natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 3(2) of the Framework Directive specifies the means by which it should be possible to guarantee the independence of the regulatory authorities, providing that they must be legally distinct from and functionally independent of all organisations providing electronic communications networks, equipment or services.
Raamdirektiivi artikli 3 lõige 2 täpsustab üksikasjalikud eeskirjad, mis peavad võimaldama kindlustada riigi reguleerivate asutuste sõltumatuse, nähes ette, et kõnealused asutused peavad olema juriidiliselt eraldiseisvad ja funktsionaalselt sõltumatud kõigist elektroonilisi sidevõrke, -seadmeid ja -teenuseid pakkuvatest organisatsioonidest.
Where Member States retain ownership or control of undertakings providing electronic communications networks and/or services, they are to take care, specifically, to ensure effective structural separation of the regulatory function, on the one hand, from activities associated with ownership or control of those undertakings, on the other.
Kui liikmesriigid säilitavad omandi või kontrolli elektroonilisi sidevõrke ja/või -teenuseid pakkuvates ettevõtjates, tuleb neil eelkõige tagada reguleeriva funktsiooni tõhus struktuuriline eraldatus omandi või kontrolliga seotud toimingutest.
As regards the assigning of the national numbering resources and the management of the national numbering plans, it should be pointed out at the outset that such functions form no part of the functions exercised by entities which ensure services
Riiklike numeratsiooniressursside määramise ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamise kohta tuleb kohe täpsustada, et nimetatud tegevused ei kuulu nende üksuste ülesannete hulka, kes tagavad sideteenuste ja/või sidevõrkude pakkumise,
They must therefore be regarded, not as ‘operational functions’ within the meaning of Recital (11) of that directive, but as ‘regulatory functions’.
Järelikult ei tule neid tegevusi pidada mitte operaatori ülesanneteks raamdirektiivi põhjenduse 11 mõttes, vaid reguleerija ülesanneteks.
Moreover, the referring court seems to be unsure whether the Framework Directive allows Member States to allocate, on the one hand, the regulatory functions, and on the other, the management functions involved in assigning national numbering resources and national numbering plans, to separate regulatory authorities.
Lisaks näib eelotsusetaotluse esitanud kohus tahtvat teada seda, kas raamdirektiiv lubab liikmesriikidel anda erinevatele reguleerivatele asutustele üle ühelt poolt reguleeriva funktsiooni ja teiselt poolt riiklike numeratsiooniressursside määramise ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamise ülesanded.
In that regard, it is clear from Article 10(1) of the Framework Directive, read in conjunction with Article 3(2) thereof, that (i) Member States must allocate to one or more regulatory authorities control of the assignment of all national numbering resources, as well as the management of the national numbering plans; (ii) those regulatory authorities must be legally distinct from and functionally independent of all organisations providing electronic communications networks, equipment or services; and (iii) Member States which retain ownership or control of undertakings providing electronic communications networks and/or services must ensure effective structural separation of activities associated with ownership or control of those undertakings, on the one hand, and regulatory functions (including the assignment of national numbering resources and the management of the national numbering plans), on the other.
Raamdirektiivi artikli 10 lõikest 1 koosmõjus artikli 3 lõikega 2 tuleneb, et liikmesriigid peavad andma ühele või mitmele reguleerivale asutusele üle kõigi riiklike numeratsiooniressursside määramise ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamise; et kõnealused reguleerivad asutused on juriidiliselt eraldiseisvad ning funktsionaalselt sõltumatud kõigist elektroonilisi sidevõrke, -seadmeid ja -teenuseid pakkuvatest organisatsioonidest; ning et liikmesriigid, kes säilitavad omandi või kontrolli elektroonilisi sidevõrke ja/või -teenuseid pakkuvates ettevõtjates, on kohustatud tagama nende ettevõtjate omandi või kontrolliga seotud toimingute tõhusa struktuurilise eraldatuse reguleeriva funktsiooni teostamisest, sealhulgas riiklike numeratsiooniressursside määramisest ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamisest.
That finding is substantiated both by Recital (11) of the Framework Directive, in accordance with which Member States should guarantee the independence of the national regulatory authority or authorities, and by Article 3(4) of that directive, which provides that Member States must publish the tasks to be undertaken by those regulatory authorities, in particular where those tasks are assigned to more than one body.
Seda järeldust toetab nii raamdirektiivi põhjendus 11, mis kohustab liikmesriike kindlustama riigi reguleeriva asutuse või reguleerivate asutuste sõltumatuse, kui ka sama direktiivi artikli 3 lõige 4, mis sätestab, et liikmesriigid peavad avaldama riigi reguleerivate asutuste ülesanded eelkõige juhul, kui kõnealuste ülesannete täitmine on määratud mitmele organile.
Moreover, the potentially pluralist nature of regulatory authorities is clear from the very definition of ‘national regulatory authority’ set out in Article 2(g) of the Framework Directive.
Lisaks tuleneb selline reguleerivate asutuste võimalik paljusus riigi reguleeriva asutuse määratlusest endast, mis on sõnastatud raamdirektiivi artikli 2 punktis g.
In contrast, it must be noted that there is no provision in the Framework Directive, under which the regulatory authority to which the tasks of assigning national numbering resources and management of national numbering plans have been assigned is required to be distinct from or independent of the other regulatory authorities and, in particular, from the authority with responsibility for adopting the national numbering plan or the control and management procedures of that plan.
Seevastu tuleb tõdeda, et ükski raamdirektiivi säte ei näe ette, et reguleeriv asutus, kellele on antud üle riiklike numeratsiooniressursside määramise ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamise funktsioon, peaks olema eraldiseisev või sõltumatu teistest reguleerivatest asutustest, sh eeskätt neist asutustest, kelle ülesanne on riikliku numeratsiooniplaani vastuvõtmine või selle plaani kontrolli ja haldamise menetlus.
In the light of all of the foregoing, the reply to the first question must be that Articles 3(2), 3(4) and 10(1) of the Framework Directive, read in conjunction with Recital (11) thereof, must be interpreted as meaning that the assignment of the national numbering resources and the management of the national numbering plans must be regarded as regulatory functions.
Neid kaalutlusi arvestades tuleb vastata esimesele küsimusele, et raamdirektiivi artikli 3 lõikeid 2 ja 4 ning artikli 10 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi põhjendusega 11 tuleb tõlgendada nii, et riiklike numeratsiooniressursside määramise ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamise funktsiooni tuleb pidada reguleerivaks funktsiooniks.
Member States are not required to allocate those different functions to separate regulatory authorities.
Liikmesriigid ei ole kohustatud andma neid erinevaid funktsioone üle eraldiseisvatele reguleerivatele asutustele.
By its second question, the referring court wishes to know whether a Member State may allocate the regulatory functions referred to in Article 10(1) of the Framework Directive to a number of regulatory authorities.
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas liikmesriik võib anda raamdirektiivi artikli 10 lõikes 1 silmas peetud reguleeriva funktsiooni üle mitmele reguleerivale asutusele.
It is clear from the wording of Articles 2(g) and 10(1) of the Framework Directive that it is possible for more than one regulatory authority to have control over the assignment of national numbering resources and the management of national numbering plans.
Raamdirektiivi artikli 2 punktist g ja artikli 10 lõikest 1 tuleneb selgelt, et mitu reguleerivat asutust võivad omada kontrolli nii riiklike numeratsiooniressursside määramise kui ka riiklike numeratsiooniplaanide haldamise üle.
Although the Member States enjoy institutional autonomy as regards the organisation and the structuring of their regulatory authorities within the meaning of Article 2(g) of the Framework Directive, that autonomy may be exercised only in accordance with the objectives and obligations laid down in that directive.
Ehkki liikmesriigid on kõnesolevas valdkonnas institutsionaalselt sõltumatud raamdirektiivi artikli 2 punktis g silmas peetud reguleerivate asutuste korraldamisel ja struktureerimisel, võib seda autonoomiat siiski teostada üksnes direktiivis määratletud eesmärkidest ja kohustustest kinni pidades.
Thus, in accordance with Article 3(2), (4) and (6) of the Framework Directive, the Member States must not only guarantee the functional independence of regulatory authorities in relation to the organisations providing electronic communications networks, equipment or services, but must also publish, in an easily accessible form, the tasks to be undertaken by the national regulatory authorities, and notify to the Commission the names of the regulatory authorities entrusted with carrying out those tasks, and their respective responsibilities.
Nii peavad liikmesriigid vastavalt kõnesoleva direktiivi artikli 3 lõigetele 2, 4 ja 6 lisaks riigi reguleerivate asutuste funktsionaalse sõltumatuse kindlustamisele elektroonilisi sidevõrke, -seadmeid ja -teenuseid pakkuvatest organisatsioonidest, avaldama nimetatud reguleerivate asutuste ülesanded lihtsalt juurdepääsetaval kujul ning teatama komisjonile kõigi nende reguleerivate asutuste nimetused, kellele on ülesandeid määratud, ja nende vastavad kohustused.
As a consequence, where those functions are to be discharged, even partially, by ministerial authorities, each Member State must ensure that those authorities are neither directly nor indirectly involved in ‘operational functions’ within the meaning of the Framework Directive.
Kui need ülesanded kuuluvad otse ja kasvõi osaliselt ministeeriumi vastutusalasse, peab iga liikmesriik seega tagama, et viimane ei oleks otseselt või kaudselt osaline operaatori funktsiooni teostamises raamdirektiivi tähenduses.
It follows from all of the foregoing that the reply to the second question referred must be that Article 10(1) and Article 3(2), (4) and (6) of the Framework Directive must be interpreted as not precluding the functions of assigning national numbering resources or of managing national numbering plans from being shared by a number of independent regulatory authorities, provided that the allocation of the tasks is made public and easily accessible, and notified to the Commission.
Neid kaalutlusi arvestades tuleb vastata teisele küsimusele, et raamdirektiivi artikli 10 lõiget 1 ja artikli 3 lõikeid 2, 4 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on kooskõlas riiklike numeratsiooniressursside määramise ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamise funktsiooni jaotamine mitme sõltumatu reguleeriva asutuse vahel, tingimusel et ülesannete jaotus avaldatakse, on lihtsalt juurdepääsetav ning sellest teatatakse komisjonile.
Articles 3(2), 3(4) and 10(1) of Directive 2002/21/EC of the European Parliament and of the Council of 7 March 2002 on a common regulatory framework for electronic communications networks and services (Framework Directive), read in conjunction with Recital (11) in the preamble to that directive, must be interpreted as meaning that the assignment of the national numbering resources and the management of the national numbering plans must be regarded as regulatory functions.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. märtsi 2002. aasta direktiivi 2002/21/EÜ elektrooniliste sidevõrkude ja -teenuste ühise reguleeriva raamistiku kohta (raamdirektiiv) artikli 3 lõikeid 2 ja 4 ning artikli 10 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi põhjendusega 11 tuleb tõlgendada nii, et riiklike numeratsiooniressursside määramise ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamise funktsiooni tuleb pidada reguleerivaks funktsiooniks.
Article 10(1) and Article 3(2), (4) and (6) of Directive 2002/21 must be interpreted as not precluding the functions of assigning national numbering resources or of managing national numbering plans from being shared by a number of independent regulatory authorities, provided that the allocation of the tasks is made public and easily accessible, and notified to the Commission of the European Communities.
Direktiivi 2002/21 artikli 10 lõiget 1 ja artikli 3 lõikeid 2, 4 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et nendega on kooskõlas riiklike numeratsiooniressursside määramise ja riiklike numeratsiooniplaanide haldamise funktsiooni jaotamine mitme sõltumatu reguleeriva asutuse vahel, tingimusel et ülesannete jaotus avaldatakse, on lihtsalt juurdepääsetav ning sellest teatatakse Euroopa Ühenduste Komisjonile.
Case C-98/07
Kohtuasi C-98/07
(Reference for a preliminary ruling from the Højesteret)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Højesteret)
(Sixth VAT Directive — Article 19(2) — Calculation of the deductible proportion — Exclusion of amounts of turnover attributable to the supplies of capital goods used by the taxable person for the purposes of his business — Notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ — Vehicles purchased by a leasing company to be leased and subsequently sold on termination of the respective leasing contracts)
Kuues käibemaksudirektiiv – Artikli 19 lõige 2 – Mahaarvatava osa arvutamine – Maksukohustuslase poolt majandustegevuseks kasutatavate kapitalikaupade tarnimisest tekkinud käibe välja jätmine mahaarvatava osa väljaarvutamisel – Mõiste „maksukohustuslase poolt majandustegevuseks kasutatavad kapitalikaubad” – Sõidukid, mille liisinguga tegelev äriühing omandab nende liisimise ja liisingulepingu lõppemisel nende müümise eesmärgil
Tax provisions — Harmonisation of laws — Turnover taxes — Common system of value added tax — Deduction of input tax
Maksusätted – Õigusaktide ühtlustamine – Käibemaks – Ühine käibemaksusüsteem – Sisendkäibemaksu mahaarvamine
(Council Directive 77/388, Art. 19(2))
(Nõukogu direktiiv 77/388, artikli 19 lõige 2)
SUMMARY — CASE C-98/07
KOKKUVÕTE – KOHTUASI C-98/07
Article 19(2) of Sixth Directive 77/388 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes is to be interpreted as meaning that the notion of ‘capital goods used by the taxable person for the purposes of his business’ does not include vehicles which a leasing undertaking purchases with a view to leasing them and subsequently selling them upon termination of the respective leasing contracts, as the sale of such vehicles at the end of those contracts is an integral part of the usual business activities of that undertaking.
Kuuenda direktiivi 77/388 kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 19 lõikes 2 sisalduvat mõistet „maksukohustuslase poolt majandustegevuseks kasutatavad kapitalikaubad” tuleb tõlgendada nii, et see ei hõlma sõidukeid, mida liisinguga tegelev ettevõtja omandab nende liisimise ja liisingulepingu lõppemisel nende müümise eesmärgil, kuna nende kaupade müümine nimetatud lepingu lõppedes moodustab lahutamatu osa selle ettevõtja tavapärasest majandustegevusest.
for that proportion to reflect as accurately as possible the division of use, in respect of those activities, of the goods and services put to mixed use, since otherwise there would be a failure to have regard to the objective of the neutrality of the common system of value added tax.
arvutamisel, et see kajastaks paremini seda osa, milles segakasutuses olevaid kaupu ja teenuseid kasutatakse nende tegevuste tarvis, järgides samas eesmärki, et ühine käibemaksusüsteem oleks neutraalne.
Therefore, if the sale, on termination of the leasing contracts, of the vehicles covered by those contracts is in the nature of a normal activity for the taxable person concerned, who carries out that activity by way of business and as a matter of course, it would be contrary to that objective of neutrality if that taxable person were not actually relieved of the portion of value added tax imposed on the overall costs incurred to effect that sale and thus to carry on its usual taxable business activity.
Kui liisingulepingute lõppemisel on nende lepingute esemeks olevate sõidukite müük tavapärane vastava maksukohustuslase jaoks, kes tegeleb sellega oma majandustegevuse raames ja süstemaatiliselt, oleks neutraalsuse eesmärgiga vastuolus see, kui maksukohustuslane ei saaks selle müügi teostamisega ja seega oma tavapärase majandustegevusega seotud üldkuludelt tasutud käibemaksu osa tegelikult maha arvata.
For the party concerned, the purchase and subsequent sale of such goods means that it has to use goods and services for mixed use on an everyday basis.
Huvitatud isiku jaoks tähendab selliste kaupade omandamine ja seejärel müümine segakasutuses olevate kaupade ja teenuste igapäevast kasutamist.
Since that sale is part of the normal taxable activities of the taxable person, the turnover attributable to it must be taken into account in the calculation of the deductible proportion in order
Kui selline müük kuulub maksukohustuslase tavapäraste ja maksustatavate tegevuste hulka, tuleb sellega seotud käivet arvestada mahaarvatava osa
(see paras 25, 26, 36, operative part)
(vt punktid 25, 26, 36 ja resolutiivosa)
OPINION OF ADVOCATE GENERAL
KOHTUJURISTI ETTEPANEKYVES BOT esitatud 13. detsembril 2007 1
BOTdelivered on 13 December 2007
Selle küsimuse aluseks on asjaolu, et nõukogu kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ 2
The purpose of this reference for a preliminary ruling is to determine the right to deduct value added tax (VAT) enjoyed by a leasing company which carries on two activities, namely leasing of cars, on the one hand, and the provision of financial services, on the other.
Käesoleva eelotsusemenetluse esemeks on määratleda käibemaksu mahaarvamise õigus liisinguga tegeleva äriühingu puhul, kelle tegevus on kaheosaline: esiteks sõidukite liisimine ja teiseks finantsteenuste osutamine.
In so far as only the first of these activities is subject to VAT, the company concerned can deduct the tax paid by it on acquisition of the goods and services necessary for carrying on its professional activities only in the proportion represented by the amount of the turnover of its taxable activities as against its total turnover.
Kuna nimetatud tegevustest vaid esimene on käibemaksuga maksustatud, saab kõnealune äriühing arvata maha oma majandustegevuse teostamiseks vajalike kaupade ja teenuste ostmisel makstud maksu vaid proportsionaalselt oma maksustatud tegevuste käibe osale üldisest käibest.
The national court is therefore asking the Court of Justice whether the notion of ‘capital goods’ referred to in Article 19(2) of the Sixth Directive is to be construed as covering goods which a leasing undertaking purchases with a view to both lease and subsequent resale upon termination of the corresponding leasing contracts.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib seega Euroopa Kohtult, kas kuuenda direktiivi artikli 19 lõikes 2 sätestatud mõistet „kapitalikaubad” tuleb mõista nii, et see hõlmab ka kaupu, mida liisinguga tegelev ettevõtja ostab eesmärgiga neid liisida ja seejärel, liisingulepingu lõppedes, edasi müüa.
In this Opinion I shall demonstrate that this notion must, in my view, be interpreted as not covering goods which a leasing under-
Selgitan käesolevas ettepanekus, et seda mõistet tuleb minu arvates mõista selliselt, et see ei hõlma kaupu, mida ettevõtja ostab liisimise ja seejärel edasimüümise eesmärgil, kui
In the case in the main proceedings, the question is whether the amount of the turnover corresponding to the sale of vehicles at the end of the leasing contracts is to be taken into account in the calculation of the deductible proportion.
Põhikohtuasjas on küsimus selles, kas käivet, mis tuleneb sõidukite müügist liisingu lõppedes, tuleb võtta arvesse mahaarvatava osa arvutamisel.
2 — Directive of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment (OJ 1977 L 145, p. 1) (‘the Sixth Directive’).
2 – 17. mai 1997. aasta direktiiv kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23, edaspidi „kuues direktiiv”).
OPINION OF MR BOT — CASE C-98/07 taking purchases with a view to both lease and subsequent resale, where the sale of the goods upon termination of the corresponding leasing contracts forms an integral part of the company’s usual economic activity.
KOHTUJURIST BOT’ ETTEPANEK – KOHTUASI C-98/07 nende kaupade müümine liisimise lõppedes moodustab lahutamatu osa selle ettevõtja tavapärasest majandustegevusest.
deduct from the tax recovered by them from their customers, and in respect of which they are liable towards the Member State, the input tax which they themselves paid when they purchased the goods and services necessary for carrying on their business.
on kohustatud maksma liikmesriigile, maha arvata sisendkäibemaks, mida nad on ise tasunud oma majandustegevuseks vajalike kaupade ja teenuste ostmise käigus.
I — Legal background
I. Õiguslik raamistik
However, the right to deduct presupposes that the taxable person uses the goods or services for activities that are themselves subject to VAT.
Mahaarvamisõigus eeldab siiski, et maksukohustuslane kasutab kõnealuseid kaupu või teenuseid tegevuste jaoks, mis on ise käibemaksuga maksustatud.
The Sixth Directive contains various provisions intended to guarantee the application of this system in the case where a taxable person uses the same goods or service for both his taxable and exempt activities.
Kuuendas direktiivis on mitu sätet, mille eesmärk on tagada selle süsteemi kohaldamine juhul, kui maksukohustuslane kasutab üht ja sama kaupa või teenust ühtlasi nii oma maksustatavateks kui ka maksust vabastatud tegevuseks.
These provisions give effect to the objective laid down in the 12th recital in the preamble to the Sixth Directive, which states that the rules governing deductions should be harmonised to the extent that they affect the actual amounts collected and that the deductible proportion should be calculated in a similar manner in all the Member States.
Need sätted rakendavad kuuenda direktiivi 12. põhjenduses esitatud eesmärki, mille kohaselt mahaarvamist reguleerivad eeskirjad tuleks ühtlustada sedavõrd, kuivõrd need mõjutavad tegelikult kogutavaid summasid, ja mahaarvatavat osa tuleks kõikides liikmesriikides arvutada samal viisil.
VAT is a tax on consumption which is intended to apply generally to goods and services.
Käibemaks on tarbimismaks, mis on mõeldud üldiseks kohaldamiseks kaupadele ja teenustele.
The Community system of VAT consists in applying to goods and services a tax that is exactly proportionate to their price, payable on any transaction entered into as part of the production or distribution circuit, the burden of which falls on the end consumer only.
Ühenduse käibemaksusüsteem tähendab, et kaupade ja teenuste suhtes kohaldatakse nende hinnaga täpselt võrdelist maksu, mida tuleb maksta igalt tootmis- või turustamistsükli raames toimunud tehingult ja mida saab sisse nõuda üksnes lõpptarbijalt.
In order to ensure that taxable persons responsible for recovering the VAT do not carry the burden thereof, the Sixth Directive provides for a deduction mechanism intended to ensure tax ‘neutrality’ in regard to them.
Selleks, et maksukoormus ei langeks maksukohustuslastele, kes tagavad maksu kogumise, näeb kuues direktiiv ette mahaarvamise mehhanismi, mille eesmärk on tagada maksu „neutraalsus” nende suhtes.
Taxable persons are thus allowed to
Maksukohustuslastel on seega õigus maksust, mida nad on kogunud oma klientidelt ja mida nad