natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Following a practice established in 2004, requests for the use of the expedited or accelerated procedure are granted or refused by reasoned order of the President of the Court.
Vastavalt 2004. aastal väljakujunenud praktikale rahuldatakse või lükatakse tagasi taotlused kohtuasja lahendamiseks kiirendatud menetluse korras Euroopa Kohtu presidendi põhistatud määrusega.
The Court continued to use the simplied procedure laid down in Article 104(3) of the Rules of Procedure to answer certain questions referred to it for a preliminary ruling.
Samuti jätkas Euroopa Kohus talle suunatud teatavatele eelotsuse küsimustele vastamisel kodukorras artikli 104 lõikes 3 ettenähtud lihtsustatud menetluse kasutamist.
It made 16 orders on the basis of that provision, bringing a total of 21 cases to a close.
Nimetatud sätte alusel tegi kohus 16 kohtumäärust, millega lõpetati menetlus kokku 21 kohtuasjas.
In addition, the Court made fairly frequent use of the possibility oered by Article 20 of the Statute of determining cases without an Opinion of the Advocate General where they do not raise any new point of law.
Peale selle kasutas Euroopa Kohus üsna sagedasti põhikirja artiklis 20 sätestatud võimalust teha otsus ilma kohtujuristi ettepanekuta, kui kohtuasi ei tõstata ühtegi uut õigusküsimust.
About 33 % of the judgments delivered in 2006 were delivered without an Opinion (compared with 35 % in 2005).
Umbes 33% kuulutatud kohtuotsustest olid 2006. aastal ilma kohtujuristi ettepanekuta (2005. aastal 35%).
As regards the distribution of judgments between the various formations of the Court, it may be noted that the Grand Chamber and the full Court dealt with nearly 13 %, chambers of five judges with 63 %, and chambers of three judges with 24 %, of the cases brought to a close in 2006.
Mis puutub kohtuasjade jagamisse eri kohtukoosseisude vahel, siis suurkoda ja täiskogu menetlesid umbes 13%, viiest kohtunikust koosnevad kojad 63% ja kolmest kohtunikust koosnevad kojad 24% 2006. aastal lõpetatud kohtuasjadest.
Compared with the previous year, the number of cases dealt with by five-judge chambers increased signicantly (54 % in 2005), the number decided by the Grand Chamber remained stable (13 % in 2005), and the number disposed of by three-judge chambers decreased markedly (33 % in 2005).
Võrreldes eelmise aastaga on oluliselt tõusnud viiest kohtunikust koosnevate kodade menetletud kohtuasjade arv (54% 2005. aastal), püsinud muutumatuna suurkoja menetletud kohtuasjade arv (13% 2005. aastal) ja järsult kahanenud kolmest kohtunikust koosnevate kodade menetletud kohtuasjade arv (33% 2005. aastal).
For further information regarding the statistics for the 2006 judicial year, reference should be made to Part C of this chapter.
Muud statistilised andmed 2006. kohtuaasta kohta on toodud käesoleva peatüki punktis C.
This section presents the main developments in the case-law, arranged by subject as follows: constitutional or institutional issues; European citizenship; free movement of goods; agriculture; free movement of persons, services and capital; visas, asylum and immigration; competition rules; approximation and harmonisation of laws; trade marks; taxation; social policy; cooperation in civil and judicial matters; police and judicial cooperation in criminal matters.
Selles jaotises esitatakse põhiarengud kohtupraktikas, mis on teemade järgi jagatud järgmiselt: põhiseaduslikud ja institutsioonilised küsimused; liidu kodakondsus; kaupade vaba liikumine; põllumajandus; isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine; viisad, varjupaik ja sisseränne; konkurentsieeskirjad; õigusaktide ühtlustamine; kaubamärgid; maksustamine; sotsiaalpoliitika; tsiviil- ja õigusalane koostöö ning politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades.
Quite frequently, however, a judgment which, on the basis of the main issue addressed by it, comes under a given subject, also broaches questions of great interest concerning another subject.
Olgu siinjuures täpsustatud, et tihtipeale võib kohtuotsus, mis selles kätkevate küsimuste alusel on teatava teema alla paigutatud, käsitleda ka mõnda muud valdkonda puudutavaid tähtsaid küsimusi.
Constitutional or institutional issues
Põhiseaduslikud ja institutsioonilised küsimused
In Opinion 1/03 [2006] ECR I-1145, the Court ruled, at the Council’s request, on whether the European Community has exclusive competence, or only shared competence with the Member States, to conclude the new Convention on Jurisdiction and the Recognition and Enforcement of Judgments in Civil and Commercial Matters intended to replace the Lugano Convention.
Oma 7. veebruari 2006. aasta arvamuses (arvamus 1/03, EKL 2006, lk I-1145) avaldas Euroopa Kohus nõukogu taotlusel oma seisukoha küsimuse kohta, kas Euroopa Ühendusel on ainupädevus või kõigest liikmesriikidega jagatud pädevus sõlmida uus konventsioon kohtualluvuse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mis on mõeldud Lugano konventsiooni asendamiseks.
Summarising the principles which may be derived from its caselaw on the conclusion of international agreements by the Community, the Court observed first of all that in order to find, in the absence of express Treaty provisions, that the Community — which enjoys only conferred powers — has exclusive competence, it is necessary to have shown, on the basis of a specic analysis of the relationship between the agreement envisaged and the Community law in force, that the conclusion of such an agreement is capable of aecting the Community rules.
Ühenduse poolt rahvusvaheliste lepingute sõlmimist puudutavast Euroopa Kohtu praktikast tulenevate põhimõtete kajastamise raames tuletas kohus kõigepealt meelde, et selleks, et asutamislepingu sõnaselgete sätete puudumisel saaks tunnistada ainupädevuse olemasolu ühendusel, kellel on ainult antud volitused, peab kavas oleva lepingu ja kehtiva ühenduse õiguse vahelise suhte konkreetsest analüüsist nähtuma, et sellise lepingu sõlmimine võib tõenäoliselt ühenduse eeskirju mõjutada.
The Court then conducted an examination of that kind as regards both the rules governing the jurisdiction of courts and the rules concerning the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters.
Seejärel analüüsis kohus selliselt nii kohtualluvuse eeskirju kui kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise eeskirju tsiviil- ja kaubandusasjades.
After the Court had (i) established that, by virtue of the very existence of Regulation (EC) No 44/2001, which provides for a unied and coherent system of rules on jurisdiction, any international agreement also establishing a unied system of rules on conict of jurisdiction such as that established by that regulation is capable of aecting those rules of jurisdiction, (ii) specically veried that that is indeed the case with the agreement envisaged despite the inclusion in it of a disconnection clause providing that the agreement does not aect the application by the Member States of the relevant provisions of Community law and (iii) stated that the same finding may be made with regard to the provisions envisaged regarding the recognition and enforcement of judgments, it reached the conclusion that the new Lugano Convention falls entirely within the sphere of exclusive competence of the Community.
Olles kõigepealt tuvastanud, et juba üksnes seetõttu, et eksisteerib määrus nr 44/2001, mis näeb ette kohtualluvuse eeskirjade kõikehõlmava ja järjepideva süsteemi, võib mis tahes rahvusvaheline leping, millega kehtestatakse samuti määruses sätestatu laadne kohtualluvuse konflikti lahendamise eeskirjade kõikehõlmav süsteem, mõjutada nimetatud kohtualluvuse eeskirju, olles seejärel konkreetselt kontrollinud, et kavas oleva lepingu puhul on see nii, kuigi sellesse on lisatud eraldumisklausel, mille kohaselt leping ei mõjuta ühenduse õiguse asjakohaste sätete kohaldamist liikmesriikide poolt, ning olles lõpuks sedastanud, et sama on võimalik järeldada ka kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise valdkonnas kehtestatud sätete osas, jõudis Euroopa Kohus järeldusele, et Lugano uue konventsiooni sõlmimine kuulub ühenduse ainupädevusse.
In Case C-177/04 Commission v France [2006] ECR I-2461, the Court had to decide an action for failure to full obligations under Article 228 EC.
Kohtuasjas komisjon v. Prantsusmaa (14. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-177/04, EKL 2006, lk I-2461) tuli Euroopa Kohtul otsustada liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi üle EÜ artikli 228 alusel.
In response to the French Republic’s submissions that the reformulation by the Commission of the European Communities during the procedure of the complaints against it amounted to a new claim, so as to render the action inadmissible, the Court held that the requirement that the subject-matter of the proceedings is circumscribed by the pre-litigation procedure cannot go so far as to mean that in every case the operative part of the reasoned opinion and the form of order sought in the application must be exactly the same, provided that the subject-matter of the proceedings has not been extended or altered but simply limited.
Kuna Prantsuse valitsus väitis, et esitatud etteheidete ümbersõnastamist menetluse käigus komisjoni poolt tuleb käsitleda uue nõudena, mis muudab hagi vastuvõetamatuks, otsustas Euroopa Kohus, et nõue, mille kohaselt hagi eset piirab kohtueelne menetlus, ei saa minna nii kaugele, et eeldada, et põhjendatud arvamuse resolutiivosas ja hagis esitatud nõuded kattuksid üksüheselt, eeldusel et vaidluse eset ei ole laiendatud ega muudetud, vaid lihtsalt piiratud.
It is accordingly permissible for the Commission to limit the extent of the failure to full obligations which it asks the Court to find, so as to take account of partial measures to comply adopted in the course of the proceedings.
Seega on komisjonil lubatud piirata kohustuse rikkumise, mille tuvastamist ta taotleb, ulatust, et võtta arvesse osaliseks täitmiseks võetud meetmeid, mis on menetluse käigus vastu võetud.
After establishing that the failure on the part of the French Republic to full obligations still subsisted at the date of the Court’s examination of the facts, the Court examined the Commission’s proposal of a periodical penalty payment.
Olles eelnevalt tuvastanud, et Prantsuse Vabariigile etteheidetav rikkumine jätkus ajani, mil Euroopa Kohus hakkas asjaolusid uurima, vaatas viimane läbi komisjoni esitatud ettepaneku trahvi kohta.
It recalled first of all that Article 228 EC has the objective of inducing a Member State to comply with a judgment establishing a failure to full obligations, and thereby of ensuring that Community law is in fact applied; such a penalty payment and a lump sum are both intended to place the Member State concerned under economic pressure inducing it to put an end to the infringement and are decided upon according to the degree of persuasion needed for the Member State to alter its conduct.
Alustuseks meenutas kohus, et EÜ artikli 228 eesmärk on motiveerida liikmesriiki rikkumise tuvastanud kohtuotsust täitma ja tagada selle kaudu ühenduse õiguse tõhus rakendamine ning kuna nii trahvi kui põhisumma eesmärk on liikmesriigi suhtes majandusliku sunnivahendi kasutamine, mis motiveerib teda rikkumist lõpetama, siis seega lähtuvad nad veenmise määrast, mis on vajalik selleks, et kõnealune liikmesriik oma käitumist muudaks.
It is for the Court, in the exercise of its discretion, to set a penalty payment in the light of the basic criteria which are, in principle, the duration of the infringement, the seriousness of the infringement and the ability of the Member State to pay.
Euroopa Kohus peab oma kaalutlusõigust teostades määrama kindlaks trahvi, võttes aluseks põhikriteeriumid, milleks on põhimõtteliselt rikkumise kestus, selle raskusaste ja asjaomase liikmesriigi maksevõime.
Regard is also to be had to the eects of failure to comply on private and public interests and to the urgency of inducing the Member State concerned to full its obligations.
Samuti tuleb arvestada täitmata jätmise tagajärgedega era- ja avalikele huvidele ning edasilükkamatu vajadusega suunata asjaomast liikmesriiki oma kohustuste täitmisele.
In the case in point, while the Court accepted the coecients relating to the seriousness of the infringement, to the gross domestic product of the Member State concerned and to its number of votes, it did not, on the other hand, uphold the coecient relating to the duration of the infringement.
Euroopa Kohus käesoleval juhul Euroopa Kohus nõustub koefitsientidega, mis seonduvad rikkumise raskusastme, rahvamajanduse kogutoodangu ja asjaomasel liikmesriigil olevate häälte arvuga, ei soostu ta seevastu rikkumise kestusega seotud koefitsiendiga.
Holding that, for the purposes of calculating that coecient, regard is to be had to the period between the Court’s first judgment and the time at which it assesses the facts, not the time at which the case is brought before it, the Court ordered the Member State to pay a penalty payment higher than that proposed by the Commission.
Leides, et nimetatud koefitsiendi arvutamiseks tuleb arvesse võtta Euroopa Kohtu esimese kohtuotsuse ja ajahetke, mil viimane asjaolusid uurib, vahelist aega, aga mitte hagi esitamise aega, mõistis Euroopa Kohus kõnealuselt liikmesriigilt komisjoni kasuks välja trahvi suuremas summas, kui komisjon välja pakkus.
In Case C-459/03 Commission v Ireland [2006] ECR I-4635, which was an action for failure to full obligations brought by the Commission, the Court declared that, by instituting disputesettlement proceedings against the United Kingdom of Great Britain and Northern Ireland under the United Nations Convention on the Law of the Sea concerning the MOX plant located at Sellaeld (United Kingdom), Ireland had failed to full its obligations under various provisions of the EC and EA Treaties.
Kohtuasjas komisjon v. Iirimaa (30. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C-459/03, EKL 2006, lk I-4635) sedastas Euroopa Kohus komisjoni algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames, et kuna Iirimaa algatas seoses Sellafieldis (Ühendkuningriik) asetseva MOX-i tehasega Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi vastu vaidluste lahendamise menetluse Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni mereõiguse konventsiooni raames, siis on ta rikkunud EÜ asutamislepingu ja Euratomi asutamislepingu mitmetest sätetest tulenevaid kohustusi.
The reasoning followed by the Court in reaching that conclusion comprised several stages.
Euroopa Kohtu arutluskäik, mis teda sellisele järeldusele viis, koosnes mitmest osast.
First, given the fact that the Commission alleged that Ireland had infringed Article 292 EC, by virtue of which Member States undertake not to submit a dispute concerning the interpretation or application of the Treaty to any method of settlement other than those provided for in the Treaty, the Court considered whether the provisions of the Convention on the Law of the Sea alleged by Ireland before the arbitral tribunal to have been infringed by the United Kingdom were to be regarded as provisions of Community law, the infringement of which by a Member State falls within the procedure for failure to full obligations set up by Article 226 et seq. EC.
Kõigepealt soovis kohus seoses asjaoluga, et komisjon heidab Iirimaale ette liikmesriigi kohustuste rikkumist EÜ artikli 292 alusel, mille kohaselt kohustuvad liikmesriigid lahendama asutamislepingu tõlgendamist või kohaldamist käsitlevaid vaidlusi ainult selles lepingus ettenähtud meetoditega, leida vastust küsimusele, kas mereõiguse konventsiooni sätteid, mille rikkumist Iirimaa Ühendkuningriigile vahekohtus ette heitis, tuleb pidada ühenduse õiguse säteteks, mille rikkumine liikmesriigi poolt toob kaasa EÜ artiklis 226 ja sellele järgnevates artiklites ettenähtud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse.
Therefore the Court has jurisdiction to deal with disputes relating to the interpretation and application of those provisions and to assess a Member State’s compliance with them, and it is the Court which, by virtue of Article 292 EC, has exclusive jurisdiction to deal with a dispute such as that brought by Ireland before the arbitral tribunal.
Järelikult kuuluvad nende sätete tõlgendamise ja kohaldamisega seotud vaidlused, samuti hindamine, kas liikmesriik on neid järginud, Euroopa Kohtu pädevusse ning seega on just tema see, kellel on EÜ artikli 292 kohaselt ainupädevus lahendada selline vaidlus, nagu Iirimaa on vahekohtus algatanud.
However, Ireland’s failure to full obligations did not end there.
Kuid see ei olnud ainus Iirimaale süükspandav liikmesriigi kohustuste rikkumine.
It also failed to full its Community obligations by submitting Community measures for examination by the arbitral tribunal, in particular various directives adopted on the basis of the EC Treaty or the EA Treaty; this constituted a further breach of the obligation resulting from Articles 292 EC and 193 EA to respect the exclusive jurisdiction of the Court to interpret and apply provisions of Community law.
Kõnesolev liikmesriik on andnud vahekohtule kontrollimiseks ühenduse õigusakte, sealhulgas EÜ asutamislepingu ja Euratomi asutamislepingu alusel vastu võetud mitmesuguseid direktiive, millega rikutakse jällegi kohustust arvestada EÜ artiklist 292 ja EA artiklist 193 tuleneva Euroopa Kohtu ainupädevusega ühenduse õigusnorme tõlgendada ja kohaldada.
Furthermore, Ireland failed to comply with its duty to cooperate in good faith under Articles 10 EC and 193 EA by bringing proceedings under the disputesettlement procedure laid down in the Convention on the Law of the Sea without having first informed or consulted the competent Community institutions.
Lisaks sellele on Iirimaa rikkunud lojaalse koostöö kohustust, mis tuleneb EÜ artiklist 10 ja EA artiklist 192, kuna ta algatas menetluse mereõiguse konventsiooniga kehtestatud vaidluste lahendamise korra raames, ilma et ta oleks sellest ühenduse pädevaid institutsioone eelnevalt teavitanud või nendega nõu pidanud.
In Case C-173/03 Traghetti del Mediterraneo (judgment of 13 June 2006, not yet published in the ECR), the Court explained the rules applicable to liability of the Member States for
Kohtuasjas Traghetti del Mediterraneo (13. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-173/03, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) täpsustas Euroopa Kohus liikmesriigi vastutuse suhtes kohaldatavaid eeskirju ühenduse õiguse rikkumisel, eriti kui selline rikkumine on toime pandud õigusemõistmise käigus.
Proceedings infringement of Community law in the specic case where the infringement is committed in the exercise of judicial functions.
Areng ja tegevus tõendite hindamisest kõnesoleva kohtu poolt, ning mis teiselt poolt veel piirab seda vastutust üksnes kohtuniku tahtlusega ja tõsise üleastumisega.
The Court held (i) that Community law precludes national legislation which excludes State liability, in a general manner, for damage caused to individuals by an infringement of Community law attributable to a court adjudicating at last instance by reason of the fact that the infringement in question results from an interpretation of provisions of law or an assessment of facts or evidence carried out by that court and (ii) that Community law also precludes national legislation which limits such liability solely to cases of intentional fault and serious misconduct on the part of the court, if such a limitation may lead to exclusion of the liability of the Member State concerned in other cases where a manifest infringement of the applicable law was committed, as set out in paragraphs 53 to 56 of the judgment in Case C-224/01 Köbler [2003] ECR I-10239.
Selles osas otsustas Euroopa Kohus, et esiteks on ühenduse õigusega vastuolus siseriiklik õigusakt, millega on liikmesriigi vastutus kahju eest, mis on viimase astme kohtule omistatava ühenduse õiguse rikkumisega üksikisikule tekkinud, üldiselt välistatud, kui rikkumine tuleneb õigusnormide tõlgendamisest või faktiliste asjaolude ja tõendite hindamisest kõnesoleva kohtu poolt, ning teiseks on ühenduse õigusega vastuolus ka siseriiklik õigusakt, mis piirab sellise vastutuse tekkimise üksnes juhtudega, mil tegemist on kohtuniku tahtlusega või tõsise üleastumisega, kui sellise piiramise tulemusel on välistatud liikmesriigi vastutuse tekkimine muudel kohaldatava õiguse ilmselge rikkumise juhtudel, nagu seda on täpsustatud Köbleri kohtuasjas tehtud otsuse punktides 53−56 (30. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-224/01, EKL 2003, lk I-10239).
Case C-432/04 Commission v Cresson (judgment of 11 July 2006, not yet published in the ECR) gave the Court the opportunity to clarify the obligations owed by Members of the Commission as referred to in Article 213 EC.
Kohtuasjas komisjon v. Cresson (11. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-432/04, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) oli Euroopa Kohtul võimalus selgitada komisjoni liikmete kohustusi EÜ artikli 213 tähenduses.
It held that the concept of‘obligations arising from their oce as a Member of the Commission’ must be construed broadly and encompasses, in addition to the obligations of integrity and discretion, the obligation to be completely independent and to act in the general interest of the Community.
Kohus leidis, et väljendit„komisjoni liikme ametist tulenevad kohustused”tuleb mõista laialt ja et see sisaldab lisaks aususe ja diskreetsuse kohustusele kohustust tegutseda täiesti sõltumatult ja ühenduse üldistes huvides.
In the event of a breach of a certain degree of gravity, the penalty provided for by the Treaty is compulsory retirement or the deprivation of the Member’s right to a pension or other benets in its stead.
Kui on toime pandud teatud raskusastmega rikkumine, siis on asutamislepinguga ettenähtud karistuseks ametist tagandamine või asjaomase isiku ilmajätmine õigusest saada pensioni või muid seda asendavaid soodustusi.
A Member of the Commission whose term of oce has come to an end can be punished in respect of a breach which occurred during his term of oce but is discovered subsequently.
Komisjoni liiget, kelle ametiaeg on lõppenud, võib karistada rikkumise eest, mis toimus tema ametiaja jooksul, kuid mis avastati hiljem.
Since compulsory retirement can no longer be ordered, the only penalty available to the Court is the deprivation of rights, which may be total or partial depending on the degree of gravity of the breach.
Kuna ametist enam tagandada ei saa, siis on Euroopa Kohtu pädevuses üksnes õigustest ilmajätmine ning tal on vabadus rikkumise raskusastmest tulenevalt otsustada, kas jätta õigustest ilma täielikult või osaliselt.
However, the period for taking action is not unlimited, given the requirement of legal certainty and the right to be heard by virtue of which the person against whom an administrative procedure has been initiated by the Commission must be aorded the opportunity to make known his views.The Court also stated that that the fact that no appeal may be brought against the Court’s decision does not in any way constitute, in light of the right of Members of the Commission to eective judicial protection, a deciency which would preclude exercise of its jurisdiction.
Menetluse algatamise tähtajad ei ole aga piiramatud, kui võtta arvesse õiguskindluse nõuet ja kaitseõigusi, mille kohaselt peab isikule, kelle vastu komisjon on algatanud haldusmenetluse, andma tegeliku võimaluse teha teatavaks oma seisukoht. Euroopa Kohtu arvamuse kohaselt ei kujuta tema otsuse edasikaebamise võimaluse puudumine endast seoses komisjoni liikmete õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele mingil juhul sellist puudust, mis takistaks tal oma pädevust teostada.
So far as concerns the examination of the complaints levelled against the Commissioner proceeded against, the Court held that findings made in the course of criminal proceedings may be taken into account but the Court is not bound by the legal characterisation of the facts that is made and it is for the Court to investigate whether the conduct complained of constitutes a breach of the obligations arising from the oce of Member of the Commission.
Kõnealusele volinikule esitatud etteheidete läbivaatamisel leidis Euroopa Kohus, et kriminaalmenetluses tehtud järeldusi võib arvesse võtta, kuid kohus ei ole seotud asjaoludele antud juriidilise kvalifikatsiooniga, ning kohtu pädevuses on uurida, kas ette heidetud asjaolud kujutavad endast komisjoni liikme ametist tulenevate kohustuste rikkumist.