. Seda analüüsi
BOX 4.3 THE QUANTITY THEORY OF MONEY
TAUSTINFO 4.3 RAHA KVANTITEEDITEOORIA et pikemas perspektiivis määravad raha käibekiiruse maksetavad, tehinguid mõjutavad finants- ja majanduskokkulepped ning kulud ja tulud, mis kaasnevad raha hoiustamisega muude varade asemel.
According to an identity which is widely known as the quantity equation, the change in the money stock ( M) in an economy equals the change in nominal transactions (approximated by the change in real activity ( YR) plus the change in the price level ( P)), minus the change in velocity ( V).The latter variable can be defined as the speed with which money is transferred between different money holders and thus determines how much money is required to serve a particular level of nominal transactions.12 In short:
Lähtuvalt valemist, mida laialdaselt tuntakse kvantiteedivõrrandina, on rahamassi muutus ( M) majanduses võrdne nominaalsete tehingute muutusega (ümardatuna reaalmajanduse aktiivsuse muutuse ( YR) ja hinnataseme muutuse ( P) summaga), millest on lahutatud raha käibekiiruse muutus ( V). Viimast muutujat võib määratleda kui raha liikumise kiirust eri valdajate vahel ning käibekiirus määrab seega kindlaks, kui palju raha on tarvis teatud nominaalsete tehingute tasandil.12 Lühidalt näeb võrrand välja selline:
One implication of this is that the institution which determines the supply of money, namely the central bank, is ultimately responsible for longerterm trends in inflation.
12 See peegeldab tõsiasja, et võrrandi vasakus pooles liidetakse kokku kasutatava raha hulk ning paremas pooles kajastatakse tehingu väärtust.
This relationship is a socalled identity, i.e. a relationship that can obviously not be falsified.
See seos on n-ö valem, mida ei saa moonutada.
It therefore does not provide any statements about causality.A sense of causality can only be inferred if further assumptions regarding the determinants of the variables are taken into account.
Seepärast ei sisalda see ühtegi kausaalsuse väidet. Kausaalsust võib järeldada üksnes juhul, kui arvesse võetakse edasisi oletusi muutujate mõjurite kohta.
In particular, the following two assumptions allow the quantity equation to be transformed into the quantity
Eelkõige võimaldavad kvantiteedivõrrandit teisendada kvantiteediteooriaks järgmised kaks oletust.
12Th is reflects the fact that the left-hand side of the equation sums up the amount of money used, whereas the right-hand side reflects the value of the transaction.
Esiteks võib toodangut pikemas perspektiivis käsitleda kindlaksmääratuna pakkumispoolsete teguritega, nagu ühiskonna tootmisvõimalused ning selle maitsed ja eelistused. Teiseks arvatakse,
THE ECB’S MONETARY POLICY
EKP RAHAPOLIITIKA
This chapter provides detailed information to help answer questions such as how EMU came about, which body is responsible for the single monetary policy in the euro area, what the primary objective of the Eurosystem is, and how it tries to achieve its mandate.
Selles peatükis püütakse üksikasjalikult vastata küsimustele, kuidas majandus- ja rahaliit (EMU) loodi, milline institutsioon vastutab ühtse rahapoliitika eest euroalal, mis on eurosüsteemi eesmärk ja kuidas ta täidab oma ülesandeid.