natgillin/translations-raw huggingface dataset:
B — Article 27 of Directive 2004/38 restrict the right of Union citizens to move and reside freely within the territory of the Member States. While the title to Chapter VI of Directive 2004/38 does not specifically refer to the right to leave, and indeed many of the provisions of that chapter address questions relating to the right of entry 16and the right of residence, 17it is clear from the wording of Article 27(1) and the 22nd recital in the preamble to that directive that Chapter VI thereof regulates restrictions on the ‘freedom of movement of Union citizens’, a matter which undoubtedly relates to both the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State and the right to enter another Member State.
käsitlevad tõepoolest sisenemisõigust 16ja elamisõigust 17, on artikli 27 lõike 1 ja direktiivi preambuli põhjenduse 22 sõnastusest selge, et VI peatükk reguleerib „liidu kodanike liikumisvabaduse” piiramist, ning see küsimus on kahtlemata seotud nii õigusega lahkuda liikmesriigi territooriumilt, et reisida mõnda teise liikmesriiki, kui ka õigusega siseneda teise liikmesriiki.
By the second part of its second question and the first part of its third question, the national court seeks essentially clarification on whether the ‘illegal residence’ of a Romanian national in another Member State of the Union who was repatriated on foot of the Readmission Agreement, falls within the terms ‘public policy’ or ‘public security’ provided for in Article 27 of Direct ive 2004/38 so that a restriction may be imposed by Romania on that person’s freedom of movement within the territory of another Member State.
Oma teise küsimuse teises osas ja kolmanda küsimuse esimeses osas palub siseriiklik kohus selgitust selle kohta, kas tagasivõtulepingu alusel tagasi saadetud Rumeenia kodaniku „ebaseaduslik elamine” teises liidu liikmesriigis kuulub direktiivi 2004/38 artiklis 27 sätestatud mõistete „avalik kord” või „julgeolek” alla, nii et Rumeenia võib kehtestada piirangu selle isiku liikumisvabadusele teise liikmesriigi territooriumil.
In my view, Article 27(2) of Direct- ive 2004/38, which reproduces much of the contents of Article 3 of Council Direct - ive 64/221/EEC of 25 February 1964 on the coordination of special measures concerning the movement and residence of foreign nationals which are justified on grounds of public policy, public security or public health 18must be interpreted, inter alia, in the light of the caselaw of the Court on Article 3 of Directive 64/221.
Minu arvates peab direktiivi 2004/38 artikli 27 lõiget 2, mis kordab suuremas osas nõukogu 25. veebruari 1964. aasta direktiivi 64/221/EMÜ välisriigi kodanike liikumise ja elukohaga seonduvate avaliku korra, julgeoleku või tervishoiu seisukohalt õigustatud erimeetmete kooskõlastamise kohta 18artiklit 3, tõlgendama muu hulgas lähtudes Euroopa Kohtu praktikast seoses direktiivi 64/221 artikliga 3.
In that regard, the Court has consistently held, in relation to workers, that the principle of freedom of movement must be given a broad interpre-
Selles küsimuses on Euroopa Kohus järjekindlalt sedastanud, et töötajate liikumisvabadust tuleb tõlgendada laiemalt ja kõrvalekaldeid sellest põhimõttest tuleb tõlgendada kitsalt.
16 — See Article 5 of Directive 2004/38 on the right of entry.
Lisaks sellele on Euroopa Kohus sedastanud, et kõrvalekaldeid sellest põhimõttest tuleb eriti kitsalt tõlgendada seoses liidu kodaniku staatu-
17 — See Chapter III of Directive 2004/38 on the right of residence.
16 – Vt direktiivi 2004/38 artikkel 5, mis käsitleb sisenemisõigust.17 – Vt direktiivi 2004/38 III peatükk, mis käsitleb elamisõigust.
18 — OJ, English Special Edition 1963-1964(I), p. 117.
18 – EÜT 56, lk 850; ELT eriväljaanne 05/01, lk 11.
See Article 38(2) of Directive 2004/38.
Vt direktiivi 2004/38 artikli 38 lõige 2.
Pursuant to Article 18(1) EC, limitations and conditions may be imposed on the right to move and reside freely within the territory of the Member States pursuant to the EC Treaty and the measures adopted to give it effect.
Vastavalt EÜ artikli 18 lõikele 1 võib õigusele vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil kehtestada piiranguid ja tingimusi asutamislepingu ja selle rakendamiseks võetud meetmetega.
In my view, the provisions of Chapter VI of Directive 2004/38, which is entitled ‘Restrictions on the right of entry and the right of residence on grounds of public policy, public security or public health’, regulate the circumstances in which Member States may
Minu arvates reguleerivad direktiivi 2004/38 VI peatüki „Sisenemis- ja elamisõigusele avaliku korra, julgeoleku või tervishoiu huvides kehtestatavad piirangud” sätted asjaolusid, mille puhul liikmesriigid võivad piirata liidu kodanike õigust vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil.
OPINION OF MR MAZÁK — CASE C-33/07 of public policy presupposes the existence, in addition to the perturbation of the social order which any infringement of the law involves, of a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society.
KOHTUJURIST MAZÁKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-33/07 lisaks iga seaduserikkumisega kaasnevale ühiskondliku korra häirimisele igal juhul veel mõnda ühiskonna põhihuvi ähvardava reaalse ja piisavalt tõsise ohu olemasolu.
19The Court has nevertheless also held that the particular circumstances justifying recourse to the concept of public policy may vary from one country to another and from one period to another, and it is therefore necessary in this matter to allow the competent national authorities an area of discretion within the limits imposed by the Treaty. 20
19 Kuid Euroopa Kohus on ka leidnud, et avaliku korra mõistele tuginemist õigustavad asjaolud võivad eri riikides ja eri ajal olla erinevad, seetõttu on selles küsimuses vaja jätta pädevatele siseriiklikele asutustele teatav kaalutlusruum asutamislepinguga ette nähtud piires. 20
In my view, a Member State may not limit the right granted to a Union citizen to leave his Member State of origin to travel to another Member State on grounds of public policy or public security merely on the basis that he was repatriated from another Member State due to his ‘illegal residence’ in the latter.
Minu arvates ei või liikmesriik avaliku korra ja julgeoleku kaitse huvides piirata liidu kodanikule antud õigust lahkuda oma päritoluliikmesriigist, et reisida mõnda teise liikmesriiki, ainult sellele tuginedes, et ta saadeti teisest liikmesriigist tagasi „ebaseadusliku elamise” tõttu selles liikmesriigis.
I consider that it follows from the ruling of the Court in Commission v Spain 25that a Member State, when limiting the rights granted to Union citizens pursuant to Article 18(1) EC, cannot rely on general non-specific assertions made, in relation to the conduct of a Union citizen, by another Member State.
Leian, et Euroopa Kohtu otsusest kohtuasjas komisjon vs. Hispaania 25 tuleneb, et piirates liidu kodanikele EÜ artikli 18 lõikega 1 antud õigusi, ei või liikmesriik tugineda teise liikmesriigi poolt liidu kodaniku käitumise kohta tehtud üldistele väidetele.
A Member State when limiting the fundamental freedoms of Union citizens must itself verify and confirm whether the exercise of those freedoms poses a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society.
Liidu kodaniku põhivabadusi piirates peab liikmesriik ise kontrollima ja kindlaks tegema, kas nende vabaduste kasutamine toob endaga kaasa ühiskonna põhihuve ähvardava reaalse ja piisavalt tõsise ohu avalikule korrale.
According to Article 27(2) of Direct- ive 2004/38, ‘measures taken on grounds of public policy or public security shall comply with the principle of proportionality and shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned’.
Direktiivi 2004/38 artikli 27 lõike 2 kohaselt on „avaliku korra või julgeoleku huvides võetud meetmed […] kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ja põhinevad eranditult asjaomase isiku isiklikul käitumisel”.
21It is clear, not only from the terms of Article 27(2) of Directive 2004/38, but also the settled caselaw of the Court, that restrictions imposed on grounds of public policy and for the maintenance of public security cannot be based on grounds extraneous to the individual case or on considerations of general prevention.
21On selge, et mitte ainult direktiivi 2004/38 artikli 27 lõige 2, vaid ka Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika viitab sellele, et avaliku korra või julgeoleku huvides kehtestatud piiranguid ei saa kohaldada asjasse mittepuutuvatel asjaoludel ning üldpreventiivsetel kaalutlustel.
22In addition, Article 27(2) of Directive 2004/38 provides that previous criminal convictions shall not in themselves constitute grounds for adopting such restrictions.
22 Lisaks sellele sätestab direktiivi 2004/38 artikli 27 lõige 2, et varasemate süüdimõistvate kohtuotsustega ei saa selliste piirangute kehtestamist iseenesest põhjendada.
23According to settled caselaw, reliance by a national authority on the concept
23Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tähendab siseriikliku ametiasutuse poolt avaliku korra mõistele tuginemine
19 — Joined Cases C-482/01 and C-493/01 Orfanopoulos and Oliveri [2004] ECR I-5257, paragraphs 64 and 65.
19 – 29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-482/01 ja C-493/01: Orfanopoulos ja Oliveri (EKL 2004, lk I-5257, punktid 64 ja 65).
In the present case nothing in the facts, as presented by the referring court, would
Käesoleval juhul ei viita miski eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt toodud
20 — Case 41/74 van Duyn [1974] ECR 1337, paragraph 18.
20 – 4. detsembri 1974. aasta otsus kohtuasjas 41/74: Yvonne van Duyn vs. Home Office (EKL 1974, lk 1337, punkt 18).
21 — In accordance with the principle of proportionality, national measures adopted on grounds of public policy or public security must be necessary and appropriate to attain the objective pursued.
21 – Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt peavad avaliku korra ja julgeoleku tagamiseks võetavad siseriiklikud meetmed olema vajalikud ja asjakohased püstitatud eesmärgi saavutamiseks.
See, to that effect, Baumbast and R, cited in footnote 8, paragraph 91.
Vt eespool 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuse punkt 91.
22 — See Case 67/74 Bonsignore [1975] ECR 297, paragraph 6, and Case 36/75 Rutili [1975] ECR 1219, paragraph 29.
22 – Vt 26. veebruari 1975. aasta otsus kohtuasjas 67/74: Bonsig-nore (EKL 1975, lk 297, punkt 6) ja 28. oktoobri 1975. aasta otsus kohtuasjas 36/75: Rutili (EKL 1975, lk 1219, punkt 29).
24 — See Case C-503/03 Commission v Spain [2006] ECR I-1097, paragraph 46; Orfanopoulos and Oliveri, cited in footnote 19, paragraph 66; Bouchereau, cited in footnote 7, paragraph 35; and Rutili, cited in footnote 22, paragraph 28.
24 – Vt 31. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-503/03: komisjon vs. Hispaania (EKL 2006, lk I-1097, punkt 46); eespool 19. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Orfanopoulos ja Oliveri, punkt 66; eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Bouchereau, punkt 35; ja 22. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Rutili, punkt 28.
23 — See, in particular, Case C-348/96 Calfa [1999] ECR I-11, paragraphs 22 to 24.
23 – Vt eelkõige 19. jaanuari 1999. aasta otsus kohtuasjas C-348/96: Calfa (EKL 1999, lk I-11, punktid 22–24).
25 — Cited in footnote 24.
25 – Viidatud eespool 24. joonealuses märkuses.
C — Personal conduct
C. Isiklik käitumine
By the second part of its third question, the national court seeks clarification on whether a Member State may automatically impose pursuant to Article 27 of Direct- ive 2004/38 restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of ‘public policy’ and ‘public security’, without that person’s ‘personal conduct’ being examined.
Siseriiklik kohus palub oma kolmanda küsimuse teises osas selgitust selle kohta, kas liikmesriik võib direktiivi 2004/38 artikli 27 alusel „avaliku korra” või „julgeoleku” huvides automaatselt piirata liidu kodaniku õigust liikuda ja elada vabalt mõne liikmesriigi territooriumil, ilma „asjaomase isiku isiklikku käitumist” uurimata.
tend to indicate that Mr Jipa’s personal behaviour, present or past, give cause to fear that he might constitute a danger to the fundamental interests of society thereby necessitating the adoption of a measure by Romania limiting his right to freedom of movement pursuant to Article 18(1) EC on grounds of public policy or public security.
faktides sellele, et Gheorghe Jipa praegune käitumine või tema käitumine minevikus annaks põhjust arvata, et ta võiks ohustada ühiskonna põhihuvisid ning seetõttu oleks Rumeenial vaja vastu võtta meede, mis piiraks avaliku korra või julgeoleku huvides tema EÜ artikli 18 lõikest 1 tulenevat õigust vabalt liikuda.
Indeed, subject to verification by the referring court, it would appear from the order for reference and from the submissions of the Romanian Government that the Ministry regularly seeks from the Romanian courts, even following the accession of that Member State to the EU, on foot of the national provisions in question, orders limiting the right of Romanian citizens to leave that Member State and to travel to another Member State where those citizens have been repatriated on foot of a readmission agreement.
Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on kinnitanud, ilmneb eelotsusetaotlusest ning Rumeenia valitsuse esitatud märkustest, et ministeerium taotleb Rumeenia kohtutelt regulaarselt, isegi pärast Rumeenia ühinemist Euroopa Liiduga, kõnealuste siseriiklike õigusnormide alusel korraldusi piirata Rumeenia kodanike õigust lahkuda selle liikmesriigi territooriumilt, et reisida mõnda teise liikmesriiki, kust need kodanikud on tagasivõtulepingu alusel tagasi saadetud.
In my view, in the light of the reasoning outlined in points 40 to 44 above, a Member State may not automatically impose, pursuant to Article 27 of Directive 2004/38, restrictions on the freedom of movement and residence of a citizen of the Union on grounds of public policy and public security.
Minu arvates ning punktides 40–44 toodud arutluskäiku järgides ei või liikmesriik direktiivi 2004/38 artikli 27 alusel avaliku korra või julgeoleku kaitse huvides automaatselt piirata liidu kodaniku õigust liikuda ja elada vabalt mõne liikmesriigi territooriumil.
In accordance with Article 27(2) of Directive 2004/38, Member States must, when imposing such restrictions and as a minimum sine qua non, examine the personal conduct of the person in question.
Direktiivi 2004/38 artikli 27 lõike 2 kohaselt peavad liikmesriigid selliste piirangute kehtestamise vältimatu tingimusena põhjalikult uurima asjaomase isiku isiklikku käitumist.
Moreover, Article 27(2) of Directive 2004/38 unequivocally states that measures taken on grounds of public policy or public security shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
Lisaks sätestab direktiivi 2004/38 artikli 27 lõige 2 ühemõtteliselt, et avaliku korra või julgeoleku huvides võetud meetmed on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ja põhinevad eranditult asjaomase isiku isiklikul käitumisel.
I therefore consider that, in the absence of a specific finding by a Member State in relation to one of its own nationals, adopted in compliance with the principle of proportionality and based exclusively on the personal conduct of the individual concerned, that the exercise by him of his right pursuant to Article 18(1) EC and Article 4 of Direct- ive 2004/38 to leave his own Member State to travel to another Member State may pose a genuine and sufficiently serious threat to the requirements of public policy affecting one of the fundamental interests of society, the Member State of origin may not impose, on grounds of ‘public policy’ or ‘public security’ as provided by Article 27 of that directive, restrictions on the freedom of movement of that person.
Seetõttu leian, et kuna liikmesriik ei ole kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ja eranditult asjaomase isiku isiklikust käitumisest lähtuvalt selgelt tuvastanud, et tema kodaniku poolt EÜ artikli 18 lõikest 1 ja direktiivi 2004/38 artiklist 4 tuleneva päritoluliikmesriigist lahkumise õiguse kasutamine, et reisida mõnda teise liikmesriiki, toob endaga kaasa ühiskonna põhihuve ähvardava reaalse ja piisavalt tõsise ohu, ei või päritoluliikmesriik kõnealuse direktiivi artiklis 27 sätestatud „avaliku korra” või „julgeoleku” huvides piirata selle isiku liikumisvabadust.
I consider accordingly, that the Court should answer the questions referred by the Tribunalul Dâmboviţa, as follows:
Eeltoodut arvestades leian, et Euroopa Kohus peaks Tribunalul Dâmboviţa esitatud eelotsuse küsimustele vastama järgmiselt:
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC, by the Tribunalul Dâmboviţa (Romania), made by decision of 17 January 2007, received at the Court on 24 January 2007, in the proceedings
Kohtuasjas C-33/07, mille ese on EÜ artikli 234 alusel Tribunalul Dâmboviţa (Rumeenia) 17. jaanuari 2007. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. jaanuaril 2007, menetluses
* Language of the case: Romanian.
* Kohtumenetluse keel: rumeenia.
Advocate General: J. Mazák, Registrar: R. Grass, having regard to the written procedure, after considering the observations submitted on behalf of:
KOHTUOTSUS 10.7.2008 – KOHTUASI C-33/07 kohtujurist: J. Mazák, kohtusekretär: R. Grass, arvestades kirjalikku menetlust, arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
— the Romanian Government, by E. Ganea, acting as Agent,
– Rumeenia valitsus, esindaja: E. Ganea,
— the Greek Government, by E. Skandalou and G. Papagianni, acting as Agents,
– Kreeka valitsus, esindajad: E. Skandalou ja G. Papagianni,
— the Commission of the European Communities, by D. Maidani and I. Trifa, acting as Agents, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 14 February 2008,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: D. Maidani ja I. Trifa, olles 14. veebruari 2008. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
JIPA gives the following
JIPA on teinud järgmise otsuse
The reference has been made in the course of proceedings relating to an application submitted by the Ministerul Administraţiei şi Internelor — Direcţia Generală de Paşapoarte Bucureşti (Ministry of Administration and Home Affairs — Directorate General for Passports, Bucharest, ‘the Minister’), seeking to obtain from the Tribunalul Dâmboviţa an order prohibiting Mr Jipa, a Romanian national, from travelling to Belgium for a period of up to three years.
See taotlus esitati kohtuvaidluses, mille ese on Ministerul Administraţiei şi Internelor – Direcţia Generală de Paşapoarte Bucureşti (Rumeenia haldus- ja siseministeerium – Bukaresti passipeadirektoraat, edaspidi „ministeerium”) poolt Tribunalul Dâmboviţa’le esitatud taotlus, milles palutakse keelata Rumeenia kodanikul G. Jipal reisida Belgiasse maksimaalselt kolmeaastase ajavahemiku jooksul.
Article 4(1) of Directive 2004/38 provides:
Direktiivi 2004/38 artikli 4 lõige 1 sätestab:
‘Without prejudice to the provisions on travel documents applicable to national border controls, all Union citizens with a valid identity card or passport and their family members who are not nationals of a Member State and who hold a valid passport shall have the right to leave the territory of a Member State to travel to another Member State.’
„Ilma et see piiraks liikmesriigi piirikontrolli suhtes kohaldatavate, reisidokumente käsitlevate sätete kohaldamist, on kõikidel liidu kodanikel, kellel on kehtiv isikutunnistus või pass, ja nende pereliikmetel, kes ei ole liikmesriigi kodanikud ja kellel on kehtiv pass, õigus lahkuda liikmesriigi territooriumilt, et reisida mõnda teise liikmesriiki.”
Under Article 27(1) and (2) of Directive 2004/38:
Direktiivi 2004/38 artikli 27 lõigete 1 ja 2 kohaselt:
Subject to the provisions of this Chapter, Member States may restrict the freedom of movement and residence of Union citizens and their family members, irrespective of nationality, on grounds of public policy, public security or public health.
Kui käesoleva peatüki sätetest ei tulene teisiti, võivad liikmesriigid piirata avaliku korra, julgeoleku või tervishoiu huvides liidu kodanike ja nende pereliikmete liikumis- ja elamisvabadust, sõltumata nende kodakondsusest.
Measures taken on grounds of public policy or public security shall comply with the principle of proportionality and shall be based exclusively on the personal conduct of the individual concerned.
Avaliku korra või julgeoleku huvides võetud meetmed on kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega ja põhinevad eranditult asjaomase isiku isiklikul käitumisel.
Article 1 of the 1995 Agreement between the Governments of the Kingdom of Belgium, the Grand Duchy of Luxembourg and the Kingdom of the Netherlands, on the one hand, and the Government of Romania, on the other, on the readmission of persons who are in an illegal situation (‘the Readmission Agreement’), which was approved by Romanian Government Decree 825/1995 (Monitorul Oficial al României No 241 of 20 October 1995), provides:
Belgia Kuningriigi, Luksemburgi Suurhertsogiriigi ja Madalmaade Kuningriigi valitsuse ja Rumeenia valitsuse vahel 1995. aastal sõlmitud lepingu, mis käsitleb seadusvastastes olukordades viibivate isikute kodumaale tagasivõtmist, mis on heaks kiidetud Rumeenia valitsuse dekreediga nr 825/1995 (Monitorul Oficial al României no 241, 20.10.1995, edaspidi „tagasivõtuleping”), artikkel 1 sätestab:
‘The Government of Romania shall readmit to its territory, at the request of the Government of Belgium, the Government of Luxembourg or the Government of the Netherlands, without any formality, any person who does not satisfy or no longer satisfies the conditions for entry or residence applicable to the territory of Belgium, of Luxembourg, or of the Netherlands, where it is established or presumed that the person concerned is a Romanian national.’
„Rumeenia valitsus võtab Belgia Kuningriigi, Luksemburgi Suurhertsogiriigi või Madalmaade Kuningriigi valitsuse taotluse alusel ilma ühegi formaalsuseta oma territooriumile tagasi isiku, kes ei vasta või enam ei vasta Belgiasse, Luksemburgi või Madalmaade territooriumile sisenemise ja seal elamise kohta kehtivatele tingimustele, kui on tõendatud või eeldatakse, et see isik on Rumeenia kodanik.”
Article 3(1) and (3) of Law 248 of 20 July 2005 on the conditions for the free movement of Romanian citizens abroad (Monitorul Oficial al României No 682 of 29 July 2005, ‘Law 248/2005’) states in the version applicable to the main proceedings:
20. juuli 2005. aasta seaduse nr 248, mis käsitleb Rumeenia kodanike vaba liikumise korda välisriikides (Monitorul Oficial al României no 682, 29.7.2005), põhikohtuasjas kohaldamisele kuuluva redaktsiooni (edaspidi „seadus nr 248/2005”) artikli 3 lõiked 1 ja 3 sätestavad:
Article 38 of Law 248/2005 reads as follows :
Seaduse nr 248/2005 artikkel 38 on sõnastatud järgmiselt:
‘A restriction on the exercise of the right of free movement abroad of Romanian citizens may be imposed for a period not exceeding three years, under the following conditions and only against:
„Rumeenia kodanike vaba liikumise õiguse kasutamisele välisriikides võib kehtestada kuni kolmeaastase piirangu, üksnes isikute suhtes: a) kes on mõne riigi poolt tagasi saadetud Rumeenia ja selle riigi vahel sõlmitud tagasivõtulepingu alusel; b) kelle viibimine mõne riigi territooriumil võib tema praegusest või võimalikust tegevusest tulenevalt oluliselt kahjustada Rumeenia huve või teatavail juhtudel Rumeenia ja selle riigi kahepoolseid suhteid.”
Article 39 of Law 248/2005 provides:
Seaduse nr 248/2005 artikkel 39 sätestab:
‘In the situation provided for in Article 38(a), the measure shall be adopted at the request of the Directorate General for Passports, in relation to the State from which
„Artikli 38 punktis a nimetatud juhul kehtestab see kohus, kelle tööpiirkonnas isik elab, või Tribunalul Bucureşti, kui isik elab välisriigis, passipeadirektoraadi taotlusel meetme selle riigi osas, kust isik tagasi saadeti.”
Mr Jipa left Romania on 10 September 2006 to travel to Belgium.
G. Jipa lahkus Rumeeniast 10. septembril 2006, et reisida Belgia Kuningriigi territooriumile.