natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The reference was made in proceedings between Willy Kempter KG (‘Kempter’) and the Hauptzollamt Hamburg-Jonas (Principal Customs Office Hamburg-Jonas; ‘the Hauptzollamt’) concerning the application of Paragraphs 48 and 51 of the Law on Administrative Procedure (Verwaltungsverfahrensgesetz) of 25 May 1976 (BGBl. 1976 I, p.
Taotlus esitati Willy Kempter KG (edaspidi „Kempter”) ja Hauptzollamt Hamburg-Jonase (kesktolliasutus, edaspidi „Hauptzollamt”) vahelises kohtuvaidluses Verwaltungsverfahrensgesetz’i (haldusmenetluse seadus, BGBl.
Community legislation
Ühenduse õigus
Article 4(1) of Commission Regulation (EEC) No 3665/87 of 27 November 1987 laying down common detailed rules for the application of the system of export refunds on agricultural products (OJ 1987 L 351, p. 1) is worded as follows:
Komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (EÜT L 351, lk 1), artikli 4 lõige 1 sätestab:
‘Without prejudice to the provisions of Articles 5 and 16, the refund shall be paid only upon proof being furnished [that] the products for which the export declaration was accepted have, within 60 days from the date of such acceptance of the export declaration, left the customs territory of the Community in the unaltered state.’
„Ilma et see piiraks artiklite 5 ja 16 kohaldamist, sõltub toetuse maksmine tõenditest selle kohta, et vastuvõetud ekspordideklaratsioonidega hõlmatud tooted on muutmata kujul lahkunud ühenduse tolliterritooriumilt 60 päeva jooksul alates kõnealusest vastuvõtmisest.”
Article 5(1) of Regulation No 3665/87 states:
Määruse nr 3665/87 artikli 5 lõige 1 sätestab:
‘Payment of the differentiated or nondifferentiated refund shall be conditional not only on the product having left the customs territory of the Community but
„Diferentseeritud või diferentseerimata toetuse maksmise tingimuseks on see, et lisaks ühenduse tolliterritooriumilt lahkumisele on tooted, välja arvatud juhul, kui
KEMPTER also — save where it has perished in transit as a result of force majeure — on its having been imported into a nonmember country and, where appropriate, into a specific nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration:
KEMPTER need on transportimisel vääramatu jõu tõttu hävinud, imporditud kolmandasse riiki ja võimaluse korral konkreetsesse kolmandasse riiki 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise päevast: a) kui on tõsiseid kahtlusi toote tegeliku sihtkoha suhtes […]
National legislation
Siseriiklik õigus
The first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG provides that an unlawful administrative act may, even after it has become unchallengeable, be withdrawn wholly or in part, with prospective or retroactive effect.
VwVfG artikli 48 lõike 1 esimene lause sätestab, et õigusvastase haldusakti võib ka siis, kui seda akti ei ole enam võimalik vaidlustada, tunnistada tervikuna või osaliselt nii edasiulatuvalt kui ka tagasiulatuvalt kehtetuks.
Paragraph 51 of the VwVfG concerns the reopening of a procedure closed by an administrative act that has become unchallengeable.
VwVfG artikkel 51 käsitleb lõplikuks muutunud haldusaktiga lõpetatud menetluse uuendamist.
Paragraph 51(1) provides that the relevant authority must, on application by the person concerned, decide whether to set aside or amend an unchallengeable administrative act:
Nimetatud artikli lõige 1 sätestab, et asjaomase isiku taotlusel otsustab asjaomane haldusorgan lõpliku haldusakti tühistamise või muutmise:
1. if the factual or legal situation on which the act was based has changed, following its adoption, in favour of the person concerned ;
– kui haldusakti andmise aluseks olevad faktilised ja õiguslikud asjaolud on hiljem asjaomase isiku kasuks muutunud;
2. if there is new evidence which would have led to a decision more favourable to the person concerned;
– kui ilmnevad uued tõendid, mis oleksid kaasa toonud asjaomase isiku suhtes soodsama otsuse tegemise ja
3. if there are grounds for reopening the procedure in accordance with Paragraph 580 of the Code of Civil Procedure (Zivilprozessordnung).
– kui tuvastatakse menetluse uuendamise põhjused tsiviilmenetluse koodeksi (Zivilprozessordnung) artikli 580 tähenduses.
Paragraph 51(3) states that such an application must be made within a period of three months from the day on which the person concerned became aware of the ground for reopening the procedure.
Kõnesoleva artikli lõige 3 täpsustab, et selline taotlus tuleb esitada kolme kuu jooksul alates ajast, mil asjaomane isik sai haldusmenetluse uuendamise asjaoludest teada.
The facts of the main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimused
According to the order for reference, Kempter exported cattle in the years 1990 to 1992 to a number of Arab countries and countries of the former Yugoslavia.
Eelotsusetaotluse kohaselt eksportis Kempter aastatel 1990–1992 veiseid Araabia ja endise Jugoslaavia riikidesse.
It applied for and received export refunds from the Hauptzollamt on this basis, in accordance with Regulation No 3665/87 which was in force at the time.
Ta taotles selle jaoks ja sai vastavalt sel ajal kehtinud määrusele nr 3665/87 Hauptzollamtilt eksporditoetust.
On conduct of an inquiry, the Betriebsprüfungsstelle Zoll (Customs Inspectorate) of the Oberfinanzdirektion (Principal Revenue Office), Freiburg, established that, before their import into those nonmember countries, some of the animals had died or been slaughtered out of necessity during transport or in the course of quarantine in the countries of destination.
Freiburgi Oberfinanzdirektioni (liidumaa maksuamet) Betriebsprüfungsstelle Zoll (tollikontrolli osakond) tuvastas uurimise käigus, et osa loomadest olid enne nimetatud kolmandatesse riikidesse importimist surnud või siis transportimise või sihtriigis karantiinis oleku ajal hädatapetud.
By decision of 10 August 1995, the Hauptzollamt accordingly demanded that Kempter repay the export refunds which it had received.
Seetõttu nõudis Hauptzollamt 10. augusti 1995. aasta otsusega, et Kempter maksaks saadud eksporditoetuse tagasi.
Kempter brought an action against that decision, but did not plead breaches of Community law.
Kempter esitas selle otsuse peale kaebuse, kuid ei tuginenud seejuures ühenduse õiguse rikkumisele.
By judgment of 16 June 1999, the Finanzgericht Hamburg (Finance Court, Hamburg) dismissed the action, on the ground that the claimant had not proved that the animals were imported into a nonmember country within 12 months following the date of acceptance of the export declaration, as required by Article 5(1) (a) of Regulation No 3665/87 for the payment of refunds.
Finanzgericht Hamburg jättis nimetatud kaebuse 16. juuni 1999. aasta otsusega rahuldamata, kuna kaebuse esitaja ei olnud esitanud tõendeid selle kohta, et loomad imporditi kolmandasse riiki 12 kuu jooksul alates ekspordideklaratsiooni vastuvõtmise päevast, mis on määruse nr 3665/87 artikli 5 lõike 1 punktis a ette nähtud toetuse maksmise tingimusena.
By order of 11 May 2000, the Bundesfinanzhof (Federal Finance Court) rejected at final instance Kempter’s appeal against that judgment.
Viimase kohtuastmena jättis Bundesfinanzhof 11. mai 2000. aasta määrusega Kempteri kaebuse rahuldamata.
The Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 thus became final.
Seega muutus Hauptzollamti 10. augusti 1995. aasta tagasinõudmise otsus lõplikuks.
In its judgment of 14 December 2000 in Case C-110/99 Emsland-Stärke [2000] ECR I-11569, at paragraph 48, the Court held that the condition that the goods must have been imported into a nonmember country in order for the export refunds provided for by a Community regulation to be granted can be raised against the recipient of the refunds only before their grant.
Euroopa Kohus sedastas oma 14. detsembri 2000. aasta otsuses kohtuasjas C-110/99: Emsland-Stärke (EKL 2000, lk I-11569, punkt 48), et tingimusele, mille kohaselt peavad ühenduse määrusega ette nähtud toetuste maksmiseks olema tooted kolmandasse riiki imporditud, saab toetuse saaja vastu tugineda vaid enne toetuste maksmist.
In a separate case, the Bundesfinanzhof delivered a judgment on 21 March 2002 in which it applied that interpretation established by the Court.
Bundesfinanzhof tegi 21. märtsil 2002 ühes teises kohtuasjas otsuse, milles ta kohaldas Euroopa Kohtu eeltoodud tõlgendust.
Kempter claims that it became aware of the Bundesfinanzhof’s judgment on 1 July 2002.
Kempter väidab, et ta sai viimati nimetatud kohtuotsusest teada 1. juulil 2002.
On 16 September 2002, that is to say approximately 21 months after delivery of the judgment in Emsland-Stärke, Kempter, relying on the Bundesfinanzhof’s judgment, requested the Hauptzollamt on the basis of Paragraph 51(1) of the VwVfG to review and withdraw the repayment decision at issue.
Kempter tugines Bundesfinanzhofi asjaomasele otsusele 16. septembril 2002 ehk 21 kuud pärast eespool nimetatud kohtuotsuse Emsland-Stärke kuulutamist ning taotles VwVfG artikli 51 lõike 1 alusel Hauptzollamtilt asjaomase tagasinõudmise otsuse läbivaatamist ning kehtetuks tunnistamist.
By decision of 5 November 2002, the Hauptzollamt rejected Kempter’s application, stating that this alteration in the caselaw did not mean any change in the legal situation, which alone would justify reopening the procedure under Paragraph 51(1)(1) of the VwVfG.
Hauptzollamt jättis 5. novembri 2002. aasta otsusega Kempteri taotluse rahuldamata, märkides seejuures, et asjaomane kohtupraktika pööre ei tähendanud sellist õiguse muutumist, mis üksi õigustaks VwVfG artikli 51 lõike 1 esimeses taandes ette nähtud menetluse uuendamist.
An administrative appeal against that decision was also rejected on 25 March 2003.
Ka selle otsuse peale esitatud vaie jäeti 25. märtsil 2003 rahuldamata.
Kempter then brought the matter before the Finanzgericht Hamburg again, submitting in particular that in the case in point the conditions for review of a final administrative decision, which had been set out by the Court in Kühne & Heitz, were met and that consequently the Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 had to be withdrawn. 18
Kempter pöördus seejärel uuesti Finanzgericht Hamburgi poole, väites eelkõige seda, et Euroopa Kohtu eespool viidatud kohtuotsuses Kühne & Heitz esitatud lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamise tingimused on käesoleval juhul täidetud ning et seetõttu tuleb Hauptzollamti 10. augusti 1995. aasta tagasinõudmise otsus kehtetuks tunnistada. 18
In its order for reference, the Finanzgericht Hamburg first finds that, in the light of Emsland-Stärke and the Bundesfinanzhof’s judgment of 21 March 2002, the Hauptzollamt’s repayment decision of 10 August 1995 is unlawful.
Finanzgericht Hamburg nendib oma eelotsusetaotluses kõigepealt, et eespool viidatud kohtuotsusest Emsland-Stärke ning Bundesfinanzhofi 21. märtsi 2002. aasta otsusest lähtudes on Hauptzollamti 10. augusti 1995. aasta tagasinõudmise otsus õigusvastane.
It then considers whether the Hauptzollamt is therefore obliged to review that decision, which in the meantime has become final, although the claimant did not plead misinterpretation of Community law, namely of Article 5(1) of Regulation No 3665/87, before either the Finanzgericht Hamburg or the Bundesfinanzhof.
Seejärel esitab Finanzgericht Hamburg küsimuse, kas nimetatud asjaolust tulenevalt on Hauptzollamt kohustatud seda vahepeal lõplikuks muutunud otsust läbi vaatama, olgugi et kaebuse esitaja ei olnud Finanzgericht Hamburgis ega Bundesfinanzhofis ühenduse õiguse, st määruse nr 3665/87 artikli 5 lõike 1 väärale tõlgendamisele tuginenud.
The referring court recalls that in Kühne & Heitz the Court of Justice ruled: ‘The principle of cooperation arising from Article 10 EC imposes on an administrative body an obligation to review a final administrative decision, where an application for such review is made to it, in order to take account of the interpretation of the relevant provision given in the meantime by the Court where:
Eelotsusetaotluse esitanud kohus tuletab meelde, et Euroopa Kohus sedastas eespool viidatud kohtuotsuses Kühne & Heitz, et: „EÜ artiklist 10 tuleneva koostööpõhimõtte kohaselt peab haldusorgan lõplikuks muutunud haldusakti vastavasisulise taotluse korral uuesti läbi vaatama, et arvestada vahepeal Euroopa Kohtu poolt asjaomasele sättele antud tõlgendusega kui
— the administrative decision in question has become final as a result of a judgment of a national court ruling at final instance;
– kõnealune akt on muutunud lõplikuks viimases astmes asja lahendava siseriikliku kohtu otsuse tagajärjel;
— that judgment is, in the light of a decision given by the Court subsequent to it, based on a misinterpretation of Community law which was adopted without a question being referred to the Court for a preliminary ruling under [the third paragraph of Article 234] EC; and
– kõnealune kohtuotsus põhineb sellest hilisemat Euroopa Kohtu praktikat arvestades ühenduse õiguse vääral tõlgendusel, mis võeti vastu Euroopa Kohtult EÜ artikli 234 [kolmandas lõigus] sätestatud tingimustel eelotsust küsimata ja
— the person concerned complained to the administrative body immediately after becoming aware of that decision of the Court.’
– asjaomane isik on pöördunud haldusorgani poole vahetult pärast kõnealusest kohtupraktikast teada saamist.”
The Finanzgericht Hamburg considers that the first two conditions set out in the preceding paragraph are met in the present case given the fact that, first, the Hauptzollamt has the power, under the first sentence of Paragraph 48(1) of the VwVfG, to withdraw its repayment decision of 10 August 1995 and, second, that decision did become final by reason of the order of 11 May 2000 of the Bundesfinanzhof which ruled at last instance.
Eelmises punktis nimetatud kahe esimese tingimuse osas leiab Finanzgericht Hamburg, et need on käesoleval juhul täidetud, arvestades esiteks asjaolu, et Hauptzollamtil on VwVfG artikli 48 lõike 1 esimese lause alusel õigus oma 10. augusti 1995. aasta tagasinõudmise otsus kehtetuks tunnistada ning teiseks seda, et nimetatud otsus muutus viimases astmes asja lahendava Bundesfinanzhofi 11. mai 2000. aasta määruse tagajärjel lõplikuks.
As regards the third condition referred to in Kühne & Heitz, the Finanzgericht is uncertain whether it must be interpreted as meaning that, first, the person concerned must have relied on Community law when he contested the administrative decision in court and, second, the national court must have dismissed the action without referring a question to the Court for a preliminary ruling. If that were the case, this condition I - 455
Eespool viidatud kohtuotsuse Kühne & Heitz kolmanda tingimuse osas esitab Finanzgericht Hamburg küsimuse selle kohta, kas nimetatud tingimust tuleb tõlgendada selliselt, et esiteks peab asjaomane isik olema esitanud haldusakti peale kohtusse kaebuse, tuginedes seejuures ühenduse õigusele, ning teiseks peab siseriiklik kohus olema jätnud kaebuse rahuldamata ilma Euroopa Kohtult eelotsust küsimata. I - 455
2008 — CASE C-2/06 could not be regarded as met here and, consequently, the action brought by Kempter would have to be dismissed, given that it pleaded misinterpretation of Community law before neither the Finanzgericht Hamburg nor the Bundesfinanzhof.
Vastaval juhul ei ole asjaomane tingimus käesolevas asjas täidetud, mistõttu põhikohtuasja kaebuse esitaja kaebus tuleb jätta rahuldamata, kuna Kempter ei ole Finanzgericht Hamburgis ega Bundesfinanzhofis tuginenud ühenduse õiguse väärale tõlgendusele.
The Finanzgericht Hamburg nevertheless considers that it can be seen from the judgment in Kühne & Heitz that in the case which gave rise to that judgment the claimant likewise did not request that a question be referred to the Court for a preliminary ruling. 23
Finanzgericht Hamburg leiab aga, et eespool viidatud kohtuotsuse Kühne & Heitz aluseks olnud asjaolude kohaselt ei taotlenud ka selles asjas kaebuse esitaja Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse esitamist. 23
In the grounds of its order for reference, the Finanzgericht Hamburg suggests, moreover, that the fact that national courts have themselves not understood the significance of a question of interpretation of Community law should not be held against the individual affected.
Eelotsusetaotluse põhjenduste osas märgib Finanzgericht Hamburg muu seas, et kui siseriiklikud kohtud ei ole ise mõistnud ühenduse õiguse tõlgenduse küsimise tähtsust, ei tohi seda asjaolu kasutada selle üksikisiku vastu, keda vastav haldusakt kahjustab.
The Finanzgericht Hamburg considers that the fourth condition referred to in Kühne & Heitz is met if the individual affected by the administrative decision inconsistent with Community law requests the administrative authority ‘without delay’ or ‘without culpable delay’ to review that decision, once it has ‘positive awareness’ of the relevant decision of the Court. 25
Eespool viidatud kohtuotsuse Kühne & Heitz kolmanda tingimuse osas leiab Finanzgericht Hamburg, et see tingimus on täidetud, kui üksikisik, keda asjaomane ühenduse õigusega vastuolus olev haldusakt kahjustab, palub „viivitamatult” või „ilma süülise viivitamiseta” haldusasutusel see otsus läbi vaadata niipea, kui ta on Euroopa Kohtu asjaomasest kohtupraktikast „tegelikult teada saanud”. 25
In the circumstances of the main proceedings, although Kempter’s application for review to the Hauptzollamt was made 21 months after delivery of the judgment in Emsland-Stärke, it cannot be regarded as too late, considering that it was made on 16 September 2002, that is to say less than three months from when Kempter has claimed to have become aware of the judgment in which the Bundesfinanzhof applied Emsland-Stärke.
Põhikohtuasja asjaolude kohaselt ei saa asjaomast uuesti läbivaatamise taotlust, olgugi et Kempter esitas selle Hauptzollamtile 21 kuud pärast eespool viidatud kohtuotsuse Emsland-Stärke kuulutamist, pidada hilinenuks, arvestades asjaolu, et see taotlus esitati 16. septembril 2002, st enne kolme kuu möödumist ajast, mil Kempter sai väidetavalt teada otsusest, milles Bundesfinanzhof kohaldas eespool viidatud kohtuotsust Emsland-Stärke.
Inasmuch as administrative authorities must apply the interpretation of a provision of Community law supplied by the Court in a preliminary ruling to legal relationships which have arisen before the Court’s judgment, the referring court is unsure whether the possibility of applying for review and withdrawal of an administrative decision that is final and infringes Community law might be temporally unrestricted or whether, on the other hand, it must be subject to a timelimit justified by reasons of legal certainty.
Kuna ühenduse õigusnormi tõlgendust, mille Euroopa Kohus on andnud eelotsuses, peab haldusasutus kohaldama enne selle otsuse kuulutamist tekkinud õigussuhetele, esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse, kas ühenduse õigust rikkuva lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamise ja kehtetuks tunnistamise taotlemise õigus on ajaliselt piiramatu või see on vastupidi tingimata seotud õiguskindlusest tuleneva ajalise piiranguga.
In those circumstances, the Finanzgericht Hamburg decided to stay proceedings and to refer the following questions to the Court for a preliminary ruling:
Seetõttu otsustas Finanzgericht Hamburg menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
(2) Is an application for the review and amendment of a final administrative decision which is contrary to Community law subject to a limit in time for overriding reasons of Community law, apart from the conditions set out in [Kühne & Heitz]?’ Consideration of the questions referred for a preliminary ruling
Kas [eespool viidatud kohtuotsuses Kühne & Heitz] sõnastatud tingimustest hoolimata on ühenduse õigusega vastuolus oleva lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamiseks ja kehtetuks tunnistamiseks taotluse esitamise õigus ühenduse õiguses õiguslikult põhjendatud mõjuvate eesmärkide tõttu ajaliselt piiratud?” Eelotsuse küsimused
Question 1
Esimene küsimus
By its first question, the referring court essentially asks whether Kühne & Heitz requires an administrative decision that has become final by virtue of a judgment of I - 457
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma esimese küsimusega sisuliselt teada, kas eespool viidatud kohtuotsusega Kühne & Heitz nähakse ette, et viimase kohtuastme I - 457
Observations submitted to the Court
Euroopa Kohtule esitatud märkused
Kempter, the Finnish Government and the Commission of the European Communities submit that the first question should be answered in the negative.
Kempter, Soome valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon leiavad, et esimesele küsimusele tuleb vastata eitavalt.
First of all, Kempter states that it does not follow from the third paragraph of Article 234 EC that the parties to the main proceedings must have pleaded misinterpretation of Community law before the national court in order for it to be obliged to make a reference for a preliminary ruling.
Kempter märgib esiteks, et EÜ artikli 234 kolmandast lõigust ei tulene, et põhikohtuasja pooled peavad siseriikliku kohtu eelotsusetaotluse esitamise kohustuse tekkimiseks olema siseriiklikus kohtus tuginenud ühenduse õiguse väärale tõlgendamisele.
Nor, the Commission adds, does such a condition follow from the grounds or operative part of the judgment in Kühne & Heitz. 31
Komisjon lisab, et selline tingimus ei tulene ka eespool viidatud kohtuotsuse Kühne & Heitz põhjendustest ega resolutiivosast. 31
Second, Kempter and the Commission observe that the obligation, under the third paragraph of Article 234 EC, on national courts ruling at final instance to make a reference for a preliminary ruling cannot depend either on the parties requesting them to make such a reference.
Kempter ja komisjon märgivad lisaks, et viimaseks astmeks olevate siseriiklike kohtute EÜ artikli 234 kolmandast lõigust tulenev eelotsusetaotluse esitamise kohustus ei tohi sõltuda ka sellest, kas pooled paluvad kohtult kõnealuse taotluse esitamist.
Finally, the Finnish Government submits that a need for the parties to the main proceedings to have pleaded misinterpretation of Community law before the national court could render the exercise of rights conferred by Community law impossible in practice and thus run counter to the principle of effectiveness.
Lõpuks võib Soome valitsuse sõnul tingimus, et põhikohtuasja pooled on siseriiklikus kohtus tuginenud ühenduse õiguse väärale tõlgendusele, esiteks muuta ühenduse õiguskorras tunnustatud õiguste kasutamise praktikas võimatuks ning seega minna vastuollu tõhususe põhimõttega.
Nor should the fact that a national court has not recognised the significance of a question of Community be held against the citizen affected.
Teiseks ei tohi asjaolu, et siseriiklikud kohtud ei ole tunnistanud ühenduse õiguse küsimuse tähtsust, kasutada selle üksikisiku vastu, keda asjaomane haldusakt kahjustab.
The Czech Government submits that review and withdrawal of a final decision by an administrative authority can be limited so as to require the person concerned to have relied on Community law when contesting that decision before the national courts only where those courts do not have, under domestic law, the power or the obligation to apply Community law of their own motion and that does not impede observance of the principles of equivalence and effectiveness.
Tšehhi valitsus väidab omalt poolt, et lõplikuks muutunud haldusakti läbivaatamise ja kehtetuks tunnistamise võimalust võib piirata juhtudega, mil asjaomane isik on selle otsuse siseriiklikus kohtus ühenduse õigusele tuginedes vaidlustanud, üksnes siis, kui asjaomasel kohtul ei ole siseriikliku õiguse alusel õigust ega kohustust ühenduse õigust omal algatusel kohaldada ning kui see asjaolu ei ole võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet silmas pidades takistuseks.
The Court’s answer
Euroopa Kohtu vastus