natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the present case, the decision of 31 January 2007 is not addressed to the applicant.
Kõnealusel juhul tuleb märkida, et hageja ei ole 31. jaanuari 2007. aasta otsuse adressaat.
It has consistently been held that, in order to be of direct concern to an individual within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, the contested Community measure must directly affect the applicant’s legal situation and its implementation must be purely automatic and result from Community rules alone without the application of other intermediate rules (see Case C-386/96 P Dreyfus v Commission [1998] ECR I-2309, paragraph 43, and caselaw cited).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt puudutab ühenduse õigusakt eraisikut EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses otseselt siis, kui see mõjutab vahetult huvitatud isiku õiguslikku olukorda ning selle rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid ühenduse õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme (vt Euroopa Kohtu 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-386/96 P: Dreyfus vs. komisjon, EKL 1998, lk I-2309, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
Furthermore, it is settled caselaw that persons other than the addressees of a decision can claim to be individually concerned only if the decision affects them by reason of certain attributes which are peculiar to them or by reason of circumstances in which they are differentiated from all other persons and by virtue of those factors distinguishes them individually just as in the case of the person addressed (Case 25/62 Plaumann v Commission [1963] ECR 95, 107; Case 11/82 Piraiki-Patraiki and
Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et teised isikud, kes ei ole otsuse adressaadid, saavad väita, et see puudutab neid isiklikult ainult siis, kui see mõjutab neid mingi neile omase tunnuse või neid iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis neid kõigist teistest isikutest eristab, ning seega individualiseerib neid sarnaselt otsuse adressaadiga (Euroopa Kohtu 15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann vs. komisjon, EKL 1963, lk 197, 223, ning 17. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 11/82: Piraiki-Patraiki jt vs. komisjon, EKL 1985, lk 207, punkt 11; Esimese Astme
Others v Commission [1985] ECR 207, paragraph 11; and Case T-435/93 ASPEC and Others v Commission [1995] ECR II-1281, paragraph 62).
Kohtu 27. aprilli 1995. aasta otsus kohtuasjas T-435/93: ASPEC jt vs. komisjon, EKL 1995, lk II-1281, punkt 62).
Lastly, an action for annulment brought by a natural or legal person is not admissible unless the applicant has an interest in seeing the contested measure annulled.
Lõpuks on füüsilise või juriidilise isiku esitatud tühistamishagi vastuvõetav vaid juhul, kui hagejal on huvi vaidlustatud akti tühistamiseks.
That interest must be vested and present and is evaluated as at the date on which the action is brought (see Case T-141/03 Sniace v Commission [2005] ECR II-1197, paragraph 25, and caselaw cited, and Case T-136/05 Salvat père & fils and Others v Commission [2007] ECR II-4063, paragraph 34). 47
Nimetatud huvi peab olema tekkinud ja jätkuv ning seda hinnatakse hagi esitamise hetke seisuga (vt Esimese Astme Kohtu 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas T-141/03: Sniace vs. komisjon, EKL 2005, lk II-1197, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 20. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas T-136/05: Salvat père & fils jt vs. komisjon, EKL 2007, lk II-4063, punkt 34). 47
In the present case, the decision of 31 January 2007 directly affects the applicant’s legal situation.
Kõnesoleval juhul mõjutab 31. jaanuari 2007. aasta otsus otseselt hageja õiguslikku olukorda.
As regards the annulment of the tendering procedure in its entirety, the decision of 31 January 2007 resulted in the annulment of the decision of 1 December 2006 rejecting the applicant’s tender, but also that of the decision of 14 September 2006, which annulled the decision awarding the applicant the contract, and that of the decision of 7 August 2006, which awarded the applicant the contract.
Kuna tegemist on kogu hankemenetluse kehtetuks tunnistamisega, siis 31. jaanuari 2007. aasta otsuse tagajärjel tühistatakse 1. detsembri 2006. aasta otsus, millega tema pakkumus tagasi lükatakse ning ka 14. septembri 2006. aasta otsus, millega tühistati hagejaga hankelepingu sõlmimise otsus, kui ka 7. augusti 2006. aasta otsus, mille kohaselt ta tunnistati edukaks pakkujaks.
The decision of 31 January 2007 is therefore of direct concern to the applicant.
31. jaanuari 2007. aasta otsus puudutab seega hagejat otseselt.
For the same reason, the decision of 31 January 2007 adversely affects the applicant, who thus has an interest in seeing it annulled.
Samal põhjusel kahjustab 31. jaanuari 2007. aasta otsus hagejat, kellel on seega huvi otsuse tühistamiseks.
The decision of 31 January 2007 is also of individual concern to the applicant in that it was the only tenderer to be awarded the contract in the context of the annulled tendering procedure.
Samuti puudutab 31. jaanuari 2007. aasta otsus hagejat isiklikult niivõrd, kuivõrd ta oli ainus pakkuja, kes kehtetuks tunnistatud hankemenetluses edukaks pakkujaks tunnistati.
Accordingly, the objection of inadmissibility raised by the Parliament with regard to the action brought by the applicant in Case T-71/07 must be rejected.
Seega tuleb kohtuasjas T-71/07 hageja esitatud hagi suhtes parlamendi esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tagasi lükata.
The application for annulment
Tühistamistaotlus
Arguments of the applicant
Hageja argumendid
In support of its action for annulment in Case T-71/07, the applicant relies on two pleas in law.
Hageja esitab kohtuasjas T-71/07 tühistamistaotluse põhjenduseks kaks väidet.
The first plea alleges the lack of competence of the author of the act and infringement of Article 101 of the Financial Regulation.
Esimene väide tuleneb akti koostaja pädevuse puudumisest ja finantsmääruse artikli 101 rikkumisest.
The second plea alleges a failure to state reasons.
Teine väide põhineb põhjendamise puudumisel.
The Parliament did not submit a defence in Case T-71/07 and did not, therefore, take a view on the pleas relied on in support of the application for annulment.
Parlament ei ole kohtuasjas T-71/07 esitanud kostja vastust ega ole seega avaldanud oma arvamust tühistamistaotluse põhjendamiseks esitatud väidete kohta.
— The first plea, alleging the lack of competence of the author of the act and infringement of Article 101 of the Financial Regulation
– Esimene väide, mis tuleneb akti koostaja pädevuse puudumisest ja finantsmääruse artikli 101 rikkumisest
The applicant submits that there is no provision of Community law that authorises the contracting authority to annul the award of a contract after the signature of the contract with the successful tenderer.
Hageja märgib, et ükski ühenduse õiguse säte ei anna hankijale õigust tühistada hankelepingu sõlmimise otsust pärast edukaks tunnistatud pakkujaga lepingu allkirjastamist.
In particular, neither the order of 21 December 2006 nor the request made by the President of the Court of First Instance at the interim measures hearing on 22 January 2007 can constitute a legal basis for the decision of 31 January 2007.
Eeskätt ei saa 21. detsembri 2006. aasta määrust ega üleskutset, mille Esimese Astme Kohtu president tegi 22. jaanuari 2007. aasta ajutiste meetmete kohtuistungil, pidada 31. jaanuari 2007. aasta otsuse õiguslikuks aluseks.
Even if the decision of 31 January 2007 were based on Article 101 of the Financial Regulation, the conditions for the application of that provision have not been satisfied in the present case.
Kui oletada, et 31. jaanuari 2007. aasta otsus on tehtud finantsmääruse artikli 101 alusel, siis selle sätte kohaldamise tingimused ei ole kõnesoleval juhul täidetud.
Article 101 of the Financial Regulation restricts the competence of the contracting authority to annul a tendering procedure, with the result that the contracting authority has the competence to adopt such a decision only before the contract with the person to whom the contract is to be awarded is signed.
Nimelt piirdub finantsmääruse artikli 101 kohaselt hankija pädevus hankemenetluse kehtetuks tunnistamisega nii, et ta on pädev sellist otsust tegema vaid enne edukaks tunnistatud pakkujaga lepingu allkirjastamist.
The Parliament signed the contract with Mostra on 21 December 2006, that is to say, more than a month before the adoption of the decision of 31 January 2007.
Parlament allkirjastas aga lepingu äriühinguga Mostra 21. detsembril 2006, st üle kuu aja enne 31. jaanuari 2007. aasta otsuse vastuvõtmist.
Furthermore, as far as the applicant is concerned, annulment of the tendering procedure could no longer be considered because the contract had already been lawfully awarded to it by the decision of 7 August 2006.
Hageja arvates ei olnud hankemenetluse kehtetuks tunnistamine lisaks enam võimalik, kuna 7. augusti 2006. aasta otsusega tunnistati hageja korrakohaselt juba edukaks pakkujaks.
In addition, the termination of the contract with Mostra does not imply that the contract was not signed.
Pealegi ei tähenda äriühinguga Mostra lepingu lõpetamine seda, et lepingut ei ole allkirjastatud.
Furthermore, the proposed termination does not cover all the effects of the contract, which was annulled with effect from the date and time at which Mostra became aware of the suspension of the operation of the contract.
Lisaks ei puuduta kavandatav lõpetamine kõiki lepingu tagajärgi, kuna leping tühistati alates kuupäevast ja kellaajast, mil äriühing Mostra sai teada lepingu täitmise peatamisest.
Therefore, according to the applicant, any effect which occurred before Mostra became aware thereof must be maintained.
Kõik tagajärjed, mis tekkisid enne teadasaamist, on hageja arvates seega säilinud.
The applicant further maintains that the decision of 31 January 2007 infringes Article 101 of the Financial Regulation, since the annulment of the tendering procedure applies only to lot 2.
Hageja väidab muu hulgas, et 31. jaanuari 2007. aasta otsus rikub finantsmääruse artiklit 101, kuna hankemenetluse kehtetuks tunnistamine puudutab vaid osa nr 2.
That provision does not authorise the partial annulment of the tendering procedure.
Nimetatud säte ei võimalda hankemenetlust osaliselt kehtetuks tunnistada.
According to the applicant, it is clear that, in so far as lots 1 and 2 are part of the same tendering procedure, any annulment should have applied to the whole of the procedure, that is to say, to the procedure relating to the award of lot 1 as well.
Hageja arvates on ilmne, et niivõrd kui osa nr 1 ja osa nr 2 on sama hankemenetluse osad, oleks võimalik kehtetuks tunnistamine pidanud puudutama menetlust tervikuna, st ka osa nr 1 puudutavat hankemenetlust.
— The second plea, alleging infringement of the obligation to state reasons
– Teine väide, mis põhineb põhjendamiskohustuse rikkumisel
The applicant maintains that the decision of 31 January 2007 infringes the obligation to state reasons which prevails as a general principle and is laid down in Article 101 of the Financial Regulation and Article 149(1) of the implementing regulation.
Hageja väidab, et 31. jaanuari 2007. aasta otsus rikub põhjendamiskohustust, mida kohaldatakse kui üldpõhimõtet ja mis on ette nähtud finantsmääruse artiklis 101 ning rakenduseeskirjade artikli 149 lõikes 1.
The decision of 31 January 2007 does not make it possible to understand the reasons which led the Parliament to adopt the measure in question.
31. jaanuari 2007. aasta otsus ei võimalda aru saada põhjustest, mis viisid parlamendi kõnealuse meetme võtmiseni.
The reference to the ‘request’ of the President of the Court of First Instance cannot suffice as a statement of reasons for the decision of 31 January 2007.
Viide Esimese Astme Kohtu presidendi „üleskutsele” ei ole 31. jaanuari 2007. aasta otsuse põhjendamiseks piisav.
Furthermore, it conflicts with the rest of the decision of 31 January 2007, since the Parliament took the view
Lisaks on see viide vastuolus ülejäänud 31. jaanuari 2007. aasta otsusega, kuna parlament arvas, et 31. jaanuari 2007. aasta otsus „ei ol[nud] mingil juhul tunnistus sellest, et 14. septembri 2006. aasta
The Court finds that the Parliament was competent to adopt the decision of 31 January 2007.
Tuleb asuda seisukohale, et parlament oli 31. jaanuari 2007. aasta otsuse vastuvõtmiseks pädev.
The contrary opinion of the applicant is based on a misinterpretation of the first paragraph of Article 101 of the Financial Regulation, which is intended to settle the conflict between the private interests of the tenderers and the successful tenderer, on the one hand, and, on the other hand, the general interest which the contracting authority is supposed to pursue, where the contracting authority abandons the procurement or annuls the tendering procedure.
Hageja vastupidine arvamus põhineb finantsmääruse artikli 101 esimese lõigu vääral tõlgendamisel, mille eesmärk on lahendada hankija poolt hankest loobumise või hankemenetluse kehtetuks tunnistamise korral ühest küljest pakkujate ja edukaks tunnistatud isiku erahuvide ja teisest küljest üldise huvi – mida hankija peab järgima – konflikt.
It is necessary to distinguish two stages in connection with the application of that provision.
Selle sätte kohaldamisel tuleb nimelt eristada kahte faasi.
In that case, Article 101 of the Financial Regulation precludes any entitlement to compensation on the part of the candidates or tenderers on account of such an abandonment or cancellation.
Sellisel juhul välistab finantsmääruse artikkel 101 taotlejate või pakkujate õiguse nõuda mingisugust hüvitist sellise loobumise või kehtetuks tunnistamise tõttu.
The situation can be different only as a result of exceptional circumstances such as those
Teisiti saaks see olla vaid niisuguste erandlike
The contrary interpretation of the first paragraph of Article 101 of the Financial Regulation suggested by the applicant, according to which the contracting authority no longer has the competence to annul the award procedure once the contract with the successful tenderer has been signed, even if the successful tenderer has abandoned his contractual position, would, in cases like the present case, where the contracting authority found, after signature of the contract, that there may have been irregularities in the award procedure, risk placing the parties to that procedure in an impasse.
Hageja pakutud vastupidine finantsmääruse artikli 101 esimese lõigu tõlgendamine, mille kohaselt hankijal puudub pädevus pärast lepingu allkirjastamist hankemenetlus kehtetuks tunnistada, isegi kui edukas pakkuja on oma lepingulisest positsioonist loobunud, võib sellisel juhul, nagu on vaatluse all ja mille puhul hankija tuvastas pärast lepingu allkirjastamist hankemenetluse eeskirjade võimaliku rikkumise, panna selle menetluse pooled väljapääsmatusse olukorda.
First, the performance of the contract would, in such a situation, expose them to the risk of being ordered to suspend the operation of that contract, which was, incidentally, ordered provisionally in the present case, or to the annulment of the award decision, following an action brought by an unsuccessful tenderer before the Court of First Instance.
Ühest küljest riskiksid nad lepingu täitmise korral sellises olukorras lepingu täitmise peatamise määramisega, mis kõnesoleval juhul muu hulgas ajutiselt määrati, või hankelepingu sõlmimise otsuse tühistamisega hagimenetluses, mille on Esimese Astme Kohtule esitanud väljalangenud pakkuja.
Secondly, the contracting authority could not annul the procedure or abandon the procurement even if the successful tenderer were prepared to abandon the contract as it was here.
Teisest küljest ei saaks hankija menetlust kehtetuks tunnistada või hankest loobuda isegi siis, kui edukas pakkuja on valmis hankelepingust loobuma, nagu käesoleval juhul.
Article 101 of the Financial Regulation cannot be interpreted as running counter to the common intention of the parties to the contract to terminate that contract without having begun to implement it.
Finantsmääruse artiklit 101 ei saa tõlgendada nii, et sellega on vastuolus lepingupoolte ühine tahe leping tühistada enne, kui on alustatud selle täitmist.
Consequently, the legal rationale behind Article 101 of the Financial Regulation and the principle of legal certainty mean that, in the circumstances of the present case, the Parliament must be held to have had the competence to annul the tendering procedure.
Finantsmääruse artikli 101 ratio legis’est ja õiguskindlusest lähtuvalt tuleb seega asuda seisukohale, et käesoleva asja asjaolusid arvestades oli parlament pädev hankemenetlust kehtetuks tunnistama.
In addition, the Parliament did not infringe Article 101 of the Financial Regulation by drawing a distinction between two lots.
Samuti tuleb asuda seisukohale, et parlament, tehes vahet kahel osal, ei ole rikkunud finantsmääruse artiklit 100.
Although those two lots are to a certain degree interdependent in the sense that they form part of the same tendering procedure, they are nevertheless independent.
Kui need kaks osa on teataval määral omavahel seotud, olles sama hankemenetluse osad, on nad siiski iseseisvad osad.
First, the two lots concern different subjectmatters, namely, architecture and design (lot 1) and programme contents (lot 2) respectively.
Nimelt on esiteks neil kahel osal erinev ese, st vastavalt struktuur ja graafiline kujundus (osa nr 1) ja saadete sisu (osa nr 2).
Secondly, the procedure relating to lot 1 was run completely independently from the procedure relating to lot 2, as each of those lots could be awarded to different and unconnected tenderers.
Teiseks toimus osa nr 1 puudutav menetlus täiesti iseseisvalt võrreldes osa nr 2 puudutava menetlusega; neid osi käsitlev hankeleping võidakse sõlmida erinevate ja omavahel mitte seotud pakkujatega.
It must be borne in mind that the second paragraph of Article 101 of the Financial Regulation provides that the decision to annul the award procedure must be substantiated and be brought to the attention of the candidates or tenderers.
Tuleb meenutada, et finantsmääruse artikli 101 teine lõik näeb ette, et hankemenetluse kehtetuks tunnistamise otsus peab olema põhjendatud ja see tuleb taotlejatele või pakkujatele teatavaks teha.
Article 149(1) of the implementing regulation provides that the contracting authorities must as soon as possible inform candidates and tenderers of decisions reached concerning the award of the contract, stating the grounds for any decision not to award a contract.
Finantsmääruse artikli 149 lõige 1 sätestab, et hankija edastab taotlejatele ja pakkujatele nii kiiresti kui võimalik oma otsuse hankelepingu sõlmimise kohta, osutades põhjendused, miks hankelepingut ei sõlmitud.
Under those provisions and, more generally, the general obligation to state reasons pursuant to Article 253 EC, the Parliament was under an obligation, at the same time as informing the applicant of the decision to annul the tendering procedure, to inform it also of the reasons for that decision (see, to that effect, Case T-271/04 Citymo v Commission [2007] ECR II-1375, paragraph 100).
Nende sätete ja EÜ artiklist 253 tuleneva üldise põhjendamiskohustuse kohaselt oli parlament kohustatud edastama samaaegselt hankemenetluse kehtetuks tunnistamise otsusega selle otsuse põhjendused (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 8. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas T-271/04: Citymo vs. komisjon, EKL 2007, lk II-1375, punkt 100).
According to settled case-law, the scope of the obligation to state reasons must be appropriate to the act at issue and the context in which it was adopted.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt sõltub põhjendamiskohustuse ulatus asjaomase õigusakti iseloomust ja selle vastuvõtmise taustast.
The statement of reasons must disclose in a clear and unequivocal fashion the reasoning followed by the institution in such a way as to enable the persons concerned to ascertain the reasons for the measure so that they can defend their rights and ascertain whether or not the measure is well founded and to enable the competent Community Court to exercise its power of review (Case C-367/95 P Commission v Sytraval and Brink’s France [1998] ECR I-1719, paragraph 63; Case T-109/01 Fleuren Compost v Commission [2004] ECR II-127, paragraph 119; and order of the President of the Court of First Instance in Case T-195/05 R Deloitte Business Advisory v Commission [2005] ECR II-3485, paragraph 108).
Põhjendused peavad selgelt ja ühemõtteliselt väljendama institutsiooni kaalutlusi nii, et ühest küljest saaksid huvitatud isikud aru võetud meetme põhjendustest, et oma õigusi kaitsta ja kindlaks teha, kas otsus on põhjendatud, ning teisest küljest saaks ühenduste kohus teostada kontrolli meetme seaduslikkuse üle (Euroopa Kohtu 2. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-367/95 P: komisjon vs. Sytraval ja Brink’s France, EKL 1998, lk I-1719, punkt 63; Esimese Astme Kohtu 14. jaanuari 2004. aasta otsus kohtuasjas T-109/01: Fleuren Compost vs. komisjon, EKL 2004, lk II-127, punkt 119, ning Esimese Astme Kohtu presidendi 20. septembri 2005. aasta määrus kohtuasjas T-195/05 R: Deloitte Business Advisory vs. komisjon, EKL 2005, lk II-3485, punkt 108).
Lastly and more specifically as regards the reference to the legal basis of a lawful measure, it is apparent from the caselaw that failure to refer to a precise provision
Mis puutub täpsemalt õigusakti õigusliku aluse lisamisse, siis kohtupraktikast tuleneb, et viite puudumine konkreetsele sättele ei pruugi olla sisuline viga, kui
In the present case, it must be pointed out, first of all, that the applicant received, in the context of the interim proceedings in Case T-71/07 R, a copy of the Parliament’s observations of 31 January 2007 on the minutes of the interim hearing of 22 January 2007, including, in particular, a copy of a draft decision of annulment of the procedure and a copy of the decision of 31 January 2007 annulling the tendering procedure.
Kõnealusel juhul tuleb alustuseks märkida, et hageja sai kohtuasjas T-71/07 R ajutiste meetmete kohaldamise menetluse raames koopia parlamendi 31. jaanuari 2007. aasta märkustest 22. jaanuari 2007. aasta ajutiste meetmete kohtuistungi kohta, milles sisaldus nimelt koopia menetluse kehtetuks tunnistamise otsuse projektist ja koopia 31. jaanuari 2007. aasta otsusest, mis puudutas hankemenetluse kehtetuks tunnistamist.
As the applicant admits, moreover, in its application in Case T-71/07, the Parliament stated, in its observations of 31 January 2007, that it intended to base the decision of 31 January 2007 on Article 101 of the Financial Regulation.
Nagu ka hageja kohtuasja T-71/07 hagiavalduses möönab, märkis parlament oma 31. jaanuari 2007. aasta märkustes, et ta kavatses 31. jaanuari 2007. aasta otsuse puhul tugineda finantsmääruse artiklile 101.
Furthermore, the recitals in the preamble to that decision stated, inter alia, that the order of 21 December 2006 prohibited the Parliament from implementing the contract until a final decision had been given, that at the interim hearing the Parliament had been asked by the President of the Court of First Instance to consider the possibility of annulling the award procedure and initiating a new procedure and that the Parliament and Mostra agreed that the order of 21 December 2006 made it impossible to implement the contract within a reasonable period and that, therefore, they had agreed to abandon that contract.
Lisaks tulenes selle otsuse põhjendustest nimelt, et 21. detsembri 2006. aasta määrusega keelati parlamendil lepingut rakendada kuni põhikohtuasjas määruse tegemiseni ning et Esimese Astme Kohtu president kutsus ajutiste meetmete kohtuistungil parlamenti üles uurima võimalust hankemenetlus kehtetuks tunnistada ja korraldada uus menetlus ning et parlament ja äriühing Mostra olid nõus seisukohaga, et 21. detsembri 2006. aasta määrus muutis mõistliku aja jooksul lepingu rakendamise võimatuks ning et seetõttu leppisid nad kokku sellest lepingust loobuda.