natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Clearly, therefore, the question submitted relates to the subjectmatter of the main proceedings, as defined by the referring court, and the answer to that question may be useful to that court in enabling it to decide whether the provisions of the Code are in conformity with Community law.
Niisiis on selge, et esitatud küsimused seonduvad põhikohtuasja esemega – nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on selle sõnas -tanud – ning et esitatud küsimusele antav vastus võib olla mainitud kohtule tarvilik, võimaldades tal otsustada, kas kõnesolevad WS-i sätted on ühenduse õigusega kooskõlas.
Admittedly, the Belgian Government denies that there is a link between Ms Eckelkamp’s debt to her brother and the immovable property in question such as to indicate the existence of a charge on that property, and points out, moreover, that the periods prescribed under the relevant provisions of Belgian law for the submission of new information to be taken into consideration in determining the basis of assessment of the transfer duties payable had expired by the date on which the action in the main proceedings was brought.
On tõsi, et Belgia valitsus ei nõustu esiteks sellega, et R. H. Eckelkampi võlal oma venna ees ja päritaval kinnisasjal oleks seos, mis näitaks selle kinnisasja võlaga koormatust, ning teiseks rõhutab ta, et asjassepuutuvates Belgia õigusnormides ette nähtud tähtaeg, mille jooksul võib vara ülemineku maksu arvutamise alust täiendada uute andmetega, oli põhikohtuasjas kaebuse esitamise kuupäevaks juba möödunud.
However, it must be borne in mind that the national court alone has jurisdiction to find and assess the facts in the case before it and to interpret and apply national law (see Case C-262/96 Sürül [1999] ECR I-2685, paragraph 95).
Kuid tuleb meenutada, et üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohus on pädev tuvastama ja hindama faktilisi asjaolusid tema menetletavas kohtuasjas ning tõlgendama ja kohaldama siseriiklikku õigust (vt 4. mai 1999. aasta otsus kohtuasjas C-262/96: Sürül, EKL 1999, lk I-2685, punkt 95).
It is for that court, not for the Court of Justice, to determine the scope and effect under Belgian law of a mortgage mandate and the consequences of such a mandate in regard to an immovable property left by way of inheritance and situated in Belgium.
Selle kohtu ja mitte Euroopa Kohtu ülesanne on teha kindlaks hüpoteegi seadmise volituse ulatus Belgia õiguses ja sellise volituse tagajärjed seoses Belgias asuva pärandatud kinnisasjaga.
Furthermore, it is apparent from the case-file submitted to the Court that, first, the absence of a reference to the disputed debt in the declaration filed by the appellants in the main proceedings was based on the provisions of the Code, which make no provision for the inclusion of such debts where the person whose estate is being administered was not residing in Belgium at the time of death — provisions which led the national court to refer a question concerning the interpretation of Community law for a preliminary ruling.
Pealegi nähtub Euroopa Kohtule edastatud toimikust esiteks, et põhikohtuasja hagejate esitatud deklaratsioonis vaidlusaluse võla mainimata jätmine põhines WS-i sätetel, mis ei näinud ette selliste võlgade arvessevõtmist, kui pärandaja ei elanud oma surma hetkel Belgias – need on sätted, mis tingisid eelotsusetaotluse esitanud kohtu pöördumise Euroopa Kohtu poole ühenduse õiguse tõlgendamise küsimuses.
Second, prior to the filing of the declaration of estate at issue, the competent authorities had informed the appellants in the main proceedings that Ms Eckelkamp’s debt could not be taken into account for the purposes of assessing duties on the transfer of property mortis causa, as she was not residing in Belgium at the date of her death.
Teiseks olid pädevad asutused informeerinud põhikohtuasja hagejaid enne pärandi kohta vaidlusaluse maksudeklaratsiooni esitamist, et R. H. Eckelkampi võlga ei saa vara mortis causa ülemineku maksu arvutamisel arvesse võtta, kuna ta ei elanud oma surma kuupäeval Belgias.
Third, as is apparent from paragraph 19 of the present judgment, that declaration appears to have been made by the appellants in the main proceedings without prejudice to any of their rights.
Kolmandaks, nagu nähtub käesoleva otsuse punktist 19, esitasid põhikohtuasja hagejad selle deklaratsiooni väidetavalt kõiki oma õigusi säilitades.
Moreover, the system of references for a preliminary ruling is based on a dialogue between one court and another, the initiation of which depends entirely on the national court’s assessment as to whether a reference is appropriate and necessary (see Case C-2/06 Kempter [2008] ECR I-411, paragraph 42).
Veel tuleb meenutada, et eelotsusetaotlus kätkeb kohtute vahelist dialoogi, mille alustamine sõltub täielikult siseriikliku kohtu hinnangust taotluse esitamise asjakohasusele ja vajalikkusele (vt 12. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-2/06: Kempter, EKL 2008, lk I-411 punkt 42).
While it is true that the national court found that the declaration made by the heirs became final on expiry of the statutory period for filing such declarations, it is nevertheless possible to glean from the question referred the factors necessary for an interpretation of Community law which the national court considers might usefully be applied in order to resolve, in accordance with that law, the dispute before it (see, to that effect, Case 132/81 Vlaeminck [1982] ECR 2953, paragraphs 13 and 14).
Kuigi on tõsi, et eelotsusetaotluse esitanud kohus sedastas, et pärijate esitatud deklaratsioon on selliste deklaratsioonide esitamiseks seaduses ette nähtud tähtaja möödumisel lõplikuks muutunud, võimaldab esitatud küsimus siiski saada selgust sellistes ühenduse õiguse tõlgendamiskriteeriumides, mille kohta leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et nende kohaldamine võib olla tarvilik tema menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks ühenduse õiguse kohaselt (vt selle kohta 16. septembri 1982. aasta otsus kohtuasjas 132/81: Vlaeminck, EKL 1982, lk 2953, punktid 13 ja 14).
It follows that the reference for a preliminary ruling must be considered to be admissible.
Järelikult on eelotsusetaotlus vastuvõetav.
By its question, the referring court asks in essence whether the provisions of Art -icles 12 EC, 17 EC and 18 EC, and those of Articles 56 EC and 58 EC, are to be interpreted as precluding legislation of a Member State, such as that at issue in the main proceedings, concerning the assessment of transfer and inheritance duties payable in respect of an immovable property situated in that Member State which makes no provision for the deductibility of debts secured on such property where the person whose estate is being administered was residing, at the time of death, not in that State, in which the immovable property is situated, but in another Member State, whereas provision is made for such deductibility where the person concerned was, at the time of death, residing in the firstmentioned State.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega sisuliselt teada, kas ühelt poolt EÜ artikleid 12, 17 ja 18 ja teiselt poolt EÜ artikleid 56 ja 58 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas kõne all olevad normid, mis käsitlevad selles liikmesriigis asuvalt kinnisasjalt tasutava vara ülemineku maksu ja pärandimaksu arvutamist ning ei näe ette võimalust seda kinnisasja koormavate võlgade mahaarvamiseks, juhul kui pärandaja ei elanud oma surma hetkel mitte selles riigis, kus asub kinnisasi, vaid teises liikmesriigis, samas kui niisugune mahaarvamise võimalus on ette nähtud siis, kui asjassepuutuv isik elas oma surma hetkel riigis, kus asub kinnisasi.
Article 56(1) EC lays down a general prohibition on restrictions on the movement of capital between Member States (Joined Cases C-463/04 and C-464/04 Federconsumatori and Others [2007] ECR I-10419, paragraph 19 and the caselaw cited).
EÜ artikli 56 lõige 1 keelab üldiselt kapitali liikumise piirangud liikmesriikide vahel (6. detsembri 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-463/04 ja C-464/04: Federconsumatori jt, EKL 2007, lk I-10419, punkt 19 ja viidatud kohtupraktika).
In the absence of a definition in the EC Treaty of ‘movement of capital’ for the purposes of Article 56(1) EC, the Court has previously recognised the nomenclature annexed to Directive 88/361 as having indicative value, even though the latter was adopted on the basis of Articles 69 and 70(1) of the EEC Treaty (subsequently, Art -icles 69 and 70(1) of the EC Treaty, repealed by the Treaty of Amsterdam), subject to the qualification, contained in the introduction to the nomenclature, that the list set out therein is not exhaustive (see, in particular, Case C-513/03 van Hilten-van der Heijden [2006] ECR I-1957, paragraph 39; Case C-452/04 Fidium Finanz [2006] ECR I-9521, paragraph 41; Federconsumatori and Others, paragraph 20; and Case C-256/06 Jäger [2008] ECR I-123, paragraph 24).
Kuna EÜ asutamislepingus ei ole määratletud mõistet „kapitali liikumine” EÜ artikli 56 lõike 1 tähenduses, on Euroopa Kohus omistanud direktiivile 88/361 lisatud nomenklatuurile indikatiivse tähenduse – kuigi direktiiv on vastu võetud EMÜ asutamislepingu artikli 69 ja artikli 70 lõike 1 alusel (hiljem EÜ artikkel 69 ja artikli 70 lõige 1; tunnistatud kehtetuks Amsterdami lepinguga) –, arvestades asjaolu, et vastavalt nomenklatuuri sissejuhatusele ei ole selles sisalduv loend ammendav (vt eelkõige 23. veebruari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-513/03: van Hilten-van der Heijden, EKL 2006, lk I-1957, punkt 39; 3. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-452/04: Fidium Finanz, EKL 2006, lk I-9521, punkt 41; eespool viidatud Federconsumatori jt kohtuotsus, punkt 20, ja 17. jaanuari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-256/06: Jäger, EKL 2007, lk I-123, punkt 24).
In that regard, the Court — noting, in particular, that inheritances consisting in the transfer to one or more persons of assets left by a deceased person or, in other words, a transfer to the heirs of ownership of the various items of property, rights, and so
Euroopa Kohus meenutas sellega seoses, et pärimine, mis tähendab surnud isikust järelejäänud vara üleminekut ühele või mitmele isikule või teisisõnu selle vara koosseisu kuuluvate erinevate asjade, õiguste jms omandi ülekandmist pärijatele, kuulub
A situation in which a person resident in Germany at the time of death leaves to persons resident in Germany and in the Netherlands an immovable property situated in Belgium and the subject of a transfer duty assessment in Belgium is certainly not a situation purely internal to a Member State.
Olukord, kus oma surma hetkel Saksamaal elanud isik pärandab teistele isikutele, kes elavad Saksamaal ja Madalmaades, Belgias asuva kinnisasja, millelt arvutatakse vara ülemineku maks Belgias, ei kujuta endast kuidagi puhtalt riigisisest olukorda.
Consequently, the inheritance at issue in the main proceedings constitutes a movement of capital for the purposes of Article 56(1) EC.
Järelikult on põhikohtuasjas kõne all oleva pärimise näol tegemist kapitali liikumisega EÜ artikli 56 lõike 1 tähenduses.
It is necessary to examine, first, whether, as the appellants in the main proceedings and the Commission of the European Communities maintain, national rules such as those at issue in the main proceedings amount to a restriction on the movement of capital.
Kõigepealt tuleb uurida, kas sellised siseriiklikud õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kujutavad endast kapitali liikumise piirangut, nagu väidavad põhikohtuasja hagejad ja Euroopa Ühenduste Komisjon.
In that regard, it should be borne in mind that the effect of national rules which determine the value of immovable property for the purposes of assessing the amount of tax payable when it is acquired through inheritance may be not only to discourage the purchase of immovable property situated in the Member State concerned, but also to reduce the value of the inheritance of a resident of a Member State other than that in which that property is situated (see, to that effect, Barbier, paragraph 62, and Jäger, paragraph 30).
Sellega seoses tuleb meenutada, et siseriiklikud sätted, mis määravad kindlaks kin nisasja väärtuse pärimise teel omandamise korral tasumisele kuuluva maksu arvutamiseks, võivad mitte ainult pärssida teise liikmesriigi residendi tahet osta asjaomases liikmesriigis asuvaid kinnisasju, vaid nende sätete mõjul võib ka väheneda sellise isiku pärandi väärtus, kelle elukoht on teises liikmesriigis kui see, kus asub kõnealune asi (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Barbier, punkt 62, ja Jäger, punkt 30).
As regards inheritances, the caselaw has confirmed that the measures prohibited by Article 56(1) EC as being restrictions on the movement of capital include those the
Mis puudutab pärimist, siis on kohtupraktikas kinnitatud, et EÜ artikli 56 lõike 1 alusel keelatud meetmete hulka – kuivõrd nende näol on tegemist kapitali liikumise
ECKELKAMP AND OTHERS effect of which is to reduce the value of the inheritance of a resident of a State other than the Member State in which the assets concerned are situated and which taxes the inheritance of those assets (van Hilten-van der Heijden, paragraph 44, and Jäger, paragraph 31).
ECKELKAMP JT piirangutega – kuuluvad ka meetmed, mille tagajärjel väheneb sellise isiku pärandi väärtus, kelle elukoht on teises liikmesriigis kui see, kus asub kõnealune vara ja kes selle vara pärimist maksustab (eespool viidatud kohtuotsused van Hilten-van der Heijden, punkt 44, ja Jäger, punkt 31).
In the present case, the national rules at issue in the main proceedings — in so far as they result in an inheritance consisting of immovable property situated in the Kingdom of Belgium being subject to transfer duties that are higher than the inheritance duties payable if the person whose estate is being administered had, at the time of death, been residing in that Member State — have the effect of restricting the movement of capital by reducing the value of an inheritance which includes such an asset.
Käesoleval juhul on põhikohtuasjas kõne all olevate siseriiklike sätete mõju – kuivõrd need sätted toovad kaasa Belgia Kuningriigi territooriumil asuva kinnisasja pärimise maksustamise vara ülemineku maksuga, mis on suurem kui pärandimaks, mis kuuluks tasumisele juhul, kui pärandaja oleks oma surma hetkel elanud selles liikmesriigis – kapitali liikumist piirav ning vähendab sellist kinnisasja sisaldava pärandi väärtust.
Where those rules make the deductibility of certain debts secured on the immovable property in question dependent on the place where, at the time of death, the person whose estate is being administered was residing, the greater tax burden to which the inheritance of nonresidents is consequently subject constitutes a restriction on the free movement of capital.
Kuna kõnesolevad õigusnormid seavad teatavate asjassepuutuvat kinnisasja koormavate võlgade mahaarvatavuse sõltuvusse pärandaja elukohast tema surma hetkel, on sellest tingitud mitteresidentide pärandil lasuva suurema maksukoormuse näol tegemist kapitali vaba liikumise piiranguga.
That conclusion cannot be called into question by the Belgian Government’s argument that the Code does not constitute a restriction inasmuch as there is an object- ive difference between the situations of residents and nonresidents as regards the assessment of inheritance and transfer duties, since only the Member State in which the person whose estate is being administered was residing can, logically, be in a position to take account, in the assessment of inheritance tax, of all components of the estate: assets, liabilities, movable property and immovable property.
Seda järeldust ei kõiguta Belgia valitsuse argument, et WS ei kujuta endast piirangut, kuivõrd residentide ja mitteresidentide olukord on pärandimaksu ja vara ülemineku maksu arvutamisel objektiivselt erinev, sest loogiliselt saab ainult see liikmesriik, kus pärandaja elas, võtta pärandimaksu arvutamisel arvesse kõiki pärandi koostisosasid, mille hulka kuuluvad varad ja kohustused, vallas- ja kinnisasjad.
That circumstance is irrelevant in the light of the criteria resulting from the caselaw referred to in paragraphs 43 and 44 of the present judgment (see also, to that effect, Jäger, paragraph 34).
Käesoleva kohtuotsuse punktides 43 ja 44 viidatud kohtupraktikast tulenevate kriteeriumide seisukohalt ei oma see asjaolu tähtsust (vt selle kohta eespool viidatud Jägeri kohtuotsus, punkt 34).
The Belgian Government contends, however, that, unlike the case which gave rise to the judgment in Barbier, the case in the main proceedings is characterised by the absence of an unconditional obligation to transfer legal title to the immovable
Belgia valitsus väidab siiski, et erinevalt eespool viidatud Barbier’ kohtuotsuse aluseks olnud asjast on põhikohtuasjale iseloomulik see, et puudub tingimusteta kohustus anda üle kõnesoleva kinnisasja omandiõigus, samuti kinnisasja suhtes majanduslike
It must be borne in mind that, in the case giving rise to the judgment in Barbier, the question referred concerned the assessment of tax payable on the inheritance of immovable property situated in a Member State and the taking into account, for the purposes of assessing the property’s value, of the fact that the holder of the legal title was under an unconditional obligation to transfer that title to a third party who had financial ownership of the property.
Olgu meenutatud, et eespool viidatud Barbier’ kohtuotsuse aluseks olnud asjas puudutas esitatud küsimus liikmesriigis asuva kinnisasja pärimisel tasumisele kuuluva maksu arvutamist ning asjaõiguse omajal lasuva tingimusteta kohus -tuse – anda asjaõigus üle kinnisasja suhtes majanduslikke õigusi omavale kolmandale isikule – arvessevõtmist selle kinnisasja väärtuse arvutamisel.
That debt was therefore directly linked to the immovable property included in the estate.
Niisiis oli see võlg päritava kinnisasjaga otseselt seotud.
Similarly, in relation to Articles 49 EC and 50 EC, the Court has already held that national rules which, in matters of taxation, refuse to allow nonresidents to deduct business expenses which are directly linked to the activity that generated the taxable income in the Member State concerned, while allowing residents to do so, risk operating mainly to the detriment of nationals of other Member States and are contrary to those articles (see, to that effect, Case C-234/01 Gerritse [2003] ECR I-5933, paragraphs 27 and 28).
Samuti on Euroopa Kohus seoses EÜ artiklitega 49 ja 50 leidnud, et siseriiklikud õigusnormid, mis maksustamise puhul keelavad mitteresidentidel asjassepuutuvas liikmesriigis maksustatud tulude aluseks oleva tegevusega otseselt seotud ettevõtluskulude mahaarvamise, lubades samas seda residentidele, võivad mõjutada negatiivselt eelkõige teiste liikmesriikide kodanikke ning on nimetatud artiklitega vastuolus (vt selle kohta 12. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C-234/01: Gerritse, EKL 2003, lk I-5933, punktid 27 ja 28).
At the hearing before the Court, both the appellants in the main proceedings and the Commission submitted that, by virtue of the mortgage mandate at issue, there was sufficient connection between the immovable property inherited and the debt in question.
Euroopa Kohtu istungil väitsid nii põhikohtuasja hagejad kui ka komisjon, et hüpoteegi seadmise volituse tõttu on pärimise teel omandatud kinnisasja ja kõnesoleva võla vahel piisav seos.
The Commission acknowledged, however, that, once the mortgage mandate no longer encumbers the immovable property concerned, which is situated in Belgium, but other immovable properties, the link between the debt and that immovable property could be called into question.
Komisjon möönis siiski, et võla ja kinnisasja vaheline seos võib olla kaheldav siis, kui hüpoteegi seadmise volitus ei koorma enam kõnesolevat Belgias asuvat kinnisasja, vaid teisi kinnisasju.
However, according to the wording of the question referred by the national court, a debt secured by a mortgage mandate relating to an immovable property constitutes a charge on that property.
Kuid eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse sõnastusest nähtuvalt koormab kinnisasjale hüpoteegi seadmise volitusega tagatud võlg seda kinnisasja.
In proceedings under Article 234 EC, the Court of Justice is empowered to rule on the interpretation or validity of Community provisions only
EÜ artiklis 234 sätestatud menetluse raames on Euroopa Kohus pädev otsustama ühenduse õigusnormide tõlgenduse või kehtivuse üle üksnes nende asjaolude põhjal,
ECKELKAMP AND OTHERS on the basis of the facts which the national court puts before it (see, to that effect, Case C-235/95 Dumon and Froment [1998] ECR I-4531, paragraph 25).
ECKELKAMP JT mis siseriiklik kohus on talle esitanud (vt eelkõige 16. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-235/95: Dumon ja Froment, EKL 1998, lk I-4531, punkt 25).
As is apparent from paragraph 32 of the present judgment, it is for the referring court, not for the Court of Justice, to ascertain the nature and effect under Belgian law of a mortgage mandate such as that at issue in the main proceedings, and to determine whether there is in fact a direct link between the debt being relied on and the immovable property to which the assessment of transfer duties that is at issue in the main proceedings relates.
Nagu nähtub käesoleva otsuse punktist 32, on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ja mitte Euroopa Kohtu ülesanne teha kindlaks põhikohtuasjas kõne all oleva hüpoteegi seadmise volituse ulatus Belgia õiguses ja sellise volituse tagajärjed ning tuvastada, kas tegelikult on olemas otsene seos väidetava võla ja selle kinnisasja vahel, millega on seotud põhikohtuasjas kõne all olev vara ülemineku maksu arvutamine.
In any event, it must be held that the fact that the deductibility of debts secured on an immovable property is conditional upon the person whose estate is being administered having been resident, at the time of death, in the State in which that immovable property is situated constitutes a restriction on the free movement of capital which is prohibited, in principle, under Article 56(1) EC.
Igal juhul tuleb märkida, et kinnisasja koormavate võlgade mahaarvamise sõltuvusse seadmine tingimusest, et pärandaja oleks oma surma hetkel elanud riigis, kus asub kinnisasi, kujutab endast kapitali vaba liikumise piirangut, mis on EÜ artikli 56 lõikega 1 põhimõtteliselt keelatud.
Next, it is necessary to consider whether the restriction on the free movement of capital thus established can be justified under the provisions of the Treaty.
Seejärel tuleb uurida, kas tuvastatud kapitali vaba liikumise piirangut saab asutamislepingu sätete alusel õigustada.
In that respect, it should be noted that, under Article 58(1)(a) EC, ‘Article 56 shall be without prejudice to the right of Member States … to apply the relevant provisions of their tax law which distinguish between taxpayers who are not in the same situation with regard to their place of residence or with regard to the place where their capital is invested’.
Siinkohal tuleb meenutada, et vastavalt EÜ artikli 58 lõike 1 punktile a „[a]rtikli 56 sätted ei mõjuta liikmesriikide õigust […] kohaldada oma maksuseaduste vastavaid sätteid, mis eristavad maksumaksjaid nende elukoha või nende kapitali investeerimise koha põhjal”.
That provision of Article 58 EC, in so far as it is a derogation from the fundamental principle of the free movement of capital, must be interpreted strictly.
Seda EÜ artikli 58 sätet kui erandit kapitali vaba liikumise aluspõhimõttest tuleb tõlgendada kitsalt.
It cannot therefore be interpreted as meaning that all tax legislation which draws a distinction between taxpayers based on their place of residence or the Member State in which they invest their capital is automatically compatible with the Treaty (see Jäger, paragraph 40).
Järelikult ei saa seda tõlgendada nii, et mis tahes maksuseadus, mis eristab maksukohustuslasi nende elukoha põhjal või selle põhjal, millisesse liikmesriiki nad oma kapitali investeerivad, on automaatselt asutamislepinguga kooskõlas (vt eespool viidatud Jägeri kohtuotsus, punkt 40).