natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Although, by confusion, the applicant cites in its application Article 4(3) of Regulation No 1049/2001, its application should be interpreted as relying on the third indent of Article 4(2) of that regulation, since it is on that provision that the Commission based, in the alternative, its refusal to grant access to the full minutes .
Kuigi hageja viitab hagiavalduses kogemata määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikele 3, tuleb tema hagi tõlgendada selliselt, et ta tugineb sama määruse artikli 4 lõike 2 kolmandale taandele, kuna komisjon põhjendas oma keeldumist võimaldada tutvuda protokolli täisversiooniga teise võimalusena just selle sättega.
In any event, at the hearing, the applicant referred to the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001.
Ka kohtuistungil viitas hageja määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandale taandele.
It is for the institution to assess in each individual case whether the documents disclosure of which has been requested actually fall within the exceptions set out in the regulation concerning access to documents.
Siinkohal tuleb meelde tuletada, et institutsioon on kohustatud igal üksikjuhul hindama, kas dokumendid, mille avalikustamist taotletakse, kuuluvad tõepoolest dokumentidega tutvumist reguleerivas määruses loetletud erandite alla.
The document at issue in this case is the minutes of a meeting which took place in the context of proceedings for failure to fulfil obligations.
Käesoleva juhtumi puhul on tegemist liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames toimunud koosoleku protokolliga.
However, the fact that the document at issue is linked to proceedings for failure to fulfil obligations, and thus concerns investigations, cannot in itself justify applicant of the exception pleaded (see, to that effect, Bavarian Lager v Commission, paragraph 41).
Kuid asjaolu, et vaidlusalune dokument on seotud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlusega, ja järelikult puudutab uurimisi, ei ole iseenesest piisav õigustamaks viidatud erandi kohaldamist (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Bavarian Lager vs. komisjon, punkt 41).
As stated above, any exception to the right of access to documents under Regulation No 1049/2001 must be interpreted and applied strictly (Case T-20/99 Denkavit Nederland v Commission [2000] ECR II-3011, paragraph 45).
Nagu on eespool märgitud, tuleb iga erandit määruses nr 1049/2001 antud õigusest tutvuda institutsioonide dokumentidega tõlgendada ja kohaldada kitsalt (Esimese Astme Kohtu 13. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas T-20/99: Denkavit Nederland vs. komisjon, EKL 2000, lk II-3011, punkt 45).
In that respect, it should be remembered that the Commission’s investigations were already over at the time the contested decision was adopted, on 18 March 2004.
Selle kohta tuleb märkida, et komisjoni uurimistoimingud olid vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkeks ehk 18. märtsiks 2004 juba lõpetatud.
Indeed, it had already closed the infringement proceedings against the United Kingdom without taking any further action on 10 December 1997.
Ühendkuningriigi vastu algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse oli ta juba lõpetanud 10. detsembril 1997.
It thus needs to be examined in this case whether the document concerning investigations was covered by the exception under the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001, whereas the investigation was complete and infringement proceedings closed for more than six years.
Järelikult tuleb kindlaks teha, kas uurimisega seotud dokument oli hõlmatud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes sätestatud erandiga vaatamata sellele, et uurimine ja rikkumismenetlus olid lõpetatud juba rohkem kui kuue aasta eest.
The Court of First Instance has already had occasion to hold that the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001, which is designed to protect ‘the purpose of inspections, investigations and audits’, applies only where disclosure of the documents in question risks jeopardising the completion of the inspections, investigations or audits (Franchet and Byk, paragraph 109).
Esimese Astme Kohus on juba sedastanud, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmas taane, mille eesmärk on kaitsta „kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki”, on kohaldatav vaid siis, kui kõnealuste dokumentide avalikustamine võib kahjustada kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli lõpuleviimist (eespool viidatud kohtuotsus Franchet ja Byk vs. komisjon, punkt 109).
It should be noted that that exception, from the way in which it is formulated, is designed not to protect investigations as such but the purpose of those investigations, which, as is shown in the judgment in Bavarian Lager v Commission (paragraph 46), consists, in the case of proceedings for failure to fulfil obligations, in causing the Member State concerned to comply with Community law.
Nagu nähtub kõnealuse erandi sõnastusest, ei ole selle eesmärk mitte uurimise kui sellise kaitse, vaid uurimise eesmärgi kaitse, mis eespool viidatud kohtuotsuse Bavarian Lager vs. komisjon punkti 46 kohaselt on liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse puhul liikmesriigi mõjutamine ühenduse õiguse täitmisele.
In this case, the Commission had already closed the infringement proceedings against the United Kingdom on 10 December 1997, since the latter had amended the legislation at issue and the purpose of the investigations had thus been achieved.
Käesolevas asjas aga oli komisjon Ühendkuningriigi vastu algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse lõpetanud 10. detsembril 1997, kuna ta oli muutnud vaidlusaluseid õigusakte ja uurimise eesmärk oli niiviisi saavutatud.
Thus, at the time the contested decision was adopted, no investigation whose purpose could have been jeopardised by disclosure of the minutes containing the names of certain representatives of bodies which participated in the meeting of 11 October 1996 was in progress, with the result that the exception under the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001 cannot be applied in this case .
Vaidlustatud otsuse vastuvõtmise hetkel ei olnud seega pooleli ühtegi uurimist, mille eesmärki 11. oktoobri 1996. aasta koosolekul osalenud organisatsioonide esindajate nimesid sisaldava protokolli avalikustamine oleks võinud kahjustada, ja järelikult ei ole määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes sätestatud erand antud asjas kohaldatav.
In order to justify its refusal to disclose the whole of the minutes in question, the Commission further argues that, if the names of persons who have supplied information to the Commission could be disclosed against their wishes, the
Komisjon väidab protokolli täisversiooni avalikustamisest keeldumist põhjendades lisaks, et kui komisjonile teavet andnud isikute nimesid võiks avalikustada nende
Commission could be deprived of a precious source of information, which could compromise its ability to conduct investigations into presumed infringements of Community legislation.
KOMISJON tahte vastaselt, siis võiks komisjon jääda ilma väärtuslikust teabeallikast, mis võiks omakorda kahjustada tema võimet uurida ühenduse õiguse oletatavaid rikkumisi.
In that regard it should be noted that, according to consistent case-law, the assessment required for processing an application for access to documents must be of a concrete nature.
Lisaks sellele peab vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale dokumentidele juurdepääsu taotluse menetlemiseks vajalik hindamine olema ka konkreetne.
First, the mere fact that a document concerns an interest protected by an exception is not sufficient to justify that exception being applied (see, to that effect, Denkavit Nederland, paragraph 45).
Ühest küljest ei piisa erandi kohaldamise õigustamiseks ainuüksi asjaolust, et dokument puudutab erandiga kaitstud huvi (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Denkavit Nederland vs. komisjon, punkt 45).
Therefore, the assessment which the institution must undertake in order to apply an exception must be carried out in a concrete way and be apparent from the grounds of the decision (Case T-188/98 Kuijer v Council [2000] ECR II-1959, paragraph 38; Case T-2/03 Verein für Konsumenteninformation v Commission [2005] ECR II-1121, paragraphs 69 and 72; and Franchet and Byk, paragraph 115).
Järelikult tuleb hindamine, mille institutsioon peab erandi kohaldamiseks läbi viima, viia läbi konkreetselt ja see peab nähtuma otsuse põhjendustest (Esimese Astme Kohtu 6. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas T-188/98: Kuijer vs. nõukogu, EKL 2000, lk II-1959, punkt 38; 13. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas T-2/03: Verein für Konsumenteninformation vs. komisjon, EKL 2005, lk II-1121, punktid 69 ja 72, ning eespool viidatud kohtuotsus Franchet ja Byk vs. komisjon, punkt 115).
Thus, whilst it must be acknowledged that the need to preserve the anonymity of persons providing the Commission with information on possible infringements of Community law constitutes a legitimate objective capable of justifying the Commission in not granting complete, or even partial, access to certain documents, the fact remains that, in this case, the Commission ruled in the abstract on the effect which disclosure of the document concerned with names might have on its investigative activity, without demonstrating to a sufficient legal standard that disclosure of that document would actually and specifically undermine protection of the purposes of investigations.
Kuigi tuleb nõustuda, et vajadus säilitada nende isikute anonüümsus, kes annavad komisjonile teavet ühenduse õiguse oletatavate rikkumiste kohta, on legitiimne eesmärk, mis võib õigustada seda, et komisjon keeldub teatud dokumentidele osalise või täieliku juurdepääsu võimaldamisest, tegi komisjon käesolevas asjas otsuse kahju kohta, mida asjaomase dokumendi avalikustamine koos nimedega võiks põhjustada tema uurimisele, in abstracto ega tõendanud õiguslikult piisavalt, et selle dokumendi avalikustamine kahjustaks konkreetselt ja tegelikult uurimise eesmärke.
Moreover, as stated above, the procedure for failure to fulfil obligations does not provide for confidential treatment for persons who participated in the investigations,
Peale selle, nagu on eespool märgitud, on liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses konfidentsiaalsus ette nähtud kaebuse esitajale, aga mitte teistele uurimises
It appears that, if the Commission disclosed the minutes in question without the names of persons who had not given authorisation for their names to be disclosed, that is because it considered, in principle, that disclosure of that document did not fall within the exception under the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001.
On selge, et kui komisjon avalikustas kõnesoleva protokolli nende isikute nimedeta, kes ei olnud selleks luba andnud, leidis ta, et põhimõtteliselt ei kuulu selle dokumendi avalikustamine määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähud erandi alla.
In that respect, the Commission’s reference during the hearing to Case 145/83 Adams v Commission [1985] ECR 3539 concerning the confidentiality of information covered by business secrecy is not relevant .
Komisjoni vastav viide Euroopa Kohtu 7. novembri 1985. aasta otsusele 145/83: Adams vs. komisjon (EKL 1985, lk 3539), mis käsitleb ärisaladusega hõlmatud teabe konfidentsiaalsust, ei ole asjakohane.
That case concerned an informer who had denounced anticompetitive practices of his employer and whose identity the Commission had to keep secret.
Tegemist oli teabeallikaga, kes paljastas oma tööandja konkurentsivastase tegevuse ning kelle nime komisjon pidi saladuses hoidma.
That informer had specifically asked it not to reveal his identity from the beginning of the proceedings.
See teabeallikas oli aga temalt menetluse alguses konkreetselt palunud hoiduda tema nime avalikustamisest.
In this case, however, as stated above, the Commission has not shown that, at the time they participated in the meeting in question, the persons concerned had reasonable grounds for believing that they enjoyed confidential treatment of any kind, or that they had asked the Commission not to reveal their identity.
Käesolevas asjas ei ole komisjon aga tõendanud, nagu selgub eespool, et asjaomased isikud oleksid võinud koosolekul osaledes arvata, et nende osalust käsitletakse mingil moel konfidentsiaalsena või et nad oleksid taotlenud, et komisjon ei avalikustaks nende nimesid.
Moreover, as stated in paragraph 137 above, given that the Commission disclosed the minutes, albeit with certain names removed, it must have taken the view that this was not information covered by business secrecy.
Eespool punktis 137 on juba märgitud, et kuna komisjon avalikustas protokolli, kuigi ilma mõne nimeta, siis on selge, et tema arvates ei olnud tegemist ärisaladusena mõistetava teabega.
Finally, the Commission has not put forward any argument to demonstrate in what way disclosure of the names of the persons who refused their consent could have harmed any investigations involved in this case .
Lõpuks tuleb meelde tuletada, et komisjon ei ole esitanud ühtegi argumenti selle tõendamiseks, kuidas võiks nende isikute nime avalikustamine, kes sellega nõus ei olnud, kahjustada asjaomaseid uurimistoiminguid.
In those circumstances, the arguments based on protection of the purposes of inspections and investigations cannot succeed.
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et kontrollimiste ja uurimiste eesmärki kaitsva erandiga seotud argumentidega ei saa nõustuda.
There is therefore no need to examine the possible existence of a higher public interest justifying disclosure of the document concerned.
Sellest tulenevalt ei ole põhjust hinnata, kas kõnesoleva dokumendi avalikustamine teenib ülekaalukaid üldisi huve.
It follows from the whole of the above that the full minutes of the meeting of 11 October 1996, containing all the names, does not fall within the exceptions under Article 4(1)(b) or the third indent of Article 4(2) of Regulation No 1049/2001.
Eelnevast järeldub, et 11. oktoobri 1996. aasta koosoleku protokolli täisversioon koos kõigi nimedega ei kuulu määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b või lõike 2 kolmandas taandes sätestatud erandite kohaldamisalasse.
The contested decision must therefore be annulled.
Järelikult tuleb vaidlustatud otsus tühistada.
Since the Commission has been unsuccessful, it must be ordered to pay the applicant’s costs, as the applicant has pleaded.
Kuna komisjon on vaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt hageja nõudele välja mõista komisjonilt.
Under the third subparagraph of Article 87(4) of the Rules of Procedure, the Court of First Instance may order an intervener to bear his own costs.
Kodukorra artikli 87 lõike 4 kolmanda lõigu alusel võib Esimese Astme Kohus otsustada, et menetlusse astujad kannavad ise oma kohtukulud.
In this case, the intervener in support of the applicant is ordered to bear his own costs.
Käesolevas asjas kannab hageja toetuseks menetlusse astuja ise oma kohtukulud.
THE COURT OF FIRST INSTANCE (ThirdChamber) hereby:
ESIMESE ASTME KOHUS (kolmas koda) otsustab:
Annuls the Commission’s decision of 18 March 2004, rejecting an application for access to the full minutes of the meeting of 11 October 1996, containing all the names;
Tühistada komisjoni 18. märtsi 2004. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata hageja taotlus tutvuda 11. oktoobri 1996. aasta koosoleku protokolli täisversiooniga, mis sisaldab kõiki nimesid.
Orders the Commission to pay the costs incurred by The Bavarian Lager Co. Ltd;
Ltd. kohtukulud välja komisjonilt.
Orders the European Data Protection Supervisor (EDPS) to bear his own costs.
Euroopa andmekaitseinspektor kannab ise oma kohtukulud.
Delivered in open court in Luxembourg on 8 November 2007 .
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 8. novembril 2007 Luxembourgis.
E. Coulon
kohtusekretär koja esimees
Case T-234/04
Kohtuasi T-234/04
Kingdom of the Netherlands v Commission of the European Communities
Madalmaade Kuningriik versus Euroopa Ühenduste Komisjon
(Action for annulment — Decision 2004/01/EC — Dangerous substances — Authorisation by the Commission required to maintain notified national provisions — Position adopted by the Commission on the extent of harmonisation — Challengeable act — Inadmissibility)
Tühistamishagi – Otsus 2004/01/EÜ – Ohtlikud ained – Komisjoni loa vajalikkus teatatud siseriiklike normide säilitamiseks – Komisjoni seisukohavõtt ühtlustamise ulatuse kohta – Vaidlustatav akt – Vastuvõetamatus
Judgment of the Court of Composition), 8 November 2007
Esimese Astme Kohtu otsus (viies koda laiendatud koosseisus), 8. november 2007 . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . II - 4592
(Arts 95(4) EC and 230 EC; European Parliament and Council Directive 2002/45)
Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Mõiste – Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid (EÜ artikli 95 lõige 4 ja EÜ artikkel 230; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/45)
SUMMARY — CASE T-234/04
KOKKUVÕTE – KOHTUASI T-234/04
Actions for annulment —Actionable measures — Meaning — Measures producing binding legal effects
Tühistamishagi – Vaidlustatavad aktid – Mõiste – Siduvate õiguslike tagajärgedega aktid (EÜ artikli 95 lõiked 4 ja 6 ja EÜ artikkel 230)
at issue constitutes a mere opinion, which is not binding upon the competent national authorities.
kohaldamisala kohta endast lihtsalt arvamust, mis ei ole pädevatele siseriiklikele ametiasutustele siduv.
A measure producing binding legal effects capable of affecting the interests of the applicant is an act or decision which may be the subjectmatter of an action for annulment under Article 230 EC.
Meede, millel on hageja huve puudutavad siduvad õiguslikud tagajärjed, kujutab endast toimingut või otsust, mis võib olla tühistamishagi esemeks EÜ artikli 230 mõttes.
In such circumstances, it is not the interpretation of the directive at issue proposed by the Commission which is capable of producing legal effects but, rather, its application to a given situation.
Tegelikult ei loo sellisel juhul õiguslikke tagajärgi mitte komisjoni esitatud asjaomase direktiivi tõlgendus, vaid selle kohaldamine konkreetses olukorras.
It follows that application of Directive 2002/45 — including as regards the need to obtain authorisation by way of derogation to maintain national legislation in force — does not result from the interpretation proposed by the Commission, but is the responsibility of the Member State concerned, which alone, if it deems it necessary, can initiate the notification procedure provided for in Article 95 EC.
Niisiis ei sõltu direktiivi 2002/45 kohaldamine, mis hõlmab ka vajadust saada erandkorras luba siseriiklike õigusnormide säilitamiseks, komisjoni antud tõlgendusest, vaid kuulub asjaomase liikmesriigi vastutusalasse, kellel ainsana on õigus algatada – juhul kui ta seda vajalikuks peab – EÜ artiklis 95 ette nähtud teatamismenetlus.
In that respect, a Member State cannot on the basis of Article 95(4) EC request the Commission to take a decision on the extent of harmonisation under a Community directive and/or on the compatibility of national legislation with such a directive .
Liikmesriigi võimalik kohustus tühistada või muuta oma siseriiklikke sätteid tuleneb otseselt direktiivist 2002/45 ja mitte komisjoni poolt selle ühtlustamise ulatuse kohta antud tõlgendusest, mis
Any obligation for the Member State to abolish or to amend its national provisions results directly from Directive 2002/45 and not from the interpretation given by the Commission of the extent of harmonisation under that directive,
Sellel puhul ei saa EÜ artikli 95 lõige 4 olla aluseks liikmesriigi taotlusele, et komisjon võtaks vastu otsuse ühenduse direktiiviga läbiviidud ühtlustamise ulatuse kohta ja/või siseriiklike õigusnormide vastavuse kohta asjaomasele direktiivile.
changing the legal position of the Member State concerned and thus of forming the subjectmatter of an action for annulment, given that it is the notification by the Member State which initiated the procedure under Article 95(4) and (6) EC and not the Commission’s opinion on the interpretation of the harmonisation directive at issue.
(vt punktid 47, 61–63) hinnangu kinnitamisega, ei muuda sellise hindamise tulemus asjaomase liikmesriigi õiguslikku olukorda ega saa seega olla tühistamishagi esemeks, kuna EÜ artikli 95 lõigetes 4 ja 6 ette nähtud menetluse alustab liikmesriigi esitatud teade ning mitte komisjoni arvamus asjaomase ühtlustamisdirektiivi tõlgendamise kohta.
In the context of that procedure, such an opinion means only that the grounds put forward by the Member State will be examined for the purposes of possibly maintaining the notified national provisions.
Tegelikult esitatakse selle menetluse raames selline arvamus ainult liikmesriigi poolt teatatud siseriiklike õigusnormide võimalikuks säilitamiseks esitatud põhjuste hindamise jätkamiseks.
Where the Commission restricts itself, in the context of the assessment of the admissibility of the notification under Article 95(4) EC, to recalling the extent of harmonisation by the directive at issue and to confirming the assessment made by the Member State which caused the latter to notify the national provision concerned, the outcome of such an examination is not capable of
Kui komisjon piirdub EÜ artikli 95 lõikes 4 ette nähtud teate vastuvõetavuse hindamise käigus teatud direktiiviga läbiviidud ühtlustamise ulatuse äramärkimisega ja liikmesriigi asjaomastest siseriiklikest õigusnormidest teatamiseni viinud
JUDGMENT OF THE COURT OF FIRST INSTANCE (Fifth Chamber, Extended Composition)
ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (viies koda laiendatud koosseisus)
In Case T-234/04,
Kohtuasjas T-234/04,
Kingdom of the Netherlands, represented by H. Sevenster, J. van Bakel and M. de Grave, acting as Agents, applicant, supported by
Madalmaade Kuningriik, esindajad: H. Sevenster, J. van Bakel ja M. de Grave, hageja, keda toetab
Kingdom of Denmark, represented by J. Molde, acting as Agent, intervener, v
Taani Kuningriik, esindaja: J. Molde, menetlusse astujad, versus
Commission of the European Communities, represented by F. Simonetti and M. van Beek, acting as Agents, defendant,
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: F. Simonetti ja M. van Beek, kostja,
THE COURT OF FIRST INSTANCE OF THE EUROPEAN COMMUNITIES (Fifth Chamber, Extended Composition), composed of M. Vilaras, President, M.E. Martins Ribeiro, F. Dehousse, D. Šváby and K. Jürimäe, Judges,
EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHUS (viies koda laiendatud koosseisus), koosseisus: koja esimees M. Vilaras, kohtunikud M. E. Martins Ribeiro, F. Dehousse, D. Šváby ja K. Jürimäe, kohtusekretär: ametnik C. Kristensen, arvestades kirjalikus menetluses ja 7. septembril 2006 toimunud kohtuistungil esitatut,
International provisions
Rahvusvahelised õigusnormid
The European Community and some of its Member States were contracting parties to the Convention for the prevention of marine pollution from land-based sources, signed in Parison 4 June 1974 (‘the Paris Convention’).
Euroopa Ühendus ja mõned selle liikmesriigid olid osapoolteks Pariisis 4. juunil 1974 allkirjastatud maismaalt lähtuva merereostuse vältimise konventsioonis (edaspidi „Pariisi konventsioon”).
Within the framework of that convention, the Paris Commission had adopted Decision 95/1 (‘PARCOM Decision 95/1’), which provides for the phasing-out of the use of short-chain chlorinated paraffins (‘SCCPs’).
Selle konventsiooni raames võttis Pariisi konventsiooni täitevorgan vastu otsuse 95/1 (edaspidi „otsus PARCOM 95/1”), mis näeb ette lühiahelaliste klooritud parafiinide (edaspidi „SCCP”) järkjärgulise kasutuselt kõrvaldamise.
The European Community is not a signatory to PARCOM Decision 95/1.
Euroopa Ühendus ei ole otsust PARCOM 95/1 allkirjastanud.