natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of Article 3 of Directive 1999/44/EC of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 on certain aspects of the sale of consumer goods and associated guarantees (OJ 1999 L 171, p. 12; ‘the Directive’).
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta direktiivi 1999/44/EÜ, tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta (EÜT L 171, lk 12; ELT eriväljaanne 15/04, lk 223; edaspidi „direktiiv”) artikli 3 tõlgendamist.
The reference has been made in the course of proceedings between Quelle AG (‘Quelle’), a mailorder company, and the Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (‘the Bundesverband’), an authorised consumers’ association acting on behalf of Ms Brüning, one of Quelle’s customers.
Eelotsusetaotlus esitati seoses kohtuvaidlusega, mille poolteks on postimüügiga tegelev ettevõtja Quelle AG (edaspidi „Quelle”) ja Bundesverband der Verbraucherzentralen und Verbraucherverbände (edaspidi „Bundesverband”), tunnustatud tarbijate ühendus, kes tegutseb eelnimetatud ettevõtja kliendi, S. Brüning’u volitusel.
The Directive was adopted on the basis of Article 95 EC.
Direktiiv on vastu võetud EÜ artikli 95 alusel.
The first recital in the preamble thereto states that, in accordance with Article 153(1) and (3) EC, the European Community must contribute to the achievement of a high level of consumer protection by the measures it adopts pursuant to Article 95 EC.
Selle direktiivi põhjenduse 1 kohaselt on ühendus vastavalt EÜ artikli 153 lõigetele 1 ja 3 kohustatud tarbijate kaitstuse kõrge taseme tagamisele kaasa aitama vastavalt EÜ artiklile 95 võetavate meetmete abil.
Article 3 of the Directive, entitled ‘Rights of the consumer’, provides:
Direktiivi artikkel 3 pealkirjaga „Tarbija õigused” sätestab:
The seller shall be liable to the consumer for any lack of conformity which exists at the time the goods were delivered.
Müüja vastutab tarbija ees kõigi lepingule mittevastavuste eest, mis esinevad kauba üleandmise ajal.
In the case of a lack of conformity, the consumer shall be entitled to have the goods brought into conformity free of charge by repair or replacement, in accordance with paragraph 3, or to have an appropriate reduction made in the price or the contract rescinded with regard to those goods, in accordance with paragraphs 5 and 6.
Lepingule mittevastavuse korral on tarbijal lõike 3 kohaselt õigus lasta kaup tasuta muuta lepingule vastavaks kas parandamise või ümbervahetamise teel või lasta lõigete 5 ja 6 kohaselt alandada kõnealuse kauba hinda või tühistada leping.
A remedy shall be deemed to be disproportionate if it imposes costs on the seller which, in comparison with the alternative remedy, are unreasonable, … .
Parandusmeede loetakse [ebaproportsionaalseks] juhul, kui sellega seoses tekivad müüjale kulud, mis on võrreldes alternatiivse parandusmeetmega [ebamõistlikud] […].
The consumer may require an appropriate reduction of the price or have the contract rescinded:
Tarbija võib nõuda hinna asjakohast alandamist või lepingu tühistamist, kui:
— if the consumer is entitled to neither repair nor replacement, or
– tarbijal ei ole õigust lasta kaupa parandada ega asendada või
— if the seller has not completed the remedy within a reasonable time, or
– müüja ei ole kohaldanud parandusmeedet mõistliku aja jooksul või
The 15th recital in the preamble to the Directive states that ‘Member States may provide that any reimbursement to the consumer may be reduced to take account of the use the consumer has had of the goods since they were delivered to him; … the detailed arrangements whereby rescission of the contract is effected may be laid down in national law’.
Direktiivi põhjendus 15 sätestab, et „liikmesriigid võivad ette näha, et mis tahes hüvitust tarbijale võib vähendada, võttes arvesse kauba kasutamist tarbija poolt alates kauba üleandmise ajast; lepingu tühistamise üksikasjaliku korra võib sätestada siseriiklike õigusaktidega”.
Under the first sentence of Article 5(1) of the Directive (that article being entitled ‘Time limits’):
Direktiivi artikli 5 pealkirjaga „Tähtajad” lõike 1 esimene lause näeb ette:
‘The seller shall be held liable under Article 3 where the lack of conformity becomes apparent within two years as from delivery of the goods.’
„Müüja vastutab artikli 3 alusel juhul, kui lepingule mittevastavus ilmneb kahe aasta jooksul alates kauba üleandmisest.”
Article 8(2) of the Directive (that article being entitled ‘National law and minimum protection’), provides:
Direktiivi artikli 8 pealkirjaga „Siseriiklikud õigusaktid ja minimaalne kaitse” lõige 2 sätestab:
‘Member States may adopt or maintain in force more stringent provisions, compatible with the Treaty in the field covered by this Directive, to ensure a higher level of consumer protection.’
„Liikmesriigid võivad käesoleva direktiivi reguleerimisalas vastu võtta või säilitada asutamislepingule vastavad rangemad sätted, et tagada tarbijate kaitstuse kõrgem tase.”
Paragraphs 439 and 346 are among the provisions of the German Civil Code (Bürgerliches Gesetzbuch; ‘the BGB’) adopted in order to transpose the Directive into German domestic law.
Bürgerliches Gesetzbuch’i (Saksa tsiviilseadustik, edaspidi „BGB”) sätetest, mis kehtestati direktiivi ülevõtmiseks Saksa õiguskorda, on eeskätt asjakohased seadustiku §-d 439 ja 346.
Paragraph 439(4) of the BGB, entitled ‘Subsequent performance’, states:
BGB § 439 lõige 4 pealkirjaga „Tagantjärele täitmine” sätestab:
‘Where a seller delivers goods free from defects for the purposes of subsequent performance, he may require the purchaser to return the defective goods pursuant to Paragraphs 346 to 348.’
„Müüja, kes täidab lepingu tagantjärele, andes üle puudusteta eseme, võib nõuda ostjalt puudustega eseme tagastamist vastavalt §-dele 346–348.”
Paragraph 346(1) to (3) of the BGB, entitled ‘Effects of termination of the contract’, states as follows:
BGB § 346 pealkirjaga „Lepingust taganemise tagajärjed” lõiked 1–3 on sõnastatud järgmiselt:
If one party to a contract has reserved the right to terminate the contract or if he has a statutory right of termination, then, if termination occurs, any performance received shall be returned, and the benefits derived from such performance shall be surrendered.
Kui lepingupool võib vastavalt lepingule või seadusele lepingust taganeda, siis on pooled taganemise korral kohustatud saadud sooritused üksteisele tagastama ja tegelikult saadud viljad välja andma.
The debtor shall pay compensation for value, in lieu of restitution or surrender, where:
Tagastamise või väljaandmise asemel peab võlgnik maksma hüvitist, kui:
(1) restitution or surrender is excluded by virtue of the nature of what has been obtained;
1) tagastamine või väljaandmine on üleantu olemuse tõttu välistatud,
(2) he has used up, transferred, encumbered, processed or transformed the object received;
2) ta on üleantud eseme ära tarvitanud, võõrandanud, koormanud kolmanda isiku õigusega, ümber töötanud või ümber korraldanud;
(3) the object received has deteriorated or has been destroyed, any deterioration resulting from the proper use of the object for its intended purposes being disregarded.
3) üleantu on halvenenud või hävinud; kusjuures ei arvestata tavalisest kasutamisest tingitud kulumist.
If the contract specifies a counter-performance, such counter-performance shall be taken as a basis for calculation of the compensation for value; if compensation is to be paid for the benefit deriving from a loan, it shall be sufficient to show that the value of such benefit was lower.
Kui leping näeb ette vastusoorituse, tuleb seda hüvitise arvutamisel arvestada; laenust saadud kasu hüvitamisel võib tõendada, et kasu väärtus oli madalam.
No obligation to pay compensation for value shall arise:
Hüvitamise kohustus on välistatud, kui:
(1) if the defect which gives the right to termination became apparent only during the processing or transformation of the object;
1) taganemise aluseks olev puudus ilmnes alles eseme ümbertöötamisel või ümberkorraldamisel;
(2) in so far as the creditor is responsible for the deterioration or destruction, or in so far as the damage would also have occurred in his hands;
2) halvenemine või hävimine toimus võlausaldajast tulenevatel asjaoludel või kui kahju oleks tekkinud ka võlausaldaja juures;
(3) if, in the case of a statutory right of termination, the deterioration or destruction has occurred in the hands of the person entitled, even though he has taken the care that he customarily exercises in relation to his own affairs.
3) seadusest tuleneva taganemisõiguse teostamise puhul on üleantu halvenenud või hävinud vaatamata sellele, et lepingupool ilmutas niisugust hoolt, mida ta rakendab tavapäraselt oma asjades.
Any remaining enrichment must be surrendered.’
Alusetult saadu tuleb välja anda.”
Paragraph 100 of the BGB, headed ‘Benefits’, provides that:
BGB § 100 pealkirjaga „Viljad” sätestab:
‘Benefits are the fruits of a thing or of a right, including the benefits arising from use of the thing or exercise of the right’.
„Viljad on asjast või õigusest ning asja või õiguse kasutamisest saadav kasu.”
In August 2002, Quelle delivered a ‘stove-set’ to Ms Brüning for her private use.
2002. aasta augustis andis Quelle S. Brüningule isikliku kasutuse eesmärgil üle „pliidikomplekti”.
In early 2004, Ms Brüning noticed that the appliance was not in conformity.
2004. aasta alguses avastas S. Brüning, et seade ei vasta lepingule.
Since repair was not possible, Ms Brüning returned the appliance to Quelle, who replaced it with a new appliance.
Kuna parandamine oli võimatu, tagastas S. Brüning seadme Quellele, kes asendas selle uuega.
However, Quelle required Ms Brüning to pay EUR 69.97 by way of compensation for the benefit which she had obtained from use of the appliance initially delivered.
Nimetatud äriühing nõudis siiski, et S. Brüning tasuks talle 69,97 eurot hüvitisena kasu eest, mida viimane oli saanud esialgselt üle antud seadme kasutamisest.
The Bundesverband, acting as Ms Brüning’s authorised representative, demanded reimbursement to her of that amount.
Bundesverband, kes tegutses S. Brüningu volitusel, nõudis, et see summa viimasele tagasi makstaks.
In addition, it applied for an order prohibiting
Lisaks nõudis Bundesverband, et Quellet kohustataks müügilepingu
Quelle, in cases where goods not in conformity with the contract of sale (‘not in conformity’) are replaced, from invoicing consumers for the use of those goods.
QUELLE tingimustele mittevastava kauba (edaspidi „lepingule mittevastav kaup”) asendamise korral lõpetama selle kauba kasutamisele vastavate summade sissenõudmine.
The court hearing the case at first instance granted the application for reimbursement, but dismissed the arguments seeking an order directing Quelle not to invoice customers for the use of goods not in conformity.
Esimeses kohtuastmes rahuldati tagasimaksmise nõue ja jäeti rahuldamata nõue kohustada Quellet lõpetama lepingule mittevastava kauba kasutamisele vastavate summade sissenõudmine.
The appeals brought against that judgment — both by Quelle and by the Bundesverband — were dismissed.
Quelle ja Bundesverbandi apellatsioonkaebused selle otsuse vastu jäeti rahuldamata.
The Bundesgerichtshof, before which appeal proceedings have been brought on a point of law, notes that, under Paragraph 439(4) of the BGB, read in conjunction with Paragraph 346(1) and (2)(1) thereof, the seller is entitled, in cases where goods not in conformity are replaced, to payment by way of compensation for the benefits derived by the purchaser from the use of those goods until their replacement with new goods.
Esitatud kassatsioonkaebuse kohta märkis Bundesgerichtshof, et vastavalt BGB § 439 lõikele 4 koosmõjus § 346 lõike 1 ja lõike 2 punktiga 1 on müüjal lepingule mittevastava kauba asendamise korral õigus selle kasu hüvitamisele, mida omandaja sai kauba kasutamisest kuni selle asendamiseni uue kaubaga.
While expressing doubts regarding the unilateral burden thus placed on the purchaser, the Bundesgerichtshof states that it sees no way of correcting the national legislation by means of interpretation.
Mööndes puudusi, mis on vastutuse sellisel ühepoolsel asetamisel ostjale, tõdeb Bundesgerichtshof, et tal puudub igasugune võimalus siseriiklikke õigusnorme tõlgenduse teel parandada.
An interpretation to the effect that the seller could not claim payment from the purchaser for use of the replaced goods would be at odds with the wording of the relevant provisions of the BGB and the clear intention of the legislature, and is prohibited by Paragraph 20(3) of the Basic Law (Grundgesetz), according to which judicial authority is bound by legislation and by the law.
Tõlgendus, mille kohaselt müüja ei saa nõuda ostjalt hüvitist asendatud kauba kasutamise eest, riivaks BGB asjakohaste sätete sõnastust ning seadusandja selgelt väljendatud tahet ning oleks keelatud põhiseaduse (Grundgesetz) artikli 20 lõikega 3, mille kohaselt on kohtuvõim seotud seaduse ja õigusega.
Being unsure, however, whether the provisions of the BGB are in compliance with Community legislation, the Bundesgerichtshof decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Kaheldes siiski BGB sätete kooskõlas ühenduse õigusnormidega, otsustas Bundesgerichtshof menetluse peatada ja esitada järgmise eelotsuse küsimuse:
‘Are the provisions of Article 3(2) of [the Directive], read in conjunction with the first subparagraph of Article 3(3) and Article 3(4) thereof, or of the third subparagraph of
„Kas direktiivi […] artikli 3 lõiget 2, lõike 3 esimest lõiku ja lõiget 4 koosmõjus artikli 3 lõike 3 kolmanda lõiguga tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus siseriiklik
By its question, the national court essentially asks whether Article 3 of the Directive is to be interpreted as precluding national legislation under which a seller who has sold consumer goods which are not in conformity may require the consumer to pay compensation for the use of those defective goods until their replacement with new goods.
Eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi artiklit 3 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis võimaldab müüjal lepingule mittevastava tarbekauba müügi korral nõuda tarbijalt hüvitist lepingule mittevastava kauba kasutamise eest kuni selle asendamiseni uue kaubaga.
At the hearing, Quelle argued that the question referred for a preliminary ruling is not admissible, given that the national court has stated that the provisions of national law implementing the Directive are open to only one interpretation and that German constitutional law prohibits the national court from espousing an interpretation contra legem.
Kohtuistungil väitis Quelle, et eelotsuse küsimus ei ole vastuvõetav, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, et direktiivi ülevõtmiseks kehtestatud siseriiklikud õigusnormid on üheselt tõlgendatavad ning Saksa riigiõiguses on contra legem tõlgendamine keelatud.
In consequence, if the Court of Justice were to place a different construction on Article 3 of the Directive, the national court would not be able to take account of the Court’s answer.
Juhul kui Euroopa Kohus tõlgendab direktiivi artiklit 3 teisiti, ei saaks eelotsusetaotluse esitanud kohus seega Euroopa Kohtu vastust arvestada.
In that regard, it must be recalled that, in proceedings under Article 234 EC, which are based on a clear separation of functions between the national courts and the
Sellega seoses tuleb meenutada, et EÜ artikli 234 järgses menetluses, mis põhineb selgel siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete eristamisel, on üksnes asja
Court of Justice, any assessment of the facts in the case is a matter for the national court before which the dispute has been brought and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, and which must determine, in the light of the particular circumstances of the case, both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court.
QUELLE menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul kohtuasja konkreetseid asjaolusid arvesse võttes õigus hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust.
Consequently, where the questions submitted concern the interpretation of Community law, the Court is in principle bound to give a ruling (see, inter alia, Case C-419/04 Conseil général de la Vienne [2006] ECR I-5645, paragraph 19, and Case C-119/05 Lucchini [2007] ECR I-6199, paragraph 43).
Kui esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus reeglina kohustatud otsuse langetama (vt eelkõige 22. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-419/04: Conseil général de la Vienne, EKL 2006, lk I-5645, punkt 19, ja 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-119/05: Lucchini, EKL 2007, lk I-6199, punkt 43).
The Court may refuse to rule on a question referred for a preliminary ruling by a national court only where it is quite obvious that the interpretation of Community law that is sought bears no relation to the facts of the main action or its purpose, where the problem is hypothetical, or where the Court does not have before it the factual or legal material necessary to give a useful answer to the questions submitted to it (see, inter alia, Conseil général de la Vienne, paragraph 20, and Lucchini, paragraph 44).
Siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest keeldumine on võimalik vaid siis, kui on ilmselge, et taotletud ühenduse õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega, või kui kõnealune probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada eelotsuse küsimusele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsused Conseil général de la Vienne, punkt 20, ja Lucchini, punkt 44).
That is not the position in the present case.
Kõnesoleval juhul ei ole asi nii.
The uncertainty as to whether the national court — following an answer given by the Court of Justice to a question referred for a preliminary ruling relating to interpretation of a directive — may, in compliance with the principles laid down by the Court (see, to that effect, Joined Cases C-397/01 to C-403/01 Pfeiffer and Others [2004] ECR I-8835, paragraphs 113 to 116, and Case C-212/04 Adeneler and Others [2006] ECR I-6057, paragraphs 110 to 112), interpret national law in the light of that answer cannot affect the Court’s obligation to rule on that question.
Ebaselgus selles osas, kas siseriiklikul kohtul on õigus – Euroopa Kohtu vastuse järel teatava direktiivi tõlgendamist puudutavale eelotsuse küsimusele – tõlgendada siseriiklikku õigust Euroopa Kohtu poolt esile toodud põhimõtteid järgides (vt selle kohta 5. oktoobri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-397/01–C-403/01: Pfeiffer jt, EKL 2004, lk I-8835, punktid 113–116, ning 4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-212/04: Adeneler jt, EKL 2006, lk I-6057, punktid 110–112) ning Euroopa Kohtu vastust arvestades, ei mõjuta Euroopa Kohtu kohustust selle küsimuse üle otsustada.
Any other approach would be incompatible with the very aim of the powers given to the Court by Article 234 EC, which are intended, in essence, to ensure the uniform application
Mis tahes muu lahendus oleks vastuolus EÜ artikliga 234 Euroopa Kohtule antud pädevuse peamise eesmärgiga, milleks on tagada ühenduse õiguse
It follows that the reference for a preliminary ruling is admissible.
Järelikult on eelotsusetaotlus vastuvõetav.
According to the Bundesverband, the Spanish and Austrian Governments and the Commission of the European Communities, Article 3(3) of the Directive clearly establishes that it is not only the repair of goods not in conformity that must be carried out for the consumer free of charge by the seller, but also — where appropriate — their replacement with goods which are in conformity.
Bundesverbandi, Hispaania ja Austria valitsuse ning Euroopa Ühenduste Komisjoni väitel sätestab direktiivi artikli 3 lõige 3 selgelt, et müüja peab lisaks lepingule mittevastava kauba tasuta parandamisele vajadusel asendama selle lepingule vastava kaubaga, ostjalt tasu võtmata.
In all the situations covered by that provision, the ‘free of charge’ requirement applies as a whole and in full, being intended to protect the purchaser from the risk of financial burdens which might dissuade him from asserting his rights.
Tasu kohustuslik puudumine on jagamatu tervik, mis kaitseb ostjat võimalike rahaliste kohustuste eest, mis võivad takistada tal oma õigusi realiseerimast.
The German Government observes that the wording of the Directive gives no clear indication whether the seller may, in cases where goods not in conformity are replaced, claim payment for the use of those goods.
Saksamaa valitsus märgib, et direktiivi sõnastus ei anna vastust küsimusele, kas müüja võib lepingule mittevastava kauba asendamise korral nõuda selle kasutamise eest hüvitist.
It points out that, in terms of internal logic, the 15th recital in the preamble to the Directive sets out a very general principle of law, leaving the Member States entirely free to legislate on the question concerning the situations in which the consumer is required to pay compensation for the use of goods.
Saksamaa valitsus rõhutab, et süstemaatiliselt tõlgendades on direktiivi põhjendus 15 väga üldise õiguspõhimõtte väljendus, jättes liikmesriikidele täieliku tegevusvabaduse selle küsimuse reguleerimisel, millistes olukordades peab tarbija kauba kasutamise eest hüvitist maksma.
As a preliminary point, it should be borne in mind that, under Article 3(1) of the Directive, the seller is to be liable to the consumer for any lack of conformity in the goods at the time when they are delivered.
Kõigepealt tuleb meenutada, et vastavalt direktiivi artikli 3 lõikele 1 vastutab müüja tarbija ees kõigi lepingule mittevastavuste eest, mis esinevad kauba üleandmise ajal.
Article 3(2) of the Directive lists the rights which the consumer may rely on against the seller in cases where the goods delivered are not in conformity.
Direktiivi artikli 3 lõige 2 loetleb tarbija õigused, millele viimane võib müüja vastu tugineda üleantud kauba lepingule mittevastavuse korral.
Initially, the consumer has the right to require the goods to be brought into conformity.
Esiteks on tarbijal õigus nõuda kauba lepinguga vastavusse viimist.
If that is not possible, he may subsequently require a reduction in the price or rescission of the contract.
Juhul kui ta lepinguga vastavusse viimist ei saavuta, võib ta teiseks nõuda hinna alandamist või lepingu tühistamist.
As regards the bringing into conformity of the goods, Article 3(3) of the Dir -ective states that the consumer is entitled to require the seller to repair the goods or to replace them — in either case free of charge — unless that is impossible or disproportionate.
Kauba lepinguga vastavusse viimise kohta täpsustab direktiivi artikli 3 lõige 3, et tarbija võib müüjalt nõuda kauba parandamist või asendamist, mõlemal juhul tasuta, välja arvatud juhul, kui see on võimatu või ebaproportsionaalne.
The fact that those proposals are silent as to the financial consequences of replacement goes to show that it was not intended that the Directive should govern the question of compensation for use.
Asendamise rahaliste tagajärgede mainimata jätmine tõendab Saksamaa valitsuse väitel, et võimaliku kasutushüvitise küsimuse reguleerimist direktiiviga ei olnud ette nähtud.