natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Italian Republic also argues that the fact that the VAT amounts collected have, in its view, been considerably higher than those which could have been collected under the ordinary verification and controls procedure shows that the obligations under the Sixth Directive have been discharged: an allegation of noncompliance with those obligations cannot be sustained solely on the ground that those amounts were recovered in the form of payments made voluntarily by taxpayers rather than in response to a compulsory demand from the tax authorities.
Nimetatud liikmesriik väidab ka, et asjaolu, et ta suudab koguda maksusumma, mis on tema hinnangul oluliselt suurem kui see, mida ta oleks suutnud koguda hariliku uurimis- ja kontrollimenetluse kaudu, lubab järeldada, et kuuendast direktiivist tulenevad kohustused on täidetud ja et vastupidist ei saa väita pelgalt seetõttu, et maksusummade kogumine on toimunud maksete teel, mida maksukohustuslased teevad pigem enda algatusel kui maksuhalduri tingimusteta nõude alusel.
The Italian Republic states that the purpose of Article 8 of Law No 289/2002 is to enable taxpayers who are not yet known to the tax authorities as tax evaders to regularise their position, provided that they declare voluntarily the taxable amounts involved in the evasion and pay a sum equal to at least 50% of the VAT evaded (or at least two thirds thereof in the case of a withholding tax).
Itaalia Vabariik väidab, et seaduse nr 289/2002 artikli 8 eesmärk on võimaldada maksukohustuslasel, keda maksuhaldur veel maksupettuse toimepanijana ei tunne, oma tegevus seadusega kooskõlla viia, kui ta deklareerib enda algatusel pettuse esemeks oleva maksustatava summa ja kui ta maksab vähemalt 50% tasumata jäänud maksusummast (või kaks kolmandikku, kui tegemist on kinnipeetud summadega).
The payment made has the effect of preventing the tax authorities from carrying out controls in respect of amounts which do not exceed by at least 100% the amounts declared on the supplementary return (or by at least 50% in the case of additional withholding tax).
Maksude sellise tasumise korral ei teosta maksuhaldur kontrolli summade osas, mis ei ületa vähemalt 100%-lt täiendavalt deklareeritud summasid (või 50%, kui tegemist täiendavalt kinnipeetud summadega).
Relying on Article 8(10) of Law No 289/2002, the provisions of which are referred to in paragraph 13 of the present judgment, the Italian Republic maintains that taxable persons already known to be tax evaders may not avail themselves of the arrangements provided for in Article 8.
Tuginedes seaduse nr 289/2002 artikli 8 lõikele 10, mille sätetele on viidatud käesoleva otsuse punktis 13, väidab Itaalia Vabariik, et artiklis 8 sätestatud sooduskord ei kohaldu maksukohustuslastele, kes on juba teada maksupettuste toimepanijad.
The Italian Republic states, in respect of Article 9 of Law No 289/2002, that the application of that provision is refused in the two situations specified in Article 8(10) of that law — as explained in paragraph 13 of the present judgment — and, pursuant to Article 9(14) of that law, where the person concerned has failed to submit returns in respect of every tax referred to in Article 9(2) and every tax period referred to in Article 9(1).
Seaduse nr 289/2002 artikli 9 osas märgib Itaalia Vabariik, et selles sättes kehtestatud soodustust ei kohaldata, kui on täidetud kaks selle seaduse artikli 8 lõikes 10 sätestatud tingimust, mis on välja toodud käesoleva kohtuotsuse punktis 13, ja ka nimetatud seaduse artikli 9 lõikes 14 sätestatud juhul, kui maksukohustuslane on jätnud esitamata deklaratsioonid kõikide selle artikli 9 lõikes 2 sätestatud maksude kohta kõikide selle artikli 9 lõikes 1 sätestatud maksuperioodide kohta.
The Italian Republic states that the reference in Article 9(14) of Law No 289/2002 to ‘every tax referred to in Article 9(2)’ has always been interpreted to the effect that the taxes referred to in Article 9(2)(a) of that law, on the one hand, and the VAT referred to in Article 9(2)(b), on the other, fall to be considered separately.
Liikmesriik täpsustab, et seaduse nr 289/2002 artikli 9 lõike 14 viidet „kõigi selle artikli 9 lõikes 2 viidatud maksude kohta” on alati tõlgendatud nii, et selle seaduse artikli 9 lõike 2 punktis a viidatud maksu ja käibemaksu, millele on viidatud selle seaduse artikli 9 lõike 2 punktis b, tuleb käsitada eri maksudena.
Thus, it has been accepted that the automatic settlement provided for in Article 9 will not be available where there has been a failure to file a VAT return for all of the years concerned, even if, in respect of those years, returns have been filed for other types of tax.
Seega kinnitatakse, et artiklis 9 sätestatud automaatset tasutuks lugemist ei saa kohaldada, kui kõigi asjassepuutuvate aastate kohta on käibemaks jäetud deklareerimata, isegi kui samade aastate kohta on teiste maksude maksudeklaratsioon esitatud.
The Italian Republic adds that, under Article 9(9) of Law No 289/2002, the tax authorities may at any time recover the VAT due on the basis of the information in the VAT return and that, in any event, a tax verification may be carried out whenever it is necessary to verify the right (or the lack of any such right) to a VAT refund on the basis of that return.
Nimetatud liikmesriik lisab, et vastavalt seaduse nr 289/2002 artikli 9 lõikele 9 on maksuhalduril alati õigus sisse nõuda käibemaksudeklaratsioonides esitatud andmete põhjal tasumisele kuuluv maks ja et igal juhul on maksukontrolli läbiviimise võimalus olemas, kui kontrollitakse deklaratsioonist nähtuvat õigust maksu tagastamisele (või selle õiguse puudumist).
It follows from Articles 2 and 22 of the Sixth Directive, and from Article 10 EC, that every Member State is under an obligation to take all legislative and administrative measures appropriate for ensuring collection of all the VAT due on its territory.
Kuuenda direktiivi artiklitest 2 ja 22 ning ka EÜ artiklist 10 nähtub, et iga liikmesriik on kohustatud võtma kõik meetmed seadusandluse ja halduse tasandil, et tagada oma territooriumil täies ulatuses käibemaksu kogumine.
Under the common system of VAT, Member States are required to ensure compliance with the obligations to which taxable persons are subject and they enjoy in that respect a certain measure of latitude, inter alia, as to how they use the means at their disposal.
Ühise käibemaksusüsteemi raames on liikmesriigid kohustatud tagama maksukohustuslaste poolt nendele pandud kohustuste täitmise ja liikmesriikidel on selleks teatud kaalutlusruum, eriti selle üle otsustamisel, kuidas kasutada nende käsutuses olevaid vahendeid.
That latitude is nevertheless limited by the obligation to ensure effective collection of the Community’s own resources and not to create significant differences in the manner in which taxable persons are treated, either within a Member State or throughout the Member States.
Seda kaalutlusõigust piirab aga kohustus tagada ühenduse omavahendite tõhus kogumine ja kohustus mitte luua olulisi erinevusi maksukohustuslaste kohtlemise viisides, olgu siis tegemist ühe liikmesriigiga või kõigi liikmesriikidega.
The Court has held that the Sixth Directive must be interpreted in accordance with the principle of fiscal neutrality inherent in the common system of VAT, according to which economic operators carrying out the same transactions must not be treated differently in relation to the levying of VAT (Case C-382/02 Cimber Air [2004] ECR I-8379, paragraph 24).
Euroopa Kohus on otsustanud, et kuuendat direktiivi tuleb tõlgendada kooskõlas ühisele käibemaksusüsteemile omase neutraalse maksustamise põhimõttega, mille kohaselt ei tohi samalaadseid tehinguid tegevaid ettevõtjaid käibemaksuga maksustamisel erinevalt kohelda (16. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-382/02: Cimber Air, EKL 2004, lk I-8379, punkt 24).
Any action by Member States concerning VAT collection must comply with that principle.
Liikmesriikide tegevuses, mis puudutab käibemaksu, peab seda põhimõtet järgima.
Under Article 8 of Law No 289/2002, taxable persons who have not complied with their obligations in respect of the tax periods falling between 1998 and 2001 — in certain cases, only one year before the adoption of that law — may completely escape verification, as well as any applicable penalties, up to double the amount of the VAT as it appears from the supplementary VAT return.
Seaduse nr 289/2002 artikli 8 alusel võivad maksukohustuslased, kes ei ole täitnud oma kohustusi maksustamisperioodidel aastatel 1998–2001 – mis on teatud juhul vaid üks aasta enne selle seaduse vastuvõtmist –, pääseda mis tahes kontrollist ja karistustest, kui nende täiendavas käibemaksudeklaratsioonis deklareeritud käibemaksusumma on kahekordne võrreldes esialgu deklareerituga.
The Italian authorities no longer have any legal basis for verifying the taxable transactions carried out during the four years preceding the adoption of that law, subject, however, to the limits (in terms of the amounts) laid down in Article 8(6) of that law.
Nimelt puudub Itaalia ametiasutustel õiguslik alus kontrollida maksustatavaid tehinguid, mis on tehtud selle seaduse vastuvõtmisele eelnenud nelja aasta jooksul, kuigi seda ainult summade ulatuses, mis on kindlaks määratud sama seaduse artikli 8 lõikes 6.
That waiver is in principle applicable where the taxable person declares and pays the amount he should have paid initially.
Seda vabastust kohaldatakse üldjuhul siis, kui maksukohustuslane deklareerib ja maksab summa, mille ta oleks pidanud algselt maksma.
However, since verification may be carried out only in respect of amounts higher than double the amounts declared by the taxable person in the supplementary VAT return, Law No 289/2002 is likely to provide taxable persons with a powerful incentive to declare only part of the tax debt actually due.
Kuna maksukontrolli saab läbi viia vaid summade suhtes, mis ületavad kahekordselt seda summat, mille maksukohustuslane deklareeris täiendavas käibemaksudeklaratsioonis, ajendab seadus nr 289/2002 samas maksukohustuslasi oluliselt deklareerima ainult osa tasumisele kuuluvast maksuvõlast.
It follows that the taxable persons availing themselves of that article will escape once and for all their obligations to declare and to pay the amount of VAT normally payable for the tax periods falling between 1998 and 2001.
Järelikult ei pea need maksukohustuslased, kellele selle artikli sätteid kohaldatakse, lõplikult täitma käibemaksu deklareerimise ja tasumise kohustust, mida tavapäraselt maksustamisperioodide 1998–2001 eest teha tuleks.
The VAT amount due under Article 9 of Law No 289/2002 bears even less resemblance to the amount that the taxable person should have paid.
Mis puutub seaduse nr 289/2002 artikli 9 alusel tasumisele kuuluva maksu summasse, siis erineb see veelgi enam käibemaksu summast, mida maksukohustuslane oleks pidanud maksma.
Under that article, a taxable person who has not filed a return for the tax periods falling between 1998 and 2001 will be able to escape any controls as well as any fiscal administrative or criminal penalties by paying an amount equivalent to 2% of the VAT due on supplies of goods or services carried out by that person, plus 2% of the VAT deducted during the same period.
Nimelt võib maksukohustuslane, kes ei ole maksustamisperioodide 1998–2001 kohta maksudeklaratsioone esitanud, selle artikli alusel pääseda igasugusest maksukontrollist ning maksualastest halduskaristustest ja kriminaalkaristusest, kui ta tasub 2% kaupade ja teenuste müügi käibemaksusummast ja 2% sama perioodi jooksul mahaarvatavast kaupade ja teenuste sisendkäibemaksusummast.
That percentage is fixed at 1.5% for input or output VAT in excess of EUR 200 000 and 1% for amounts over EUR 300 000.
Kui käibemaks või sisendkäibemaks ületab 200 000 eurot, on see määr 1,5% ja kui käibemaks või sisendkäibemaks on üle 300 000 euro, on see määr 1%.
Where the amount due under Article 9 exceeds a certain level, the surplus portion is reduced by 80%.
Kui artikli 9 alusel tasumisele kuuluv summa ületab teatud taseme, vähendatakse seda taset ületavat osa 80% võrra.
The amounts to be paid may not be less than EUR 500.
Tasutav maksusumma ei saa olla väiksem kui 500 eurot.
It follows that Article 9 of Law No 289/2002 enables taxable persons who have not complied with their VAT obligations for the tax periods falling between 1998 and 2001 to escape once and for all those obligations — as well as the penalties for noncompliance with those obligations — by paying a lump sum in lieu of an amount proportionate to the turnover achieved.
Järelikult võimaldab seaduse nr 289/2002 artikkel 9 maksukohustuslasel, kes ei ole oma käibemaksukohustust täitnud maksustamisperioodidel aastatel 1998–2001, pääseda lõplikult nii sellest kohustusest kui ka nende kohustuste rikkumise eest määratavatest karistustest, makstes käibest tuleneva proportsionaalse summa asemel ja eest kindlaksmääratud maksusumma.
Those lump sums are disproportionate in relation to the amount the taxable person should have paid on the basis of the turnover generated by the transactions that he carried out but did not declare.
Viimane on aga ebaproportsionaalne võrreldes maksusummaga, mida maksukohustuslane oleks pidanud maksma oma teostatud, kuid deklareerimata tehingute käibe alusel.
By replacing, shortly after the expiry of the deadlines fixed for the payment of the VAT amounts normally payable, the obligations under Articles 2 and 22 of the Sixth Directive for the parties concerned with other obligations which do not require the payment of those amounts, Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 render those articles of the Sixth Directive — which form nevertheless the basis for the common system of VAT and are thus an intrinsic part of the very structure of that tax — meaningless.
Asendades pärast maksukohustuslastele ette nähtud tavapärase käibemaksu tasumise tähtaja möödumist kuuenda direktiivi artiklitest 2 ja 22 tulenevad maksukohustuslaste kohustused väga lühikese aja jooksul teiste kohustustega, mis selliste summade tasumist ei nõua, on seaduse nr 289/2002 artiklitega 8 ja 9 muudetud kuuenda direktiivi ühise käibemaksusüsteemi aluseks olevad artiklid sisutühjaks ning on mõjutatud selle maksu struktuuri.
It follows that Law No 289/2002 seriously disrupts the proper functioning of the common system of VAT.
Sellest tuleb järeldada, et seadus nr 289/2002 kahjustab oluliselt ühise käibemaksusüsteemi nõuetekohast toimimist.
Its provisions distort the principle of fiscal neutrality by introducing significant variations in the treatment of taxable persons in Italy. For the
Selle seaduse sätted rikuvad neutraalse maksustamise põhimõtet, lubades maksukohustuslaste väga erinevat kohtlemist Itaalia terri-
2008 — CASE C-132/06 same reason, those provisions infringe the obligation to ensure that VAT is collected in a uniform manner in all the Member States.
Samal põhjusel rikuvad need sätted kohustust tagada maksude kogumine ühtlustatud viisil kõikides liikmesriikides.
Since, as is stated in the fourth recital in the preamble to the Sixth Directive, the purpose of the principle of fiscal neutrality is to enable the achievement of a common market permitting fair competition, the very functioning of the common market is compromised by the Italian legislation because, in Italy, it is realistic for taxable persons to hope not to be required to pay a large portion of their tax debt.
Arvestades seda, et neutraalse maksustamise põhimõtte eesmärk on saavutada ühisturg, mis võimaldab ausat konkurentsi, nagu on märgitud ka kuuenda direktiivi põhjenduses 4, mõjutab Itaalia õigus ka ühisturu toimimist, kuna Itaalias võivad maksukohustuslased loota, et nad ei pea maksma suurt osa tasumisele kuuluvatest maksudest.
It should be pointed out in that context that the prevention of tax evasion is an object - ive recognised and encouraged by the Sixth Directive (see Case C-255/02 Halifax and Others [2006] I-1609, paragraph 71, and Case C-162/07 Ampliscientifica and Amplifin [2008] ECR I-4019, paragraph 29).
Lisaks tuleb märkida, et kuuenda direktiivi üks tunnustatud ja julgustatud eesmärke on võitlus maksudest kõrvalehoidumisega (vt 21. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-255/02: Halifax jt, EKL 2006, lk I-1609, punkt 71, ja 22. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C-162/07: Ampliscientifica ja Amplifin, EKL 2008, lk I-4019, punkt 29).
Thus, Article 22(8) of the Sixth Direct- ive calls on Member States to impose, where appropriate, additional obligations to prevent tax evasion.
Nii kutsutakse kuuenda direktiivi artikli 22 lõikes 8 liikmesriike pettuse vältimiseks üles kehtestama vajaduse korral täiendavaid kohustusi.
It is clear that the Italian legislation has the opposite effect in that taxable persons who are guilty of tax evasion are placed in a more favourable position by Law No 289/2002.
Tuleb asuda seisukohale, et Itaalia õigusnormidel on vastupidine efekt, kuna seadus nr 289/2002 annab pettusi toimepanevatele maksukohustuslastele soodustusi.
The Italian Republic maintains that the true impact of the tax amnesty at issue is minimised because of the cases in which persons are barred from the benefit of those arrangements.
Itaalia Vabariik on seisukohal, et maksuamnestia kohaldamist välistavad erandid võimaldavad selle tegelikku mõju minimeerida.
It argues, inter alia, that taxable persons who have not filed any VAT returns for the tax years concerned, as well as those who have not complied with their VAT obligations and in respect of whom proceedings have already been closed in favour of the tax authorities, may not avail themselves of the amnesty.
Ta väidab nimelt, et amnestiat ei saa kohaldada maksukohustuslastele, kes ei esitanud käibemaksudeklaratsiooni ühegi asjakohase majandusaasta kohta, ega ka maksukohustuslastele, kes rikkusid käibemaksukohustusi ja kelle suhtes algatatud menetlus oli maksuhalduri kasuks juba lõppenud.
The figures provided by the Italian Republic in its statement in defence, however — according to which almost 15% of taxable persons, that is to say, approximately 800 000 of them, applied for the tax amnesty in 2001 — highlight the breadth of a
Samas nähtub Itaalia Vabariigi poolt tema kaitseks esitatud arvandmetest, et 2001. aasta jooksul taotles maksuamnestia kohaldamist 15% maksukohustuslastest, st umbes 800 000 isikut, mis toob hästi esile selle, kui ulatuslik oli see meede, mida
COMMISSION v ITALY measure which cannot be regarded as being of limited scope, notwithstanding the debarment situations emphasised by the Italian Republic.
KOMISJON VS. ITAALIA olenemata Itaalia Vabariigi poolt väljatoodud mittekohaldumise eranditest ei saa pidada väikesemõõtmeliseks.
Since debarment applies only in very limited sets of circumstances, it is clear that the Commission is correct in classifying the disputed tax amnesty as a general and indiscriminate renunciation of the tax authorities’ right of verification and recovery.
Kuna välistavate erandite arv on väga piiratud, tuleb asuda seisukohale, et komisjon on vaidlustatud maksuamnestia õigesti kvalifitseerinud maksuhalduri üldiseks ja diferentseerimata loobumiseks kontrolli- ja ümberarvutuspädevusest.
The Italian Republic contends that Law No 289/2002 enables the public purse to recover part of the VAT not initially declared immediately and without having to engage in lengthy legal proceedings.
Itaalia Vabariik väidab, et seadus nr 289/2002 võimaldas riigikassal kohe ja pikalevenivate õigusvaidluste algatamiseta koguda osa käibemaksust, mida esialgu ei deklareeritud.
However, by introducing an amnesty measure very shortly after the expiry of the deadlines by which taxable persons should have paid VAT and by requiring payment of an amount which is paltry as compared with the VAT actually due, the measure in question enables the taxable persons concerned to escape once and for all their VAT obligations, despite the fact that the national tax authorities would have been able to detect at least some of those taxable persons during the four years preceding the date after which recovery of the tax normally payable would be timebarred.
Kehtestades aga maksuamnestia väga lühikese aja jooksul pärast selle tähtaja möödumist, mil maksukohustuslased oleksid pidanud käibemaksu tasuma ja nõudes väga väikse käibemaksusumma maksmist võrreldes tegelikult võlgnetava maksusummaga, võimaldab see meede maksukohustuslastel jätta oma käibemaksukohustus lõplikult täitmata, samas kui siseriiklik maksuhaldur oleks võinud avastada vähemalt osa nendest maksukohustuslastest nelja aasta jooksul, enne kui aegub üldjuhul tasumisele kuuluva maksuvõla nõue.
In so doing, Law No 289/2002 undermines the responsibility incumbent on each Member State to ensure the correct levying and collection of the tax.
Seadus nr 289/2002 seab kahtluse alla iga liikmesriigi kohustuse tagada maksude nõuetekohane kogumine.
Consequently, it is appropriate to consider the Commission’s action as well founded and to declare that, by providing in Articles 8 and 9 of Law No 289/2002 for a general and indiscriminate waiver of verification of taxable transactions effected in a series of tax years, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 and 22 of the Sixth Directive, and Article 10 EC.
Seega tuleb asuda seisukohale, et komisjoni esitatud hagiavaldus on põhjendatud ja tuvastada, et kuna seaduse nr 289/2002 artiklites 8 ja 9 on sätestatud üldine ja diferentseerimata loobumine rea maksustamisperioodide vältel teostatud maksustatavate tehingute kontrollimisest, on Itaalia Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad kuuenda direktiivi artiklitest 2 ja 22 ning EÜ artiklist 10.
As the Commission has applied for costs against the Italian Republic and the Italian Republic has been unsuccessful, the latter must be ordered to pay the costs.
Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Itaalia Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Itaalia Vabariigilt.
Declares that, by providing in Articles 8 and 9 of Law No 289 of 27 December 2002 relating to the provisions for drawing up the annual and pluriannual budget of the State (Finance Law for 2003) (legge n.
Kuna 27. detsembri 2002. aasta seaduse nr 289 ühe ja mitme aasta riigieelarve koostamise kohta (2003. aasta riigieelarveseadus) (legge n.
289, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2003)) for a general and indiscriminate waiver of verification of taxable transactions effected in a series of tax years, the Italian Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 2 and 22 of Sixth Council Direct- ive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes — Common system of value added tax: uniform basis of assessment, and Article 10 EC;
289, disposizioni per la formazione del bilancio annuale e pluriennale dello Stato (legge finanziaria 2003)) artiklites 8 ja 9 on sätestatud üldine ja diferentseerimata loobumine rea maksustamisperioodide vältel teostatud maksustatavate tehingute kontrollimisest, on Itaalia Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artiklitest 2 ja 22 ning EÜ artiklist 10.
Case C-206/06
Kohtuasi C-206/06
(Reference for a preliminary ruling from the Rechtbank Groningen)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rechtbank Groningen)
(Internal market in electricity — National legislation permitting the levy of a surcharge on the price for electricity transmission in favour of a statutorily-designated company which is required to pay stranded costs — Charges having equivalent effect to customs duties — Discriminatory internal taxation — Aid granted by the Member States)
Elektrienergia siseturg – Siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt on lubatud kehtestada elektri ülekandele lisatasu seadusega määratud äriühingu kasuks, kes on kohustatud katma luhtunud kulud – Tollimaksuga samaväärse toimega maksud – Diskrimineerivad riigimaksud – Riigiabi
Opinion of Advocate General Mengozzi delivered on 24 January 2008 . . . . .
Kohtujurist P. Mengozzi ettepanek, esitatud 24. jaanuaril 2008 . . . . . . . .