natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Both the United Kingdom and the United Nations Office on Drugs and Crime (UNODC) have invested considerable effort in this field.
1) Vt 2006. aasta valikteemat „Euroopa narkopoliitika: kas probleemi laiem käsitlus kui vaid ebaseaduslikud uimastid?”.
See the 2006 selected issue ‘European drug policies: extended beyond illicit drugs?’.See Chapter 2.
2) Vt 2. peatükki.
Annual report 2007: the state of the drugs problem in Europe
2007. aasta aruanne: uimastiprobleemide olukord Euroopas erinevad, peegeldades riikide poliitiliste struktuuride erinevusi.
Drug policy indexes countries (e.g. Finland, Portugal), coordination at regional or local level is directly supervised by the national coordination bodies.
Regionaalsel või kohalikul tasandil on enamikus riikides olemas uimastialased koordineerimiskeskused ja/või koordinaatorid.
Comparative analysis of drug coordination mechanisms in the EU is made difficult by the diversity of existing systems.
Kokkuvõtteks võib öelda, et riiklike narkoennetusstrateegiate ja tegevuskavade rakendamise arenguülevaated on muutumas Euroopas standardiks.
However, a study commissioned by the EMCDDA has shown that it is possible to assess coordination systems by focusing on their ‘implementation quality’, a concept for studying their capacity to produce coordination outcomes (Kenis, 2006).
Järgmine samm, st tulemus- ja mõjuhinnangute arendamine, on veel algusjärgus ning selle eeskujuks võib saada ELi narkootikumidealase tegevuskava (2005–2008) tulevane mõjuhinnang, mille tarbeks on Euroopa Komisjon tellinud meetodite koostamist käsitleva uuringu.
This approach will be further developed to enable it to be used in the evaluation of national drug coordination systems.
Nii Ühendkuningriik kui ka ÜRO Uimastikontrolli ja Kriminaalpreventsiooni Büroo (UNDOC) on selles valdkonnas teinud märkimisväärseid pingutusi.
Drug-related public expenditure
Uimastipoliitika indeksid
It covers four types of harms: health impacts, community harms, domestic drug-related crime and commercial drug-related crime.
Viis, kuidas riikliku tasandi koordineerimismehhanismid on seotud regionaalse ja kohaliku tasandi omadega, on Euroopas riigiti erinev.
However, it is not intended to be a full summary of the country’s drug situation, as the indicators are limited to those for which robust data already exist, and the outcome figures and trends are being used as a baseline against which to assess future progress (MacDonald et al., 2005).
Osades, eriti föderaalse struktuuriga riikides (nt Belgias, Saksamaal), kasutatakse vertikaalseid koordinatsioonisüsteeme, et võimaldada erinevate iseseisvalt tegutsevate koordineerimisorganite koostööd.
The outcome is an overall score, based on a ‘harm/risk factor per capita’, which should reflect the magnitude of all drug problems which arise in a given country (UNODC, 2005).
Teistes riikides (nt Soomes, Portugalis) kontrollivad riiklikud koordineerimisorganid otseselt regionaalse ja kohaliku tasandi koordineerimistegevust.
The conceptualisation of both instruments has involved interesting methodological developments and has allowed a first insight into the use of overall indexes to evaluate drug strategies and monitor overall drug situations.
ELi uimastialaste koordineerimismehhanismide võrdlevat analüüsi raskendab olemasolevate süsteemide mitmekesisus.
A first observation is that such instruments can be useful for a longitudinal follow-up of the national situation but that, to understand what is really going on, the result should be contextualised with the analysis of individual indicators within the indexes.
Siiski selgub EMCDDA tellitud uuringust, et koordineerimissüsteeme on võimalik hinnata, keskendudes nende „rakendamise kvaliteedile” – selle mõiste abil uuritakse süsteemide suutlikkust saavutada koordineerimise tulemusi (Kenis, 2006).
The use of an overall index for inter-country comparison could be more difficult given the limitations of existing data sets and the absence of contextual variables (e.g. geographical situation) from the analysis.
Kõnealust lähenemist arendatakse edasi, et seda oleks võimalik kasutada riiklike uimastialaste koordineerimissüsteemide hindamiseks.
Public expenditure on the drug problem reported by the European countries ranges from EUR 200 000 to EUR 2 290 million (3).
Ühendkuningriigi uimastikahju indeks (drug harm index, DHI) loodi ebaseaduslike uimastite probleemsest kasutamisest tekkivate kahjude sotsiaalsete kulude määratlemiseks.
The high variability is partly explained by the different sizes of the Member States and partly by differences between countries in the types of expenditure reported and the completeness of the data.
See hõlmab nelja tüüpi kahjusid: mõjud tervisele, kahju kogukonnale, uimastitega seotud siseriiklik kuritegevus ja uimastitega seotud kaubanduskuritegevus.
Most countries reported only expenditures incurred in connection with the implementation of national drug policy programmes, and did not detail other expenditures in the field of supply and demand reduction.
Indeks ei kujuta endast siiski täielikku kokkuvõtet riigi uimastialasest olukorrast, kuna näitajad piirduvad sellistega, mille jaoks on juba olemas algmaterjal, ning tulemuseks saadud arve ja suundumusi kasutatakse lähtekohana, mille alusel hinnata tulevasi arenguid (MacDonald et al., 2005).
Furthermore, not all the main areas of State spending on the drug phenomenon were always included, with only 15 out of 23 countries providing detailed information on expenditure on ‘health and social care’ activities (treatment, harm reduction, health research, educational, prevention and social activities) and only 14 countries reporting on ‘law enforcement’ expenditure (police, army, law courts, prisons, customs and finance guard activities).
UNDOCi ebaseaduslike uimastite indeks (illicit drug index, IDI) kombineerib uimastiteema kolm mõõdet: uimastite tootmine, uimastikaubandus ja uimastite kuritarvitamine.
Information about expenditure in other areas (e.g. administration, coordination, monitoring and international cooperation) was even more scarce (seven countries), as was information on regional and municipal budgets (six countries).
Tulemuseks on üldarv, mis põhineb „kahju-/riskiteguril elaniku kohta”, mis peaks kajastama antud riigi uimastiprobleemide suurust (UNODC, 2005).
Nevertheless, some general features can be described.
Uimastitega seotud riiklikud kulutused
Most countries have drug coordination mechanisms at both national level and regional or local level.
Mõlema vahendi kavandamine tõi kaasa huvitavaid metodoloogilisi arenguid ning võimaldas saada esimest teavet üldindeksite kasutamise kohta narkoennetusstrateegiate ja üldise uimastialase olukorra hindamisel.
At the national level, there is usually an interministerial committee on drugs, which is often supplemented by a national drug coordination agency and/or a national drug coordinator who is responsible for the day-to-day coordination activities.
Esimene tähelepanek on, et kõnealused vahendid võivad olla kasulikud riigi olukorra kestvaks jälgimiseks, kuid selleks, et mõista, mis riigis tegelikult toimub, tuleb tulemusi vaadelda kontekstis, analüüsides indeksisiseseid indikaatoreid eraldi.
At the regional or local level, drug coordination agencies and/or drug coordinators exist in most countries.
Üldindeksite kasutamine riikidevaheliseks võrdluseks võib olla raskem, arvestades olemasolevate andmete piiratust ja kontekstipõhiste muutujate (nt geograafiline asukoht) puudumist analüüsis.
‘Law enforcement’ activities accounted for 24–77% of the total expenditure, while the remainder was spent on ‘health and social care’ activities.
Ehkki uimastialased koordineerimismehhanismid on nüüdseks olemas peaaegu kõikides ELi liikmesriikides ja Norras, on olemasolevad süsteemid ikka veel märkimisväärselt
European countries differ in how coordination mechanisms at the national level are linked to those at regional or local level.
Euroopa riikide aruannete kohaselt ulatuvad uimastiprobleemiga seoses tehtud riiklikud kulutused 200 000 eurost 2290 miljoni euroni (3).
In some countries, in particular those with a federal structure (e.g. Belgium, Germany), vertical coordination systems are used to allow cooperation between the different coordination bodies that are acting independently. In other
Kulutuste suur erinevus seletub osaliselt liikmesriikide erineva suurusega ning osaliselt erinevustega kulutuste liigis ja andmete täielikkuses.
European countries together reported a total drug-related public expenditure of EUR 8.1 billion.
Enamik riike teatas ainult riikliku uimastiprogrammi rakendamisega seotud kulutustest ega täpsustanud muid kulutusi uimastite pakkumise ja nõudluse vähendamise valdkonnas.
This figure is likely to underestimate the full extent of drug-related public expenditure, given the high level of under-reporting.
Lisaks sellele ei esitatud alati kõiki riiklike uimastitealaste kulutuste põhivaldkondi: 23 riigist esitas vaid 15 üksikasjaliku teabe kulutustest tervishoiule ja sotsiaalhoolekandele (ravi, kahjude vähendamine, tervishoiualane uurimistöö, haridus, ennetus- ja sotsiaaltegevus) ning vaid 14 riiki andis ülevaate kulutustest õiguskaitsele (politsei, sõjaväe, kohtute, vanglate, tolli ja maksukeskuste tegevus).
Overall figures on drug-related public expenditures in 2005 in the EU Member States and Norway were identified by the corresponding national focal points.
) Uimastitega seotud 2005. aasta riiklike kulutuste üldnäitajad ELi riikide ja Norra kohta pärinevad vastavate riikide teabekeskustest.
The costs of drug use
Uimastitarbimisega seotud kulutused
The public expenditure perspective
Riiklike kulutuste vaatepunkt
Studies on the costs of drug use can be an important source of information for the development and management of drug policies.
Uimastitarbimisega seotud kulutuste uurimine võib olla oluline teabeallikas uimastipoliitika väljatöötamiseks ja juhtimiseks.
The term ‘public expenditure’ refers to the value of goods and services bought by the government of the State (i.e. central, regional, local) in order to execute each of its functions (i.e. healthcare, justice, public order, education, social services).
Mõiste „riiklikud kulutused” tähistab kaupade ja teenuste väärtust, mida riigi valitsus (st keskvalitsus, piirkonna või kohalik omavalitsus) ostab oma ülesannete (st tervishoid, kohtuvõim, avalik kord, haridus, sotsiaalteenused) täitmiseks.
The analysis of a State’s public expenditure provides useful information regarding the ability of its government to spend effectively and efficiently. ciently.
Riiklike kulutuste analüüs annab kasulikku teavet valitsuse võimekuse kohta tõhusalt ja tulemuslikult kulutada.
Drug-related costs can be divided into two major categories: direct and indirect.
Uimastitega seotud kulutused võib jagada kahte põhikategooriasse: otsesed ja kaudsed kulutused.
Direct costs are those for which payments are made, and typically include expenditure in the areas of prevention, treatment, harm reduction and law enforcement.
Otsesed kulutused on need, mille eest makstakse, ning sinna hulka kuuluvad tavaliselt kulutused ennetuse, ravi, kahjude vähendamise ja õiguskaitse valdkonnas.
Indirect costs are the value of productive services not performed because of drug use, and typically consist of lost productivity due to drug-related morbidity and mortality.
Kaudsed kulutused koosnevad uimastitarbimise tõttu tegemata jääva tootliku tegevuse väärtusest, mis tähendab tavaliselt tootlikkuse vähenemist uimastitega seotud haigestumuse ja suremuse tõttu.
Drug-related costs may also include the intangible costs of pain and suffering, usually in the form of quality of life measures, but this category of costs is often omitted because of the difficulty in accurately quantifying it in monetary terms.
Uimastitega seotud kulutused võivad samuti sisaldada valu ja kannatustega seotud immateriaalseid kulusid, mida mõõdetakse tihti elukvaliteedi näitajate kujul, kuid see kulutuste kategooria jäetakse tihti kõrvale, sest seda on raske täpselt rahaliselt mõõta.
A cost study may be conducted from several different perspectives, each of which might include different costs, for example costs to society as a whole, the government, the healthcare system, third-party payers, and drug users and their families.
Kulutusuuringut võib läbi viia mitmest eri vaatepunktist lähtudes, millest igaüks võib käsitleda erinevaid kulutusi, näiteks ühiskonna kui terviku, valitsuse, tervishoiusüsteemi, kolmandate isikute ning uimastitarbijate ja nende perekondade kulutusi.
The societal perspective
Ühiskondlik vaatepunkt
The estimation of drug-related public expenditure is a different exercise from that of estimating social costs.
Uimastitega seotud riiklike kulutuste hindamine erineb ühiskonna tasandi kulutuste hindamisest.
Public expenditure represents only a proportion of social costs, mainly in the form of direct costs; indirect costs are explicitly excluded, as there are costs from private stakeholders (e.g. private health insurance companies).
Riiklikud kulutused moodustavad vaid osa ühiskondlikest kulutustest, seda enamasti otseste kulutuste kujul; kaudsed kulud jäetakse selgelt kõrvale, kuna nende hulka kuuluvad eraõiguslike sidusrühmade kulutused (nt eraõiguslikud tervisekindlustusettevõtted).
Direct public expenditures explicitly labelled as ‘drug-related’ can be initially traced back by exhaustively reviewing official financial reporting documents (e.g. budgets or year-end reports).
Otsesed riiklikud kulutused, mida märgitakse selgelt „uimastitega seotud” kulutustena, võib kindlaks teha ametlike finantsaruandlusdokumentide (nt eelarvete või aastalõpuaruannete) põhjaliku läbivaatamise teel.
Estimations are complicated when drug-related expenditures are not labelled as such but embedded in programmes with broader goals (e.g. overall police operations budget).
Keerulisem on teha hinnanguid, kui uimastitega seotud kulutused ei ole märgitud selle nime all, vaid on osaks laiemate sihtidega programmidest (nt üldisest politseioperatsioonide eelarvest).
In this case, direct non-labelled drug-related expenses must be calculated through modelling approaches.
Sellisel juhul peab otseseid uimastitega seotud märgistamata kulutusi arvutama modelleerimise teel.
Drug-related social costs are the total of all the costs to society, direct and indirect, caused by drug use.
Uimastite tarbimise tekitatud otsesed ja kaudsed kulutused ühiskonnale moodustavad kokku uimastitega seotud ühiskondlikud kulutused.
The output, expressed inmonetary terms, is an estimate of the total burden that drug use places on society (Single et al., 2001).
Nende rahaliseks väljundiks on hinnang uimastitarbimise põhjustatava kogukoormuse kohta ühiskonnale (Single et al., 2001).
Determining the social cost of drug use has several benefits.
Uimastitarbimise tõttu ühiskonna tasandil tehtud kulutuste kindlakstegemine on mitmeti kasulik.
First, it reveals how much society is spending on drug-related issues and, implicitly, the amount that would be saved if drug use were completely abolished.
Esiteks näitab see, kui palju ühiskond kulutab uimastiga seotud küsimustele ning sellest võib tuletada summa, mida oleks võimalik säästa, kui uimasteid üldse ei tarbitaks.
Second, it identifies the different components of cost and thesize of the contribution of each sector in society.
Teiseks määratleb see kulutuste erinevad koostisosad ning iga ühiskonnasektori panuse suuruse.
Such informationcan help to determine funding prioritiesby highlighting areas where inefficiencies may exist and savings can be made.
Kõnealune teave võib aidata teha kindlaks rahastamisprioriteete, sest selle abil tuuakse esile valdkonnad, kus võib esineda ebatõhusust ning raha saaks kokku hoida.
The primary aim of social cost calculations is to weigh the burden that drug problems pose on society against the cost to society of addressing these problems (including possible indirect effects).
Ühiskonna tasandi kulutuste arvutamise peamine eesmärk on mõõta, kui suurt koormust põhjustavad uimastiprobleemid ühiskonnale, ning võrrelda seda ühiskonna kulutustega nimetatud probleemidega tegelemisel (koos võimalike kaudsete mõjudega).
Ultimately, this leads to the question of effectiveness and efficiency: do governments spend their money wisely on the right problems?
Lõppkokkuvõttes viib see küsimuseni tõhususe ja mõjususe kohta: kas valitsused kulutavad raha mõistlikult ja õigetele probleemidele?
However, some authors (Reuter, 2006) have proposed that, for policy purposes, public expenditures are more relevant than social costs.
Mõned autorid (Reuter, 2006) on avaldanud arvamust, et poliitika eesmärkide jaoks on riiklikud kulutused olulisemad kui ühiskonna tasandi kulutused.
The drugs budget helps to describe what policies a government is using to reduce drug use and related problems, which is the first step towards deciding whether the level and content of such policies is adequate.
Uimastitealane eelarve aitab kirjeldada, millist poliitikat valitsus kasutab uimastitarbimise ja sellega seotud probleemide vähendamiseks, mis on esimene samm otsustamaks, kas sellise poliitika tase ja sisu on kohane.
and Norway. Based on the data supplied by these six countries, the total drug-related public expenditure by European countries is calculated to lie somewhere between
valdkondades (nt haldus, koordineerimine, järelevalve ja rahvusvaheline koostöö) tehtud kulutuste (seitse riiki) ning ka regionaal- ja munitsipaaleelarvete kohta (kuus riiki).
the public health programme 2007–13 and the seventh RTD framework programme 2007–13, also provide funding opportunities for organisations working in different aspects of the drugs field.
Kõnealustes riikides moodustasid uimastitega seotud riiklikud kulutused 0,11% kuni 0,96% valitsuse üldistest kogukulutustest aastas (mediaan 0,32%) ehk 0,05% kuni 0,46% riigi sisemajanduse kogutoodangust (SKT) (mediaan 0,15%).
In addition, as of 2005, the EC and the Member States had co-financed drug-related assistance projects in third countries to the value of over EUR 750 million.
Õiguskaitsetegevus moodustas 24–77% kogukulutustest, kusjuures ülejäänud osa kulutati tervishoiu- ja sotsiaalhoolekandetegevusele.
At EU level, considerable funding will be provided by the European Commission to tackle the drugs issue under the new 2007–13 budget.
Kõikide Euroopa riikide uimastitega seotud riiklikud kulutused kokku moodustasid aruannete kohaselt 8,1 miljardit eurot.
A new funding instrument for drugs prevention and information of EUR 21 million is under negotiation and may be adopted by the end of 2007, making EUR 3 million available for transnational projects this year.
See näitaja alahindab tõenäoliselt kogu uimastitega seotud riiklike kulutuste ulatust, kui arvestada, et suur osa riike esitas liiga vähe andmeid.
Other new financial instruments, such as the prevention of and fight against crime programme,
Kuus tabelisse 1 kantud riiki kannavad 76% ELi liikmesriikide ja Norra esitatud riiklikest kogukulutustest.
In response to the EU drugs action plan 2005–08, the EMCDDA is currently working towards developing a methodology that will enable the Member States, candidate countries and Norway to compile standardised data on drug-related expenditure.
Nende kuue riigi esitatud andmete põhjal arvestades on Euroopa riikide uimastialased kulutused hinnanguliselt vahemikus 13 miljardit kuni 36 miljardit eurot (4).
This will help the EMCDDA to estimate both the total public expenditure allocated to drugs and how this is divided between different activities.
Kõnealused näitajad moodustavad 0,12% kuni 0,33% ELi (25 riigi) 2005. aasta SKTst.
Of the six countries, four (Hungary, the Netherlands, Finland and Sweden) provided detailed modelled approaches of their figures.
4) Kuuest riigist neli (Ungari, Madalmaad, Soome ja Rootsi) esitasid oma näitajate kohta põhjaliku näidislähenemise. Kuue riigi riiklikult kulutatud üldise
Applying to the remaining countries the value of the first and third quartiles of the distribution of the percentage of total general government expenditure (0.18% and 0.69% respectively), and of the percentage of GDP (0.08% and 0.37% respectively) publicly spent by the six selected countries, provides an interval of the overall total accumulated expenditure.
( valitsuste kogukulutuste protsendi ja SKT protsendi jaotuse esimese ja kolmanda kvartiili väärtuse (valitsuste kulutuste puhul vastavalt 0,18% ja 0,69% ning SKT puhul vastavalt 0,08% ja 0,37%) kasutamine ülejäänud maade suhtes annab tehtud kulutuste üldise kogusumma vahemiku.
Table 1: Comparison of selected countries with complete data and further details on the composition of their drug-related public expenditure
Tabel 1: valitud riikide võrdlus koos täielike andmete ja täiendavate üksikasjadega nende uimastitega seotud riiklike kulutuste kohta
Overall expenditure reported
Osakaal tervishoiule ja sotsiaal-
Proportion of overall expenditure devoted to as a proportion health and social law as a proportion of total public amount (EUR million)
1 summa (miljonit eurot) õiguskaitsele ((%)
2) (%) care (3) (%) enforcement (4) (%) of GDP ( expenditure (1
3) (%) kogukulutustest (
United Kingdom
Rootsi (2002)
Total general government expenditure in the year (source: Eurostat).Gross domestic product in the year (source: Eurostat).
Valitsuse aasta jooksul tehtud kulutuste kogusumma (allikas: Eurostat). Sisemajanduse kogutoodang aasta kohta (allikas: Eurostat).
Health and social care expenditures include treatment, harm reduction, health research and education, prevention and social affairs interventions.
Tervishoiu ja sotsiaalhoolekandekulud sisaldavad ravi, kahjude vähendamist, tervishoiualaseid teadusuuringuid ning sekkumismeetmeid hariduse, ennetuse ja sotsiaalse tegevuse alal.
For Finland, in addition to ‘substance abuse prevention’, the amount given also includes property damage, monitoring and research.Law enforcement expenditures include expenditure on police, army, law courts, prisons, customs and finance guards.
Soome puhul sisaldab esitatud summa lisaks aine kuritarvitamise ennetamisele ka varakahju, seiret ja teadusuuringuid. Õiguskaitse kulud sisaldavad kulusid politseile, sõjaväele, kohtutele, vanglatele, tollile ja maksuametile.
Belgium also allocated 3 % of the overall expenditure reported to ‘policy management activities’.
Belgia eraldas ka 3% teatatud kogukuludest poliitikahaldamisele.
Sources: National focal points and Eurostat.
Allikad: Riikide teabekeskused ja Eurostat.
At the end of 2006, the European Commission presented its first progress review (5) on the implementation of the EU drugs action plan (2005–08).
(2005–2008) rakendamise kohta.
This assessed the extent to which the activities planned for 2006 were achieved and whether the plan’s objectives for 2006 have been fulfilled.
Selles hinnati 2006. aastal kavandatud tegevuste elluviimise ulatust ja tegevuskavas 2006. aastaks püstitatud eesmärkide täitmist.
The EMCDDA contributed to this exercise by producing a set of reports.
EMCDDA osales selles hulga aruannete koostamisega.
A similar exercise will take place in 2007, prior to the final impact assessment of the EU drug action plan that will be presented by the European Commission in 2008.
Sarnane tegevus viiakse läbi 2007. aastal, enne ELi narkootikumidealase tegevuskava lõplikku mõjuhinnangut, mis esitatakse komisjonile 2008. aastal.
for drugs prevention and information 2007–13 (7), which has been proposed by the European Commission within the general programme for fundamental rights and justice.
2006. aasta juunis andis Euroopa Komisjon vastavalt narkootikumidealases tegevuskavas sätestatule välja rohelise raamatu kodanikuühiskonna rolli kohta Euroopa
The general objectives of the drug programme are to help make Europe a free, secure and just area by improving information on the effects of drug use and by preventing and reducing drug use, dependence and drug-related harm.
Liidu uimastipoliitikas ( on uurida, kuidas paremini organiseerida järjepidevat
For the period 2007–13 this programme has an overall budget of EUR 21 million.
ELi tasandil rahastab narkootikumidevastast võitlust olulisel määral Euroopa Komisjon oma uuest eelarvest aastateks 2007–2013.