natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In addition, other indicators might, in certain circumstances, be relevant in concluding that an aid measure taken by a public undertaking is imputable to the State, such as, in particular, its integration into the structures of the public administration, the nature of its activities and the exercise of the latter on the market in normal conditions of competition with private operators, the legal status of the undertaking (in the sense of it being subject to public law or ordinary company law), the intensity of the supervision exercised by the public authorities over the management of the undertaking, or any other indicator showing, in the particular case, an involvement by the public authorities in the adoption of a measure or the
Lisaks võivad riigi osalusega äriühingu võetud abimeetme käsitlemisel riigi meetmena teatud juhtudel tähtsust omada muud faktorid nagu eelkõige selle ettevõtja integreeritus riigiasutuste süsteemi, tema tegevuse laad ja asjaolu, kas ettevõtja tegutseb turul tavapärastes konkurentsitingimustes kõrvuti eraõiguslike ettevõtjatega, ettevõtja õiguslik seisund, st kas see kuulub avaliku õiguse või tavapärase äriühinguõiguse reguleerimisalasse, riigiasutuste poolt ettevõtja juhtimise üle teostatava kontrolli intensiivsus ning kõik muud faktorid, mis konkreetse juhtumi puhul osutavad riigi ametiasutuste osalusele meetme vastuvõtmisel või sellele, et nende osalus ei ole
However, the mere fact that a public undertaking has been constituted in the form of a capital company under ordinary law cannot, having regard to the autonomy which that legal form is capable of conferring upon it, be regarded as sufficient to exclude the possibility of an aid measure taken by such a company being imputable to the State.
Seevastu ainuüksi asjaolu, et riigi osalusega äriühing on asutatud kapitaliühingu vormis tavaliselt kohaldatava õiguse alusel, ei saa pidada piisavaks – arvestades autonoomiat, mille niisugune õiguslik vorm võib talle anda – välistamaks seda, et niisuguse äriühingu võetud abimeedet saaks käsitleda riigi võetud meetmena.
The existence of a situation of control and the real possibilities of exercising a dominant influence which that situation involves in practice makes it impossible to exclude from the outset any imputability to the State of a measure taken by such a company, and hence the risk of an infringement of the Treaty rules on State aid, notwithstanding the relevance, as such, of the legal form of the public undertaking as one indicator, amongst others, enabling it to be determined in a given case whether or not the State is involved (France v Commission, paragraph 43 above, paragraph 57 and the caselaw cited).
Kontrolli olemasolu ja selle praktiliseks väljundiks olevad tegelikud võimalused valitseva mõju teostamiseks teevad võimatuks selle, et algusest peale oleks välistatud, et sellise ettevõtja võetud meedet saaks käsitleda riigi võetud meetmena, ning seega on võimatu välistada ohtu, et asutamislepingus sisalduvatest riigiabi käsitlevatest sätetest on mööda mindud – sõltumata sellest, kas riikliku ettevõtja õiguslik vorm iseenesest on muude faktorite hulgas faktorina asjakohane, võimaldamaks konkreetsel juhul järeldada, kas riik on kaasatud või mitte (eespool punktis 43 viidatud kohtuotsus Prantsusmaa vs. komisjon, punkt 57 ja viidatud kohtupraktika).
In the present case, the Commission, after contending that, at least before the middle of 1997, the Portuguese Republic was in a position to control Portugal Telecom (recital 109 of the contested decision), concluded, however, that nothing indicated that the Portuguese public authorities were implicated in the adoption of the payment facilities for the fee (recital 116 of the contested decision).
Käesoleval juhul on komisjon – olles märkinud, et vähemalt enne 1997. aasta keskpaika sai Portugali Vabariik kontrollida Portugal Telecomi (vaidlustatud otsuse põhjendus 109) – sellegipoolest järeldanud, et miski ei näita, et Portugali ametiasutused oleksid olnud seotud tasu maksmise võimaluste andmisega (vaidlustatud otsuse põhjendus 116).
The Commission contended, in that respect, that the regulation of tariffs and services proposed by Portugal Telecom made no distinction between private operators and the public broadcaster and that Portugal Telecom did not have to provide RTP with an obligatory universal service in terms of a network service (recital 111 of the contested decision).
Komisjon väitis selle kohta, et Portugal Telecomi tariife ja teenuseid reguleerivad eeskirjad ei eristanud eraõiguslikke ettevõtjaid avalik-õiguslikust ringhäälinguorganisatsioonist ning et Portugal Telecomil ei olnud kohustust pakkuda RTP-le kohustuslikku universaalset ringhäälinguvõrguteenust (vaidlustatud otsuse põhjendus 111).
It contended that Portugal Telecom, as a public limited company governed by company law, was not integrated into the structures of the public administrations (recital 113 of the contested decision).
Komisjon märkis, et Portugal Telecom kui eraõigusega reguleeritav aktsiaselts ei olnud ametiasutuste struktuuriga seotud (vaidlustatud otsuse põhjendus 113).
It stated that, in response to a question on its part, the Portuguese authorities expressly stated that they had not intervened, directly or indirectly, in the grant of the payment facilities for the fee.
Komisjon nentis, et vastuseks tema esitatud küsimusele tunnistasid Portugali ametiasutused sõnaselgelt, et nad ei ole tasu maksmise võimaluste andmisesse sekkunud otseselt ega kaudselt.
In addition, no third party had come forward with any indications of such an intervention (recital 114 of the contested decision).
Pealegi ei ole ka ükski kolmas isik esitanud talle andmeid sellise sekkumise võimalikkuse kohta (vaidlustatud otsuse põhjendus 114).
Lastly, the Commission, first, contended that Portugal Telecom’s behaviour did not change after the middle of 1997, since it continued to conclude agreements on payment facilities for the fee with RTP, and, second, stated that the main reason for those agreements was a dispute over the level of that fee.
Lõpuks väidab komisjon, et esiteks on Portugal Telecomi käitumine jäänud 1997. aasta keskpaigast alates muutumatuks, kuna ta on jätkuvalt sõlminud RTP-ga kokkuleppeid tasu maksmise võimaluste osas, ning teiseks täpsustab ta, et nende kokkulepete peamiseks põhjuseks on vaidlus aastamaksu suuruse üle.
That was confirmed by Anacom’s decision of 2003 (recital 115 of the contested decision).
Seda kinnitab ka Anacomi 2003. aasta otsus (vaidlustatud otsuse põhjendus 115).
The Court notes that the applicant’s criticisms of the arguments and the evidence put forward by the Commission in the contested decision are limited.
Esimese Astme Kohus märgib, et hageja kriitika komisjoni vaidlustatud otsuses toodud arutluskäigu ja asjaolude kohta on piiratud.
Although the applicant’s argument that Portugal Telecom was controlled by the Portuguese Republic, as majority shareholder, constitutes an uncontested fact in the dispute, in view of the caselaw outlined above, it is not sufficient for a finding that the measure at issue was imputable to the State.
Mis puudutab hageja argumenti, mille kohaselt kontrollis Portugali Vabariik Portugal Telecomi tema põhiaktsionärina, siis loomulikult kujutab see endast käesolevas asjas vaieldamatut asjaolu, kuid eespool viidatud kohtupraktikat arvestades ei ole see piisav, et selle alusel saaks järeldada, et vaidlusalune meede on käsitletav riigi võetud meetmena.
The applicant claims that the law contained a breach of the principle of equal treatment of private and public operators, with regard to the penalty incurred for late payment of the network fee.
Hageja väidab, et aastatasu maksmisega hilinemise korral kohaldatavate sanktsioonide osas on seaduses rikutud eraõiguslike ja avalikõiguslike ettevõtjate võrdse kohtlemise põhimõtet.
Only private operators incurred the withdrawal of their licence for late payment.
Maksmisega hilinemise korral lõpetati litsents üksnes eraõiguslike ettevõtjatel.
The Court notes that, even though, as the applicant claims, Article 13(1)(f) of Law No 58/90 relates solely to private operators, that fact is not such as to constitute evidence that the Portuguese Republic was implicated in the grant to RTP of the payment facilities for the fee.
Esimese Astme Kohus nendib, et kuigi – nagu hageja väidab – seaduse nr 58/90 artikli 13 lõike 1 punktis f on mõeldud ainult eraõiguslikke ettevõtjaid, ei ole see asjaolu oma laadilt käsitatav tõendina selle kohta, et Portugali Vabariik oli seotud RTP-le tasu maksmise võimaluste andmisega.
The Commission contends in that regard and the applicant does not contest that Portugal Telecom was, in any event, under no obligation
Komisjon väidab sellega seoses – ilma et hageja sellele vastu vaidleks –, et Portugal Telecomil ei olnud kohustust pakkuda RTP-le kohustuslikku universaalset ringhäälinguvõrguteenust. Teiste sõnadega,
The Court notes, lastly, that the applicant does not contest the Commission’s assessment that the payment facilities were mainly caused by a dispute between RTP and Portugal Telecom as to the level of the network fee.
Esimese Astme Kohus nendib lõpuks, et hageja ei ole vaidlustanud komisjoni väidet, mille kohaselt oli maksmisvõimaluste andmise peamine põhjus RTP ja Portugal Telecomi vaidlus kasutustasu suuruse üle.
The applicant, at most, claims that the decision taken by Anacom in 2003 is without any relevance to this case.
Hageja väidab selles osas, et Anacomi 2003. aasta otsus ei oma käesolevas asjas tähtsust.
However, that objection, which does not, moreover, call into question the Commission’s assessment, is not relevant.
Siiski ei ole see vastuväide asjakohane ega ei suuda pealegi kummutada komisjoni hinnangut.
Nothing precludes the Commission from relying on that 2003 decision as evidence — tenuous certainly, but none the less relevant — in support of its assessment that it was a tariff dispute between RTP and Portugal Telecom that was at the origin of the payment facilities for the fee.
Miski ei takista komisjonil tugineda kõnealusele 2003. aasta otsusele kui millelegi, mis – olgugi distantseeritud, kuid siiski asjassepuutuval moel – toetab hinnangut, mille kohaselt oli kasutustasu maksmisvõimaluste andmise lähtekohaks RTP ja Portugal Telecomi vaidlus tariifide üle.
The applicant’s argument that the alleged fact that Portugal Telecom did not waive recovery of those debts or its claim for default interest is insufficient, in itself, to prevent the measures being classified as State aid is clearly not related to the question whether the measure at issue is imputable to the State, but, at most, to the question whether State resources were involved.
Mis puudutab hageja argumenti, mille kohaselt ei ole väidetav fakt, et Portugal Telecom ei loobunud võlgnevuse ja viivisintresside nõudmisest, iseenesest piisav, et jätta need meetmed riigiabina kvalifitseerimata, ei ole see siiski seotud küsimusega, kas kõnealune meede on käsitletav riigi võetud meetmena või mitte, vaid äärmisel juhul sellega, kas asjasse olid kaasatud riigi vahendid.
That question is not at issue inasmuch as, in recital 107 of the contested decision, the Commission decided, essentially, to find that State resources may have been involved.
Selle küsimuse üle ei ole vaidlust, kuna komisjon on vaidlustatud otsuse põhjenduses 107 sisuliselt nentinud, et tegemist võis olla riigi vahenditega.
Concerning, lastly, the applicant’s reference to the fact that RTP was in a state of technical insolvency, a reference which could be understood as suggesting that it is only because of the implication of the Portuguese Republic that Portugal Telecom accorded the payment facilities for the fee to RTP, it does not in itself, however, include any specific refutation of the Commission’s argument that payment facilities for the fee can be explained by a tariff dispute between RTP and Portugal Telecom.
Mis puudutab lõpuks hageja viidatud asjaolu, et RTP oli tehniliselt maksejõuetu, ja mida võib mõista kui viidet võimalusele, et Portugal Telecom nõustus andma RTP-le kasutustasu maksevõimalused ainult seetõttu, et Portugali Vabariik oli asjaga seotud, siis see ei sisalda iseenesest konkreetset kõrvalekallet komisjoni väitest, mille kohaselt võis kasutustasu maksevõimaluste andmist seletada RTP ja Portugal Telecomi vahelise vaidlusega tariifide üle.
Accordingly, the Court of First Instance finds that the applicant has not succeeded in calling into question the Commission’s assessment, contained in the contested decision, according to which there was no information to permit it to conclude that the payment facilities for the fee could be imputed to the Portuguese Republic.
Neil asjaoludel leiab Esimese Astme Kohus, et hageja ei ole suutnud ümber lükata komisjoni vaidlustatud otsuses esitatud hinnangut, mille kohaselt ta ei leidnud mingeid viiteid sellele, et Portugali Vabariik võiks olla seotud kasutustasu maksevõimaluste andmisega.
It is thus necessary to reject that part of the plea.
Seega tuleb see väite osa tagasi lükata.
The third part, alleging failure to classify the 1994 bond issue as State aid
Kolmas osa, mis tugineb asjaolule, et 1994. aasta võlakirjaemissiooni ei kvalifitseeritud riigiabina
The applicant disputes that the Commission’s finding that the information notice for the 1994 bond issue indicated that RTP guaranteed repayment of the loan with its own revenue entitled that institution to find that there was no State aid.
Hageja vaidleb vastu komisjoni järeldusele, mille kohaselt oli teatises 1994. aasta võlakirjaemissiooni kohta öeldud, et RTP tagab laenu oma kasumist, ning mis võimaldas komisjonil järeldada, et tegemist ei ole riigiabiga.
It is apparent from the contested decision that RTP’s financial position was very poor in 1994.
Vaidlustatud otsusest nähtub, et RTP finantsolukord oli 1994. aastal halb.
It was solely because all its share capital was held by the State — and because it was thought that the State would not allow the undertaking to go into insolvency — that the 1994 bond issue was accepted by the market.
Turg aktsepteeris 1994. aasta võlakirjaemissiooni ainult tänu sellele, et kogu RTP kapital kuulus riigile ning see võimaldas arvata, et riik ei lase ettevõttel pankrotistuda.
That situation should have been properly taken into account in the assessment of the measure at issue.
Kõnealuse meetme hindamisel oleks tulnud seda olukorda igakülgselt arvesse võtta.
In the reply, the applicant cites the report of the Tribunal de Contas, from which it appears that the level of RTP’s bank indebtedness is explained by the fact that RTP is a public undertaking, entrusted with providing public service television and benefiting from the regular financial support of the State, which was sufficient guarantee for RTP’s various creditors.
Hageja tsiteerib repliigis Tribunal de Contase aruannet, millest nähtub, et RTP pangalaenude määra selgitab asjaolu, et RTP on riigi osalusega äriühing, kelle ülesanne on avalike televisiooniteenuse osutamine ja kes saab riigilt regulaarset rahalist toetust, mis on RTP paljudele võlausaldajatele piisav tagatis.
The Commission contends that the applicant’s position is incorrect.
Komisjon leiab, et hageja seisukoht on ekslik.
The Commission explained in the contested decision (recital 121) why it considered that the 1994 bond issue did not constitute State aid.
Komisjon selgitas vaidlustatud otsuses (põhjendus 121), miks ta asus seisukohale, et 1994. aasta võlakirjaemissioon ei kujuta endast riigiabi.
No State guarantee was formally given, which is something which the applicant admits.
Riik ei ole andnud formaalselt mitte mingisugust tagatist, mida hageja ka möönab.
RTP was a public limited company at the time and thus did not have a status which would have resulted in an implicit State guarantee.
RTP oli sel ajal aktsiaselts ning seega polnud tema õiguslik vorm selline, mille puhul oleks tegemist automaatse riigipoolse tagatise andmisega.
Consequently, the Commission contends that the 1994 bond issue was carried out under market conditions and that the State did not forgo revenue.
Sellest lähtuvalt asus komisjon seisukohale, et 1994. aasta võlakirjaemissioon toimus turutingimustel ning riik ei ole tulu kaotanud.
Lastly, the fact that RTP was owned by the State in no way alters that finding in view of the neutrality of the Treaty as to whether the undertaking at issue is in public or private ownership.
Pealegi ei muuda seda järeldust asjaolu, et RTP-d kontrollib riik, kuna asutamisleping jääb neutraalseks osas, kas kõnealune ettevõtja on riigi- või eraomanduses.
The Commission maintains that the report of the Tribunal de Contas is inadmissible because it was not produced in the application, and notes that even the quotation from the report upon which the applicant relies shows that the Portuguese Republic did not provide any guarantee whatsoever.
Komisjon väidab, et Tribunal de Contase aruanne on vastuvõetamatu, kuna seda ei esitatud koos hagiavaldusega, ning märgib, et ka aruande tsitaat, millele hageja toetub, näitab, et Portugali Vabariik ei ole mitte mingisugust tagatist andnud.
In recital 121 of the contested decision, the Commission stated that it had received no information to show that the 1994 bond issue was accompanied by a State guarantee.
Komisjon on vaidlustatud otsuse põhjenduses 121 märkinud, et ta ei ole saanud teavet, mis näitaks, et 1994. aasta võlakirjaemissioonil oleks olnud riigi tagatis.
According to the prospectus for that bond issue, it was RTP itself which guaranteed repayment of the debt.
Võlakirjaemissiooni prospekti kohaselt tagas võla tagasimaksmise RTP ise.
RTP did not have a legal status which led to an implicit State guarantee.
RTP õiguslik seisund ei olnud selline, mis oleks tähendanud riigipoolse tagatise olemasolu.
It is not contested that RTP was a public limited company at the time of the 1994 bond issue.
On vaieldamatu, et RTP oli 1994. aasta võlakirjaemissiooni ajal aktsiaselts.
As a result, RTP’s owner, the Portuguese Republic, was not subject to an unlimited obligation to repay that company’s debts.
Sellist õiguslikku vormi arvestades ei olnud Portugali Vabariigil kui RTP omanikul piiramatut kohustust kõnealuse äriühingu võlgade tasumisel.
Neither is it contested that the prospectus for the 1994 bond issue provided for no guarantee on the part of the State.
Samuti on selge, et 1994. aasta võlakirjaemissiooni prospektist ei nähtu kuidagi, et riik oleks andnud sellele tagatise.
The applicant claims, however, that the fact that the State had a 100% stake in RTP led to the existence of an implicit guarantee which alone explains how that company, despite its poor financial position, was successful in placing the 1994 bond issue on the market.
Hageja väidab, et asjaolu, et RTP aktsiad kuulusid 100% ulatuses riigile, tähendab automaatselt tagatise olemasolu, mis ainsa asjaoluna selgitab seda, et kõnealusel äriühingul oli võimalik halvale finantsolukorrale vaatamata 1994. aasta võlakirjaemissiooniga turule tulla.
It is necessary, however, not to confuse the question whether the State granted, expressly or implicitly, a guarantee — the only question relevant to this case — with that of how the market reacted to the fact that the issuer of the bonds was not just another private operator, but RTP.
Sellegipoolest ei tohi segamini ajada küsimust, kas riik andis sõnaselgelt või implitsiitselt tagatise, mis on ainus käesoleval juhul tähtsust omav aspekt, ning küsimust, kuidas turg reageeris asjaolule, et võlakirjade emiteerijaks ei olnud ükskõik milline eraõiguslik ettevõtja, vaid RTP.
The fact that the market agreed to subscribe to the 1994 bond issue — in the applicant’s opinion, because it considered that the State would guarantee de facto its repayment — does not permit a finding that there is State aid, since it is not disputed that the State did not give its guarantee, either expressly or implicitly.
Asjaolu, et turg nõustus märkima 1994. aasta võlakirjaemissiooni – hageja arvates põhjusel, et tagasimaksmine on de facto tagatud riigi poolt – ei võimalda teha järeldust, et tegemist on riigiabiga, kuna on selge, et riik ei ole sõnaselgelt ega implitsiitselt omapoolset tagatist andnud.
Only objective findings leading to the conclusion that the State legally had to repay that issue in the event of default by RTP would permit a finding of the existence of a State guarantee.
Riigipoolse tagatise olemaolu võimaldaks järeldada ainult objektiivne hinnang, millest nähtuks, et riik on õiguslikult võttes kohustatud kõnealuse emissiooni tagasi maksma juhul, kui RTP seda ei suuda.
It is not apparent from the court file or the applicant’s pleadings that the Portuguese Republic was under such an obligation.
Ei kohtutoimikust ega hageja kirjalikest märkustest ei nähtu, et Portugali Vabariigil oleks olnud selline kohustus.
Concerning the report of the Tribunal de Contas produced in the reply, that report, as noted in paragraphs 186 to 193 below, is not relevant to the assessment of the lawfulness of the contested decision.
Mis puudutab repliigis esitatud Tribunal de Contase aruannet, siis nagu allpool punktides 186–193 märgitud, ei ole see vaidlustatud otsuse õiguspärasuse hindamise seisukohast asjakohane.
Thus, the applicant having, in its pleadings, submitted no evidence such as to call into question the Commission’s assessment set out in recital 121 of the contested decision, it is necessary to dismiss the applicant’s head of claim concerning the 1994 bond issue.
Seega, kuna hageja ei ole oma kirjalikes märkustes esitanud midagi, mis võiks komisjoni poolt vaidlustatud otsuse põhjenduses 121 esitatud hinnangud kahtluse alal seada, tuleb hageja 1994. aasta võlakirjaemissiooni puudutav väide tagasi lükata.
Conclusion on the third plea in law
Kolmandat väidet puudutav järeldus
In view of all the foregoing considerations, it is necessary to uphold the present plea in part and to annul Article 2 of the contested decision inasmuch as it finds that the exemption from registration charges does not constitute State aid.
Arvestades eeltoodud kaalutlusi tervikuna, tuleb käesolev väide lugeda osaliselt vastuvõetavaks ja tühistada vaidlustatud otsuse artikkel 2 osas, milles selles on järeldatud, et vabastus notari- ja registreerimistasudest ei kujuta endast riigiabi.
By contrast, the remainder of the present plea is dismissed, that is to say, in so far as it concerns the payment facilities for the fee and the 1994 bond issue.
Seevastu ülejäänud osas, st kasutustasu maksmise vahendite ja 1994. aasta võlakirjaemissiooni osas, tuleb käesolev väide tagasi lükata.
It is necessary to examine, next, the second main contention, referred to in paragraph 33 above and, accordingly, the fourth plea in support of annulment.
Seejärel tuleb uurida teist põhilist vaidlusküsimust, millele on osutatud eespool punktis 33, ning ühtlasi neljandat tühistamisväidet.
The fourth plea in law, alleging that the Commission erred in law as to the conditions for the application of Article 86(2) EC
Neljas väide, mis tugineb õigusnormi rikkumisele EÜ artikli 86 lõike 2 kohaldamise tingimuste osas
This plea is divided into two parts.
Väide jaguneb kaheks osaks.
In the first part, the applicant claims that the award of the public television service by the Portuguese Republic to RTP, without competitive tendering, precluded the grant of a derogation under Article 86(2) EC.
Esimeses osas leiab hageja, et asjaolu, et Portugali Vabariik sõlmis RTP-ga avaliku televisiooniteenuse osutamise lepingu ilma avalikku hankemenetlust läbi viimata, välistab EÜ artikli 86 lõikes 2 ettenähtud erandi kohaldamise.
In the second part, the applicant alleges an infringement of Article 86(2) EC, resulting from breach by the Commission, in the contested decision, of the criteria for the application of that provision as defined in the Communication on broadcasting.
Teises osas väidab hageja, et EÜ artikli 86 lõiget 2 on rikutud seeläbi, et komisjon on vaidlustatud otsuses rikkunud nimetatud sätte kohaldamise tingimusi, mis on sõnastatud ringhäälinguteatises.
The first part, alleging the award of the public television service to RTP without competitive tendering
Esimene osa, mis tugineb asjaolule, et avaliku televisiooniteenuse osutamise leping sõlmiti RTP-ga ilma avalikku hankemenetlust läbi viimata