natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition, the fact of belonging to a closed class of operators affected by the adoption of the contested decision derives directly from the structure of the national legislation and therefore does not depend on the production of a list of the operators concerned.
Lisaks tulenes niisuguse piiratud käitajate ringi kuulumine, keda vaidlusalune otsus mõjutas, vahetult siseriiklikest õigusnormidest ega sõltunud seega asjaomaste käitajate nimekirja esitamisest.
Saint-Gobain Glass Deutschland also submits that it was impossible for it to produce such a list because the Umweltbundesamt is not allowed to accede to a request of that kind for reasons related to data protection.
Saint-Gobain Glass Deutschland väidab lisaks, et tal ei olnud võimalik seda nimekirja esitada, kuna Umweltbundesamt (föderaalne keskkonnaamet) ei oleks saanud sellesisulist taotlust rahuldada tulenevalt andmekaitsega seotud põhjustest.
By contrast, it would have been open to the Court of First Instance to adopt a measure of organisation of procedure or a measure of inquiry.
Esimese Astme Kohus oleks aga saanud võtta vastava menetlust korraldava meetme.
Thus, if the Court of First Instance had made such a request, the Federal Republic of Germany would have produced a list capable of demonstrating that the appellant belonged to a closed class of operators.
Kui Esimese Astme Kohus oleks teinud niisuguse taotluse, siis oleks Saksamaa Liitvabariik ka esitanud sellise nimekirja, millega oleks saanud tõendada apellandi kuulumist piiratud käitajate ringi.
The Commission considers that the Court of Instance did not, by the contested order, commit any infringement of procedural law.
Komisjon leiab, et Esimese Astme Kohus ei ole vaidlustatud kohtumäärusega mingil moel rikkunud menetluslikke õigusi.
It should be noted at the outset that, contrary to what the appellant seems to believe, it was only for sake of completeness that the Court of First Instance pointed out that it had not furnished a list of the operators affected by the contested decision in order to show that it was individually concerned by the decision.
Kõigepealt tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida näib arvavat apellant, sedastas Esimese Astme Kohus üksnes täiendava põhjusena, et hageja ei olnud esitanud nende käitajate nimekirja, keda vaidlusalune otsus puudutas, et tõendada oma isiklikku puutumust selle otsusega.
The Court of First Instance first of all held, in paragraph 61 of the order under appeal, that the applicants were not individually concerned by the contested decision and that none of the arguments put forward by them was capable of calling into question that assessment.
Esimese Astme Kohus leidis kõigepealt vaidlustatud kohtumääruse punktis 61, et vaidlusalune otsus ei puudutanud hagejaid isiklikult ja et ükski nende esitatud argumentidest ei kõiguta seda järeldust.
In particular, in response to certain arguments put forward by Saint-Gobain Glass Deutschland which were based on the claim that it belonged to a closed class of operators affected by the order under appeal, the Court of First Instance pointed out, in paragraph 65 of the order under appeal, that the possibility of determining more or less precisely the number, or even the identity, of the persons to whom that contested measure contained in the decision applies by no means implies that those persons must be regarded as being individually concerned by that measure, as long as it is established that that application takes effect by virtue of an objective legal or factual situation defined by the measure in question.
Vastuseks Saint-Gobain Glass Deutschlandi esitatud argumentidele, mis põhinesid tema väidetaval kuulumisel piiratud käitajate ringi, keda vaidlusalune otsus puudutas, tuletas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 65 meelde, et võimalus vaidlusaluse meetme vastuvõtmisel enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele seda meedet kohaldatakse, ei tähenda mingil moel, et see meede neid subjekte isiklikult puudutab, kui seda kohaldatakse selle aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel.
In that context, the Court of First Instance found that Saint-Gobain Glass Deutschland had failed to provide any clarifications or to produce any proof as to the composition of that supposed closed class of operators.
Selle taustal sedastas Esimese Astme Kohus, et Saint-Gobain Glass Deutschland ei olnud esitanud ei täpsustusi ega ka tõendeid selle väidetava piiratud käitajate ringi koosseisu kohta.
Therefore it was only for sake of completeness that it noted that the appellant had not placed a list of the operators on the case file, unlike the other applicants.
Järelikult märkis ta üksnes täiendavalt, et apellant ei olnud erinevalt teistest hagejatest lisanud toimikusse käitajate nimekirja.
In accordance with settled caselaw, complaints directed against the grounds of a decision of the Court of First Instance included purely for the sake of completeness cannot lead to the decision being set aside and are therefore nugatory (Joined Cases C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P to C-208/02 P and C-213/02 P Dansk Rørindustri and Others v Commission [2005] ECR I-5425, paragraph 148, and order of 23 February 2006 in Case C-171/05 P Piau v Commission, paragraph 86).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa väited täiendavate põhjenduste kohta kaasa tuua kohtuotsuse tühistamist ja on seega ainetud (28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C-213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I-5425, punkt 148, ja 23. veebruari 2006. aasta määrus kohtuasjas C-171/05 P: Piau vs. komisjon, punkt 86).
In those circumstances, the first plea in law must be rejected.
Esimene väide tuleb seega neil asjaoludel ainetuna tagasi lükata.
Second plea in law alleging infringement of the fourth paragraph of Article 230 EC
Teine väide, mis põhineb EÜ artikli 230 neljanda lõigu rikkumisel
By this plea, Saint-Gobain Glass Deutschland submits, essentially, that the Court of First Instance misapplied the concept of being individually concerned by a Community act.
Saint-Gobain Glass Deutschland väidab selle väitega sisuliselt, et Esimese Astme Kohus ei kohaldanud õigesti isikliku puutumuse mõistet ühenduse õigusaktiga.
According to the appellant, the class of operators concerned was conclusively defined and/or definable on the basis of German legislation and could not, in any event, be extended.
Apellandi hinnangul oli puudutatud käitajate ring Saksamaa õigusaktide alusel lõplikult määratletud ja/või määratletav ning seda ei saanud kuidagi laiendada.
In those circumstances, the Court of First Instance was not in a position to assert that the prohibition on the maintenance in force of the allocation guarantee applied by virtue of an objective legal or factual situation defined by the act in question.
Esimese Astme Kohus ei saa sellises olukorras väita, et kvoodigarantiide säilitamise keeldu kohaldatakse selle aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel.
According to the appellant, the operators were ascertained so precisely in the contested decision that the objective reference to the field of application of Article 8 of the ZuG 2007 could without difficulty have been replaced by a list of the names of the operators without changing the scope of that decision.
Apellandi hinnangul olid käitajad vaidlusaluses otsuses täpselt kindlaks määratud, kuivõrd viite ZuG 2007 § 8 kohaldamisalale oleks muutumatul kujul võinud asendada käitajate nimekirjaga, ilma et selle otsuse kohaldamisala oleks selle tõttu teisenenud.
Relying on Joined Cases 41/70 to 44/70 International Fruit Companyand Others v Commission [1971] ECR 411, paragraph 21, the appellant submits that the contested decision could have been considered by the Court of First Instance as a bundle of individual decisions, since, by that decision, the Commission prohibited, with regard to the operators covered by the allocation guarantee provided for in Article 8 of the ZuG 2007, the maintenance in force of that guarantee.
Tuginedes 13. mai 1971. aasta otsusele liidetud kohtuasjades 41/70–44/70: International Fruit Company jt vs. komisjon (EKL 1971, lk 411, punkt 21), väidab apellant, et Esimese Astme Kohus oleks vaidlusalust otsust võinud käsitleda üksikotsuste kogumina, kuna komisjon keelustas selle otsusega ZuG 2007 §-s 8 nimetatud kvoodigarantii säilitamise selle paragrahvi kohaldamisalasse kuuluvate käitajate suhtes.
In the end, the Commission decision on the German NAP II constitutes both a decision of general application and a bundle of individual decisions, in so far as it prohibits the application of allocation guarantees in accordance with Article 8 of the ZuG 2007.
Viimaseks märgib apellant, et komisjoni otsus Saksamaa teise jaotuskava kohta kujutab endast nii üldotsust kui ka üksikotsuste kogumit, kuivõrd see keelustab ZuG 2007 §-st 8 tulenevate kvoodigarantiide kohaldamise.
The Commission submits that this plea in law should be dismissed as unfounded.
Komisjoni arvates tuleb see väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
In that regard, it considers that the Court of First Instance correctly applied the fourth paragraph of Article 230 EC.
Tema arvates kohaldas Esimese Astme Kohus EÜ artikli 230 neljandat lõiget õigesti.
The contested decision cannot be classified as a bundle of individual decisions, since the Commission did not rule on the individual applications and, in any case, was not
Peale selle ei saa vaidlusalust otsust pidada üksikotsuste kogumiks, kuna komisjon ei teinud otsust üksikute taotluste alusel ja igal juhul ei olnud tal piisavat informatsiooni
It must be held, as the Court of First Instance also correctly held, that the possibility of determining more or less precisely the number, or even the identity, of the persons to whom a measure applies by no means implies that it must be regarded as being of individual concern to them as long as it is established that, as in the present case, that application takes effect by virtue of an objective legal or factual situation defined by the measure in question (see, inter alia, Antillean Rice Mills, paragraph 52, and the orders in Case C-131/92 Arnaud and Others v Council [1993] ECR I-2573, paragraph 13, and Case C-276/93 Chiquita Banana and Others v Council [1993] ECR I-3345, paragraph 8).
Tuleb tõdeda, nagu seda tegi õigustatult ka Esimese Astme Kohus, et võimalus vaidlusaluse meetme vastuvõtmisel enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele seda meedet kohaldatakse, ei tähenda mingil moel, et see meede neid subjekte isiklikult puudutab, kui on selge, nagu käesoleva juhtumi puhul, et seda kohaldatakse asjaomase aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel (vt eelkõige eespool viidatud otsus kohtuasjas Antillean Rice Mills vs. nõukogu, punkt 52; samuti 24. mai 1993. aasta määrus kohtuasjas C-131/92: Arnaud jt vs. nõukogu, EKL 1993, lk I-2573, punkt 13, ja 21. juuni 1993. aasta määrus kohtuasjas C-276/93: Chiquita Banana jt vs. nõukogu, EKL 1993, lk I-3345, punkt 8).
With regard to the appellant’s argument that the contested decision is of a hybrid character in that it constitutes at the same time a measure of general application and a bundle of individual decisions, it must be held, first, as also held by the Court of First Instance in paragraph 59 of the order under appeal that the contested decision, which is addressed to the Federal Republic of Germany, is of general application as it applies to objectively determined situations and entails legal effects for categories of persons regarded generally and in the abstract.
Mis puudutab apellandi argumente, millega ta püüab näidata, et vaidlusaluse otsuse näol on tegemist hübriidaktiga, mis on ühtlasi nii üldakt kui ka üksikaktide kogum, siis selle kohta tuleb esiteks tõdeda niisamuti, nagu tõdes Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 59, et vaidlusalune otsus kujutas endast üldakti, kuivõrd seda kohaldatakse objektiivselt määratletud olukordades ja see toob endaga kaasa õiguslikke tagajärgi üldiselt ja abstraktselt kindlaks määratud isikute rühmale.
Second, the fact that the contested decision resulted in the prohibition of the maintenance in force of the allocation guarantee which could have been claimed by certain operators under Article 8 of the ZuG 2007 is not such as to confer on that decision the character of a bundle of individual decisions.
Teiseks ei tulene asjaolust, et vaidlusaluse otsuse tulemusena keelustati nende kvoodigarantiide säilitamine, millele teatavad käitajad oleks võinud pretendeerida ZuG 2007 § 8 alusel, et selle otsuse näol oleks tegemist üksikotsuste kogumiga.
In that regard, in contrast to what is submitted by the appellant in this appeal, the fact that the NAP notified by the Member State to the Commission must contain a list of the installations covered by the emission trading scheme and a statement of the allowances which that State intends to grant to those installations does not make it possible to conclude that, by the contested decision, the Commission ruled on the individual applications, as in the situation which characterised the International Fruit Company case.
Vastupidi apellatsioonkaebuse esitaja väidetule ei võimalda asjaolu, et liikmesriigi komisjonile esitatud jaotuskava peab sisaldama saastekvootidega kauplemise süsteemiga hõlmatud käitiste loetelu ja nende saastekvootide kogust, mida see liikmesriik kavatseb nimetatud käitistele eraldada, asuda seisukohale, et vaidlusaluse otsusega tegi komisjon otsuse üksikute taotluste kohta, mis aga iseloomustas kohtuasja, milles tehti eespool viidatud otsus International Fruit Company jt vs. komisjon.
That finding is corroborated by the fact that the list provided for in point 10 in Annex III to Directive 2003/87 refers to the installations concerned and not a list by name of the operators to whom allowances are allocated.
Niisugust tõdemust toetab ka asjaolu, et direktiivi 2003/87 III lisa punktis 10 nõutav nimekiri puudutab asjaomaseid käitisi, mitte aga nende käitajate nimelist loetelu, kellele saastekvoote eraldatakse.
In addition, in accordance with Article 11(2) and (3) of that directive, it is for each Member State, not the Commission, to decide on the total quantity of allowances it will allocate for the period in question, to initiate the process of allocation of those allowances and to rule on allocation of those allowances.
Lisaks ei ole see kõnesoleva direktiivi artikli 11 lõikeist 2 ja 3 tulenevalt mitte komisjoni, vaid iga liikmesriigi kohustus otsustada vastavaks ajavahemikuks eraldatavate saastekvootide üldkogus, algatada nende kvootide eraldamine iga käitise käitajale ja võtta vastu otsus nende kvootide eraldamise kohta.
Such a decision is based on its NAP developed pursuant to Article 9 and in accordance with Article 10 of that directive.
Niisugune otsus tehakse selle riigi jaotuskava põhjal, mis põhineb direktiivi 2003/87 artiklil 9 ja on kooskõlas artikliga 10.
Finally, as the Court of First Instance pointed out in paragraph 67 of the order under appeal, it is not possible to derive from the objectives of Directive 2003/87, read in the light of recital 5 in the preamble, from criterion 5 in Annex III, or from any other provision of that directive, a guarantee for the operators of installations that a particular allocation method will be applied to them, let alone that they will obtain a particular quantity of greenhouse gas emission allowances.
Lõpuks tuleb märkida, nagu seda tõstis esile Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 67, et ei direktiivi 2003/87 eesmärkidest koosmõjus selle põhjendusega 5, III lisa 5. kriteeriumist ega ka ühestki muust selle direktiivi sättest ei tulene käitajate jaoks garantiid, et neile kohaldatakse teatud eraldamismeetodit või et neile eraldatakse kindel kogus kasvuhoonegaaside saastekvoote.
Moreover, the amendments to its NAP II introduced subsequently by the Federal Republic of Germany and accepted by the Commission confirm that finding.
Seda tõdemust kinnitavad ka muudatused, mille Saksamaa Liitvabariik tegi oma teise jaotuskavasse ja mille komisjon heaks kiitis.
In those circumstances, the Court of First Instance did not err in law in the application of Article 230 EC by finding that the contested decision was of general application and therefore not of individual concern to the appellant.
Esimese Astme Kohus ei kohaldanud seega EÜ artiklit 230 ebaõigesti, kui ta leidis, et vaidlusalune otsus oli üldakt, mistõttu see ei puudutanud hagejat isiklikult.
In any case, it should be pointed out that, while they cannot apply for the annulment of the contested decision, the appellants retain the possibility of challenging the national measures taken in application of the contested decision and, in that context, of relying on its illegality before the national courts, adjudicating in accordance with Article 234 EC (see, to that effect, Case 216/82 Universität Hamburg [1983] ECR 2771, paragraph 10, and Case C-70/97 P Kruidvat v Commission [1998] ECR I-7183, paragraphs 48 and 49).
Tähelepanu tuleb juhtida asjaolule, et kuigi hagejatel puudub õigus vaidlusaluse otsuse tühistamist nõuda, võivad nad vaidlustada selle rakendamiseks võetavad siseriiklikud meetmed ja selle käigus viidata vaidlustatud otsuse ebaseaduslikkusele siseriiklikes kohtutes, kes lahendavad asja lähtudes EÜ artiklist 234 (vt selle kohta 27. septembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 216/82: Universität Hamburg, EKL 1983, lk 2771, punkt 10, ja 17. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-70/97 P: Kruidvat vs. komisjon, EKL 1998, lk I-7183, punktid 48 ja 49).
In view of all the foregoing considerations, this plea in law must be rejected as being clearly unfounded and the appeal, therefore, dismissed in its entirety.
Eeltoodut arvesse võttes tuleb see väide seega ilmselge põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ja sellest tulenevalt jätta apellatsioonkaebus täies ulatuses rahuldamata.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, which is, pursuant to Article 118 of those rules, applicable to the procedure on appeal, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel, mida kohaldatakse kodukorra artikli 118 alusel ka apellatsioonimenetluse suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
As the Commission has applied for costs against Saint-Gobain Glass Deutschland, which has been unsuccessful, it must be ordered to pay the costs.
Kuna komisjon on nõudnud Belgia Kuningriigilt kohtukulude hüvitamist ja viimane on kohtuvaidluse kaotanud, siis tuleb kohtukulud välja mõista Belgia Kuningriigilt.
On those grounds, the Court (Sixth Chamber) hereby:
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) määrab:
Orders Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH to pay the costs.
Mõista kohtukulud välja Saint-Gobain Glass Deutschlandilt.
Case C-265/06
Kohtuasi C-265/06
(Failure of a Member State to fulfil obligations — Free movement of goods — Articles 28 EC and 30 EC — Articles 11 and 13 of the EEA Agreement — Quantitative restrictions on imports — Measures having equivalent effect — Motor vehicles — Affixing of tinted film to windows)
Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Kaupade vaba liikumine — EÜ artiklid 28 ja 30 — EMP lepingu artiklid 11 ja 13 — Koguselised impordipiirangud — Samaväärse toimega meetmed — Mootorsõidukid — Toonkilede kinnitamine klaasidele
Opinion of Advocate General Trstenjak delivered on 13 December 2007 . . . .
Kohtujurist V. Trstenjaki ettepanek, esitatud 13. detsembril 2007 . . . . . . .
I - 2247Judgment of the Court (Third Chamber), 10 April 2008 . . . . . . . . . . .
Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 10. aprill 2008 . . . . . . . . . . . . .
Free movement of goods — Quantitative restrictions — Measures having equivalent effect(Arts 28 EC and 30 EC; EEA Agreement, Arts 11 and 13)
Kaupade vaba liikumine — Koguselised piirangud — Samaväärse toimega meetmed(EÜ artiklid 28 ja 30; EMP leping, artiklid 11 ja 13)
SUMMARY — CASE C-265/06 simple observation from outside the vehicles, it does not follow that it is necessary to attain those objectives.
KOKKUVÕTE — KOHTUASI C-265/06 väljastpoolt pelga vaatluse teel, ei tähenda see siiski, et see keeld on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik.
In that connection, a visual inspection is only one means among others in order to fight crime and prevent offences relating to the obligation to wear seat belts, and at least some films, namely those with a sufficient degree of transparency, permit the desired visual inspection of the interior of motor vehicles.
Esiteks on vaatlus vaid üks mitmest vahendist kuritegevuse vastases võitluses ja turvavöö kohustusliku kasutamise kontrollimisel ning teiseks võimaldavad vähemalt teatud kiled — need, mis on piisavalt läbipaistvad — mootorsõidukite salongi soovitud vaatlust.
A Member State whose legislation prohibits the affixing of tinted film to the windscreens and the windows alongside the passenger seats in motor vehicles fails to fulfil its obligations under Articles 28 EC and 30 EC and Articles 11 and 13 of the Agreement on the European Economic Area.
Liikmesriik, kelle õigusaktiga on keelatud toonkilede kinnitamine mootorsõidukite tuuleklaasile ja reisijapoolsete külgakende klaasidele, on rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 ning Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artiklitest 11 ja 13 tulenevaid kohustusi.
That prohibition affects the marketing of almost all coloured film, lawfully manufactured and marketed in other Member States or in States party to the EEA Agreement intended to be affixed to the windows of motor vehicles and is excessive and disproportionate with respect to the objectives of combating crime and ensuring road safety which it seeks to guarantee.
See keeld kahjustab peaaegu kõigi toonkilede turustamist, mis on mõeldud mootorsõidukite klaasidele kinnitamiseks ning mis on seaduslikult toodetud ja turustatud teistes liikmesriikides või EMP lepingu osalisriikides, ning on ülemäärane ja ebaproportsionaalne kuritegevuse vastase võitluse ja liiklusohutuse eesmärkide suhtes, mille tagamiseks see on mõeldud.
Therefore, although it may be capable of facilitating the inspection of the passenger compartment of motor vehicles by means of
Kuigi see paistab hõlbustavat mootorsõidukite salongi kontrolli
(see paras 35, 38, 40-42, 46, 47)
(vt punktid 35, 38, 40–42, 46 ja 47)
TRSTENJAKdelivered on 13 December 2007
KOHTUJURISTI ETTEPANEKVERICA TRSTENJAK esitatud 13. detsembril 2007 1
Primary Community law
Esmane ühenduse õigus
Article 28 EC prohibits quantitative restrictions on imports between Member States and all measures having equivalent effect.
EÜ artikkel 28 keelab liikmesriikidevahelised koguselised impordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed.
The Commission of the European Communities has brought an action pursuant to Article 226 EC for a declaration that, by adopting national legislation which prohibits the affixing of tinted film to the windows of passenger or goods vehicles, the Portuguese Republic has failed to fulfil its obligations under Articles 28 EC and 30 EC and under Articles 11 and 13 of the Agreement of 2 May 1992 on the European Economic Area 2 (‘the EEA Agreement’).
Euroopa Ühenduste Komisjon esitas EÜ artikli 226 alusel hagi, milles palub tuvastada, et kuna Portugali Vabariik on vastu võtnud siseriiklikud õigusnormid, mis keelavad toonkilede kinnitamise sõidu- ja kaubaautode klaasidele, on ta rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 ning 2. mai 1992. aasta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu 2(edaspidi „EMP leping”) artiklitest 11 ja 13 tulenevaid kohustusi.
1 — Original language: German.2 — OJ 1994 L 1, p. 3.
1 — Algkeel: saksa.2 — EÜT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3.