natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In any event, the possible existence of remedies before the national courts cannot preclude the possibility of contesting the legality of a decision adopted by a Community institution directly before the Community judicature under Article 230 EC (Air France v Commission, cited in paragraph 58 above, paragraph 69; Royal Philips Electronics v Commission, cited in paragraph 62 above, paragraph 290, and Infront WM v Commission, cited in paragraph 53 above, paragraph 109).
Igal juhul ei saa see, et on olemas siseriiklikud õiguskaitsevahendid, mida on võimalik siseriiklikus kohtus kasutada, välistada võimalust vaidlustada ühenduse kohtus EÜ artikli 230 alusel otse ühenduse institutsiooni tehtud otsuse õiguspärasust (eespool punktis 58 viidatud kohtuotsus Air France vs. komisjon, punkt 69; eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Royal Philips Electronics vs. komisjon, punkt 290 ja eespool punktis 53 viidatud kohtuotsus Infront WM vs. komisjon, punkt 109).
Lastly, the fact that the Commission does not have investigative powers as extensive as those which it has under Regulation No 139/2004 cannot be a relevant factor in determining the admissibility of this action.
Lõpuks ei saa asjaolu, et komisjonil ei ole muud ulatuslikku uurimispädevust kui see, mis tal on määruse nr 139/2004 alusel, olla käesolevas asjas hagi vastuvõetavuse otsustamisel asjakohane tegur.
Vodafone points out in this respect that the Commission has the power under Article 5 of Directive 2002/21 to require NRAs to provide it ‘with the information necessary for it to carry out its tasks under the Treaty’ (including information considered confidential) and that the Commission exercised its power in this case .
Vodafone tuletab sellega seoses meelde, et komisjonil on direktiivi 2002/21 artikli 5 alusel pädevus nõuda reguleerivatelt asutustelt, et nad esitaksid talle „teabe, mida komisjon vajab asutamislepingust tulenevate ülesannete täitmiseks” (kaasa arvatud teave, mida peetakse konfidentsiaalseks) ja et komisjon kasutas käesolevas asjas seda pädevust.
The Commission’s investigative powers are limited only insofar as the Commission is not required or entitled to carry out a full substantive review of all of the facts underlying the NRA’s draft measure.
Komisjoni uurimispädevus on Vodafone’i väitel piiratud üksnes selles osas, et komisjon ei ole kohustatud või tal ei ole õigust teostada kõikide reguleeriva asutuse meetme eelnõu aluseks olevate faktiliste asjaolude üle terviklikku sisulist kontrolli.
The Commission’s role is different from that of either the NRA or the national appeal body established under Article 4 of Directive 2002/21.
Komisjoni roll erineb reguleeriva asutuse rollist või direktiivi 2002/21 artikli 4 kohaselt asutatud siseriikliku kaebusi käsitleva organi rollist.
However, within the constraints of the information available to it (including information it requests under Article 5 of Directive 2002/21), the Commission has a duty to consider whether a draft measure would create a barrier to the internal market, to decide whether it has serious doubts concerning the compatibility of the draft measure with Community law and, in cases where, at the end of an extended investigation, it considers that a proposed measure is incompatible with Community law, to veto the draft measure.
Sellegipoolest on komisjon kohustatud selle teabe raames, mis talle kättesaadavaks tehakse (sealhulgas teave, mida ta nõuab direktiivi 2002/21 artikli 5 alusel), kontrollima, kas meetme eelnõu tekitaks takistusi siseturule, otsustama, kas tal on tõsiseid kahtlusi selle meetme eelnõu kooskõla kohta ühenduse õigusega ja juhul, kui ta leiab põhjaliku uurimuse lõpuks, et meetme eelnõu ei ole ühenduse õigusega kooskõlas, siis keelama asjaomase meetme eelnõu ära.
To fulfil this task, the Commission must exercise a legally appropriate degree of oversight which respects an NRA’s margin of discretion but prevents the adoption of draft measures incompatible with Community law.
Selle ülesande täitmiseks peaks komisjon teostama kohase õigusliku kontrolli, milles arvestatakse reguleeriva asutuse hindamispädevust, kuid mis takistaks ühenduse õiguse vastaste meetmete eelnõude vastuvõtmist.
According to settled case-law, any measure the legal effects of which are binding on, and capable of affecting the interests of, the applicant by bringing about a distinct change in his legal position is an act or decision which may be the subject of an action for annulment under Article 230 EC.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on meede, millel on hageja huve puudutavad siduvad õiguslikud tagajärjed, tuues kaasa selge muutuse tema õiguslikus seisundis, selline toiming või otsus, mis võib olla tühistamishagi esemeks EÜ artikli 230 mõttes.
The form in which such acts or decisions are cast is, in principle, immaterial as regards the question whether they are open to challenge by an action for annulment (IBM v Commission, cited in paragraph 53 above, paragraph 9; Case T-241/97 Stork Amsterdam v Commission [2000] ECR II-309, paragraph 49).
Vorm, milles aktid või otsused on vastu võetud, ei oma põhimõtteliselt mingit tähtsust sellest seisukohast, kas neid on võimalik tühistamishagi esitamise kaudu vaidlustada (eespool punktis 53 viidatud kohtuotsus IBM vs. komisjon, punkt 9; Esimese Astme Kohtu 17. veebruari 2000. aasta otsus kohtuasjas T-241/97: Stork Amsterdam vs. komisjon, EKL 2000, lk II-309, punkt 49).
In order to ascertain whether or not an act which has been challenged produces such effects it is necessary to look to its substance (Case C-147/96 Netherlands v Commission [2000] ECR I-4723, paragraph 27).
Et teha kindlaks, kas aktil on sellised tagajärjed, tuleb lähtuda akti sisust (Euroopa Kohtu 22. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C-147/96: Madalmaad vs. komisjon, EKL 2000, lk I-4723, punkt 27).
In order to determine, in the light of the abovementioned principles, the legal nature of the contested act and whether it produces binding legal effects, it is necessary to examine both its content and the context in which it was adopted (see, to that effect, the order in Case C-50/90 Sunzest v Commission [1991] ECR I-2917, paragraph 13).
Selleks et hinnata eespool mainitud põhimõtete alusel vaidlustatud akti õiguslikku olemust ja otsustada, kas sellel on siduvad õiguslikud tagajärjed, tuleb seega uurida nii selle sisu kui ka selle vastuvõtmise asjaolusid (vt selle kohta Euroopa Kohtu 13. juuni 1991. aasta määrus kohtuasjas C-50/90: Sunzest vs. komisjon, EKL 1991, lk I-2917, punkt 13).
The context in which the contested act was adopted
Vaidlustatud akti vastuvõtmise asjaolud
— The tasks assigned to NRAs and to the Commission by Directive 2002/21
– Direktiiviga 2002/21 vastavalt reguleerivale asutusele ja komisjonile määratud kohustused
The legal context in which the contested act was adopted is that of Directive 2002/21.
Vaidlustatud akti õigusliku konteksti moodustab direktiiv 2002/21.
In accordance with Article 1(1) thereof, the Directive ‘establishes a harmonised framework for the regulation of electronic communications services, electronic communications networks, associated facilities and associated services[,] … lays down tasks of [NRAs] and establishes a set of procedures to ensure the harmonised application of the regulatory framework throughout the Community’.
Direktiivi 2002/21 artikli 1 lõike 1 kohaselt kehtestatakse direktiiviga „elektrooniliste sideteenuste, elektrooniliste sidevõrkude ja nendega seotud vahendite ja teenuste reguleerimise ühtlustatud raamistik[, …] sätestatakse [reguleerivate asutuste] kohustused ja kehtestatakse kord reguleeriva raamistiku ühtse kohaldamise tagamiseks kogu ühenduses”.
The Community legislature wished to assign a central role to NRAs in order to achieve the objectives referred to in Directive 2002/21, amongst which, as Article 8(2) thereof states, is the promotion of competition on the electronic communications markets.
Ühenduse seadusandja soovis anda reguleerivale asutusele keskse rolli direktiivi 2002/21 eesmärkide saavutamisel, mille hulgas on vastavalt selle direktiivi artikli 8 lõikele 2 konkurentsi toetamine elektrooniliste sideteenuste turul.
In this respect, it is first necessary to note procedural factors such as recourse to the legal instrument of a directive, of which Member States are the sole addressees.
Sellega seoses tuleb kõigepealt esile tuua vormiga seonduvad tegurid, nagu sellise õiguskaitsevahendi kui direktiivi kasutamine, mille adressaadid on üksnes liikmesriigid.
The structure of the directive, which contains five chapters, entitled ‘Scope, aim and
Kõnealuse direktiivi, millel on viis peatükki pealkirjaga
Next, as regards the precise areas of responsibility assigned by Directive 2002/21 to the NRAs, they are required, inter alia, to define, on the basis of the principles of competition law, electronic communications markets within their territory (Article 15(3) of Directive 2002/21), to identify operators having significant market power on those markets (Article 14 of Directive 2002/21) and to determine the regulatory obligations which must, where appropriate, be imposed on those operators (Article 16(4) of Directive 2002/21).
Mis puutub konkreetsesse pädevusse, mis reguleerivatele asutustele direktiivi 2002/21 kohaselt on antud, siis nad on eelkõige kohustatud määratlema kooskõlas konkurentsiõiguse põhimõtetega nende territooriumil paiknevad elektrooniliste sideteenuste turud (direktiivi 2002/21 artikli 15 lõige 3), tegema kindlaks märkimisväärse turujõuga ettevõtjad (direktiivi 2002/21 artikkel 14) ja kehtestama neile ettevõtjatele vajalikud regulatiivsed kohustused (direktiivi 2002/21 artikli 16 lõige 4).
When exercising the responsibilities referred to in the previous paragraph, the NRAs receive assistance from the Commission .
Eelmises punktis mainitud pädevuse kasutamisel abistab reguleerivaid asutusi komisjon.
Thus, Article 15(1) of Directive 2002/21 provides that ‘the Commission shall adopt a recommendation on relevant product and service markets’ and that ‘[t]he recommendation shall identify … those product and service markets within the electronic communications sector, the characteristics of which may be such as to justify the imposition of regulatory obligations’.
Nii näeb direktiivi 2002/21 artikli 15 lõige 1 ette, et „komisjon võtab vastu soovituse asjaomaste toote- ja teenuseturgude kohta” ja et „[s]oovituses määratletakse […] need toote- ja teenuseturud elektroonilise side sektoris, mille omadused võivad õigustada […] regulatiivsete kohustuste kehtestamist”.
Article 15(2) of Directive 2002/21 adds that the ‘Commission shall publish … guidelines for market analysis and the assessment of significant market power … which shall be in accordance with the principles of competition law’.
Direktiivi 2002/21 artikli 15 lõikes 2 on lisatud, et „komisjon avaldab […] turuanalüüsi ja märkimisväärse turujõu hindamise suunised […], mis on kooskõlas konkurentsiõiguse põhimõtetega.”
In accordance with the second subparagraph of Article 14(2), Article 15(3) and Article 16(1) of Directive 2002/21, the NRAs ‘[are to] take into the utmost account’ the Commission recommendation and guidelines.
Direktiivi 2002/21 artikli 14 lõike 2 teises lõigus, artikli 15 lõikes 3 ja artikli 16 lõikes 1 on sätestatud, et reguleerivad asutused „võtavad täiel määral arvesse” komisjoni soovitust ja suuniseid.
Directive 2002/21 provides for more direct involvement by the Commission and involvement by other NRAs where an NRA intends ‘[to define] the markets that differ from those defined in the [Commission’s] recommendation’ (Article 15(3)).
Direktiivis 2002/21 on ette nähtud komisjoni otsesem osalus ning teiste reguleerivate asutuste osalus juhul, kui reguleerivad asutused kavatsevad „määratleda turge, mis erinevad [komisjoni] soovituses määratletud turgudest” (artikli 15 lõige 3).
The same applies where the NRA — or NRAs concerned in the case of a transnational market — seek to impose, maintain or amend appropriate specific regulatory obligations on undertakings with significant power on a market which is not effectively competitive (Article 16(4), (5) and (6)).
Sama kehtib ka siis, kui reguleeriv asutus – või riikidevaheliste turgude puhul reguleerivad asutused – soovivad turul, mis ei tegutse konkurentsinõuete kohaselt, kehtestada märkimisväärse turujõuga ettevõtjatele vajalikud regulatiivsed erikohustused või säilitada või muuta juba kehtivaid kohustusi (artikli 16 lõiked 4, 5 ja 6).
The Commission’s involvement and that of other NRAs in the process of consolidating the internal market for electronic communications is set out in Article 7 of Directive 2002/21 and is intended, in accordance with recital 15 in the preamble thereto,‘to ensure that decisions at national level do not have an adverse effect on the single market or other Treaty objectives’.
Komisjoni ja teiste reguleerivate asutuste osalust elektroonilise side siseturu konsolideerimise menetluses on kirjeldatud direktiivi 2002/21 artiklis 7 ning selle eesmärk on vastavalt kõnealuse direktiivi põhjendusele 15 „tagada, et riigi tasandil tehtud otsused ei kahjusta ühtset turgu ega muid asutamislepingu eesmärke”.
It is a process which seeks to ensure the consistent application of the regulatory framework.
See on menetlus, mille eesmärk on tagada õigusliku raamistiku ühetaoline kohaldamine.
— The conduct of the procedure under Article 7 of Directive 2002/21
– Direktiivi 2002/21 artiklis 7 ette nähtud menetluse käik
Article 7(3) of Directive 2002/21 provides that ‘where a[n] [NRA] intends to take a measure’ referred to inter alia in Articles 15 or 16 of Directive 2002/21 and ‘[which] would affect trade between Member States’, the NRA concerned must ‘[i]n addition to the consultation [of interested parties] referred to in Article 6’ make ‘the draft measure accessible to the Commission and the [NRAs] in other Member States, together with the reasoning on which the measure is based’ and ‘inform the Commission and other [NRAs] thereof’.
Direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikes 3 on sätestatud, et „kui [reguleeriv asutus] kavatseb võtta meetme”, mis kuulub direktiivi 2002/21 artikli 15 või 16 reguleerimisalasse ja mis „mõjutaks liikmesriikidevahelist kaubandust”, peab asjaomane reguleeriv asutus „lisaks artiklis 6 nimetatud [huvitatud poolte] konsultatsioonidele” tegema „meetme eelnõu koos meetme aluseks olevate põhjendustega kättesaadavaks komisjonile ja teiste liikmesriikide reguleerivatele asutustele” ning „teatama sellest komisjonile ja teistele [reguleerivatele asutustele]”.
That obligation on the NRA concerned to notify corresponds with the Commission’s obligation to examine the notified draft measure in order to ‘ensure that decisions at national level do not have an adverse effect on the single market or other Treaty objectives’ (recital 15 in the preamble to Directive 2002/21).
Sellele asjaomase reguleeriva asutuse teatamiskohustusele vastab komisjoni kohustus vaadata läbi meetme eelnõu, millest teatati, et „tagada, et riigi tasandil tehtud otsused ei kahjusta ühtset turgu ega muid asutamislepingu eesmärke” (direktiivi 2002/21 põhjendus 15).
In the present case, draft measure ES/2005/0330, which was notified to the Commission and to the other NRAs, falls within Article 16(4) of Directive 2002/21.
Käesoleval juhul tugineb meetme nr ES/2005/0330 eelnõu, millest komisjonile ja teistele reguleerivatele asutustele teatati, direktiivi 2002/21 artikli 16 lõikele 4. Esitatud
The proposed measure aims to designate undertakings as having significant market power and to impose specific regulatory obligations.
KOMISJON meetme eesmärk on määratleda ettevõtjaid märkimisväärse turujõuga ettevõtjatena ja kehtestada regulatiivsed erikohustused.
It should be observed that Article 7 of Directive 2002/21 provides for two types of possible reaction on the part of the Commission, following notification of a draft measure falling within Article 16(4) of Directive 2002/21.
Tuleb märkida, et direktiivi 2002/21 artikkel 7 näeb komisjonile pärast seda, kui talle teatatakse direktiivi 2002/21 artikli 16 lõikele 4 tuginevast meetmest, ette kaks võimalikku teguviisi.
In the first case, provided for in Article 7(3) of Directive 2002/21, the Commission considers that the draft measure will not create a barrier to the single market or does not have serious doubts as to its compatibility with Community law and in particular the objectives referred to in Article 8 of the Directive .
Esimesel juhul, mis on sätestatud direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikes 3, leiab komisjon, et meetme eelnõu ei loo takistusi ühtsel turul ning et tal ei ole alust kahelda meetme vastavuses ühenduse õigusnormidele ja eelkõige kõnealuse direktiivi artiklis 8 nimetatud eesmärkidele.
In that case, the Commission ‘may make comments to the [NRA] concerned only within one month’ if, as in this case, the consultation of interested parties provided for in Article 6 of Directive 2002/21 was already completed when the draft measure was notified .
Sel juhul võib komisjon „esitada oma arvamuse asjaomasele [reguleerivale asutusele] ainult ühe kuu jooksul”, kui direktiivi 2002/21 artiklis 6 nimetatud [huvitatud poolte] konsultatsioonid on siis juba toimunud, kui teatati meetme eelnõust, nagu käesoleval juhul.
The Commission stated in the course of these proceedings that, for reasons of transparency, it took a position on each notification by making comments or by sending a letter stating that it had no comments to make (Communication COM(2006) 28 final, p. 3).
Komisjon kinnitas käesoleva menetluse käigus, et võttis läbipaistvuse kaalutlustel seisukoha iga teatamise puhul, esitades arvamuse või saates kirja, milles kinnitas, et tal ei ole märkusi (teatis KOM(2006) 28 (lõplik), lk 3).
In the second case, referred to in Article 7(4) of Directive 2002/21, the Commission considers, conversely, that the draft measure ‘would affect trade between Member States’ and ‘would create a barrier to the single market’ or expresses ‘serious doubts as to its compatibility with Community law and in particular the objectives referred to in Article 8’.
Teisel juhul, mis on sätestatud direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikes 4, leiab komisjon vastupidi, et meetme eelnõu „mõjutaks liikmesriikidevahelist kaubandust” ning „looks takistusi ühtsel turul”, või on komisjonil „alust kahelda meetme vastavuses ühenduse õigusnormidele ja eelkõige artiklis 8 nimetatud eesmärkidele”.
In that case, it sends a letter, also within one month, to the NRA concerned expressing serious doubts within the meaning of Article 7(4) of Directive 2002/21 and, in accordance with that provision, ‘the draft measure shall not be adopted for a further two months’. During that second phase of the procedure, the Commission undertakes a detailed examination of the measure concerned.
Sellisel juhul saadab ta sama ühekuuse tähtaja jooksul asjaomasele reguleerivale asutusele kirja, milles väljendab olulisi kahtlusi direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 4 mõttes, ja viidatud sätte kohaselt „lükatakse meetme eelnõu vastuvõtmine veel kaks kuud edasi”.
Even
Selle
2007 — CASE T-109/06 though no provision expressly so provides, the Commission stated that, in the context of the second phase, it invited interested parties to submit their observations.
Isegi kui ükski säte seda sõnaselgelt ette ei näe, kinnitas komisjon, et teise osa käigus kutsus ta pooli üles esitama oma arvamust.
In is apparent from Article 7(4) of Directive 2002/21 that, within that additional period of two months, ‘the Commission may … take a decision requiring the [NRA] concerned to withdraw the draft measure’.
Direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikest 4 tuleneb, et selle kahekuuse lisatähtaja jooksul „võib komisjon teha […] otsuse, et asjaomane [reguleeriv asutus] peab meetme eelnõu tühistama”.
Such a decision ‘shall be accompanied by a detailed and objective analysis of why the Commission considers that the draft measure should not be adopted together with specific proposals for amending the draft measure’.
Sellisele otsusele „tuleb lisada üksikasjalik ja objektiivne analüüs selle kohta, miks komisjon leiab, et meetme eelnõu ei tohiks vastu võtta, ja konkreetsed ettepanekud meetme eelnõu muutmiseks”.
The Commission may also reach the conclusion that that measure does not, ultimately, raise problems of compatibility with Community law.
Komisjon võib ka jõuda järeldusele, et seoses selle meetme vastavusega ühenduse õigusele ei esine siiski probleeme.
In that case, it withdraws the objections, in accordance with Paragraph 14 of Recommendation 2003/561.
Sel juhul võtab ta etteheited tagasi vastavalt soovituse 2003/561 punktile 14.
The initiation of the second phase of the procedure does not therefore necessarily result in a veto decision by the Commission .
Menetluse teise osa algatamine ei vii seega tingimata komisjoni vetoni.
It should be pointed out that the role of other NRAs following notification of the draft measure is, unlike that of the Commission, limited to making comments under Article 7(3) of Directive 2002/21.
Tuleb märkida, et teiste reguleerivate asutuste roll pärast meetme eelnõu teadet piirdub vastupidiselt komisjoni rollile arvamuse esitamisega direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 3 alusel.
Other NRAs do not have the power to request the notifying NRA to withdraw its draft measure.
Nimelt ei ole teistel reguleerivatel asutustel pädevust paluda teate esitanud reguleerival asutusel oma meetme eelnõu tühistada.
— The legal nature of a letter under Article 7(3) of Directive 2002/21
– Direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikel 3 põhineva kirja õiguslik olemus
The contested act in this case is a Commission’s letter of comments on the basis of Article 7(3) of Directive 2002/21.
Käesolevas asjas vaidlustatud akt on komisjoni arvamuskiri, mis tugineb direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikele 3.
Vodafone submits that the contested act produces legal effects that are binding on it and capable of affecting its interests within the meaning of the caselaw cited at paragraph 69 above.
Vodafone leiab, et vaidlustatud aktil on sellised siduvad tagajärjed, mis mõjutavad tema huve eespool punktis 69 viidatud kohtupraktika tähenduses.
In the first place, it states that, by adopting the contested act, the Commission approved draft measure ES/2005/0330 and decided not to impose the additional moratorium of two months provided for in Article 7(4) of Directive 2002/21 and not to open the second phase of the procedure provided for in that provision, thereby depriving it of its procedural rights .
Esiteks väidab ta, et kui komisjon võttis vaidlustatud akti vastu, kiitis ta meetme nr ES/2005/0330 eelnõu heaks ja otsustas mitte määrata direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikes 4 ette nähtud täiendavat kahekuust moratooriumi ja mitte algatada samas sättes ette nähtud menetluse teist osa, jättes Vodafone’i sellega ilma tema menetlusõigusest.
In this respect, it should be noted that Article 8(2) of Directive 2002/21 requires NRAs, inter alia, to promote competition in the provision of electronic communications networks, electronic communications services and associated facilities and services.
Sellega seoses tuleb meenutada, et direktiivi 2002/21 artikli 8 lõike 2 alusel on reguleerivatel asutustel eelkõige kohustus toetada konkurentsi elektrooniliste sidevõrkude, elektrooniliste sideteenuste ning nendega seotud vahendite ja teenuste pakkumisel.
Draft measure ES/2005/0330, which falls under Article 16(4) of Directive 2002/21, seeks to achieve that objective by imposing specific regulatory obligations on the three public mobile communications network operators active in Spain, which, according to the CMT, jointly have significant market power.
Direktiivi 2002/21 artikli 16 lõikele 4 tugineva meetme nr ES/2005/0330 eelnõuga püütakse seda eesmärki ellu viia, kehtestades regulatiivseid erikohustusi kolmele Hispaanias tegutsevale üldkasutatava mobiilvõrgu operaatorile, kellel on sideameti hinnangul koos märkimisväärne turujõud.