natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It noted, lastly, that the retail market appeared to be characterised by a number of structural features which appeared to provide sufficient incentives to the operators to collectively refuse access to Mobile Virtual Network Operators.
Lõpuks märkis ta, et jaeturul näib olevat mitu struktuurilist omadust, mis tunduvad andvat ettevõtjatele piisaval määral põhjust keelduda kollektiivselt võimaldamast juurdepääsu virtuaalse mobiilivõrgu ettevõtjatele.
The first comment of the contested act affects the legal position of the CMT at the very most so far as concerns future market reviews which it would carry out .
Vaidlustatud akti esimene märkus mõjutab sideameti õiguslikku olukorda äärmisel juhul seoses turuanalüüsidega, mida tal tuleb tulevikus teha.
However, it does not affect in the slightest the CMT’s legal position so far as concerns the adoption of the measure which it had notified to the Commission (and to the other NRAs) and still less Vodafone’s legal position.
Sellel ei ole siiski mingit mõju sideameti õiguslikule olukorrale seoses selle meetme võtmisega, millest ta komisjonile (ja teistele reguleerivatele asutustele) teatas, ja veelgi vähem Vodafone’i õiguslikule olukorrale.
In a second comment, which concerns the focal point, the Commission noted in the contested act that the CMT had found the existence of such a point, which was transparent, consisting in the denial of wholesale access to third parties.
Teises märkuses, mis käsitleb koondumispunkti, tõi komisjon esile, et sideamet on tuvastanud koondumispunkti olemasolu, mis on läbipaistev ja seisneb selles, et kolmandatele isikutele ei võimaldata juurdepääsu hulgiturule.
Despite the fact that the CMT had not identified a focal point at the retail level, which was not indispensable, the Commission deemed it plausible in the contested act, in the light of the alignment of commercial strategies of the three network operators, that the slightest deviation towards more aggressive price competition should be easily detected.
Kuigi sideamet ei tuvastanud koondumispunkti jaeturul – mis ei ole ka hädavajalik – pidas komisjon kolme võrguettevõtja äristrateegiate kokkulangemist arvestades tõenäoliseks, et väiksematki kõrvalekallet agressiivsema hinnakonkurentsi suunas oleks kerge avastada.
The content of that second comment also shows that it does not seek to produce binding legal effects.
Teise märkuse sisust nähtub, et selle eesmärk ei ole samuti luua siduvaid õiguslikke tagajärgi.
In its third comment, which concerns the retaliation mechanism, the Commission observed, in the case of the wholesale market, that that mechanism could be ‘implemented’, but that the ‘CMTcould have provided further evidence’ on ‘whether such mechanism would be more immediate and [was] sufficiently strong to discipline the deviating firm’.
Kolmandas märkuses, mis puudutab vastumeetmeid, tõdes komisjoni hulgituru suhtes, et neid meetmeid [saab] „rakendada”, kuid „sideamet oleks võinud esitada rohkem tõendeid” selle kohta, „kas neid vastumeetmeid oleks võinud veel varem rakendada ja kas need [olid] piisavalt mõjuvad eeskirju rikkunud ettevõtjale”.
It went on to state that ‘NRAs are invited to assess in a market review whether then on deviator [mobile network operators] could easily conclude a contract with a [mobile virtual network operator], whose entry and specific commercial strategy is likely to discipline the deviator [mobile network operator]’.
Seejärel lisas ta, et „reguleerivad asutused võiksid turuanalüüsis hinnata, kas teised mobiilvõrguettevõtjad, kes ei riku eeskirju, saavad hõlpsalt sõlmida lepingu [virtuaalse mobiilvõrgu ettevõtjaga], kelle turulesisenemine ja konkreetne äristrateegia võivad eeskirju rikkunud mobiilvõrguettevõtjat distsiplineerida”.
The Commission examined the possibilities of retaliation at the retail level, to which the CMT also refers.
Komisjon uuris vastumeetmete võimalusi jaeturul, mida ka sideamet mainis.
It took the view that overall there were credible retaliation mechanisms at that level.
Ta leidis, et sellel turul on üldiselt usaldusväärseid vastumeetmeid.
That comment in the contested act does not change the legal position of the CMT either insofar as concerns the adoption of the measure which it had notified to the Commission (and to the other NRAs) and still less Vodafone’s legal position.
Ka see märkus vaidlustatud akti kohta ei muuda sideameti õiguslikku olukorda seoses selle meetme võtmisega, millest ta komisjonile (ja teistele reguleerivatele asutustele) teatas, ja veelgi vähem Vodafone’i õiguslikku olukorda.
In a fourth comment, which relates to the close monitoring of the market and entry of the fourth mobile network operator, the Commission observed in the contested act that Xfera had not yet entered the market and it invited ‘the Spanish authorities to explore appropriate measures in order to ensure efficient use of the available spectrum’.
Neljandas kommentaaris, mis käsitleb turu täpset jälgimist ja neljanda mobiilvõrguettevõtja sisenemist, tõi komisjon esile, et Xfera ei olnud veel turule tulnud, ja kutsus „Hispaania ametiasutusi otsima sobivaid abinõusid, et tagada olemasoleva spektri tõhus kasutamine.”
The Commission advised the CMT to closely monitor the effects of a possible entry of Xfera in 2006 on the future sustainability of the collectively dominant position and added that any ‘concrete evidence of developments in the retail market not linked to the regulatory measures in the relevant market that would cast doubt on the sustainability of the collectively dominant position will require a review of the relevant market’.
Komisjon soovitas sideametil täpselt jälgida Xfera võimaliku 2006. aasta turulesisenemise tagajärgi seoses kollektiivse turgu valitseva seisundi püsivusega ja lisas, et iga „täpne tõend muutuste kohta jaeturul, mis ei ole seotud asjaomase turu eeskirjadega ja mis tekitavad kahtlusi kollektiivse turgu valitseva seisundi püsivuse kohta […] tingiks vajaduse analüüsida asjaomast turgu uuesti”.
It pointed out that such a review should be notified to it in accordance with Article 7(3) of Directive 2002/21.
Ta tuletas meelde, et sellisest analüüsist tuleks talle vastavalt direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikele 3 teatada.
Nor does that comment of the contested act change the legal position of the CMTso far as concerns the adoption of the measure that it had notified to the Commission (and to the other NRAs), and still less Vodafone’s legal position.
Seegi vaidlustatud akti märkus ei muuda sideameti õiguslikku olukorda seoses selle meetme võtmisega, millest ta komisjonile (ja teistele reguleerivatele asutustele) teatas, ja veelgi vähem Vodafone’i õiguslikku olukorda.
It merely requires the CMT to monitor closely the entry of the fourth network operator on the market concerned and to carry out, where appropriate, a review of the market.
Sideametil on selle alusel üksnes kohustus jälgida hoolikalt neljanda mobiilvõrguettevõtja sisenemist asjaomasele turule ja viia vajadusel läbi uus turuanalüüs.
The fact that such a review would have to be notified to the Commission (and to other NRAs) stems directly from Article 7(3) of Directive 2002/21, which requires prior notification in respect of market analyses falling within the scope of Article 16 of that directive .
Asjaolu, et sellest analüüsist tuleb teatada komisjonile (ja teistele reguleerivatele asutustele), tuleneb otseselt direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikest 3, mis kehtestab kohustuse teatada eelnevalt selle direktiivi artikli 16 reguleerimisalasse kuuluvatest turuanalüüsidest.
Lastly, the Commission concluded its letter by stating that the additional information provided by the CMT during the notification process had been crucial in the Commission’s assessment of the CMT’s notification and it requested the CMT ‘to base its final measure on the most recent available information’.
Kirja lõpetuseks rõhutas komisjon, et sideameti poolt teatamismenetluses komisjonile edastatud täiendav teave oli sideameti poolse teatamise hindamisel otsustava tähtsusega ja ta kutsus ametit üles „tuginema lõpliku meetme puhul kõige hiljutisemale olemasolevale teabele”.
That appears to be more a recommendation or a piece of advice than a legally binding obligation .
Kirjeldatud osa näib pigem olevat soovitus või nõuanne kui õiguslikult siduv kohustus.
In any event, that comment does not affect the applicant’s legal position.
Igal juhul ei too see märkus kaasa muutusi hageja õiguslikus olukorras.
Analysis of the various comments made by the Commission in the contested act does not therefore show that it seeks to produce binding legal effects.
Vaidlustatud aktis komisjoni esitatud erinevate märkuste analüüsist ei tulene seega, et selle eesmärk oleks kaasa tuua siduvaid õiguslikke tagajärgi.
In any event, it must be pointed out that, according to wellestablished case-law, whatever the grounds on which an act is based, only its operative part is capable of producing legal effects (Case T-138/89 NBV and NVB v Commission [1992] ECR II-2181, paragraph 31, and Case T-213/00 CMA CGM and Others v Commission [2003] ECR II-913, paragraph 186).
Igal juhul tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad sõltumata sellest, millistele põhjendustele akt tugineb, üksnes akti resolutiivosal olla õiguslikud tagajärjed (Esimese Astme Kohtu 17. septembri 1992. aasta otsus kohtuasjas T-138/89: NBV ja NVB vs. komisjon, EKL 1992, lk II-2181, punkt 31, ja 19. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas T-213/00: CMA CGM jt vs. komisjon, EKL 2003, lk II-913, punkt 186).
However, the contested act does not contain an operative part .
Kuid tuleb tõdeda, et vaidlustatud aktil resolutiivosa puudub.
Nonetheless, in Vodafone’s submission, the following statement at the end of the contested act constitutes its operative part: ‘Pursuant to Article 7(5) of … Directive [2002/21], CMT must take the utmost account of comments of other NRAs and the Commission and may adopt the resulting draft measure and, where it does so, shall communicate it to the Commission.’
Vodafone väidab siiski, et vaidlustatud akti resolutiivosa moodustab järgmine avaldus akti lõpus: „Direktiivi [2002/21] artikli 7 lõike 5 kohaselt peab sideamet võtma täiel määral arvesse teiste reguleerivate asutuste ja komisjoni arvamusi ja ta võtab meetme eelnõu vastu ning edastab selle komisjonile.”
It relies on the omission in that quotation of the words ‘except in cases covered by paragraph 4’ which appear in Article 7(5) of Directive 2002/21.
Ta tugineb sellele, et toodud tsitaadis on välja jäetud sõnad „kui tegemist ei ole lõikes 4 osutatud juhtumiga,” mis sisalduvad direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikes 5.
In this respect, it is sufficient to note that the fact that Article 7(5) of Directive 2002/21 is reproduced merely confirms the nonbinding nature of the contested act (see paragraph 93 above).
Sellega seoses piisab, kui tõdeda, et direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 5 tsiteerimine ainult kinnitab seda, et vaidlustatud akt ei ole siduv (vt eespool punkt 93).
The omission to which Vodafone refers can be explained by the fact that the contested act falls entirely within the scope of the procedure of Article 7(3), and that the conditions of Article 7(4) of Directive 2002/21 are not satisfied.
Seda fraasi väljajätmist, millele viitab Vodafone, on võimalik selgitada asjaoluga, et vaidlustatud akt kuulub tervikuna artikli 7 lõikes 3 ette nähtud menetluse alla ja et direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 4 nõuded ei ole täidetud.
Only the initiation of a procedure under Article 7(4) of Directive 2002/21 could have led in the present case to the adoption of a measure having binding legal effects.
Üksnes menetluse algatamine direktiivi 2002/21 artikli 7 lõike 4 alusel oleks käesoleval juhul viinud sellise meetme võtmiseni, millel on siduvad õiguslikud tagajärjed.
It follows that neither the content of the contested act nor the legal context in which it was adopted show that it constitutes an act producing binding legal effects.
Eeltoodust tuleneb, et vaidlustatud akti sisu ega selle vastuvõtmise õiguslikud asjaolud ei tõenda, et see on siduvate õiguslike tagajärgedega akt.
It is not therefore an act which is amenable to review under Article 230 EC.
Seega ei ole tegemist aktiga EÜ artikli 230 mõttes, mille peale saab esitada hagi.
This action must therefore be declared inadmissible.
Järelikult tuleb hagi käesolevas asjas tunnistada vastuvõetamatuks.
In any event, the Court considers that even if the contested act did constitute an act open to challenge, Vodafone would not have standing to bring proceedings for the reasons set out below.
Esimese Astme Kohus leiab igal juhul, et isegi kui vaidlustatud akt oleks selline akt, mille peale saab esitada hagi, siis puuduks Vodafone’il alltoodud põhjustel õigus olla kohtumenetluses pool.
Vodafone’s standing to bring proceedings
Vodafone’i õigus olla kohtumenetluses pool
The Commission and the Kingdom of Spain submit that the contested act is not of direct concern to Vodafone within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC.
Komisjon ja Hispaania Kuningriik väidavad, et vaidlustatud akt ei puuduta Vodafone’i otseselt EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.
Vodafone submits that the contested act is of direct concern to it .
Vodafone leiab, et vaidlustatud akt puudutab teda otseselt.
The CMT’s adoption of its decision was automatic in view of the content of the contested act.
Arvestades vaidlustatud akti sisu, oleks tema väitel olnud sideameti otsuse vastuvõtmine automaatne.
The possibility that the CMT might not have given effect to the contested act was purely theoretical and its intention to act in conformity with the Commission’s comments was not in doubt (Case 62/70 Bock v Commission [1971] ECR 897; Case 11/82 Piraiki-Patraiki and Others v Commission [1985] ECR 207, paragraphs 8 to 10, and Case C-386/96 P Dreyfus v Commission [1998] ECR I-2309, paragraph 44; Cableuropa and Others v Commission, cited in paragraph 126 above, paragraph 66).
See võimalus, et sideamet ei oleks vaidlustatud akti täitnud, on puhtalt teoreetiline ja puudub igasugune kahtlus tema kavatsuses tegutseda komisjoni arvamuse kohaselt (Euroopa Kohtu 23. novembri 1971. aasta otsus kohtuasjas 62/70: Bock vs. komisjon, EKL 1971, lk 897; 17. jaanuari 1985. aasta otsus kohtuasjas 11/82: Piraiki-Patraiki jt vs. komisjon, EKL 1985, lk 207, punktid 8–10, ja 5. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-386/96 P: Dreyfus vs. komisjon, EKL 1998, lk I-2309, punkt 44; eespool punktis 126 viidatud kohtuotsus Cableuropa jt vs. komisjon, punkt 66).
The fact that the CMT intended to implement the proposed measure as soon as it had received the Commission’s endorsement is clear from the fact that, on 31 January 2006, the day after the Commission adopted the contested act, and before the CMT convened to adopt the proposed measure, it had issued a press release stating that, having received the approval of the Commission of its analysis, it would impose its proposed regulatory obligations to guarantee access of third parties to the networks of the three mobile operators.
Vodafone’i väitel tuleneb see, et sideamet kavatses plaanitud meedet rakendada kohe, kui ta komisjoni heakskiidu saab, asjaolust, et 31. jaanuaril 2006, st järgmisel päeval pärast seda, kui komisjon oli vaidlustatud akti vastu võtnud ja enne kui sideamet kogunes kavandatud meetme vastuvõtmiseks, avaldas ta pressiteate, mainides, et kuna komisjon on selle analüüsi heaks kiitnud, siis kehtestab ta kavandatud regulatiivsed kohustused, et tagada kolmandate isikute juurdepääs kolme kõnealuse mobiilioperaatori võrkudesse.
In this respect, Vodafone draws an analogy between the present case and that in Bock v Commission, cited in paragraph 153 above, in which the Court of Justice held that the authorisation granted by the Commission to a Member State to refuse an import licence directly concerned the applicant in that case, since the appropriate German authorities had already informed the applicant that they would reject its application as soon as the Commission had granted them the requisite authorisation (paragraph 7 of the judgment).
Vodafone viitab sellega analoogiale käesoleva asja ja selle kohtuasja vahel, milles tehti eespool punktis 153 viidatud kohtuotsus Bock vs. komisjon, milles Euroopa Kohus sedastas Vodafone’i hinnangul, et komisjoni poolt liikmesriigile antud luba keelduda impordilitsentsi andmisest puudutas selle kohtuasja hagejat otseselt, kuna pädevad Saksa ametiasutused olid talle teada andnud, et nad lükkavad tema taotluse tagasi kohe, kui neil on vastav luba komisjonilt (kohtuotsuse punkt 7).
The procedure of the present case may also, in Vodafone’s submission, be compared with control of concentrations and State aid proceedings, since the Commission’s decision in such proceedings does not require implementation of the notified concentration or grant of the notified State aid either but simply clears a way the final hurdle to adoption of the notified measure, which does not prevent the Commission’s decision from having direct effect, including vis-à-vis third parties (Case T-177/04 easyJet v Commission [2006] ECR II-1931, paragraph 32).
Vodafone’i väitel võib käesolevas asjas käsitletavat menetlust samuti võrrelda koondumiste kontrolli ja riigiabi menetlustega, sest nendes menetlustes ei ole samuti vaja komisjoni otsust selleks, et teatatud koondumist või riigiabi rakendada, vaid see lihtsalt eemaldab viimase takistuse teatatud meetme võtmiselt, mis ei tähenda, et komisjoni otsusel ei saaks olla vahetut õigusmõju, kaasa arvatud kolmandate isikute suhtes (Esimese Astme Kohtu 4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas T-177/04: easyJet vs. komisjon, EKL 2006, lk II-1931, punkt 32).
It further states that the contested act directly affected its legal position by depriving it of the procedural rights which it would have enjoyed during the second phase of the examination .
Ta juhib veel tähelepanu sellele, et vaidlustatud akt mõjutab otseselt tema õiguslikku olukorda, jättes ta ilma menetlusõigustest, mis tal oleksid olnud kontrolli teises osas.
Lastly, Vodafone submits that the contested act is of individual concern to it within the meaning of the fourth paragraph of Article 230 EC, and moreover this does not appear to be contested by the Commission .
Lõpuks väidab Vodafone, et vaidlustatud akt puudutab teda isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses, mida liiatigi ei ole komisjon vaidlustanud.
It states in that respect that it is part of a group of only three undertakings which are specifically referred to in the contested act, that it was the subject of the imposition of ex ante control obligations under Article 16 of Directive 2002/21 and that it is furthermore an interested party within the meaning of Article 6 of the Directive .
Vodafone rõhutab sellega seoses, et ta kuulub gruppi, mis koosneb ainult kolmest ettevõtjast, keda vaidlustatud aktis konkreetselt nimetatakse, et talle määrati ex ante kontrollikohustus direktiivi 2002/21 artikli 16 alusel ja et ta on ka huvitatud pool selle direktiivi artikli 6 mõttes.
It also points out that it participated in the administrative procedure before the Commission during the first phase of the examination of draft measure ES/2005/0330, submitted comments on the draft measure and would have been entitled to participate in the in-depth proceedings before the Commission had the second phase of the procedure been initiated.
Vodafone märgib samuti, et ta osales komisjonis toimunud haldusmenetluses meetme nr ES/2005/0330 eelnõu läbivaatamise esimese osa käigus, esitas meetme eelnõu kohta märkusi ja tal oleks õigus osaleda komisjonis toimuvas põhjalikus menetluses, kui menetluse teine osa algatataks.
It is settled caselaw that, under the fourth paragraph of Article 230 EC, individuals may challenge an act or a decision producing legal effects in their regard only if that act or decision is of both direct and individual concern to them (Case 25/62 Plaumann v Commission [1963] ECR 95, and Case C-50/00 P Unión de Pequeños Agricultores v Council [2002] ECR I-6677, paragraph 44; see also, to that effect,
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võivad isikud esitada EÜ artikli 230 neljanda lõigu alusel hagi akti või otsuse peale, millel on nende suhtes õiguslikud tagajärjed, üksnes siis, kui see akt või otsus puudutab neid korraga nii otseselt kui ka isiklikult (Euroopa Kohtu 15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann vs. komisjon, EKL 1963, lk 197, punkt 223, ja 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, EKL 2002, lk I-6677, punkt 44; vt
Royal Philips Electronics v Commission, cited in paragraph 62 above, paragraphs 272 and 291).
KOMISJON selle kohta ka eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Royal Philips Electronics vs. komisjon, punktid 272 ja 291).
For a contested Community act to be of direct concern to a natural or legal person, it must directly affect the legal situation of the person concerned and its implementation must be purely automatic and result from Community rules alone without the application of other intermediate rules (Dreyfus v Commission, cited in paragraph 153 above, paragraph 43; Royal Philips Electronics v Commission, cited in paragraph 62 above, paragraph 272; order of 9 January 2007 in Case T-127/05 Lootus Teine Osaühing v Council, not published in the ECR, paragraph 39).
Ühenduse õigusakt puudutab füüsilist või juriidilist isikut otseselt siis, kui see mõjutab vahetult asjaomase isiku õiguslikku olukorda ning selle rakendamine on puhtautomaatne ja tuleneb vaid ühenduse õigusnormidest, ilma et kohaldataks muid vahenorme (eespool punktis 153 viidatud kohtuotsus Dreyfus vs. komisjon, punkt 43; eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Royal Philips Electronics vs. komisjon, punkt 272; Esimese Astme Kohtu 9. jaanuari 2007. aasta määrus kohtuasjas T-127/05: Lootus Teine Osaühing vs. nõukogu, kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 39).
That is the case, in particular, where the possibility that addressees will not give effect to the Community measure is purely theoretical and their intention to act in conformity with it is not in doubt (Piraiki-Patraiki and Others v Commission, cited in paragraph 153 above, paragraphs 8 to 10; Dreyfus v Commission, cited in paragraph 153 above, paragraph 44; Case T-54/96 Oleifici Italiani and Fratelli Rubino v Commission [1998] ECR II-3377, paragraph 56, and Royal Philips Electronics v Commission, cited in paragraph 62 above, paragraph 273).
Nii on see eelkõige juhul, kui selle õigusakti adressaadi jaoks jääb üksnes teoreetiline võimalus seda mitte rakendada ja tema soov tekitada sellele vastavaid tagajärgi on väljaspool kahtlust (eespool punktis 153 viidatud kohtuotsus Piraiki-Patraiki jt vs. komisjon, punktid 8–10, ja eespool punktis 153 viidatud kohtuotsus Dreyfus vs. komisjon, punkt 44; Esimese Astme Kohtu 15. septembri 1998. aasta otsus kohtuasjas T-54/96: Oleifici Italiani ja Fratelli Rubino vs. komisjon, EKL 1998, lk II-3377, punkt 56, ja eespool punktis 62 viidatud kohtuotsus Royal Philips Electronics vs. komisjon, punkt 273).
That is not the case here, having regard to the central role exercised by the NRAs for the purposes of achieving the objectives of Directive 2002/21 (see paragraphs 72 to 74 above).
Kuid käesoleval juhul see nii ei ole, arvestades reguleerivate asutuste keskset rolli direktiivi 2002/21 eesmärkide saavutamisel (vt eespool punktid 72–74).
The procedure under Article 7(3) of Directive 2002/21 constitutes a consultation and cooperation procedure between NRAs and the Commission in the context of which not only the Commission, but also other NRAs may, in accordance with Article 7(3) of Directive 2002/21, make comments on a notified draft measure.
Nimelt on direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikes 3 ette nähtud menetlus reguleerivate asutuste ja komisjoni vaheline konsulteerimis- ja koostöömenetlus, mille raames võib vastavalt direktiivi 2002/21 artikli 7 lõikele 3 mitte ainult komisjon, vaid ka reguleerivad asutused esitada arvamusi teatatud meetme eelnõu kohta.