natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The fact that the Community legislature did not include in Article 3(1) of Directive 96/71 the matters governed by the said directives, that is to say, the regulation of parttime and fixedterm work, points to the conclusion that this area of European employment law specifically does not fall within the scope of the Community’s public policy.
Asjaolu, et ühenduse seadusandja ei lisanud nimetatud direktiivide valdkondi, st osalise tööajaga ja määratud tähtajaga töötamise tingimusi, direktiivi 96/71 artikli 3 lõikesse 1, räägib selle kasuks, et Euroopa tööõiguse vastav valdkond ei kuulu ühenduse avaliku korra kohaldamisalasse.
Moreover, as the Luxembourg Government itself concedes, the rules at issue in that regard are already addressed by Directives 97/81 and 1999/70 and, therefore, must be implemented by all Member
Nagu Luksemburgi valitsus ise tunnistab, on seejuures lisaks tegemist sätetega, mis ühenduse tasandil sisalduvad juba direktiivis 97/81 ja direktiivis 99/70 ning mille peavad seetõttu üle
As regards the reference made in point (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to collective labour agreements as ’mandatory provisions falling under national public policy’, first of all the question arises as to the compatibility of that provision with Article 3(1) and (10) of Directive 96/71.
Seoses 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punktis 11 sisalduva viitega „siseriikliku õiguse kohustuslikele sätetele kollektiivlepingutes” tekib esmajoones küsimus, kas asjaomane õigusakt on kooskõlas direktiivi 96/71 artikli 3 lõigetega 1 ja 10.
The Commission has doubts as to the legality of the transposition and in essence alleges that Luxembourg — contrary to the terms of the power granted by Article 3(10) of Directive 96/71 — is seeking to elevate a category of instruments to mandatory provisions falling
Komisjon kahtleb selles, et ülevõtmine on toimunud nõuetekohaselt, ja heidab Luksemburgile ette sisuliselt seda, et see on kuulutanud teatud õigusaktid, olenemata nende õiguslikust olemusest ja sisust,
34 — Council Directive 97/81/EC of 15 December 1997 concerning the framework agreement on parttime work concluded by UNICE, CEEP and ETUC (OJ 1998 L 14, p. 9).
34 – Nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiiv 97/81/EÜ, Euroopa Tööandjate Föderatsiooni, Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni poolt sõlmitud osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe kohta (EÜT 1998, L 14, lk 9; ELT eriväljaanne 05/03, lk 267).
Access to parttime work should be made easier; recommendations are to be made to employers suggesting how they can take account of workers’ wishes as regards the structuring of flexible forms of work.
Osalise tööajaga töötamist tuleb hõlbustada, tööandjad saavad soovitusi, kuidas paindlikke töösuhtevorme silmas pidades arvestada töötajate soovidega.
35 — Council Directive 1999/70/EC of 28 June 1999 concerning the framework agreement on fixedterm work concluded by ETUC, UNICE and CEEP (OJ 1999 L 175, p. 43).
35 – Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiv 99/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368).
The directive contains minimum requirements with regard to fixedterm work in order to ensure the equal treatment of workers and to prevent abuse through the use of successive fixedterm employment contracts or relationships.
Direktiiv sisaldab tähtajalise töö miinimumnõudeid, et tagada töötajate võrdne kohtlemine ja vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest.
It calls upon the Member States to provide for sanctions in the event of a failure to comply with the minimum requirements.
Direktiivis on liikmesriike kutsutud üles sätestama miinimumnõuete rikkumise sanktsioonid.
Further, it provides for derogation clauses in order to limit the administrative burden on small and medium-sized enterprises which might result from the application of those new provisions.
Lisaks on ette nähtud eritingimused väike- ja keskmise suurusega ettevõtjate halduskoormuse vähendamiseks, mis võib tekkida uute sätete kohaldamisel.
36 — The general cross-industry organisations, namely the Union of Industrial and Employers’ Confederations of Europe (UNICE), the European Centre of Enterprises with Public Participation (CEEP) and the European Trade Union Confederation (ETUC) concluded on 6 June 1997 a framework agreement on parttime work and on 18 March 1999 a framework agreement on fixedterm work which were to be implemented by Directives 97/81 and 1999/70 respectively.
36 – Tööandjate ja töövõtjate vahelised üldorganisatsioonid, nimelt Euroopa Tööandjate Föderatsioon (UNICE), Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskus (CEEP) ja Euroopa Ametiühingute Konföderatsioon (ETUC) sõlmisid 6. juunil 1977 osalist tööaega käsitleva raamkokkuleppe ja 18. märtsil 1999 raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta; mida pidid ellu viima vastavalt direktiiv 97/81 ja direktiiv 99/70.
As follows from recital 14 in the preamble to Directive 97/81 and from recital 15 in the preamble to Directive 1999/70, a directive within the meaning of Article 249 EC was considered to be the proper instrument for implementation since it binds the Member States as to the result to be achieved, whilst leaving them the choice of form and methods.
Nagu tuleneb direktiivi 97/81 14. põhjendusest ja direktiivi 99/70 16. põhjendusest, osutus direktiiv EÜ artikli 249 tähenduses sobivaks õigusaktiks, olles liikmesriikidele siduv saavutatava tulemuse seisukohalt, kuid jättes vormi ja meetodid nende valida.
COMMISSION v LUXEMBOURG under national public policy irrespective of their legal nature or substantive content.
KOMISJON VS. LUKSEMBURG siseriikliku õiguse kohustuslikeks säteteks, minnes seeläbi vastuollu direktiivi 96/71 artikli 3 lõikes 10 sätestatud volitusega.
A different aspect to that question concerns the elevation of a particular category of instruments to the status of public policy provisions irrespective of their legal nature or material content.
Teine küsimus puudutab õigusaktide kuulutamist avaliku korra säteteks, olenemata nende õiguslikust olemusest ja sisust.
In order to be able to decide whether a particular rule established by collective agreement may be regarded as mandatory within the meaning of Declaration No 10, it is necessary in my view that the Member State concerned indicates precisely which rules established by collective agreement are at issue.
Selleks et otsustada, kas kollektiivlepingu teatud sätet saab pidada kohustuslikuks deklaratsiooni 10 tähenduses, peab minu arvates iga liikmesriik kollektiivlepingu sätted selgelt ära näitama.
38However, the general reference to ’collective labour agreements’ under point (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 exhibits the characteristics of a blanket rule in which a minimum degree of certainty and clarity is lacking.
3820. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punkti 11 üldine viide „kollektiivlepingutele” on blanketne, selles puudub vähimgi täpsus ja selgus.
That clarity is absolutely necessary, since one cannot exclude the possibility of circumstances existing in which the application of collective agreements to posted workers is incompatible with the freedom to provide services.
Viimane on hädavajalik, sest ei saa välistada olukordi, kus lähetatud töötajate suhtes kohaldatavad kollektiivlepingute sätted satuvad vastuollu teenuste osutamise vabadusega.
39Therefore, an examination on a case-by-case basis is always necessary to determine whether, when viewed objectively, the rule in question promotes the protection of posted workers and whether it confers a genuine benefit on the workers concerned which significantly augments their social protection.
39Seetõttu tuleb igal konkreetsel juhul kontrollida, kas kõnealused sätted tagavad objektiivselt vaadelduna asjaomase töötaja kaitse ja loovad talle sotsiaalse kaitse raames ilmselge eelise.
However, precisely that possibil-
Tulenevalt üldisest viitest „kollektiivlepingu-
Thus, the Commission finds fault with two aspects of that provision which must be examined separately.
Komisjon vaidlustab õigusakti kahes küsimuses, mida tuleb uurida eraldi.
First, I agree with the Commission that different meanings attach to the term ’collective labour agreements’ as mentioned in the opening sentence of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 and in point (11) of that provision.
Kõigepealt tuleb nõustuda komisjoni väitega, et „kollektiivlepingu” mõiste esineb 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 sissejuhatavas lauses ja sama sätte punktis 11 erinevas tähenduses.
Whereas in the first situation universally applicable collective agreements are at issue, point (11) makes a general reference to ’collective agreements’.
Kui esimesel juhul on tegemist „üldiselt kohaldatavaks tunnistatud kollektiivlepingutega”, siis punkt 11 viitab „kollektiivlepingutele”.
However, the latter situation can only be taken to concern collective agreements not declared universally applicable.
Viimaste puhul võib aga tegemist olla üksnes kollektiivlepingutega, mis ei ole tunnistatud üldiselt kohaldatavaks.
As such, however, given the unambiguous wording of the second indent of Article 3(1) of Directive 96/71, which refers only to ’collective agreements … which have been declared universally applicable’, they cannot fall within the Directive’s scope, with the result that those collective agreements cannot be regarded as belonging to the nucleus of Community terms and conditions of employment. 37
Tulenevalt direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 1 teise taande selgest sõnastusest, kus on nimetatud vaid „üldiselt kohaldatavaks tunnistatud kollektiivlepingud”, ei kuulu kõnealused kollektiivlepingud direktiivi kohaldamisalasse ega seega ka ühenduse töötingimuste põhisätete hulka. 37
38 — That conclusion follows, moreover, from the general obligation on Member States to implement a directive’s provisions in a manner fully satisfying the requirements of clarity and certainty in the legal situations targeted by the directive (see Case 300/81 Commission v Italy [1983] ECR 449, paragraph 10, and Case 239/85 Commission v Belgium [1986] ECR 3645, paragraph 7).
38 – Öeldu järeldub liikmesriikide üldisest kohustusest võtta direktiivist tulenevad nõuded üle nii, et oleks täidetud direktiivi eesmärgiks oleva õigusliku olukorra selguse ja õiguskindluse nõue (vt 1. märtsi 1983. aasta otsus kohtuasjas 300/81: komisjon vs. Itaalia, EKL 1983, lk 449, punkt 10, ja 2. detsembri 1986. aasta otsus kohtuasjas 239/85: komisjon vs. Belgia, EKL 1986, lk 3645, punkt 7).
39 — That was the conclusion reached by the Court in Portugaia Construções, cited in footnote 25, paragraphs 28 and 29, regarding the application of national minimum wage provisions to service providers.
39 – Seda tuvastas Euroopa Kohus eespool 25. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuse Portugaia Construções punktides 28 ja 29 seoses palga alammäärasid käsitlevate siseriiklike sätete kohaldamisega teenuste osutajate suhtes.
Accordingly, it held that it is for the national authorities or courts to determine whether, when viewed objectively, a contested provision promotes the protection of posted workers and whether it confers a genuine benefit on the workers concerned which significantly augments their social protection.
Seetõttu peavad siseriiklikud ametiasutused või kohtud kontrollima, kas kõnealune normistik tagab objektiivselt vaadelduna lähetatud töötajate kaitse ja annab asjaomastele töötajatele nende sotsiaalse kaitse raames ilmselge eelise.
Thus the Court made it clear that national provisions governing terms and conditions of employment such as those relating to a minimum wage which are seemingly of a beneficial nature may not always work to the advantage of posted workers.
Sellega näitas Euroopa Kohus, et liikmesriikide töötingimusi käsitlevad sätted, näiteks palga alammäär, mis on näiliselt soodsad, ei pruugi mitte alati olla kasulikud lähetatud töötajatele.
In my view, the same principle must apply with regard to collective agreements.
Sama võib minu arvates väita ka kollektiivlepingute kohta.
To the same effect see also Advocate General Mengozzi in point 237 of his Opinion in Laval un Partneri, cited in footnote 10, who makes reference to Portugaia Construções.
Vt selle kohta ka eespool 16. joonealuses märkuses viidatud kohtujurist Mengozzi kohtuasjas Laval un Partneri esitatud ettepaneku punkt 237, milles viidatakse kohtuotsusele Portugaia Construções.
The second complaint ity of carrying out a detailed examination is denied to the Court in the light of the general reference to ’collective labour agreements’.
Teine väide tele” ei ole üksikasjalikum analüüs Euroopa Kohtus paraku võimalik.
In its letter of formal notice the Commission first drew the attention of the Luxembourg Government to the fact that Article 3(1)(a) of Directive 96/71 obliges Member States to ensure that undertakings established in another Member State observe national requirements on maximum work periods and minimum rest periods.
Oma märgukirjas juhtis komisjon esimest korda Luksemburgi valitsuse tähelepanu direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 1 punktist a tulenevale liikmesriikide kohustusele tagada, et teises liikmesriigis asuvad ettevõtjad peavad kinni maksimaalsest tööajast ja minimaalsest puhkeajast.
It pointed out that point (3) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 limits the protection concerning minimum rest periods to the weekly rest period.
Komisjon viitas asjaolule, et 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punktis 3 piirdub minimaalse puhkeaja kaitse iganädalase puhkeajaga.
However, the term ’minimum rest periods’ includes not only the weekly rest period but also other rest periods such as, for example, the daily rest period or rest breaks as are provided for in Articles 3 and 4 of Directive 2003/88/EC. 41
Minimaalse puhkeaja mõiste alla ei kuulu siiski mitte ainult iganädalane puhkeaeg, vaid ka direktiivi 2003/88/EÜ 41artiklites 3 ja 4 ette nähtud teised puhkeperioodid, näiteks igapäevane puhkeaeg ja töö vaheajad.
In procedural terms, in referring in its defence to the collective labour agreements enclosed with its letter of reply of 30 August 2004, 40the Luxembourg Government has failed to adequately fulfil its obligation to defend itself in substance and in detail against the charges raised.
Menetluslikult ei täitnud Luksemburgi valitsus oma kohustust end esitatud väidete vastu argumenteeritult ja põhjalikult kaitsta seeläbi, et ta viitas kostja vastuses kollektiivlepingutele, mis olid lisatud 30. augusti 2004. aasta kirjale.
As the Commission correctly observes, the instruments concerned are in fact collective agreements declared universally applicable by Grand-Ducal Order within the meaning of the opening sentence of Article 1(1) and not other ’collective labour agreements’ as are at issue here to which reference is made in point (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002.
40 Komisjon märgib õigustatult, et tegemist on suurhertsogi määrusega üldiselt kohustuslikuks kuulutatud kollektiivlepingutega 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 sissejuhatava lause tähenduses ja mitte muude vaidluse esemeks olevate kollektiivlepingutega, mida peab silmas sama seaduse artikli 1 lõike 1 punkt 11.
41 — Directive of the European Parliament and of the Council of 4 November 2003 concerning certain aspects of the organisation of working time (OJ 2003 L 299, p. 9).
41 – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (ELT L 299, lk 9; ELT eriväljaanne 05/04, lk 381).
Accordingly, point (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 is not in conformity with Article 3(1) and (10) of Directive 96/71.
Järelikult ei ole 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punkt 11 kooskõlas direktiivi 96/71 artikli 3 lõigetega 1 ja 10.
42 — In that letter it announced the preparation of a draft law by which it was intended to insert in point (3) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 a reference to the daily rest period and to rest breaks. According to Luxembourg’s defence that was effected by Article 4 of the Law of 19 May 2006 on the transposition of Directives 2003/88 and 96/71 (Loi du 19 mai 2006 (1) transposant la directive 2003/88/CE du Parlement européen et du Conseil du 4 novembre 2003 concernant certains aspects de l’aménagement du temps de travail; (2) modifiant la loi modifiée du 7 juin 1937 ayant pour objet la réforme de la loi du 31 octobre 1919 portant règlement légal du louage de services des employés privés; (3) modifiant la loi modifiée du 9 décembre 1970 portant réduction et réglementation de la durée de travail des ouvriers occupés dans les secteurs public et privé de l’économie; (4) modifiant la loi modifiée du 17 juin 1994 concernant les services de santé au travail; (5) modifiant la loi du 20 décembre 2002 portant 1. transposition de la directive 96/71/CE du Parlement européen et du Conseil du 16 décembre 1996 concernant le détachement de travailleurs effectué dans le cadre d’une prestation de service; 2. réglementation du contrôle de l’application du droit du travail (Mémorial A — No 97 of 31 May 2006, p. 1806)).
42 – Luksemburgi valitsus teatas seaduseelnõu ettevalmistamisest, millega kavandati 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punkti 3 viia sisse viide igapäevasele puhkeajale ja töö vaheaegadele.
COMMISSION v LUXEMBOURG monitoring purposes’ does not, however, concern the transposition of Directive 96/71 but relates directly to Article 49 EC.
KOMISJON VS. LUKSEMBURG direktiivi 96/71 ülevõtmist, vaid vahetult EÜ artiklit 49.
Thus, only at a date after expiry of the two-month period laid down in the Commission’s reasoned opinion of 12 October 2005 did the Luxembourg Government fulfil its obligations.
Seega täitis Luksemburgi valitsus oma kohustuse igal juhul alles pärast komisjoni 12. oktoobri 2005. aasta põhjendatud arvamuses antud kahekuulist tähtaega.
According to the Court’s consistent caselaw the question whether a Member State has failed to fulfil its obligations must be determined by reference to the situation prevailing in the Member State at the end of the period laid down in the reasoned opinion.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et kohustuste rikkumise esinemist tuleb hinnata olukorra alusel, mis valitseb liikmesriigis põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel.
43 As the Luxembourg Government does not contest the fact that that transposition was late, on that ground alone this complaint is well founded.
43Komisjoni väide on seega põhjendatud ainuüksi põhjusel, et Luksemburgi valitsus ei vaidlusta ülevõtmisega hilinemist.
As I have already stated, Article 49 EC requires not only the elimination of all discrimination against a person providing services established in another Member State on the ground of his nationality but also the abolition of any restriction.
Nagu eespool märgitud, ei nõua EÜ artikkel 49 mitte ainult kogu riikkondsusel põhineva diskrimineerimise keelamist teise liikmesriigi teenuseosutaja suhtes, vaid ka kõigi piirangute kaotamist.
44According to consistent caselaw, the application of the host Member State’s national rules to providers of services is liable to prohibit, impede or render less attractive the provision of services and thus to be regarded as a restriction on the freedom to provide services to the extent that it involves expense and additional administrative and economic burdens. 45
44Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb vastuvõtva liikmesriigi siseriiklike sätete kohaldamist teenuseosutaja suhtes pidada meetmeks, mille eesmärk on keelata või takistada piiriüleste teenuste osutamist või tarbimist või vähendada nende atraktiivsust, ja seega ühtlasi teenuste osutamise vabaduse piiramiseks, kui see toob kaasa täiendavaid kulutusi ning täiendavaid halduslikke ja majanduslikke kohustusi. 45
44 — Säger, cited in footnote 32, paragraph 12; Vander Elst, cited in footnote 32, paragraph 14; Guiot, cited in footnote 32, paragraph 10; Reisebüro Broede, cited in footnote 32, paragraph 25; Parodi, cited in footnote 32, paragraph 18; Portugaia Construções, cited in footnote 25, paragraph 16 ; and Commission v Germany, cited in footnote 32, paragraph 30.
44 – Eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Säger, punkt 12; eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Vander Elst, punkt 14; eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Guiot, punkt 10; eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Reisebüro Broede, punkt 25; eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Parodi, punkt 18; eespool 39. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Portugaia Construções, punkt 16 ja eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 30.
The Commission’s complaint concerning an unjustified restriction on the freedom to provide services resulting from the obligation imposed on undertakings established abroad, in accordance with Article 7(1) of the Law of 20 December 2002, ’prior to the commencement of the work [to] make available to the [Labour and Mines Inspectorate] on demand and within as short a period as possible the basic information necessary for
Komisjoni väide teenuste osutamise vabaduse õigustamatu piiramise kohta tulenevalt 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 7 lõikest 1, mis kohustab välisriigis asuvat ettevõtjat „esitama tööinspektsioonile viimase korraldusel ja nii kiiresti kui võimalik enne töö algust kontrolliks vajalikud andmed”, ei puuduta seevastu mitte
43 — Case C-119/04 Commission v Italy [2006] ECR I-6885, paragraphs 27 and 28; Case C-29/01 Commission v Spain [2002] ECR I-2503, paragraph 11; Case C-147/00 Commission v France [2001] ECR I-2387, paragraph 26; Case C-119/00 Commission v Luxembourg [2001] ECR I-4795, paragraph 14; Case C-384/99 Commission v Belgium [2000] ECR I-10633, paragraph 16; Case C-60/96 Commission v France [1997] ECR I-3827, paragraph 15; Case C-289/94 Commission v Italy [1996] ECR I-4405, paragraph 20; and Case C-302/95 Commission v Italy [1996] ECR I-6765, paragraph 13.
43 – 18. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-119/04: komisjon vs. Itaalia (EKL 2006, lk I-6885, punktid 27 ja 28); 7. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas C-29/01: komisjon vs. Hispaania (EKL 2002, lk I-2503, punkt 11); 15. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-147/00: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2001, lk I-2387, punkt 26); 21. juuni 2001. aasta otsus kohtuasjas C-119/00: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2001, lk I-4795, punkt 14); 30. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-384/99: komisjon vs. Belgia (EKL 2000, lk I-10633, punkt 16); 3. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C-60/96: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1997, lk I-3827, punkt 15); 17. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-289/94: komisjon vs. Itaalia (EKL 1996, lk I-4405, punkt 20) ja 12. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-302/95: komisjon vs. Itaalia (EKL 1996, lk I-6765, punkt 13).
45 — In Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraph 50, the Court had to examine the compatibility with Community law of national rules which required an employer, as a provider of services within the meaning of the Treaty, to pay employers’ contributions to the host Member State’s fund, in addition to those which he had already paid to the fund of the Member State in which he was established.
45 – Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses Arblade, punkt 50, kontrollis Euroopa Kohus sellise siseriikliku õigusnormi kooskõla ühenduse õigusega, mis kohustas asutamislepingu tähenduses teenuste osutajana tegutsevat tööandjat lisaks tema poolt juba asukohaliikmesriigis fondi tasutud osamaksule maksma osamakse ka vastuvõtva liikmesriigi fondi.