natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It must therefore be considered that the resolutions of the Security Council at issue fall, in principle, outside the ambit of the Court’s judicial review and that the Court has no authority to call in question, even indirectly, their lawfulness in the light of Community law.
Järelikult tuleb leida, et Julgeolekunõukogu asjaomased resolutsioonid ei allu põhimõtteliselt Esimese Astme Kohtu kontrollile ja et tal ei ole lubatud vaidlustada kas või kaudselt nende [seaduslikkust] ühenduse õiguse seisukohast.
On the contrary, the Court is bound, so far as possible, to interpret and apply that law in a manner compatible with the obligations of the Member States under the Charter of the United Nations.’
Vastupidi, Esimese Astme Kohus peab seda õigust igal võimalusel tõlgendama ja kohaldama kooskõlas liikmesriikide Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirjast tulenevate kohustustega.”
In Kadi, paragraph 226, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 277, the Court of First Instance found that it was, none the less, empowered to check, indirectly, the lawfulness of the resolutions of the Security Council in question with regard to jus cogens, understood as a body of higher rules of public international law binding on all subjects of international law, including the bodies of the United Nations, and from which no derogation is possible.
Vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 226 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 277 otsustas Esimese Astme Kohus, et tal on siiski õigus kaudselt kontrollida Julgeolekunõukogu asjaomaste resolutsioonide seaduslikkust nende vastavuse kontrollimise kaudu ius cogens’ile, mida tuleb mõista kui rahvusvahelist avalikku korda, mis kehtib kõikide rahvusvahelise õiguse subjektide, sh ÜRO instantside suhtes ning millest on keelatud kõrvale kalduda.
In paragraphs 227 to 231 of Kadi, drawn up in terms identical to those of paragraphs 278 to 282 of Yusuf and Al Barakaat, the Court of First Instance held as follows:
Seoses sellega otsustas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktides 227–231, mis on sõnastatud identselt vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktidega 278–282, järgmist:
In this connection, it must be noted that the Vienna Convention on the Law of Treaties, which consolidates the customary international law and Article 5 of which provides that it is to apply “to any treaty which is the constituent instrument of an international organisation and to any treaty adopted within an international organisation”, provides in Article 53 for a treaty to be void if it conflicts with a peremptory norm of general international law (jus cogens), defined as “a norm accepted and recognised by the international community of States as a whole as a norm from which no derogation is permitted and which can be modified only by a subsequent norm of general international law having the same character”.
Seoses sellega tuleb välja tuua, et rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni, milles on kodifitseeritud rahvusvaheline tavaõigus (ja mille artiklis 5 on sätestatud, et seda kohaldatakse „mis tahes lepingu suhtes, mis on rahvusvahelise organisatsiooni asutamisaktiks, ja rahvusvahelise organisatsiooni raames vastuvõetud mis tahes lepingu suhtes”), artiklis 53 on ette nähtud lepingu õigustühisus, kui see on vastuolus üldise rahvusvahelise õiguse imperatiivnormiga (ius cogens ), mida on määratletud kui „[normi], mille rahvusvaheline riikide ühendus võtab omaks ja tunnustab tervikuna kui normi, millest kõrvalekaldumine on lubamatu ja mida võib muuta ainult järgneva samasuguse iseloomuga üldise rahvusvahelise õiguse normiga”.
Similarly, Article 64 of the Vienna Convention provides that: “If a new peremptory norm of general international law emerges, any existing treaty which is in conflict with that norm becomes void and terminates”.
Viini konventsiooni artiklis 64 on sama moodi sätestatud, et „kui tekib üldise rahvusvahelise õiguse uus imperatiivnorm, muutub mis tahes selle normiga vastuollu sattuv leping kehtetuks ja lõpeb.”
Furthermore, the Charter of the United Nations itself presupposes the existence of mandatory principles of international law, in particular, the protection of the fundamental rights of the human person.
Peale selle on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirjas endas eeldatud rahvusvahelise õiguse imperatiivsete põhimõtete olemasolu ning eelkõige inimese põhiõiguste kaitset.
In the preamble to the Charter, the peoples of the United Nations declared themselves determined to “reaffirm faith in fundamental human rights, in the dignity and worth of the human person”.
Põhikirja preambulis on ühinenud rahvad nii otsustanud „kinnitada [oma] usku inimese põhiõigustesse, tema väärikusse ja väärtusse […]”.
In addition, it is apparent from Chapter I of the Charter, headed “Purposes and Principles”, that one of the purposes of the United Nations is to encourage respect for human rights and for fundamental freedoms.
Põhikirja esimesest peatükist pealkirjaga „Eesmärgid ja põhimõtted” tuleneb muu hulgas, et Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni eesmärgiks on nimelt kasvatada lugupidamist inimõiguste ja kõigile mõeldud põhivabaduste vastu.
Those principles are binding on the Members of the United Nations as well as on its bodies.
Need põhimõtted on siduvad nii ÜRO liikmetele kui ka selle organitele.
Thus, under Article 24(2) of the Charter of the United Nations, the Security Council, in discharging its duties under its primary responsibility for the maintenance of international peace and security, is to act “in accordance with the Purposes and Principles of the United Nations”.
Nii peab Julgeolekunõukogu Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja artikli 24 lõike 2 kohaselt temale pandud peamise rahvusvahelise rahu ja julgeoleku säilitamise kohustuse täitmisel tegutsema „ÜRO eesmärkide ja põhimõtete kohaselt”.
The Security Council’s powers of sanction in the exercise of that responsibility must therefore be wielded in compliance with international law, particularly with the purposes and principles of the United Nations.
Julgeolekunõukogule selle kohustuse täitmiseks antud sanktsioonide pädevust tuleb järelikult kasutada rahvusvahelist õigust, eelkõige Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni eesmärke ja põhimõtteid austades.
International law thus permits the inference that there exists one limit to the principle that resolutions of the Security Council have binding effect: namely, that they must observe the fundamental peremptory provisions of jus cogens.
Rahvusvaheline õigus lubab seega leida, et Julgeolekunõukogu resolutsioonide kohustuslikkuse põhimõte on piiratud: need peavad olema kooskõlas ius cogens’i ülimuslike põhinormidega.
If they fail to do so, however improbable that may be, they would bind neither the Member States of the United Nations nor, in consequence, the Community.
Vastasel juhul, olgu see kui tahes ebatõenäoline, ei ole need ÜRO liikmete ja [seega] ühenduse jaoks siduvad.
The indirect judicial review carried out by the Court in connection with an action for annulment of a Community act adopted, where no discretion whatsoever may be exercised, with a view to putting into effect a resolution of the Security Council may therefore, highly exceptionally, extend to determining whether the superior rules of international law falling within the ambit of jus cogens have been observed, in particular, the mandatory provisions concerning the universal protection of human rights, from which neither the Member States nor the bodies of the United Nations may derogate because they constitute “intransgressible principles of international customary law” (Advisory Opinion of the International Court of Justice of 8 July 1996, The Legality of the Threat or Use of Nuclear Weapons, Reports 1996, p. 226, paragraph 79; see also, to that effect, Advocate General Jacobs’s Opinion in Case C-84/95 Bosphorus [1996] ECR I-3953, paragraph 65).’
Julgeolekunõukogu mõne resolutsiooni rakendamiseks ilma igasuguse kaalutlusõiguse teostamiseta vastu võetud ühenduse õigusakti tühistamishagi raames läbi viidud Esimese Astme Kohtu kaudne kohtulik kontroll võib laieneda järelikult väga erandlikult ius cogens’ist tulenevate rahvusvahelise õiguse ülimuslike normide ning eelkõige üldiste inimõiguste kaitsele suunatud kohustuslike normide, millest ei liikmesriigid ega ÜRO organid ei saa kõrvale kalduda, kuna need kujutavad endast „rahvusvahelise tavaõiguse rikkumatuid põhimõtteid”, austamise kontrollimisele (Rahvusvahelise Kohtu 8. juuli 1996. aasta konsultatiivarvamus tuumarelvade kasutamise ähvarduse või nende kasutamise õiguspärasus, ICJ Reports 1996, lk 226, punkt 79; vt selle kohta ka kohtujurist Jacobsi ettepanek[u] […] [punkt 65] Bosphoruse kohtuasjas tehtud [30. juuli 1996. aasta otsusele] [(30. juuli 1996. aasta otsus kohtuasjas C-84/95, EKL 1996, lk I-3953)].”
Firstly, with particular regard to the alleged breach of the fundamental right to respect for property, the Court of First Instance considered, in Kadi, paragraph 237, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 288, that it fell to be assessed whether the freezing of funds provided for by the contested regulation, as amended by Regulation
Mis puutub eelkõige esiteks omandiõiguse kaitse väidetavasse rikkumisse, siis Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 237 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 288, et järelikult tuli hinnata, kas rahaliste vahendite külmutamisega – mis on ette nähtud vaidlusaluses määruses,
No 561/2003, and, indirectly, by the resolutions of the Security Council put into effect by those regulations, infringed the applicant’s fundamental rights.
KOHTUOTSUS 3.9.2008 – LIIDETUD KOHTUASJAD C-402/05 P JA C-415/05 P mida on muudetud määrusega nr 561/2003 ning kaudselt selle määrusega rakendatud Julgeolekunõukogu resolutsioonidega – on rikutud hageja põhiõigusi.
In Kadi, paragraph 238, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 289, the Court of First Instance decided that such was not the case, measured by the standard of universal protection of the fundamental rights of the human person covered by jus cogens.
Esimese Astme Kohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 238 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 289, et ius cogens’ist tuleneva inimese põhiõiguste üldise kaitse standardit silmas pidades ei ole seda tehtud.
In Kadi, paragraphs 239 and 240, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 290 and 291, the Court of First Instance held that the exemptions to and derogations from the obligation to freeze funds provided for in the contested regulation as a result of its amendment by Regulation No 561/2003, itself putting into effect Resolution 1452 (2002), show that it is neither the purpose nor the effect of that measure to submit the persons entered in the summary list to inhuman or degrading treatment.
Seoses sellega otsustas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktides 239 ja 240 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktides 290 ja 291, et vaidlusaluses määruses pärast selle muutmist määrusega nr 561/2003 – millega omakorda rakendatakse Julgeolekunõukogu resolutsiooni 1452 (2002) – ette nähtud võimalused kehtestada erandeid näitavad, et selle meetme eesmärk ega tagajärg ei ole loetelusse kantud isikute ebainimlik või alandav kohtlemine.
In Kadi, paragraphs 243 to 251, and Yusuf and Al Barakaat, paragraphs 294 to 302, the Court of First Instance held, in addition, that the freezing of funds did not constitute an arbitrary, inappropriate or disproportionate interference with the right to private property of the persons concerned and could not, therefore, be regarded as contrary to jus cogens, having regard to the following facts:
Esimese Astme Kohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktides 243–251 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktides ning 294–302 lisaks, et rahaliste vahendite külmutamise näol ei ole tegemist huvitatud isikute omandiõiguse meelevaldse, kohatu või ebaproportsionaalse piiramisega ja seega ei saa seda lugeda ius cogens’iga vastuolus olevaks, arvestades järgmisi tingimusi:
— the measures in question pursue an objective of fundamental public interest for the international community, that is to say, the campaign against international terrorism, and the United Nations are entitled to undertake protective action against the activities of terrorist organisations;
– nende asjaomaste meetmetega edendatakse rahvusvahelise riikide ühenduse üldise huviga eesmärki, milleks on rahvusvahelise terrorismi vastane võitlus, ning terroriorganisatsioonide tegutsemise vastased ÜRO kaitsemeetmed on legitiimsed;
— freezing of funds is a temporary precautionary measure which, unlike confiscation, does not affect the very substance of the right of the persons concerned to property in their financial assets but only the use thereof;
– rahaliste vahendite külmutamine on alalhoidlik meede, mis erinevalt konfiskeerimisest ei piira huvitatud isikute finantsvarade suhtes kehtiva omandiõiguse sisu ennast, vaid ainult nende varade kasutamist;
— the resolutions of the Security Council at issue provide for a means of reviewing, after certain periods, the overall system of sanctions;
– Julgeolekunõukogu asjaomastes resolutsioonides on ette nähtud sanktsioonide perioodilise läbivaatamise kord;
— those resolutions set up a procedure enabling the persons concerned to present their case at any time to the Sanctions Committee for review, through the Member State of their nationality or that of their residence.
– nendes resolutsioonides on kehtestatud menetlus, mis lubab huvitatud isikutel pöörduda igal ajal nende kodakondsuse või alalise elukoha liikmesriigi kaudu oma asja läbivaatamiseks sanktsioonide komitee poole.
As regards, secondly, the alleged breach of the right to be heard, and more particularly, first, the applicants’ alleged right to be heard by the Community institutions before the contested regulation had been adopted, the Court of First Instance held as follows in paragraph 258 of Kadi, to which paragraph 328 of Yusuf and Al Barakaat corresponds, mutatis mutandis:
Teiseks, mis puutub õiguse olla ära kuulatud väidetavasse rikkumisse ja eelkõige esiteks hagejate väidetavasse õigusse olla ära kuulatud ühenduse institutsioonides enne vaidlusaluse määruse vastuvõtmist, siis Esimese Astme Kohus otsustas vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 258, millele vastab mutatis mutandis vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punkt 328, järgmist:
‘In this instance, as is apparent from the preliminary observations above on the relationship between the international legal order under the United Nations and the Community legal order, the Community institutions were required to transpose into the Community legal order resolutions of the Security Council and decisions of the Sanctions Committee that in no way authorised them, at the time of actual implementation, to provide for any Community mechanism whatsoever for the examination or re-examination of individual situations, since both the substance of the measures in question and the mechanisms for re-examination (see paragraphs 262 et seq. …) fell wholly within the purview of the Security Council and its Sanctions Committee.
„Käesolevas asjas, nagu selgub eespool esitatud [sissejuhatavatest] märkustest Ühinenud Rahvaste Organisatsiooniga seotud rahvusvahelise õiguskorra ja ühenduse õiguskorra seoste kohta, olid ühenduse institutsioonid kohustatud Julgeolekunõukogu resolutsioonid ja sanktsioonide komitee otsused ühenduse õiguskorda üle võtma, mis ei andnud neile mingit volitust nende konkreetse rakendamise käigus ette näha ükskõik millist ühenduse korda üksikjuhtumite kontrollimiseks või läbivaatamiseks, kuna nii asjaomaste meetmete sisu kui ka läbivaatamise kord (vt punktid 262 jj) kuulusid täielikult Julgeolekunõukogu ja selle sanktsioonide komitee pädevusse.
As a result, the Community institutions had no power of investigation, no opportunity to check the matters taken to be facts by the Security Council and the Sanctions Committee, no discretion with regard to those matters and no discretion either as to whether it was appropriate to adopt sanctions vis-à-vis the applicants.
Järelikult puudus ühenduse institutsioonidel igasugune uurimispädevus, igasugune Julgeolekunõukogu ja sanktsioonide komitee poolt esitatud asjaolude kontrollimise võimalus, igasugune hindamisruum asjaolude osas ja igasugune kaalutlusõigus hageja suhtes kohaldatud sanktsioonide vastuvõtmise vajalikkuse osas. Ühenduse õiguse
The principle of Community law relating to the right to be heard cannot apply in such circumstances, where to hear the person concerned could not in any case lead the institution to review its position.’
KOHTUOTSUS 3.9.2008 – LIIDETUD KOHTUASJAD C-402/05 P JA C-415/05 P põhimõtet, mis on seotud õigusega olla ära kuulatud, ei kohaldata sellistes tingimustes, milles huvitatud isiku ärakuulamine ei saa mingil juhul viia institutsiooni seisukoha muutmiseni.”
The Court of First Instance concluded in Kadi, paragraph 259, that the Council was not obliged to hear the applicant on the subject of his inclusion in the list of persons and entities affected by the sanctions, in the context of the adoption and implementation of the contested regulation and, in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 329, that the Council was not obliged to hear the applicants before the contested regulation was adopted.
Esimese Astme Kohus järeldas sellest vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 259, et vaidlusaluse määruse vastuvõtmise ja rakendamise kontekstis ei olnud nõukogu kohustatud hagejat ära kuulama, kui ta jättis ta isikute ja üksuste loetelusse, kellele kohaldatakse sanktsioone, ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 329, et nõukogu ei pidanud hagejaid enne vaidlusaluse määruse vastuvõtmist ära kuulama.
With regard, second, to breach of the applicants’ alleged right to be heard by the Sanctions Committee in connection with their inclusion in the summary list, the Court of First Instance held in paragraph 261 of Kadi and paragraph 306 of Yusuf and Al Barakaat that no such right was provided for by the Security Council’s resolutions at issue.
Teiselt poolt, mis puutub hagejate väidetavasse õigusse olla ära kuulatud sanktsioonide komitee poolt enne nende loetelusse kandmist, siis Esimese Astme Kohus sedastas vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 261 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 306, et asjaomastes Julgeolekunõukogu resolutsioonides ei ole sellist õigust ette nähtud.
It further held in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 307, that no mandatory rule of public international law requires a prior hearing for the persons concerned in circumstances such as those of the case in point.
Ta otsustas lisaks vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 307, et üheski rahvusvahelise avaliku korra üldkohustuslikus normis ei ole sellistes tingimustes nagu kõnesolevas asjas nõutud huvitatud isikute eelnevat ärakuulamist.
The Court of First Instance observed, moreover, that although the resolutions of the Security Council concerned and the subsequent regulations that put them into effect in the Community do not provide for any right of audience for individual persons, they nevertheless set up a mechanism for the re-examination of individual cases, by providing that the persons concerned may address a request to the Sanctions Committee, through their national authorities, in order either to be removed from the summary list or to obtain exemption from the freezing of funds (Kadi, paragraph 262, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 309).
Esimese Astme Kohus märkis peale selle, et kuigi neis ei ole isiklikku ärakuulamist ette nähtud, on asjaomastes Julgeolekunõukogu resolutsioonides ja järjestikustes määrustes, millega neid ühenduses rakendatakse, kehtestatud üksikjuhtude läbivaatamise kord, mis näeb ette huvitatud isikute võimaluse pöörduda oma siseriiklike ametiasutuste kaudu sanktsioonide komitee poole, selleks et nad loetelust kustutataks või et nad saaksid rahaliste vahendite külmutamisest erandi (vaidlustatud kohtuotsused Kadi, punkt 262, ning Yusuf ja Al Barakaat, punkt 309).
Referring, in Kadi, paragraph 264, and in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 311, to the ‘Guidelines of the [Sanctions] Committee for the conduct of its work’, as adopted by that committee on 7 November 2002 and amended on 10 April 2003 (‘the Sanctions Committee’s Guidelines’), and, in Kadi, paragraph 266, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 313, to various resolutions of the Security Council, the Court of First Instance noted, in those paragraphs, the importance attached by the Security Council, in so far as possible, to the fundamental rights of the persons entered in the list, and especially to their right to be heard.
Viidates vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 264 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 311 „[sanktsioonide komitee] tööd reguleeriva[tele] eeskirjad[ele]”, mille see komitee võttis vastu 7. novembril 2002 ja mida ta muutis 10. aprillil 2003 (edaspidi „sanktsioonide komitee tööd reguleerivad eeskirjad”), ja vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 266 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 313 Julgeolekunõukogu erinevatele resolutsioonidele, sedastas Esimese Astme Kohus nimetatud punktides, et Julgeolekunõukogu oli kõigil võimalikel juhtudel nõus arvestama loetelusse kantud isikute põhiõigustega, eelkõige nende kaitseõigusega.
In Kadi, paragraph 268, and in Yusuf and Al Barakaat, paragraph 315, the Court of First Instance found that the fact, noted in the previous paragraph of both judgments, that the re-examination procedure confers no right directly on the persons concerned themselves to be heard by the Sanctions Committee — the only authority competent to give a decision, on a State’s petition, on the re-examination of their case — with the result that those persons are dependent, essentially, on the diplomatic protection afforded by the States to their nationals, is not to be deemed improper in the light of the mandatory prescriptions of the public international order.
Ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse Kadi punktis 268 ning vaidlustatud kohtuotsuse Yusuf ja Al Barakaat punktis 315, et mõlema kohtuotsuse eelnevas punktis märgitud asjaolu – läbivaatamise menetlus ei näe vahetult ette huvitatud isikute enda õigust olla ära kuulatud sanktsioonide komitees, mis on ainus pädev asutus, kes saab mõne riigi taotlusel nende juhtumi läbi vaadata, nii et nad sõltuvad peamiselt riikide poolt nende kodanikele võimaldatavast diplomaatilisest kaitsest – ei ole rahvusvahelisest avalikust korrast tulenevaid kohustuslikke norme arvesse võttes vastuvõetamatu.
The Court of First Instance added that it is open to the persons involved to bring an action for judicial review based on domestic law, indeed even directly on the contested regulation and the relevant resolutions of the Security Council which it puts into effect, against any wrongful refusal by the competent national authority to submit their cases to the Sanctions Committee for re-examination (Kadi, paragraph 270, and Yusuf and Al Barakaat, paragraph 317).
Esimese Astme Kohus lisas, et huvitatud isikud võivad pädeva siseriikliku asutuse lõpliku seadusvastase keeldumise korral tõstatada nende asi läbivaatamise eesmärgil sanktsioonide komitees, et esitada kohtusse hagi, mis tugineb siseriiklikule õigusele või vahetult vaidlusalusele määrusele ning sellega rakendatavatele Julgeolekunõukogu asjakohastele resolutsioonidele (vaidlustatud kohtuotsused Kadi, punkt 270, ning Yusuf ja Al Barakaat, punkt 317).