natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As the national court pointed out, unlike Articles 36 to 43 of Regulation No 2419/2001, which contained the provisions, applicable with regard to the basis for calculation, reductions and exclusions relating to ‘livestock’ aid applications, Articles 57 to 63 of Regulation No 796/2004, which have the same subject-matter, contain no provision analogous to Article 39 of Regulation No 2419/2001, which, like Article 10c of Regulation No 3887/92, which it replaced, specifically concerned the reduction of the amount of aid for bovine animals in the case of noncompliance with the rules on identification and registration established by Regulation No 1760/2000, in respect of bovine animals not claimed for aid.
Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, ei sisalda erinevalt määruse nr 2419/2001 artiklitest 36–43, mis hõlmavad loomapidamistoetuse taotlustega seotud vähendamiste ja väljaarvamiste arvutamise alust käsitlevaid sätteid, määruse nr 796/2004 sama reguleerimisalaga artiklid 57–63 määruse nr 2419/2001 artikliga 39 analoogset sätet, mis sarnaselt määruse nr 3887/92 artikliga 10c, mida see asendas, käsitles määrusega nr 1760/2000 ette nähtud identifitseerimist ja registreerimist käsitlevate sätete eiramise korral veisetoetuse summa vähendamist just toetusetaotlustega hõlmamata veiste osas.
However, it cannot be deduced from this that Regulation No 796/2004 no longer contains any provision to that effect.
Siiski ei saa sellest järeldada, et määrus nr 796/2004 ei sisalda selle kohta ühtki sätet.
In the context of the reform of the common agricultural policy (CAP) instituted by Regulation No 1782/2003, for which Regulation No 796/2004 sets out certain detailed rules of application, the rules on registration and identification laid down by Regulation No 1760/2000 are, henceforth, as follows from Article 3(1) of Regulation No 1782/2003, read in conjunction with Annex III, Section A.8 thereto, subject to the statutory management requirements which all recipients of direct payments must respect pursuant to crosscompliance, both in Member States which have adopted the single payment scheme to which Title III of Regulation No 1782/2003 refers and in those which have opted, pursuant to Article 68 of the regulation, for the partial ‘recoupling’ of payments for beef and veal referred to in Title IV of that regulation and, accordingly, as regards both bovine animals not claimed for aid and those claimed for aid.
Määrusega nr 1782/2003 kehtestatud ühise põllumajanduspoliitika reformi raames – mille teatavaid üksikasjalikke eeskirju täpsustab määrus nr 796/2004 – määrusega nr 1760/2000 kehtestatud veiste registreerimise ja identifitseerimise nõuded, nii nagu tuleneb määruse nr 1782/2003 artikli 3 lõikest 1 koostoimes selle määruse III lisa punkti A alapunktiga 8, kuuluvad edaspidi kohustuslike majandamisnõuete hulka, mida otsetoetuste saaja on kohustatud nõuetele vastavuse kohustuse raames täitma nii liikmesriikides, kes on kehtestanud määruse nr 1782/2003 III jaotises osundatud ühtse otsemaksete kava, kui ka liikmesriikides, kes on nimetatud määruse artikli 68 alusel otsustanud selle määruse IV jaotises osundatud toetuste osalise „uuesti sidumise” kasuks, ning seda nii toetusetaotlustega hõlmamata veiste osas kui ka nende veiste osas, mis on toetusetaotlustega hõlmatud.
In accordance with Articles 6(1) and 7(1) of Regulation No 1782/2003, and as is clear from recital 2 in the preamble to that regulation, infringement of the crosscompliance rules gives rise to the reductions and exclusions set out in Articles 66 and 67 of Regulation No 796/2004.
Määruse nr 1782/2003 artikli 6 lõike 1 ja artikli 7 lõike 1 ning selle määruse põhjenduse 2 kohaselt toob nõuetele vastavust puudutavate eeskirjade rikkumine kaasa vähendamisi ja väljaarvamisi, mis on märgitud määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67.
Consequently, noncompliance with the rules on identification and registration laid down by Regulation No 1760/2000, in respect of bovine animals which, as in the case in the main proceedings, are not claimed for aid, falls under Articles 66 and 67 on cross-compliance.
Veiste osas, mis põhikohtuasjas käsitletavate veiste kombel on toetusetaotlustega hõlmamata, tulenevad määruses nr 1760/2000 ette nähtud identifitseerimis- ja registreerimisnõuded nimetatud määruse artiklitest 66 ja 67, mis puudutavad nõuetele vastavust.
On the other hand, Articles 57 to 63 of Regulation No 796/2004, to which the national court refers, are not applicable in a situation such as that in the main proceedings, since they provide for reductions and exclusions applicable in the case of noncompliance with eligibility criteria concerning applications for ‘livestock’ aid.
Määruse nr 796/2004 artiklid 57–63, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus on viidanud, ei ole põhikohtuasjas käsitletavale olukorrale sarnases olukorras aga kohaldatavad, kuna nendes nähakse ette loomapidamistoetuste taotluste abikõlblikkuskriteeriumite eiramiste korral kohaldatavad vähendamised ja väljaarvamised.
First, as is clear from Article 138 of Regulation No 1782/2003 and Article 59 of Regulation No 796/2004, those provisions, as rules regarding infringement of the eligibility criteria, are intended to apply only where the identification and registration requirements referred to in Regulation No 1760/2000 are not complied with in respect of bovine animals claimed for aid.
Esiteks tuleneb määruse nr 1782/2003 artiklist 138 ning määruse nr 796/2004 artiklist 59, et neid sätteid kohaldatakse abikõlblikkuskriteeriumite eiramist käsitletavate normidena ainult siis, kui määruses nr 1760/2000 sätestatud veiste identifitseerimise ja registreerimise nõudeid ei ole toetusetaotlusega hõlmatud veiste osas järgitud.
Second, and for the same reason, such provisions, as is clear from recital 12 in the preamble to Regulation No 796/2004, will apply only in Member States which have opted for the partial ‘recoupling’ of payments for beef and veal, so that they do not apply in Member States, like the Federal Republic of Germany, which have, from the outset, adopted the single payment scheme.
Teisalt on samal põhjusel sellised sätted määruse nr 796/2004 põhjenduse 12 põhjal kohaldatavad üksnes liikmesriikides, kes on teinud valiku veise- ja vasikaliha osas makstavate toetuste osalise „uuesti sidumise” kasuks, mistõttu need sätted ei ole kohaldatavad liikmesriikides, kes on Saksamaa Liitvabariigi kombel algusest peale kehtestanud ühtse otsemaksete kava.
In the light of the foregoing, to provide the national court with an answer which will be of use to it, it is necessary to reformulate the question referred and to consider that, by its question, the court is seeking to ascertain whether the second sentence of Article 2(2) of Regulation No 2988/95 is to be interpreted as meaning that the provisions laid down by Articles 66 and 67 of Regulation No 796/2004 apply retroactively to an application for ‘livestock’ aid falling within the scope ratione temporis of Regulation No 3887/92, which gave rise to an exclusion from the benefit of aid under Article 10c of the latter regulation.
Eeltoodut arvestades tuleb selleks, et anda siseriiklikule kohtule tarvilik vastus, esitatud küsimus ümber sõnastada ning järeldada, et nimetatud kohus soovis sellega teada, kas määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et määruse nr 796/2004 artiklite 66 ja 67 sätteid kohaldatakse tagasiulatuvalt loomapidamistoetuse taotlusele, mis kuulub ajaliselt määruse nr 3887/92 kohaldamisalasse, mille artikli 10c alusel arvati taotleja toetuse saajate hulgast välja.
Interpretation of the second sentence of Article 2(2) of Regulation No 2988/95
Määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teise lause tõlgendamine
According to the Court’s caselaw, the principle of the retroactive application of the more lenient penalty forms part of the constitutional traditions common to the Member States and, accordingly, must be considered to be one of the general principles of Community law, which the Court ensures are respected and which national courts are required to abide by (see, to that effect, Joined Cases C-387/02, C-391/02 and C-403/02 Berlusconi and Others [2005] ECR I-3565, paragraphs 67 to 69, and Campina, paragraph 32).
Euroopa Kohtu praktika kohaselt kuulub kergema karistuse tagasiulatuva kohaldamise põhimõte liikmesriikide ühiste riigiõiguslike tavade hulka, millest tulenevalt peab seda käsitlema kui ühenduse õiguse üldpõhimõtet, mille järgimise Euroopa Kohus tagab ning mida siseriiklik kohus peab järgima (vt selle kohta 3. mai 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-387/02, C-391/02 ja C-403/02: Berlusconi jt, EKL 2005, lk I-3565, punktid 67–69, ja eespool viidatud kohtuotsus Campina, punkt 32).
That principle is expressed more specifically in the second sentence of Article 2(2) of Regulation No 2988/95, pursuant to which the competent authorities are required to apply retroactively to conduct constituting an irregularity within the meaning of Article 2(1), subsequent amendments made by provisions contained in Community sectoral rules introducing less severe administrative penalties (see, to that effect, Case C-354/95 National Farmers’ Union and Others [1997] ECR I-4559, paragraph 41; Gerken, paragraph 61; Campina, paragraph 33; and Case C-45/05 Maat­schap Schonewille­Prins [2007] ECR I-3997, paragraph 55).
See põhimõte on täpsema väljenduse leidnud määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teises lauses, mille kohaselt peavad pädevad asutused sellise käitumise suhtes, mis on selle artikli lõike 1 tähenduses eeskirjade eiramine, kohaldama tagasiulatuvalt hilisemaid muudatusi, mis on kehtestatud ühenduse asjaomase valdkonna õigusnormide kergemaid halduskaristusi määravates sätetes (vt selle kohta 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-354/95: National Farmers’ Union jt, EKL 1997, lk I-4559, punkt 41; eespool viidatud kohtuotsus Gerken, punkt 61; eespool viidatud kohtuotsus Campina, punkt 33, ja 24. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas C-45/05: Maatschap Schonewille-Prins, EKL 2007, lk I-3997, punkt 55).
As the Court has already held, in the area of checks and penalties for irregularities committed under Community law, the Community legislature has, by adopting Regulation No 2988/95, laid down a series of general principles and has required that, as a general rule, all sectoral regulations comply with those principles (see, to that effect, Case C-94/05 Emsland­Stärke [2006] ECR I-2619, paragraph 50, and the caselaw cited).
Nagu Euroopa Kohus on ühenduse õiguse eeskirjade eiramise eest ette nähtud kontrollide ja karistuste valdkonnas juba sedastanud, on ühenduse seadusandja kehtestanud määruse nr 2988/95 vastuvõtmisega rea üldpõhimõtteid ja nõudnud, et neid põhimõtteid järgitaks üldreeglina kõikide valdkondade õigusnormides (vt selle kohta 16. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-94/05: Emsland-Stärke, EKL 2006, lk I-2619, punkt 50 ja viidatud kohtupraktika).
It must be ascertained whether the conditions set out at paragraph 60 of this judgment are fulfilled in circumstances such as those of the case in the main proceedings.
Seega tuleb teha kindlaks, kas käesoleva kohtuotsuse punktis 60 märgitud tingimused on põhikohtuasja asjaolude korral täidetud.
In that regard, it is necessary, first, to note that, as regards bovine animals not claimed for aid, noncompliance with the rules on identification and registration introduced by Regulation No 1760/2000, to which Article 10c of Regulation No 3887/92 is applicable ratione temporis in the main proceedings, constitutes an ‘irregularity’ within the meaning of Article 1(2) of Regulation No 2988/95, where that infringement of a provision of Community law is capable of prejudicing the general budget of the Communities (see, par analogy, Gerken, paragraph 49).
Selles osas tuleb esiteks sedastada, et toetusetaotlustega hõlmamata veiste osas kujutab määrusega nr 1760/2000 ette nähtud identifitseerimist ja registreerimist käsitlevate sätete eiramine, millele määruse nr 3887/92 artikkel 10c on põhikohtuasjas ajaliselt kohaldatav, endast eeskirjade eiramist määruse nr 2988/95 artikli 1 lõike 2 tähenduses, kuna see ühenduse õiguse rikkumine võib kahjustada ühenduste üldeelarvet (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Gerken, punkt 49).
Second, it should be borne in mind that a complete exclusion from the benefit of the ‘livestock’ aid scheme in question for the period of twelve months prior to the check, provided for in Article 10c(3) of Regulation No 3887/92, such as that imposed in the case in the main proceedings, clearly constitutes an ‘administrative penalty’ within the meaning of Article 2(2) of Regulation No 2988/95 (see, to that effect, Case C-63/00 Schilling and Nehring [2002] ECR I-4483, paragraphs 26 to 27, and Gerken, paragraph 50; see also, by analogy, National Farmers’ Union and Others, paragraph 40, and Haug, paragraph 21).
Teiseks tuleb märkida, et asjaomasele kontrollile eelnenud 12 kuu eest makstava loomapidamistoetuse saajate hulgast täielik väljaarvamine, mis on ette nähtud määruse nr 3887/92 artikli 10c lõikes 3, nagu see määrati põhikohtuasjas, kujutab ilmselgelt endast „halduskaristust” määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 tähenduses (vt selle kohta 16. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas C-63/00: Schilling ja Nehring, EKL 2002, lk I-4483, punktid 26 ja 27, ning eespool viidatud kohtuotsus Gerken, punkt 50; vt analoogia alusel ka eespool viidatud kohtuotsus National Farmers’ Union jt, punkt 40, ja kohtuotsus Haug, punkt 21).
As to whether, third, that system of penalties has been the subject of ‘subsequent amendment’ within the meaning of the second sentence of Article 2(2) of Regulation No 2988/95, it must be pointed out that, after the ‘livestock’ aid application at issue in the main proceedings was lodged, Regulation No 3887/92 was repealed and replaced by Regulation No 2419/2001.
Kolmandaks tuleb seoses küsimusega, kas seda karistuste süsteemi on hiljem määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teise lause tähenduses muudetud, meenutada, et pärast põhikohtuasjas käsitletavate loomapidamistoetuste esitamist tunnistati määrus nr 3887/92 kehtetuks ning asendati määrusega nr 2419/2001.
As the national court itself pointed out, and as all the interested parties who submitted observations to the Court have also accepted, Article 39(1) of the latter regulation — which, as amended by Article 1(11)(a) of Regulation No 118/2004, introduced an upper limit on the reduction applicable for noncompliance with the rules on identification and registration laid down by Regulation No 1760/2000, in respect of bovine animals not claimed for aid — constitutes such a ‘subsequent amendment’ of the system of penalties defined in Article 10c of Regulation No 3887/92.
Nagu märkisid nii eelotsusetaotluse esitanud kohus ise kui ka Euroopa Kohtule kirjalikke märkusi esitanud huvitatud isikud, kujutab viimati nimetatud määruse artikli 39 lõige 1, mis määruse nr 118/2004 artikli 1 punkti 11 alapunktiga a muudetud versioonis kehtestab toetusetaotlustega hõlmamata veiste osas määrusega nr 1760/2000 sätestatud identifitseerimist ja registreerimist käsitlevate eeskirjade eiramise korral kohaldatava vähendamise maksimaalse piirmäära, endast sellist määruse nr 3887/92 artiklis 10c sätestatud karistuste süsteemi hilisemat muudatust.
Article 39(1), which replaced Article 10c, is aimed, in the context of the rules on aid for bovine animals established by Regulation No 1254/1999, at limiting the severity of the penalties applicable for that irregularity (see, by analogy, Campina, paragraphs 36 to 38).
Kõnealust artiklit 10c asendava artikli 39 lõike 1 eesmärk on määrusega nr 1254/1999 kehtestatud veisetoetuskava raames piirata sellise eeskirjade eiramise suhtes kohaldatavate karistuste määra (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Campina, punktid 36–38).
On the other hand, those interested parties disagree as to whether the system of penalties laid down in Articles 66 and 67 of Regulation No 796/2004, which came into force after Regulation No 118/2004, also constitutes a ‘subsequent amendment’ within the meaning of the second sentence of Article 2(2) of Regulation No 2988/95.
Seevastu on nimetatud huvitatud isikud eriarvamusel küsimuses, kas pärast määrust nr 118/2004 kehtima hakanud määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud karistuste süsteem kujutab endast samuti hilisemat muudatust määruse nr 2988/95 artikli 2 lõike 2 teise lause tähenduses.
The Commission contends that application of the latter provision implies a revised assessment by the Community legislature as regards the irregularity concerned.
Komisjon väidab, et viimati nimetatud sätte kohaldamine tähendab asjaomasele eeskirjade eiramisele ühenduse seadusandja poolt antud hinnangu muutumist.
The Commission raises the point, as did, in essence, the Amt and the Greek Government, that Regulation No 796/2004 completely restructured and adapted the provisions on penalties to the revised requirements of the single payment scheme and crosscompliance instituted by Regulation No 1782/2003.
Nii komisjon kui ka Kreeka valitsus ja amet märgivad sisuliselt, et määruses nr 796/2004 on karistust reguleerivad sätted täielikult ümber korraldatud ning viidud kooskõlla määruses nr 1782/2003 kehtestatud ühtse otsemaksete kava ja nõuetele vastavuse muudetud nõuetega.
Neither the recitals in the preamble to Regulation No 796/2004 nor the general context of that regulation justify the conclusion that the penalties referred to in Articles 66 and 67 of that regulation were adopted with the aim of penalising less severely in the future certain irregularities committed under the previous system.
Ei määruse nr 796/2004 põhjendused ega ka selle määruse üldine kontekst ei luba järeldada, et nimetatud määruse artiklites 66 ja 67 sätestatud karistused oleksid kehtestatud eesmärgiga karistada tulevikus kergemalt selliseid eiramisi, mis on toime pandud varem kehtinud korra ajal.
Mr Jager claims, on the other hand, that the application of Regulation No 796/2004 cannot automatically be excluded on the sole ground that that regulation forms part of the CAP reform.
R. Jager leiab seevastu, et määruse nr 796/2004 kohaldamist ei saa automaatselt välistada ainuüksi sel põhjusel, et viimati nimetatud määrus on ühise põllumajanduspoliitika reformi raamistikus.
The national court and the competent national authorities are obliged to take the regulation into account as far as possible, in order to determine, by a comparative calculation based on the facts specific to the case in the main proceedings, whether application of Articles 66 and 67 thereof results in a less severe penalty for the irregularity found.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus ning pädevad siseriiklikud asutused peavad võimalikult suures ulatuses võtma nimetatud määrust arvesse, määratlemaks põhikohtuasja andmete põhjal võrdlevaid arvutusi tehes, kas selle määruse artiklite 66 ja 67 kohaldamine toob tuvastatud eiramise eest kaasa tema jaoks kergema karistuse.
In that regard, it must however be pointed out, as the Advocate General indicated at points 71 to 73 of his Opinion, that the system of penalties established in Articles 66 and 67 of Regulation No 796/2004 is not designed to change the nature or severity of the penalties applicable in the context of the aid system for bovine animals established by Regulation No 1254/1999, but is aimed at adapting those penalties, from the entry into force of Regulation No 1782/2003, to the new regulatory context resulting from the CAP reform introduced by the latter regulation, in order to maintain the coherence of the system of penalties applicable to the aid schemes concerned in the light of the principles underlying that reform.
Selles osas tuleb siiski sedastada, et nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktides 71–73 märkinud, ei ole määruse nr 796/2004 artiklites 66 ja 67 sätestatud karistuste süsteemi eesmärk muuta määrusega nr 1254/1999 kehtestatud veisetoetuskava raames kohaldatavate karistuste olemust või raskusastet, vaid sellega soovitakse viia need karistused alates määruse nr 1782/2003 kehtima hakkamisest kooskõlla viimati nimetatud määrusega sätestatud ühise põllumajanduspoliitika reformist tuleneva uue õigusnormide kontekstiga, et säilitada asjaomaste toetuskavade suhtes kohaldatava karistuste süsteemi sidusus seoses selle reformi aluspõhimõtetega.
The system introduced by Articles 66 and 67 of Regulation No 796/2004 does not therefore reflect a revised assessment by the Community legislature as to whether the penalty is commensurate with the gravity of the irregularity at issue.
Määruse nr 796/2004 artiklitega 66 ja 67 sätestatud süsteem ei väljenda seega ühenduse seadusandja muutunud hinnangut selle kohta, kas karistus vastab asjaomase eiramise raskusastmele.
As is clear, in particular, from Article 4(1) of Regulation No 1782/2003, recitals 2 and 24 in the preamble to that regulation and recitals 55 and 56 in the preamble to Regulation No 796/2004, the system of reductions and exclusions applicable with regard to crosscompliance is intended to encourage farmers to comply with the already existing Community legislation in the various fields of crosscompliance, in order to incorporate into the CAP standards relating, in particular, to public and animal health, the environment and animal welfare.
Nagu tuleneb eelkõige määruse nr 1782/2003 artikli 4 lõikest 1, selle määruse põhjendustest 2 ja 24 ning määruse nr 796/2004 põhjendustest 55 ja 56, on nõuetele vastavusega seoses vähendamiste ja väljaarvamiste süsteemi eesmärk motiveerida põllumajandustootjaid järgima nõuetele vastavuse eri valdkondades juba olemasolevaid ühenduse õigusakte, et liita ühise põllumajanduspoliitikaga tervishoidu, loomade tervishoidu, keskkonda ja loomade heaolu käsitlevad õigusnormid.
It is true that, as the Commission itself stated at the hearing, since Articles 10c of Regulation No 3887/92 and 39(1) of Regulation No 2419/2001, as amended by Regulation No 118/2004, provide for penalties to be applied for noncompliance with the rules on identification and registration introduced by Regulation No 1760/2000, in respect of bovine animals not claimed for aid, they can be regarded as pursuing an objective analogous to cross-compliance.
Nagu komisjon kohtuistungil märkis, et kuna määruse nr 3887/92 artikkel 10c ja määrusega nr 118/2004 muudetud määruse nr 2419/2001 artikli 39 lõige 1 kehtestavad karistused määruses nr 1760/2000 ette nähtud toetusetaotlustega hõlmamata veiste identifitseerimist ja registreerimist käsitlevate eekirjade eiramise eest, saab neid käsitleda nii, et nende eesmärk on nõuetele vastavuse kohustustega analoogne.
However, the fact remains that, following the CAP reform, compliance with those same rules now forms part of a fundamentally different regulatory context providing for a system that no longer supports production but the producer, in the form of a single payment which is subject to compliance with a series of standards in areas such as public and animal health, the environment and animal welfare.
Siiski tuleb nentida, et ühise põllumajanduspoliitika reformi kohaselt kuulub nende nõuete järgimine edaspidi täiesti erinevasse õigusnormide konteksti, mis näeb ette mitte enam tootmise, vaid tootjate toetamise süsteemi ühtse otsetoetuse vormis, mille tingimuseks on teatavate standardite järgimine sellistes valdkondades nagu tervishoid, loomade tervishoid, keskkond ja loomade heaolu.
Those rules thus fall under an overall system whereby, in accordance with Article 3(1) of Regulation No 1782/2003, on the one hand, they apply to all recipients of direct payments as common rules applicable to all the aid schemes referred to by that regulation and, accordingly, extend beyond solely the aid schemes for bovine animals, and, on the other hand, constitute merely some of the standards to be complied with under cross-compliance.
Seega on nimetatud õigusnormid sellise globaalse süsteemi osaks, milles vastavalt määruse nr 1782/2003 artikli 3 lõikele 1 on need esiteks kohaldatavad kõigile otsetoetuste saajatele selles määruses sätestatud toetuskavade suhtes kohaldatavate ühtsete nõuetena ja väljuvad seega üksnes veisetoetuskavade raamistikust ning teiseks on need vaid teatavad standardid, mida tuleb nõuetele vastavuse kohustuste täitmiseks järgida.