natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The principle of respect for the rights of the defence is a fundamental principle of Community law, whereby the undertakings affected by an investigation preceding
Kaitseõiguse tagamise põhimõte on ühenduse õiguse aluspõhimõte, mille kohaselt tuleb ettevõtjatele, keda puudutab dumpinguvastase määruse kehtestamisele
FOSHAN SHUNDE YONGJIAN HOUSEWARES & HARDWARE v COUNCIL the adoption of an antidumping regulation must be placed in such a position during the administrative procedure that they can effectively make known their views on the correctness and relevance of the facts and circumstances alleged (see Case T-35/01 Shanghai Teraoka Electronic v Council [2004] ECR II-3663, paragraphs 288 and 289, and caselaw cited). 64
FOSHAN SHUNDE YONGJIAN HOUSEWARES & HARDWARE VS. NÕUKOGU eelnev uurimismenetlus, tagada haldusmenetluses võimalus tõhusalt väljendada oma seisukohta väidetavate asjaolude tõelevastavuse ja asjakohasuse kohta (vt Esimese Astme Kohtu 28. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas T-35/01: Shanghai Teraoka Electronic vs. nõukogu, EKL 2004, lk II-3663, punktid 288 ja 289 ja seal viidatud kohtupraktika). 64
Those requirements are implemented through Article 20(4), which provides that final disclosure must be given in writing.
Neid nõudeid on rakendatud algmääruse artiklis 20, mille lõige 4 näeb ette, et lõplik avalikustamine toimub kirjalikult.
Under that provision, where the decision finally adopted is based on different facts and considerations from those contained in the final disclosure document ‘these shall be disclosed as soon as possible’.
Selle sätte kohaselt juhul, kui lõpuks vastu võetud otsus põhineb faktidel ja kaalutlustel, mis on erinevad lõpliku avalikustamise käigus edastatutest, „avalikustatakse need esimesel võimalusel”.
Article 20(5) of the basic regulation states that ‘[r]epresentations made after final disclosure is given shall be taken into consideration only if received within a period to be set by the Commission in each case, which shall be at least 10 days, due consideration being given to the urgency of the matter’.
Algmääruse artikli 20 lõige 5 täpsustab, et „[m]ärkusi, mis esitatakse pärast lõplikku avalikustamist, võib arvesse võtta ainult juhul, kui need esitatakse komisjoni poolt iga juhtumi kohta eraldi seatava aja jooksul, mille pikkus on vähemalt 10 päeva, kusjuures arvesse võetakse küsimuse kiireloomulisust”.
In the present case the Council contends that submission of the proposal of definitive measures to the Council by the Commission before the expiry of the 10-day timelimit provided for in Article 20(5) of the basic regulation does not infringe that provision.
Kõnealusel juhul väidab nõukogu, et komisjoni poolt lõplikke meetmeid käsitleva ettepaneku nõukogule edastamisega enne algmääruse artikli 20 lõikes 5 ette nähtud kümnepäevase tähtaja möödumist seda sätet ei rikuta.
In that regard, it should be noted that it is expressly stated in Article 20(4) of the basic regulation that the Commission is required to give final disclosure to interested parties not later than one month prior to the submission to the Council of any proposal for final action.
Selles osas tuleb märkida, et algmääruse artikli 20 lõike 4 sõnastusest tuleneb sõnaselgelt, et komisjon on kohustatud edastama lõplikku avalikustamist käsitleva dokumendi huvitatud isikutele hiljemalt üks kuu enne lõplikku otsust käsitleva ettepaneku edastamist nõukogule.
Although Article 20(5) of the basic regulation does not state whether the Commission must wait for the expiry of the 10-day timelimit before submitting its proposal to the Council, that provision, which comes immediately after paragraph 4, cannot be interpreted in a way that is inconsistent with the latter.
Kuigi algmääruse artikli 20 lõige 5 ei täpsusta, kas komisjon peab nõukogule ettepaneku edastamiseks ootama kümnepäevase tähtaja möödumist, ei tohi lõikele 4 vahetult järgnevat sätet tõlgendada nii, et tõlgendus ei oleks eelneva artikli suhtes järjepidev.
Clearly, therefore, submission by the Commission of its proposal to the Council cannot take place before expiry of the 10-day timelimit provided for in that provision (see, to that effect, Case T-147/97 Champion Stationery and Others v Council [1998] ECR II-4137, paragraphs 81 to 83).
Seega tuleb asuda seisukohale, et komisjoni poolt nõukogule ettepaneku edastamine ei tohiks aset leida enne selles sättes ette nähtud kümnepäevase tähtaja möödumist (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 19. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas T-147/97: Champion Stationery jt vs. nõukogu, EKL 1998, lk II-4137, punktid 81–83).
That is necessary also in order to ensure that any representations made by interested parties are actually taken into account by the Commission before submission of the proposal to the Council.
Pealegi on see ainus mõeldav lahendus selleks, et tagada, et komisjon huvitatud isikute võimalikke märkusi enne nõukogule ettepaneku edastamist tegelikult ka arvesse võtaks.
In that regard, the Council’s argument that the Commission may take those representations into account by subsequently amending its proposal to the Council cannot be accepted.
Selles osas ei saa nõustuda nõukogu väitega, mis tugineb asjaolul, et komisjon võib neid märkusi arvesse võtta oma ettepanekut hiljem nõukogus muutes.
It should be pointed out that Article 250(2) EC gives the Commission the power to amend its proposal to the Council in order to facilitate, in a manner consistent with the Community’s interest, which it defines, a convergence of views within the institution or, where appropriate, between the various institutions involved in the decision-making process (see, to that effect, Case C-280/93 Germany v Council [1994] ECR I-4973, paragraph 36).
Nimelt tuleb märkida, et EÜ artikli 250 lõige 2 annab komisjonile õiguse muuta nõukogu ees oma ettepanekut selleks, et ühenduse huvi arvestades, mille komisjon kindlaks määrab, hõlbustada institutsioonis või vajaduse korral otsustamisprotsessiga seotud erinevate institutsioonide vahel ühisele arusaamisele jõudmist (vt selle kohta Euroopa Kohtu 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C-280/93: Saksamaa vs. nõukogu, EKL 1994, lk I-4973, punkt 36).
Hence, exercice of that power is inappropriate for taking adequate consideration of representations by the parties.
Sellest tulenevalt ei ole selle õiguse kasutamine osapoolte märkuste nõuetekohaseks arvessevõtmiseks sobilik.
It should be noted, moreover, that the representations by the interested parties are likely to have significant consequences for the content of the final act.
Lisaks tuleb rõhutada, et huvitatud isikute märkustel võib olla lõppdokumendi sisu suhtes olulisi tagajärgi.
The very fact that a proposal for definitive measures has already been submitted to the Council is in itself likely to influence the conclusions that may be drawn from those representations.
Asjaolu, et lõplikke meetmeid käsitlev ettepanek on nõukogule juba esitatud, võib iseenesest mõjutada tagajärgi, mis võivad nendest märkustest tuleneda.
Thus it cannot be ruled out that the fact that the Commission may submit its proposal to the Council even before it has received representations from interested parties may have an adverse effect on whether they can effectively be taken into account.
Seega ei saa välistada, et komisjoni võimalus edastada nõukogule oma ettepanek veel enne huvitatud isikute märkuste saamist kahjustab nende märkuste tegelikku arvessevõtmist.
In the present case, it must be stated first of all that, contrary to what the intervening companies and the Commission contend, the latter was required to inform the parties concerned that it had adopted a new position, as set out in the revised final general disclosure document and the revised specific disclosure document of 23 March 2007, since they contained a new or different consideration within the meaning of Article 20(4) of the basic regulation, namely that the information on the price of steel imports did not alter the inferences to be drawn for MET purposes from the applicant’s failure to comply with the IAS.
Kõnesoleval juhul tuleb kõigepealt tõdeda, et vastupidi menetlusse astunud äriühingute ja komisjoni poolt väidetule oli viimati nimetatu kohustatud asjassepuutuvaid osapooli teavitama oma uuest seisukohavõtust, nagu see oli esitatud 23. märtsi 2007. aasta üldist teavet avalikustavas lõplikus korrigeeritud dokumendis ja spetsiifilist teavet avalikustavas korrigeeritud dokumendis, kuna need dokumendid sisaldasid algmääruse artikli 20 lõike 4 tähenduses uut või teistsugust kaalutlust, mille kohaselt andmed terase impordihinna kohta ei muuda järeldusi, mis hageja IAS standardite eiramise põhjal tuleb seoses turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse andmisega teha.
It should be noted in that regard that, since it makes express reference to ‘different facts and considerations’, Article 20(4) of the basic regulation does not support the view put forward by the Commission at the hearing that mere alteration of the assessment of factual information that remains unchanged does not require any communication to the interested parties.
Selles osas tuleb märkida, et kuna algmääruse artikli 20 lõige 4 viitab sõnaselgelt „teistsugustele faktidele ja kaalutlustele”, siis ei kinnita nimetatud määrus komisjoni poolt kohtuistungil väidetut, mille kohaselt ei ole faktilistele asjaoludele antava hinnangu muutmise puhul, juhul kui need asjaolud on jäänud samaks, huvitatud isikuid millestki vaja teavitada.
Where an assessment of the relevant factual information is envisaged for the first time, it must be sent to the interested parties so that they can submit their observations in that regard.
Kui asjakohaseid faktilisi asjaolusid kavatsetakse hinnata esmakordselt, tuleb huvitatud isikuid sellest teavitada, et nad saaksid oma märkused selle kohta teatavaks teha.
The Court also observes that it is common ground that the revised final general disclosure document and the revised specific disclosure document were sent to the applicant on 23 March 2007, whilst the proposal for definitive measures was submitted to the Council on 29 March 2007, six days later.
Esimese Astme Kohus täheldab seejärel, et üldist teavet avalikustav lõplik korrigeeritud dokument ja spetsiifilist teavet avalikustav korrigeeritud dokument edastati hagejale 23. märtsil 2007, samas kui lõplikke meetmeid käsitlev ettepanek edastati nõukogule 29. märtsil 2007, s.o kuus päeva hiljem.
It is clear therefore that the Commission did not comply with the requirements of Article 20(5) of the basic regulation.
Seega tuleb nentida, et komisjon ei ole järginud algmääruse artikli 20 lõike 5 nõudeid.
However, failure to comply with the 10-day timelimit provided for in Article 20(5) of the basic regulation can result in annulment of the contested regulation only where there is a possibility that, due to that irregularity, the administrative procedure could have resulted in a different outcome actually affecting the applicant’s rights of defence (see, to that effect, Case 30/78 Distillers Company v Commission [1980] ECR 2229, paragraph 26, and Shanghai Teraoka Electronic v Council, paragraph 331).
Algmääruse artikli 20 lõikes 5 ette nähtud kümnepäevase tähtaja eiramine võib viia vaidlustatud määruse tühistamiseni vaid juhul, kui on võimalik, et niisuguse eeskirjade eiramise tõttu jõuti haldusmenetluses teistsuguse tulemuseni, mõjutades seega konkreetselt hageja kaitseõigust (vt selle kohta Euroopa Kohtu 10. juuli 1980. aasta otsus kohtuasjas 30/78: Distillers Company vs. komisjon, EKL 1980, lk 2229, punkt 26, ja eespool viidatud kohtuotsus Shanghai Teraoka Electronic vs. nõukogu, punkt 331).
In that regard, so far as the question of MET determination is concerned, the case file does not show that the revised final general disclosure document and the revised specific disclosure document sent on 23 March 2007 contained new factual information that had not yet been brought to the attention of the applicant.
Mis puutub siinkohal turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse kindlaksmääramise küsimusse, siis toimikust ei nähtu, et 23. märtsil 2007 edastatud üldist teavet avalikustavas lõplikus korrigeeritud dokumendis ja spetsiifilist teavet avalikustavas lõplikus korrigeeritud dokumendis oleks esitatud uusi faktilisi asjaolusid, millest hagejat ei oldud veel teavitatud.
In those documents, the Commission merely informed the applicant of its intention to reverse its earlier position and thus maintain the decision initially adopted on 15 September 2006 and implemented in the provisional regulation.
Komisjon teavitas neis dokumentides hagejat vaid kavatsusest eelnevast seisukohast taganeda ja säilitada esialgne, 15. septembril 2006 vastu võetud otsus, mida rakendati ajutises määruses.
As the Commission contends, the applicant was placed in a position to submit its observations on the initial MET determination (see paragraphs 9 to 12 above).
Nagu väidab komisjon, oli hagejale antud võimalus esitada oma märkused turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse esialgse kindlaksmääramise kohta (vt eespool punktid 9–12).
The applicant’s observations, which supplied inter alia information on the price of steel imports, even led the Commission to contemplate reversing its initial MET determination.
Hageja märkused, milles eelkõige esitati teavet teraseimpordi hindade kohta, ajendasid komisjoni isegi kaaluma, kas taganeda turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatuse esialgsest kindlaksmääramisest.
It is clear therefore that the applicant had already had the opportunity, at an earlier stage in the administrative procedure, to give its view on the position set out again in the revised final general disclosure document and the revised specific disclosure document of 23 March 2007.
Seega tuleb tõdeda, et hagejal on eelneval haldusmenetluse etapil juba olnud võimalus väljendada oma arvamust seisukoha suhtes, mis esitati uuesti 23. märtsi 2007. aasta üldist teavet avalikustavas lõplikus korrigeeritud dokumendis ja spetsiifilist teavet avalikustavas lõplikus korrigeeritud dokumendis.
Moreover, as the Council states, the applicant does not specify what arguments not already considered by the Commission it could have put forward had the procedural irregularity raised not occurred.
Lisaks, nagu rõhutab nõukogu, ei täpsusta hageja argumente, mida ta oleks saanud esitada tuvastatud menetlusnormide rikkumise puudumisel ja mida komisjon ei ole veel analüüsinud.
In that regard, it must be concluded that, apart from the arguments concerning alleged application of the last sentence of Article 2(7)(c) of the basic regulation, it is not apparent from the letter of 2 April 2007 that the applicant put forward any new arguments in response to the Commission’s new position.
Selles osas tuleb nentida, et peale algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c viimase lause väidetava kohaldamise väidete ei tulene 2. aprilli 2007. aasta kirjast, et hageja oleks vastuseks komisjoni seisukohavõtule esitanud uusi argumente.
The applicant’s observations focused on the significance to be attached to the accounting shortcomings discovered and the inferences to be drawn from the information on the price of steel imports, which are issues on which it had already made its view fully known.
Nimelt keskendusid hageja märkused tähtsusele, mida tuli tuvastatud raamatupidamisalastele rikkumistele omistada, ja järeldustele, mida tuli teha lähtuvalt teraseimpordi hindu puudutavatest andmetest, st küsimustest, mille suhtes komisjon oli juba põhjalikult oma seisukohta väljendanud.
The observations made in that same letter concerning application of the last sentence of Article 2(7)(c) of the basic regulation and the judgment in Nanjing Metalink v Council did not, in any event, influence the content of the contested regulation since, as was found in the context of the first plea, the refusal to grant MET was based on application of the substantive criteria contained in the second indent of the first subparagraph of Article 2(7)(c) of the basic regulation (see paragraphs 48 and 49 above).
Mis puutub samas kirjas sisalduvatesse märkustesse algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c viimase lause kohaldamise ja eespool viidatud kohtuotsuse Nanjing Metalink vs. nõukogu kohta, siis ei mõjutanud need igal juhul vaidlustatud määruse sisu, kuna nagu esimese väite puhul tõdeti, põhines keeldumine anda turumajanduse tingimustes tegutseva ettevõtja staatust algmääruse artikli 2 lõike 7 punkti c esimese lõigu teise taande sisuliste kriteeriumide kohaldamisel (vt eespool punktid 48 ja 49).
The Court accordingly finds that the infringement of Article 20(5) of the basic regulation did not affect the content of the contested regulation and hence the applicant’s rights of defence.
Sellest tulenevalt tuleb nentida, et algmääruse artikli 20 lõike 5 rikkumine ei mõjuta vaidlustatud määruse sisu ja järelikult ka hageja kaitseõigust.
That irregularity cannot therefore result in unlawfulness and annulment of the contested regulation.
Niisuguse eeskirjade rikkumisega ei saa kaasneda vaidlustatud määruse õigusvastasus ja tühistamine.
The second plea must therefore be rejected.
Seega tuleb teine väide tagasi lükata.
The present action in its entirety should therefore be dismissed as unfounded.
Sellest tulenevalt tuleb kõnealune hagi jätta tervikuna põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
Under Article 87(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Kodukorra artikli 87 lõike 2 kohaselt on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Under Article 87(4) of those rules, the Member States and institutions which intervened in the proceedings are to bear their own costs.
Vastavalt kodukorra artikli 87 lõikele 4 kannavad menetlusse astuvad liikmesriigid ja institutsioonid ise oma kohtukulud.
Since the Council and the intervening companies have applied for costs and the applicant has been unsuccessful, the applicant must be ordered to bear its own costs and to pay those incurred by the Council and the intervening companies.
Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud ning nõukogu ja menetlusse astunud äriühingud on kohtukulude hüvitamist nõudnud, tuleb nõukogu ja menetlusse astunud äriühingute kohtukulud välja mõista hagejalt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud.
The Commission and the Italian Republic shall bear their own costs.
Komisjon ja Itaalia Vabariik kannavad ise oma kohtukulud.
THE COURT OF FIRST INSTANCE (Sixth Chamber)
ESIMESE ASTME KOHUS (kuues koda) otsustab:
Orders Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd to bear its own costs and to pay the costs incurred by the Council, Vale Mill (Rochdale) Ltd, Pirola SpA and Colombo New Scal SpA; 3.
Mõista nõukogu, Vale Mill (Rochdale) Ltd, Pirola SpA ja Colombo New Scal SpA kohtukulud välja Foshan Shunde Yongjian Housewares & Hardware Co. Ltd-lt, kes ühtlasi kannab ise oma kohtukulud. 3.
Orders the Commission and the Italian Republic to bear their own costs.
Komisjon ja Itaalia Vabariik kannavad ise oma kohtukulud.
Delivered in open court in Luxembourg on 29 January 2008.
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 29. jaanuaril 2008 Luxembourgis.
Case T-95/06
Kohtuasi T-95/06
(Plant varieties — Appeal to the Board of Appeal of the Community Plant Variety Office — Inadmissibility — Lack of individual concern — Effective judicial protection — Obligation to state reasons)
Taimesordid – Kaebuse esitamine Ühenduse Sordiameti apellatsiooninõukogule – Vastuvõetamatus – Isikliku puutumuse puudumine – Tõhus kohtulik kaitse – Põhjendamiskohustus
Judgment of the Court of First Instance (Second Chamber), 31 January 2008 . .
Esimese Astme Kohtu otsus (teine koda), 31. jaanuar 2008 . . . . . . . . . .
Agriculture — Uniform legislation — Protection of plant varieties — Regulations Nos 2100/94 and 1239/95 — Appeals procedure
Põllumajandus – Ühtsed õigusaktid – Taimesortide kaitse – Määrus nr 2100/94 ja määrus nr 1239/95 – Kaebemenetlus
(Council Regulation No 2100/94; Commission Regulation No 1239/95, Art. 49(1))
(Nõukogu määrus nr 2100/94; komisjoni määrus nr 1239/95, artikli 49 lõige 1)
Actions for annulment — Natural or legal persons — Measures of direct and individual concern to them
Tühistamishagi – Füüsilised või juriidilised isikud – Neid otseselt ja isiklikult puudutavad aktid
(Art. 230, fourth para., EC; Council Regulation No 2100/94, Art. 68)
(EÜ artikkel 230, neljas lõik; nõukogu määrus nr 2100/94, artikkel 68)
SUMMARY — CASE T-95/06
KOKKUVÕTE – KOHTUASI T-95/06
(Art. 230, fourth para., EC; Council Regulation No 2100/94, Arts 59, 67 and 68)
(EÜ artikkel 230, neljas lõik; nõukogu määrus nr 2100/94, artiklid 59, 67 ja 68)
(Council Regulation No 2100/94; Commission Regulation No 1239/95)
(Nõukogu määrus nr 2100/94; komisjoni määrus nr 1239/95)
remedied. Since Article 49(1) of Regulation No 1239/95 requires the Board of Appeal to ascertain whether the appeal complies with all the provisions of the basic regulation and the implementing regulation, it would otherwise be obliged to inform the applicant of all problems relating to admissibility, including those which could not be remedied, which would be contrary to the objective of that provision.
Vastasel korral oleks määruse nr 1239/95 artikli 49 lõike 1 alusel, mis kohustab apellatsiooninõukogu kontrollima kaebuse kooskõla alus- ja rakendusmääruse kõigi sätetega, apellatsiooninõukogu kohustatud teavitama kõigist vastuvõetavuse probleemidest, k.a nendest, mida ei saa kõrvaldada, mis aga oleks vastuolus selle sätte eesmärgiga.
Although, in specific situations, informing an appellant of a problem of admissibility which cannot be remedied may certainly protect that appellant from a decision based on reasoning which has not been subject to an exchange of views, such a general obligation to inform would most often be a burden for the Board of Appeal and, at the same time, ineffective, since that appellant would be unable to remedy the problem.
Kuigi eriolukordades võib kõrvaldamatust vastuvõetavuse probleemist teavitamine kindlasti kaitsta sellise otsuse tegemise eest, mis tugineb läbivaidlemata põhjendusele, oleks niivõrd üldine teavitamiskohustus apellatsiooninõukogu jaoks enamasti koormav ning samal ajal kasutu, kuna hageja ei saa neid probleeme kõrvaldada.
It can be seen from several language versions of Article 49(1) of Regulation No 1239/95 establishing implementing rules for the application of Regulation No 2100/94 as regards proceedings before the Community Plant Variety Office that the obligation to inform and to request remedial action is subject to the objective possibility that the deficiencies found can be rectified.
Määruse nr 1239/95, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 2100/94 rakenduseeskirjad seoses menetlusega Ühenduse Sordiametis, artikli 49 lõike 1 erinevate keeleversioonide kohaselt on teavitamise ja puuduse kõrvaldamise nõudmise kohustus seatud sõltuvusse objektiivsest võimalikkusest, kas tuvastatud puudusi on võimalik kõrvaldada.
Thus, that provision requires the Board of Appeal to assess whether it is possible for an appellant to remedy a deficiency in order to limit the request for remedial action to corrections which are possible.
See säte kohustab apellatsiooninõukogu hindama hageja võimalust puudust kõrvaldada, et piirata võimalikke puuduse kõrvaldamise nõudeid.
Since the objective of the obligation to inform and to request remedial action laid down in the abovementioned Article 49(1) is to permit an appellant to remedy the deficiencies found by the Board of Appeal within the period specified, it must be possible for those deficiencies to be remedied.
Kuna kõnealuse artikli 49 lõikes 1 sätestatud teavitamise ja puuduse kõrvaldamise nõudmise kohustuse eesmärk on võimaldada hagejal ettenähtud tähtajaks parandada apellatsiooninõukogu tuvastatud puudusi, peab neid puudusi olema võimalik kõrvaldada.
(see paras 34, 37)
(vt punktid 34 ja 37)
In addition, the obligation to inform is linked to that of requiring the applicant to remedy deficiencies capable of being
Teavitamiskohustus on seotud kohustusega nõuda nende puuduste kõrvaldamist, mida on võimalik kõrvaldada.
In order to determine whether a person is individually concerned within the
Selle tuvastamiseks, kas isik on määruse nr 2100/94 ühenduse sordikaitse kohta