natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Class two, type C landfills and class three landfills, referred to in Article 17(2)(c), are those which are intended to accept toxic and hazardous waste (points 4.2.3.3 and 4.2.4 of that decision).
II kategooria C tüüpi ja III kategooria prügilad, mida on nimetatud selle artikli 17 lõike 2 punktis c, on mõeldud toksiliste ja ohtlike jäätmete vastuvõtmiseks (kõnesoleva otsuse punktid 4.2.3.3 ja 4.2.4).
After receiving a complaint referring to incorrect implementation of Direct- ive 1999/31 by Legislative Decree No 36/2003, on 17 October 2003 the Commission sent the Italian Republic a letter of formal notice in which it claimed that the legislative decree did not comply with Articles 2, 5, 6, 10, 13 and 14 of the direct- ive.
Komisjon – olles saanud kaebuse direktiivi 1999/31 ebaõige ülevõtmise kohta seadusandliku dekreediga nr 36/2003 – saatis Itaalia Vabariigile 17. oktoobril 2003 märgukirja, milles ta märkis, et see seadusandlik dekreet ei ole kooskõlas nimetatud direktiivi artiklitega 2, 5, 6, 10, 13 ja 14.
In the introduction to that letter the Commission stated that the observations contained in it ‘[were without prejudice to] the fact that further questions might be brought to the attention of the Italian authorities’.
Märgukirja sissejuhatavas osas rõhutas komisjon, et see „[ei mõjuta] mingil moel asjaolu, et hiljem [võidakse] Itaalia ametiasutuste tähelepanu juhtida ka muudele küsimustele”.
The Italian Republic replied to that letter by two separate notes, dated 12 December 2003 and 28 January 2004 respectively.
Itaalia Vabariik vastas sellele kirjale kahe eraldi kirjaga, mille kuupäevad on vastavalt 12 detsember 2003 ja 28. jaanuar 2004.
On 9 July 2004, the Commission sent the Italian Republic a supplementary letter of formal notice in which it expressed doubts as to whether not only the articles of Directive 1999/31 referred to in the original letter of formal notice, but also Art -icles 3, 4, 7 to 9, 11 and 12 of that directive, had been correctly transposed. Moreover,
Komisjon esitas 9. juulil 2004 sellele liikmesriigile täiendava märgukirja, milles ta väljendas oma kahtlusi mitte üksnes seoses algses märgukirjas osutatud direktiivi 1999/31 artiklite ebaõige ülevõtmisega, vaid ka seoses selle direktiivi artiklite 3, 4, 7, 8, 9, 11 ja 12 ülevõtmisega.
Since the Commission was not satisfied with the explanations given by the Italian Republic, it sent it a reasoned opinion on 19 December 2005.
Kuna komisjoni ei rahuldanud Itaalia Vabariigi selgitused, esitas ta sellele liikmesriigile 19. detsembril 2005 põhjendatud arvamuse.
In the latter, it withdrew some of the complaints set out in the original letter of formal notice and confirmed those alleging that the national provisions concerning existing landfill sites did not comply with Directive 1999/31.
Komisjon võttis selles tagasi mõned algses märgukirjas esitatud väited ja kinnitas neid, mis põhinesid olemasolevaid prügilaid reguleerivate siseriiklike sätete vastuolul direktiiviga 1999/31.
It also called on the Italian Republic to adopt the necessary provisions to comply with the reasoned opinion within a period of two months from its receipt.
Lisaks kohustas ta Itaalia Vabariiki võtma nimetatud arvamuse järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
Since it was not persuaded by the arguments put forward by the Italian Republic in its note of 28 February 2006 in response to the reasoned opinion, the Commission brought the present action.
Kuna komisjoni ei veennud Itaalia Vabariigi 28. veebruari 2006. aasta kirjas esitatud argumendid, esitas ta käesoleva hagi.
The plea of inadmissibility, alleging irregularity of the pre-litigation procedure
Vastuvõetamatuse vastuväide, mis põhineb kohtueelse menetluse väidetaval õigusvastasusel
The Italian Republic pleads a defect in the pre-litigation procedure rendering the Commission’s action inadmissible.
Itaalia Vabariik tugineb kohtueelset menetlust mõjutanud veale, mis toob kaasa komisjoni hagi vastuvõetamatuse.
It observes that that institution changed the complaints relied on.
Ta märgib, et see institutsioon muutis esitatud väiteid.
Whereas in the original letter of formal notice, so far as concerns the treatment of existing landfill sites, the Commission had referred
Kui algses märgukirjas märkis komisjon seoses olemasolevate prügilatega, et seadusandlik dekreet nr 36/2003 on vastuolus direktiivi 1999/31 artikliga 14, siis
COMMISSION v ITALY to non-compliance of Legislative Decree No 36/2003 with Article 14 of Direct- ive 1999/31, in the supplementary letter of formal notice it relied on infringement of Articles 2 to 14 of that directive.
KOMISJON VS. ITAALIA täiendavas märgukirjas tugines ta vastuolule sama direktiivi artiklitega 2–14.
The Italian Republic also submits that in the original letter of formal notice the Commission had already inserted a reference to the effect that ‘new doubts’ could arise subsequently as to the compatibility of the national legislation transposing Directive 1999/31 with that directive.
See liikmesriik rõhutab samuti, et komisjon nentis juba algses märgukirjas, et hiljem võib ilmneda „uusi kahtlusi” seoses direktiivi 1999/31 ülevõtvate siseriiklike õigusaktide vastavusega sellele direktiivile.
The insertion of such a reference makes it possible for the Commission to change the complaints relied on against a Member State, in accordance with its needs and without being required to open a new infringement procedure.
Niisuguse märkuse lisamine lubas komisjonil muuta liikmesriigi vastu esitatud väiteid oma vajaduste kohaselt ilma sealjuures uut rikkumismenetlust alustamata.
Moreover, the addition of new complaints in the supplementary letter of formal notice constitutes an infringement of the duty of sincere cooperation referred to in Article 10 EC.
Lisaks rikub täiendavas märgukirjas uute väidete esitamine ka EÜ artiklist 10 tulenevat lojaalse koostöö kohustust.
The Commission disputes the existence of such an infringement, given that the supplementary letter of formal notice sent to the Italian Republic was intended to add new complaints or to amend those which had already been put forward.
Komisjon ei ole niisuguse rikkumise esinemisega nõus, kuna Itaalia Vabariigile saadetud täiendava märgukirja eesmärk oli lisada uusi väiteid või muuta juba esitatud väiteid.
In order to state more specifically what has been set out in a letter of formal notice and to complete the analysis of the response of the national authorities, the Commission sends the Member State concerned a reasoned opinion.
Märgukirjas väljatoodu täpsustamiseks ja liikmesriigi ametiasutuste analüüside täiendamiseks esitas komisjon liikmesriigile põhjendatud arvamuse.
On the other hand, in accordance with Article 226 EC, in order to extend the complaints relied on the Commission sends that State a supplementary letter of formal notice on which it has the opportunity to submit it arguments.
Esitatud väidete laiendamiseks edastas komisjon sellele liikmesriigile vastavalt EÜ artiklile 226 täiendava märgukirja, mille kohta see sai väljendada oma seisukohti.
In that regard, it must be recalled that it is settled caselaw that the proper conduct of the pre-litigation procedure constitutes an essential guarantee required by the EC Treaty not only in order to protect the rights of the Member State concerned, but also so as to ensure that any contentious procedure will have a clearly defined dispute as its subjectmatter.
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kujutab kohtueelse menetluse nõuetekohasus endast EÜ asutamislepinguga taotletud põhilist garantiid mitte üksnes kõnealuse liikmesriigi õiguste kaitseks, vaid ka tagamaks, et võimaliku kohtumenetluse vaidlusese oleks täpselt määratletud.
It follows from that function that the purpose of the letter of formal notice is, first, to delimit the subjectmatter of the dispute and to indicate to the Member State, which is invited to submit its observations, the factors enabling it to prepare its defence and, secondly, to enable the Member State to comply before proceedings are brought before the Court (Case C-1/00 Commission v France [2001] ECR I-9989, paragraph 54, and Case C-476/98 Commission v Germany [2002] ECR I-9855, paragraphs 46 and 47).
Sellest sihist tuleneb, et märgukirja eesmärk on esiteks piiritleda kohtuasja ese ja anda oma seisukohta esitama kutsutud liikmesriigile kaitse ettevalmistamiseks vajalikku teavet ning teiseks võimaldada liikmesriigil kõrvaldada rikkumine enne asja andmist Euroopa Kohtusse (13. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-1/00: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2001, lk I-9989, punkt 54, ja 5. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-476/98: komisjon vs. Saksamaa, EKL 2002, lk I-9855, punktid 46 ja 47).
The Commission sent the Italian Republic a supplementary letter of formal notice, laying down a new time-limit for that Member State to submit its observations, before sending it a reasoned opinion based on the same complaints as those in the supplementary letter of formal notice.
Komisjon saatis Itaalia Vabariigile täiendava märgukirja, milles ta andis sellele liikmesriigile uue tähtaja oma seisukohtade esitamiseks enne talle põhjendatud arvamuse saatmist täiendavas märgukirjas esitatud väidete alusel.
Accordingly, the Commission did not prejudice the rights of the defence since the Italian Republic was given the opportunity to prepare its defence before receiving the reasoned opinion.
Komisjon ei rikkunud seega kaitseõigusi, kuna Itaalia Vabariigile on antud võimalus enne põhjendatud arvamuse saamist oma kaitset ette valmistada.
This plea of inadmissibility raised by the Italian Republic must therefore be rejected.
Järelikult tuleb Itaalia Vabariigi esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
The first complaint, alleging infringement of Articles 2 to 14 of Directive 1999/31 arising from the delay in transposing that directive
Esimene väide, mis põhineb direktiivi 1999/31 artiklite 2–14 rikkumisel seoses selle direktiivi hilinenud ülevõtmisega
The Commission claims that, on account of the belated transposition of Direct- ive 1999/31, which did not take place until 27 March 2003 upon the entry into force of Legislative Decree No 36/2003, whereas the directive should have been transposed by 16 July 2001, the treatment applied, in Italian law, to landfills authorised between 16 July 2001 and 27 March 2003 was that reserved to existing landfill sites and not the stricter treatment laid down for new landfills.
Komisjon väidab, et direktiivi 1999/31 hilinenud ülevõtmise tõttu, mis viidi lõpule alles seadusandliku dekreedi nr 36/2003 jõustumisega 27. märtsil 2003, kuigi see oleks pidanud toimuma enne 16. juulit 2001, reguleeriti 16. juuli 2001 ja 27. märtsi 2003 vahel loa saanud prügilaid Itaalia õiguse kohaselt olemasolevatele prügilatele kohaldatavate sätetega, mitte aga rangemate sätetega, mis olid kehtestatud uute prügilate suhtes.
The Italian Republic therefore infringed, so far as concerns those landfills, Articles 2 to 14 of that directive, since they were not applied to all those landfills, which ought, on the contrary, to have
Itaalia Vabariik rikkus seega nende prügilate puhul selle direktiivi artikleid 2–14, kuivõrd neid artikleid ei kohaldatud kõigile prügilatele, mida oleks
COMMISSION v ITALY been regarded as new.
ITAALIA tulnud käsitleda kui uusi prügilaid.
The Italian authorities thus intentionally chose to infringe the Community provisions concerned because, even when transposing the directive out of time, they could have, and should have, made those landfills subject to the treatment reserved by the directive to new landfills.
Itaalia ametiasutused otsustasid seega tahtlikult rikkuda asjaomaseid ühenduse õiguse sätteid, kuna isegi direktiivi hilinenud ülevõtmisel oleks nad saanud ja pidanud kehtestama nende prügilate suhtes eeskirjad, mis on selles direktiivis sätestatud uute prügilate kohta.
The Commission adds that the fact, relied on during the administrative procedure, that the Italian Republic preferred unilaterally to await the adoption of Decision 2003/33/EC does not justify the delay in the implementation of Directive 1999/31.
Komisjon lisab, et haldusmenetluses esitatud asjaolu, et Itaalia Vabariik otsustas ühepoolselt oodata otsuse 2003/33/EÜ vastuvõtmist, ei õigusta direktiivi 1999/31 ülevõtmisega viivitamist.
That implementation did not depend in any way on the existence of such a measure since, in accordance with the directive, the Member States were to use national criteria in compliance with the requirements in Annex II to the directive.
See ülevõtmine ei sõltunud mingil moel niisuguse akti olemasolust, kuna vastavalt nimetatud direktiivile pidid liikmesriigid kasutama siseriiklikke kriteeriume, mis vastavad direktiivi II lisa ettekirjutustele.
The Italian Republic pleads, first of all, that this complaint is inadmissible, stating that the Commission cannot start proceedings before the Court on the basis of a delay in the transposition of Directive 1999/31 when the implementing legislative decree was adopted before the pre-litigation procedure was initiated and that delay is a fact which is impossible to remedy.
Itaalia Vabariik väidab selle väite kohta esiteks, et see on vastuvõetamatu, kuna komisjon ei saa pöörduda Euroopa Kohtusse direktiivi 1999/31 ülevõtmisega viivitamise alusel, kui seadusandlik dekreet selle ülevõtmiseks võeti vastu enne kohtueelse menetluse alustamist ja kui see hilinemine kujutab endast kõrvaldamatut asjaolu.
The Italian Republic claims, secondly, that that delay led to the need, for exclusively technical and administrative reasons, to make landfills authorised between the date of expiry of the period for transposition of Directive 1999/31 and that of the entry into force of Legislative Decree No 36/2003 subject to the obligations set out in the dir -ective for existing landfill sites.
Teiseks väidab see liikmesriik, et selle hilinemise tõttu tuli puhtalt tehnilistel ja administratiivsetel põhjustel kohaldada nende prügilate suhtes, millele anti luba direktiivi 1999/31 ülevõtmise tähtaja möödumise ja seadusandliku dekreedi 36/2003 jõustumise kuupäeva vahelisel ajal, kohustusi, mis olid direktiivis kehtestatud olemasolevatel prügilatele.
It was necessary to lay down in respect of those landfills, which already contained a certain amount of waste, a transitional period during
Nende prügilate suhtes, mis sisaldasid juba teatud kogust jäätmeid, oli vajalik ette näha üleminekuperiood, mille jooksul käitamislubade omanikud oleks saanud need nõuetega vastavusse viia.
The arrangements were, in any event, extremely restrictive and laid down a mandatory time-limit for the presentation of a conditioning plan for the sites which was shorter than that set by Directive 1999/31.
Kavandatud kord oli igal juhul väga range ja sätestas prügila vastavusse viimise kava esitamiseks kohustusliku tähtaja, mis oli lühem direktiiviga 1999/31 sätestatust.
As regards the plea of inadmissibility raised by the Italian Republic alleging that there is a lack of legal interest in a finding of delay in the transposition of Directive 1999/31, it should be noted that the form of order sought in the present action, in particular in so far as it is based on the action’s first complaint, does not relate to a declaration of such delay but to a declaration that the transitional provisions of Legislative Decree No 36/2003 do not comply with the directive so far as concerns the treatment of landfills opened during the period from the date of expiry of the period for transposition of the directive to the date of entry into force of the legislative decree.
Mis puudutab Itaalia Vabariigi esitatud vastuvõetamatuse vastuväidet, mis põhineb huvi puudumisel direktiivi 1999/31 hilinenud ülevõtmise tuvastamiseks, siis tuleb märkida, et käesolevas hagis esitatud nõuded, eriti osas, milles need tuginevad sellele esimesele väitele, ei puuduta mitte niisuguse hilinemise tuvastamist, vaid selle tuvastamist, et seadusandliku dekreedi nr 36/2003 üleminekusätted on vastuolus kõnealuse direktiiviga osas, mis puudutab prügilaid, mis avati selle direktiivi ülevõtmistähtaja möödumise ja seadusandliku dekreedi jõustumise kuupäeva vahelisel ajal.
As is apparent from the caselaw of the Court, a Member State which has not transposed, within the period prescribed, a Community directive and against which infringement proceedings have been brought in respect not of the failure to transpose but of the failure to fulfil an obligation flowing from that directive cannot plead the fact that it has not taken the necessary measures to implement the directive in order to object to the admissibility of the action and hence to prevent the Court from examining the application for a declaration that it has failed to fulfil its obligations (Case C-431/92 Commission v Germany [1995] ECR I-2189, paragraph 23).
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb aga, et kui liikmesriik ei võtnud ettenähtud tähtaja jooksul üle ühenduse direktiivi ja tema vastu on esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi, mille ese ei ole mitte tegevusetus, vaid direktiivist tuleneva kohustuse eiramine, siis ei saa see liikmesriik selleks, et vaidlustada hagi vastuvõetavust ja sellest tulenevalt rikkumise tuvastamisele suunatud nõude läbivaatamist Euroopa Kohtus, tugineda asjaolule, et ta ei olnud võtnud selle direktiivi ülevõtmiseks vajalikke meetmeid (11. augusti 1995. aasta otsus kohtuasjas C-431/92: komisjon vs. Saksamaa, EKL 1995, lk I-2189, punkt 23).
The plea that the first complaint in the action is inadmissible because the Commission lacks a legal interest in bringing proceedings must consequently be rejected.
Järelikult tuleb tagasi lükata vastuväide, mille kohaselt esimene väide on vastuvõetamatu, kuna komisjonil puudub põhjendatud huvi menetluse algatamiseks.
As regards the substance of this complaint, as the Commission has correctly noted and is not disputed by the Italian Republic, Legislative Decree No 36/2003 does not provide for the application of the provisions concerning new landfills, that is to say, in particular, Articles 2 to 13 of Directive 1999/31, to landfills authorised between the date of expiry of the period for transposition of the directive and that of the entry into force of the legislative decree.
Selle väite põhjendatuse kohta tuleb tõdeda, et nagu komisjon õigustatult väitis – ja millele Itaalia Vabariik ei ole vastu vaielnud –, ei näe seadusandlik dekreet nr 36/2003 ette, et direktiivi 1999/31 ülevõtmistähtaja möödumise ja selle seadusandliku dekreedi jõustumise kuupäeva vahel avatud prügilatele kohaldatakse uusi prügilaid puudutavaid sätteid ehk direktiivi artikleid 2–13.
On the other hand, it provides for the application to those landfills of the treatment reserved to existing landfill sites, by making them subject to the adaptation procedure laid down in Article 17 of the legislative decree.
Seevastu nähakse selles seadusandlikus dekreedis ette, et neile kohaldatakse regulatsiooni, mis on mõeldud olemaolevate prügilate jaoks, kuivõrd nende puhul rakendatakse selle artiklis 17 sätestatud nõuetega vastavusse viimise menetlust.
According to settled caselaw, a Member State may not plead its late implementation of a directive as justification for failure to fulfil, or late fulfilment of, other obligations imposed by that directive (see Case C-274/98 Commission v Spain [2000] ECR I-2823, paragraph 22, and Case C-127/99 Commission v Italy [2001] ECR I-8305, paragraph 45).
Väljakujunenud kohtupraktikast aga nähtub, et liikmesriik ei või tugineda direktiivi ülevõtmisega hilinemisele, et õigustada muude selles direktiivis ettenähtud kohustuste eiramist või nende täitmisega viivitamist (vt 13. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-274/98: komisjon vs. Hispaania, EKL 2000, lk I-2823, punkt 22, ja 8. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-127/99: komisjon vs. Itaalia, EKL 2001, lk I-8305, punkt 45).
When a directive, such as that in question in the present case, lays down unequivocal obligations on the competent national authorities, Member States which have not transposed the directive cannot consider themselves relieved from compliance with those obligations after the period for transposition has expired and cannot exclude, by a transitional provision, the application of the provisions of the directive.
Kui direktiiviga, nagu on kõne all käesolevas asjas, kehtestatakse pädevatele siseriiklikele ametiasutustele ühemõttelised kohustused, siis ei või selle direktiivi ülevõtmata jätnud liikmesriigid pidada end pärast ülevõtmistähtaja möödumist vabastatuks nende kohustuste täitmisest ega välistada üleminekusättega sama direktiivi sätete kohaldamist.
To allow the State such a right would have the effect of allowing it to defer the time-limit for transposition by it (see, to that effect, Case C-396/92 Bund Naturschutz in Bayern and Others [1994] ECR I-3717, paragraph 19).
Tunnistada niisuguse võimaluse olemasolu tähendaks seda, et liikmesriikidel lubataks ülevõtmistähtaega enda suhtes edasi lükata (vt selle kohta 9. augusti 1994. aasta otsus kohtuasjas C-396/92: Bund Naturschutz in Bayern jt, EKL 1994, lk I-3717, punkt 19).
It follows that the Italian Republic should have applied to landfills authorised between 16 July 2001 and 27 March 2003 the provisions of Directive 1999/31 concerning new
Sellest järeldub, et Itaalia Vabariik oleks pidanud kohaldama 16. juuli 2001 ja 27. märtsi 2003 vahel loa saanud prügilatele direktiivi 1999/31 uusi prügilaid reguleerivaid
Therefore, by adopting and maintaining in force Legislative Decree No 36/2003 which excludes such application, it has failed to fulfil its obligations under those articles.
Võttes vastu ja jättes kehtima seadusandliku dekreedi nr 36/2003, mille tulemusena niisugune kohaldamine oli välistatud, rikkus ta järelikult nendest artiklitest tulenevaid kohustusi.
In addition, by applying the set of rules laid down in Article 14 of Directive 1999/31 concerning existing landfill sites to new landfills, it has also failed to fulfil its obligations under that article.
Lisaks rikkus ta ka kohustusi, mis tulenevad selle direktiivi artiklist 14, kuivõrd ta kohaldas selles artiklis olemasolevate prügilate kohta kehtestatud korda uutele prügilatele.
Moreover, the grounds relied on by the Italian Republic to justify its delay in transposing and applying Directive 1999/31, which relate to the need to await the adoption of Decision 2003/33, are not well founded.
Lisaks on alusetud selle liikmesriigi esitatud põhjendused direktiivi 1999/31 ülevõtmisega hilinemise ja kohaldamise kohta, mis põhinevad vajadusest oodata ära otsuse 2003/33 vastuvõtmine.
That decision is designed to specify the rules concerning the criteria and procedures for the acceptance of waste at landfills.
Selle otsuse eesmärk on täpsustada jäätmete prügilatesse vastuvõtmise kriteeriume ja korda.
However, those rules are set out in the directive and their application is not conditional on the adoption of such a decision pursuant to Article 16 of the directive.
Need eeskirjad on sätestatud selles direktiivis ja nende kohaldamine ei sõltu niisuguse otsuse vastuvõtmisest kõnesoleva direktiivi artikli 16 alusel.
Accordingly, the first complaint relied on by the Commission in support of its action must be considered to be well founded.
Järelikult tuleb komisjoni esimene väide, mille ta esitas oma hagi põhjenduseks, lugeda põhjendatuks.
The second complaint, alleging infringement of Article 14(d)(i) of Directive 1999/31
Teine väide, mis põhineb direktiivi 1999/31 artikli 14 punkti d alapunkti i rikkumisel
In its second complaint, the Commission notes that Article 14(d)(i) of Direct- ive 1999/31, which lays down transitional rules concerning landfills for hazardous
Teise väitega märgib komisjon, et direktiivi 1999/31 artikli 14 punkti d alapunkt i, milles kehtestatakse üleminekusätted ohtlike jäätmete prügilate jaoks, sätestab, et