natgillin/translations-raw huggingface dataset:
As is apparent, in particular, from paragraphs 114 and 115 of the FIAMM judgment and paragraphs 107 and 108 of the Fedon judgment, the Court of First Instance took the DSB’s decision of 25 September 1997 into consideration only in order to determine whether, given its existence, either of the exceptions already established in the caselaw to the rule that the WTO agreements lack direct effect could apply here.
Nagu nähtub eelkõige kohtuotsuse FIAMM punktidest 114 ja 115 ning kohtuotsuse Fedon punktidest 107 ja 108, arvestas Esimese Astme Kohus VLO 25. septembri 1997. aasta otsust üksnes selleks, et teha kindlaks, kas seda otsust arvesse võttes on antud juhul kohaldatav emb-kumb kahest kohtupraktikas kehtestatud erandist sellest reeglist, et WTO lepingutel ei ole vahetut õigusmõju.
In so doing, the Court of First Instance did not take appropriate account of the arguments of FIAMM and Fedon to the effect that, after the expiry of the reasonable period of time allowed for implementing the DSB’s decision of 25 September 1997, the Community then had just two options, namely to comply or not to comply with that decision.
Nii toimides ei võtnud Esimese Astme Kohus kohaselt arvesse FIAMM-i ja Fedoni argumente, mis tulenesid asjaolust, et pärast seda, kui VLO 25. septembri 1997. aasta otsuse rakendamiseks antud mõistlik tähtaeg oli möödunud, jäi ühendusele vaid kaks valikut, st kas järgida seda otsust või mitte.
The flexibility of the WTO dispute settlement system, a feature which in particular enables the parties to pursue negotiated solutions and upon which
Seega jääb antud juhul puudu WTO vaidluste lahendamise süsteemi paindlikkusest, mis eelkõige võimaldab pooltel otsida
In those circumstances there is nothing to preclude direct effect being accorded to a decision of the DSB.
Neil tingimustel ei takista miski tunnistamast VLO otsuse vahetut õigusmõju.
Furthermore, a finding of unlawfulness which merely takes note of the failure to comply with the DSB’s decision of 25 September 1997 within the period allowed does not require the substance of the Community measure at issue to be examined and cannot therefore affect the way in which the Community decides to put an end to the unlawfulness, any solution remaining possible provided that it is consistent with the WTO agreements and accepted by the opposing party.
Lisaks sellele ei nõua õigusvastasuse tuvastamine, mis piirdub VLO 25. septembri 1997. aasta otsuse järgimatajätmise möönmisega, ühenduse asjaomase meetme sisulist uurimist ega mõjuta seega viisi, kuidas ühenduse otsustab selle õigusvastasuse lõpetada, jättes – eeldusel, et see on WTO lepingutega kooskõlas ja et vastaspool on nõus – kõik lahendused võimalikuks.
Nor did the Court of First Instance take appropriate account of the arguments of FIAMM and Fedon that, unlike an application for annulment or a reference for a preliminary ruling on the validity of a measure, an action for compensation cannot result in the Community measure concerned being eliminated or rendered inapplicable or, therefore, in the responsible bodies of the parties to the WTO agreements being denied the possibility of entering into negotiated arrangements.
Samuti ei võtnud Esimese Astme Kohus kohaselt arvesse FIAMM-i ja Fedoni argumente, mille järgi ei saa erinevalt tühistamisnõudest või akti kehtivust käsitlevast eelotsusetaotlusest muuta kahju hüvitamise hagi tagajärjel asjaomast ühenduse õigusakti kehtetuks või kohaldamatuks ega seega võtta WTO lepingute osapoolte organitelt võimalust leida kokkuleppelisi lahendusi.
That line of argument is particularly apposite because in the present instance the application for compensation is being examined after the conclusion of the dispute.
See argumentatsioon on seda enam oluline, et antud asjas uuritakse hüvitamisnõuet pärast vaidluse lõppu.
The same considerations provide grounds for rejecting the argument, recalled in paragraph 111 of the FIAMM judgment and paragraph 104 of the Fedon judgment, regarding the fact that the WTO agreements are founded on reciprocal and mutually advantageous arrangements.
Samadel kaalutlustel on põhjendatud lükata tagasi kohtuotsuse FIAMM punktis 111 ja kohtuotsuse Fedon punktis 104 meenutatud argument, et WTO lepingud põhinevad vastastikkuse ja vastastikuste eeliste baasil.
The Council submits that the Court of First Instance in fact examined in parallel the possibility of relying on WTO rules and on the DSB’s decision of 25 September 1997, as is apparent inter alia from paragraph 129 of the FIAMM judgment and paragraph 122 of the Fedon judgment.
Nõukogu leiab omalt poolt, et Esimese Astme Kohus uuris paralleelselt võimalust tugineda WTO eeskirjadele ja VLO 25. septembri 1997. aasta otsusele, nagu nähtub eelkõige kohtuotsuse FIAMM punktist 129 ja kohtuotsuse Fedon punktist 122.
The judgments under appeal are, moreover, consistent with the caselaw stating that the WTO agreements are not in principle among the rules in the light of which the Court of Justice is to review the legality of measures adopted by the Community institutions, and the Court of First Instance correctly held that neither of the two permitted exceptions to that principle is applicable here.
Lisaks on vaidlustatud kohtuotsused kooskõlas kohtupraktikaga, mille kohaselt ei kuulu WTO lepingud üldiselt nende normide hulka, mille alusel Euroopa Kohus kontrollib ühenduse institutsioonide aktide õiguspärasust, ja Esimese Astme Kohus leidis õigesti, et kumbki kahest erandist, mis sellest põhimõttest on lubatud teha, ei ole antud asjas kohaldatav.
Since the WTO agreements are not intended to confer rights on individuals, the Community likewise cannot incur liability by reason of any infringement of those agreements if the scope for manoeuvre enjoyed by WTO members with a view to complying or not complying with a decision of the DSB is not to be prejudiced.
Kuna WTO lepingute eesmärk ei ole tekitada õigusi eraõiguslikele isikutele, ei saa nende lepingute võimalik rikkumine tuua kaasa ka ühenduse vastutust, kui ei rikuta WTO liikmetele VLO otsuse järgimiseks või järgimatajätmiseks antud kaalutlusruumi.
The Council further contends that the distinction drawn by the appellants between the legal effects attached to a DSB decision and those resulting from the substantive rules which that decision has found to have been infringed is artificial.
Nõukogu leiab veel, et apellandid eristavad kunstlikult neid õiguslikke tagajärgi, mis seonduvad VLO otsusega, ja neid, mis tulenevad materiaalõigusnormidest, mida selle otsusega on rikutud.
Such a decision can be taken into consideration in an action for compensation only in so far as those substantive rules have previously been found to have direct effect.
Sellist otsust võib kahju hüvitamise hagi raames arvesse võtta vaid siis, kui eelnevalt on leitud, et nimetatud materiaalõigusnormidel on vahetu õigusmõju.
In the Commission’s submission, at first instance FIAMM and Fedon did not in any way put forward the possibility of relying directly on a DSB decision as a specific and independent theory enabling the unlawfulness of action of the Community to be established or centre their arguments on this point.
Komisjon on seisukohal, et esimeses astmes ei toonud FIAMM ja Fedon konkreetse ja autonoomse teooriana välja võimalust tugineda otse VLO otsusele, mis lubab tuvastada ühenduse tegevuse õigusvastasust, ega koondanud oma argumente sellele punktile.
They essentially set out standard arguments in order to establish that the failure to amend the Community legislation so as to comply with the WTO agreements after the DSB’s decision of 25 September 1997 involved a breach of higherranking rules of law.
Nende argumentatsioon oli peamises osas klassikaline ning sellega taheti väita, et jättes vastu võtmata ühenduse õigusakti, mille abil end pärast VLO 25. septembri 1997. aasta otsust WTO lepingutega kooskõlla viia, rikuti õigusaktide hierarhias kõrgemal asuvaid õigusnorme.
It was only as a subsidiary point that FIAMM and Fedon simply contended, without expanding upon and otherwise substantiating this assertion, that, should the WTO agreements not be directly applicable, the DSB’s decision of 25 September 1997 should have direct effect.
Teise võimalusena esitatud nõudes väitsid FIAMM ja Fedon – jättes samas selle väite muul moel edasi arendamata ja toetamata –, et kui eeldada, et WTO lepingud ei ole vahetult kohaldatavad, peaks VLO 25. septembri 1997. aasta otsusel olema vahetu õigusmõju.
The Court of First Instance, which is not indeed required to rule on each of the arguments put forward by the applicants, accordingly took account of the arguments of FIAMM and Fedon in an appropriate manner, mainly concentrating, in paragraphs 108 to 150 of the FIAMM judgment and paragraphs 101 to 143 of the Fedon judgment, on an examination of the conduct of the Community institutions, but not without referring to the effects of the DSB’s decision of 25 September 1997 in paragraphs 108 and 144 of the FIAMM judgment and paragraphs 101 and 137 of the Fedon judgment.
Esimese Astme Kohus, kes ei ole kohustatud otsustama hagejate kõikide argumentide üle, võttis kohaselt arvesse FIAMM-i ja Fedoni argumente, keskendudes kohtuotsuse FIAMM punktides 108–150 ja kohtuotsuse Fedon punktides 101–143 peamiselt ühenduse institutsioonide tegevuse uurimisele, jätmata samas kohtuotsuse FIAMM punktides 108 ja 144 ning kohtuotsuse Fedon punktides 101 ja 137 viitamata VLO 25. septembri 1997. aasta otsuse tagajärgedele.
In view of the, even implicit, grounds of the judgments under appeal, FIAMM and Fedon are, furthermore, able to understand the reasons for which the Court of First Instance held that the institutions’ conduct had not been established to be unlawful, even after a decision of the DSB.
Arvestades vaidlustatud kohtuotsuste põhjendusi, isegi kaudseid põhjendusi, on FIAMM-il ja Fedonil võimalik lisaks mõista põhjuseid, miks Esimese Astme Kohus leidis, et institutsioonide tegevuse õigusvastasus ei ole tõendatud isegi pärast VLO otsust.
If the Court of Justice were nevertheless to hold that the grounds of the judgments under appeal are insufficient, it could uphold their operative parts while supplementing their grounds.
Kui Euroopa Kohus peaks siiski leidma, et vaidlustatud kohtuotsuste põhjendused ei ole piisavad, võiks ta kinnitada nende resolutsioonid, täiendades samas põhjendusi.
The question whether the WTO agreements may be relied upon by individuals who have suffered damage in order to contest the validity of Community legislation, in a situation where a DSB decision has found that legislation to be incompatible with the WTO agreements and the reasonable period of time granted for complying with the DSB decision has expired, was decided by the Court in the negative in Case C-377/02 Van Parys [2005] ECR I-1465.
Küsimusele, kas kahju kandnud õigussubjektid saavad tugineda WTO lepingutele eesmärgiga seada kahtluse alla ühenduse õigusakti kehtivus – olukorras, kus VLO otsusega on tuvastatud selle õigusakti vastuolu nimetatud lepingutega ja selle otsuse täitmiseks antud mõistlik tähtaeg on möödunud –, vastas Euroopa Kohus eitavalt oma 1. märtsi 2005. aasta otsuses kohtuasjas C-377/02: Van Parys (EKL 2005, lk I-1465).
Any distinction between review of the legality of Community action with a view to a finding of invalidity and such review with a view to the award of compensation is, in this regard, irrelevant.
Antud juhul ei ole oluline eristada ühenduse tegevuse seaduslikkuse kontrolli, mille eesmärk on tühistamise saavutamine, ja kontrolli, mille eesmärk on hüvitise saamine.
Furthermore, to compensate the industry affected by measures providing for suspension which are consistent with the WTO agreements would prejudice the rebalancing of concessions to which those measures contribute and would therefore prejudice reciprocity.
Kahju kompenseerimine tööstusharule, mis on kandnud WTO lepingutega kooskõlas olevatest peatamismeetmetest tulenevat kahju, rikub kontsessioonide uuesti tasakaalu viimist, milleks need meetmed on kehtestatud, ja seega vastastikkust.
The Kingdom of Spain also takes the view that the judgments under appeal satisfy the obligation to state reasons.
Ka Hispaania Kuningriik on seisukohal, et vaidlustatud kohtuotsustes on põhjendamiskohustus täidetud.
The Court of First Instance referred, in paragraph 100 of the FIAMM judgment and paragraph 93 of the Fedon judgment, to the proposition advanced by FIAMM and Fedon regarding the direct effect of a DSB decision and, in paragraphs 116 to 150 of the FIAMM judgment and paragraphs 109 to 143 of the
Esimese Astme Kohus viitas kohtuotsuse FIAMM punktis 100 ja kohtuotsuse Fedon punktis 93 FIAMM-i ja Fedoni väidetele VLO otsuse vahetu õigusmõju kohta ning kohtuotsuse FIAMM punktides 116–150 ja kohtuotsuse Fedon
Fedon judgment, it refuted that proposition in examining the question whether the existence of such a decision enables the Community courts to review the legality of the conduct of the Community institutions in the light of WTO rules.
KOHTUOTSUS 9.9.2008 – LIIDETUD KOHTUASJAD C-120/06 P JA C-121/06 P punktides 109–143 lükkas kohus need väited ümber, uurides küsimust, kas sellise otsuse olemasolu annab ühenduse kohtule pädevuse kontrollida ühenduse institutsioonide tegevuse seaduslikkust WTO eeskirjade suhtes.
Furthermore, the Court of First Instance did not err in law in concluding that it was impossible to carry out such a review in the case in point.
Lisaks sellele ei rikkunud Esimese Astme Kohus õigusnormi, kui ta leidis, et antud asjas ei olnud sellist kontrolli võimalik teostada.
In particular, the risk for the Community of laying itself open to actions for damages would be liable to weaken its position and to lead it not to contemplate the possibility of exhausting all the ways in which disputes may be settled, including in particular the possible adoption of retaliatory measures by the opposing party and the subsequent search for a solution.
Kui ühendus lubaks kahju hüvitamise hagisid, nõrgestaks see tema positsiooni ja tooks kaasa selle, et ühendus ei kaaluks võimalust kasutada kõiki viise vaidluste lahendamisel, sealhulgas eelkõige võimalikku vastuabinõude kehtestamist vastaspoole poolt ja hilisema lahenduse otsimist.
Nor is there any justification in law for drawing a distinction according to whether the review of the legality of the Community’s action takes place with a view to the annulment of a measure or with a view to the award of compensation, since the criteria for such review are invariable and in particular cannot depend on whether or not there is damage or on the time at which the damage is alleged.
Lisaks sellele ei luba õiguslikult miski eristada seda, kas ühenduse tegevuse seaduslikkuse kontrolli teostatakse meetme tühistamise või hüvitise saamise eesmärgil, kuna sellise kontrolli kriteeriumid on muutumatud ja need ei saa sõltuda kahju olemasolust või puudumisest või hetkest, mil nimetatud kahju tekkimist väideti.
First of all, as the Advocate General has observed in point 20 of his Opinion, although, according to its heading, the first plea is intended to raise a lack of reasoning in the judgments under appeal, examination of the content of the appeals reveals that the latter also contain substantive complaints regarding the approach adopted by those judgments; those complaints were, moreover, the focus of most of the debate between the parties both during the written procedure and at the hearing.
Kõigepealt tuleb märkida, nagu seda tegi kohtujurist oma ettepaneku punktis 20, et kuigi apellatsioonkaebuse esimese väitega viidatakse vastavalt selle pealkirjale vaidlustatud kohtuotsuste põhjenduste puudumisele, ilmneb hagiavalduste sisu uurimisel, et need sisaldavad ka sisulisi etteheiteid neis kohtuotsustes võetud seisukohtade suhtes; nendele etteheidetele keskendus peamine vaidlus poolte vahel nii kirjalikus menetluses kui ka kohtuistungil.
It is therefore appropriate, for the purposes of ruling on the first plea, to distinguish its two parts, concerning, first, a lack of reasoning in the judgments under appeal and, second, an error of law committed by the Court of First Instance in relation to the
Samuti on esimese väite üle otsustamiseks vaja eristada selle kahte osa, millest esimene tuleneb vaidlustatud kohtuotsuste põhjenduste puudumisest ja teine Esimese Astme Kohtu poolsest õigusnormi rikku-
First part of the plea
Väite esimene osa
The question whether the grounds of a judgment of the Court of First Instance are contradictory or inadequate is a question of law which is amenable, as such, to judicial review on appeal (see, inter alia, the judgment of 11 January 2007 in Case C-404/04 P Technische Glaswerke Ilmenau v Commission, paragraph 90).
Küsimus, kas Esimese Astme Kohtu otsuse põhjendused on vastuolulised või ebapiisavad, kujutab endast õiguslikku küsimust, mida võib sellisena apellatsioonkaebuses tõstatada (vt eelkõige 11. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-404/04 P: Technische Glaswerke Ilmenau vs. komisjon, punkt 90).
It should however be recalled, first, that, as the Court of Justice has repeatedly held, the requirement that the Court of First Instance give reasons for its decisions cannot be interpreted as meaning that it is obliged to respond in detail to every single argument advanced by the appellant, particularly if the argument was not sufficiently clear and precise (see, inter alia, Case C-274/99 P Connolly v Commis­sion [2001] ECR I-1611, paragraph 121; Case C-197/99 P Belgium v Commission [2003] ECR I-8461, paragraph 81; and Technische Glaswerke Ilmenau v Commission, paragraph 90).
Selles osas tuleb aga esiteks meenutada – nagu Euroopa Kohus on korduvalt leidnud –, et Esimese Astme Kohtu kohustust oma otsuseid põhjendada ei saa tõlgendada nii, et Esimese Astme Kohtul tuleb üksikasjalikult vastata hageja igale argumendile, eriti kui need ei ole piisavalt selged ja täpsed (vt eelkõige 6. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-274/99 P: Connolly vs. komisjon, EKL 2001, lk I-1611, punkt 121; 11. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-197/99 P: Belgia vs. komisjon, EKL 2003, lk I-8461, punkt 81, ja eespool viidatud kohtuotsus Technische Glaswerke Ilmenau vs. komisjon, punkt 90).
Examination of the applications lodged by FIAMM and Fedon before the Court of First Instance reveals, first of all, that the assertion relating to the possible direct effect of the DSB’s decision of 25 September 1997 does not appear at all in the section of those applications intended to establish that an infringement of the WTO agreements by the Community exists or can be relied upon.
FIAMM-i ja Fedoni poolt Esimese Astme Kohtule esitatud hagiavalduste uurimisel selgub kõigepealt, et väide, mis puudutab VLO 25. septembri 1997. aasta otsuse võimalikku vahetut õigusmõju, ei esine kuskil neis hagiavalduste osades, milles soovitakse tõendada WTO lepingute rikkumist ühenduse poolt või võimalust sellele tugineda.
The assertion can be found in a section of the applications seeking to demonstrate that the higherranking rules of law which are thus alleged to have been infringed, and which include, in particular, the principle pacta sunt servanda and the WTO agreements, are ‘intended to protect individuals’, so that there would be compliance in that regard with one of the conditions which the caselaw requires to be met in order for liability of the Community for unlawful conduct of its institutions to be put in issue.
See väide sisaldub hoopis hagiavalduste osas, milles soovitakse näidata, et kõrgema astme õigusnormid – mille rikkumisele viidatakse ja mille hulgas on eelkõige pacta sunt servanda põhimõte ja WTO lepingud – on „[ette nähtud] eraõiguslike isikute kaitseks”, nii et selles osas on täidetud üks tingimustest, millele kohtupraktika allutab võimaluse kohaldada ühenduse vastutust tema organite õigusvastase tegevuse eest.
Also, that assertion was expressed, from the angle described above, only very much as a subsidiary point, since FIAMM and Fedon simply submitted that, if direct effect and the resulting status of a rule protecting individuals were not to be accepted in the case of the WTO agreements, they should be as regards decisions of the DSB.
Pealegi on see väide eeltoodud vaatenurgast lähtudes esitatud selgelt teise võimalusena, kuna FIAMM ja Fedon kinnitasid lihtsalt, et juhul kui WTO lepingute puhul ei tunnustata vahetut õigusmõju ja sellest tulenevat eraõiguslike isikute kaitse eesmärki, tuleb seda teha VLO otsuste suhtes.
Finally, that assertion, which, as regards FIAMM, takes up two paragraphs of an application of 177 paragraphs and, as regards Fedon, is contained in a footnote, is not, either in the applications or in the replies subsequently lodged by FIAMM and Fedon, expanded upon or accompanied by a specific line of argument intended to support it.
Lõpuks ei ole kõnealust väidet – mis hõlmab FIAMM-i puhul kahte punkti hagiavaldusest, milles neid on kokku 177, ja Fedoni puhul ühte joonealust märkust – mingil moel eriliselt edasi arendatud mainitud hagiavaldustes ega ka repliikides, mille FIAMM ja Fedon hiljem esitasid, ning selle toetuseks ei ole esitatud ka konkreetseid toetavaid argumente.
It follows from the foregoing that, contrary to what FIAMM and Fedon contend in the very specific arguments which they devote to this question in the context of their appeals under the cover of a request that the reasoning of the judgments under appeal be reviewed, they did not in their applications to the Court of First Instance in any way state with the clarity and precision which would have been required that the direct effect which may attach to decisions of the DSB would justify the establishment of failure to comply with them as a new, third, exception to the principle that the WTO agreements cannot be relied upon for the purposes of reviewing the legality of secondary Community legislation.
Eeltoodust tuleneb, et vastupidiselt sellele, mida FIAMM ja Fedon väidavad apellatsioonkaebuse raames sellele küsimusele pühendatud väga spetsiifilistes argumentides, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuste põhjenduste kontrollimise nõude varjus, ei toonud nad Esimese Astme Kohtule esitatud hagiavaldustes nõutava selguse ja täpsusega mingil moel välja asjaolu, et VLO otsuste võimalik vahetu õigusmõju õigustab nende otsuste täitmatajätmise käsitlemist uue ja kolmanda erandina põhimõttest, et WTO lepingutele ei saa kohtus tugineda selleks, et kontrollida ühenduse teiseste õigusaktide seaduslikkust.
As is apparent from Fedon’s application and FIAMM’s reply, they, on the contrary, expressly invoked one of the two traditionally accepted exceptions to that principle, submitting that in this instance the Community indicated that it intended to implement a specific obligation assumed within the framework of the GATT.
Nagu nähtub Fedoni hagiavaldusest ja FIAMM-i repliigist, tuginesid nad üheselt hoopis ühele kahest traditsiooniliselt aktsepteeritud erandist, mida on lubatud teha sellest põhimõttest, väites, et antud juhul viitas ühendus soovile täita GATT-i raames võetud erikohustust.