natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It must be borne in mind, in that regard, that when the Commission divides undertakings into categories, it must observe the principle of equal treatment, which provides that it is prohibited to treat comparable situations differently and different situations in the same way, unless such treatment is objectively justified (CMA CGM and Others v Commission, paragraph 220 above, paragraph 406, and judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above, paragraph 219).
Siinkohal tuleb meelde tuletada, et ettevõtjate kategooriatesse jagamisel peab komisjon järgima võrdse kohtlemise põhimõtet, mille kohaselt on keelatud käsitleda sarnaseid olukordi erinevalt ja erinevaid olukordi ühetaoliselt, välja arvatud juhul, kui erinev käsitlemine on objektiivselt põhjendatud (eespool punktis 220 viidatud kohtuotsus CMA CGM jt vs. komisjon, punkt 406, ja eespool punktis 165 viidatud 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsus Tokai Carbon jt vs. komisjon, punkt 219).
First, it is clear from the Decision that, after concluding that the infringement in question was ‘very serious’ (recital 344 to the Decision), the Commission considered that in 1995 Hoechst was the largest producer of sorbates in the worldwide market and placed it in the first category of undertakings (recital 352 to the Decision).
Esiteks nähtub otsusest selgelt, et olles kvalifitseerinud rikkumise „väga raskeks” (otsuse põhjendus 344), tuvastas komisjon, et Hoechst oli 1995. aastal suurim sor -baaditootja maailmaturul, ning paigutas ta esimesse ettevõtjate kategooriasse (otsuse põhjendus 352).
Hoechst does not dispute the finding that it was the largest producer of sorbates for 1995, which, moreover, is confirmed by the data in Table I of the Decision.
Hoechst ei vaidlusta järeldust, mille kohaselt ta oli 1995. aastal suurim sorbaaditootja, mida muu hulgas kinnitavad ka otsuse I tabelis sisalduvad andmed.
As regards Hoechst’s argument that it ought to have been compared with the four Japanese producers taken together, it must be recalled that the Decision, although drafted in the form of a single decision, must be analysed as a bundle of individual decisions finding in respect of each of the undertakings to which it is addressed the infringements alleged and imposing fines on them, where appropriate, as supported, moreover, by the wording of the operative part, and in particular Articles 1 and 3 thereof (order in Hoechst v Commission, paragraph 31 above, paragraph 16).
Mis puudutab Hoechsti argumenti, et teda oleks tulnud võrrelda nelja Jaapani tootjaga kui ühe tervikuga, siis on kohane meenutada, et kuigi otsus on koostatud üheainsa otsusena, tuleb seda analüüsida üksikotsuste kogumina, milles tuvastatakse iga adressaadiks oleva ettevõtja puhul talle süüks pandavad rikkumised ja määratakse vajadusel trahv, nii nagu seda kinnitab ka resolutiivosa sõnastus, eelkõige selle artiklid 1 ja 3 (eespool punktis 31 viidatud kohtumäärus Hoechst vs. komisjon, punkt 16).
In those circumstances, the Commission cannot be criticised for having analysed individually the situation of the Japanese undertakings concerned.
Neil asjaoludel ei saa komisjonile ette heita, et ta analüüsis asjaomaste Jaapani ettevõtjate olukorda eraldi.
Second, at recital 354 to the Decision, the Commission states that the likely fine for very serious infringements is above EUR 20 million.
Teiseks täpsustab komisjon otsuse põhjenduses 354, et võimalik trahv väga raskete rikkumiste eest on suurem kui 20 miljonit eurot.
Third, at recital 355 to the Decision, the Commission fixes the starting amount of the fines at EUR 20 million for the undertakings in the first group (Hoechst) and at EUR 6.66 million for the undertakings in the second group (Daicel, Chisso, Nippon Synthetic and Ueno).
Kolmandaks määrab komisjon otsuse põhjenduses 355 trahvide lähtesummaks 20 miljonit eurot esimesse rühma kuuluvate ettevõtjate puhul (Hoechst) ja 6,66 miljonit eurot teise rühma kuuluvate ettevõtjate puhul (Daicel, Chisso, Nippon Synthetic ja Ueno).
It follows that, in order to apply differentiated treatment to the undertakings concerned, the Commission began by fixing, for the undertakings in the first category (that is to say, Hoechst, which, according to the Decision, was the largest producer of sorbates in 1995), the amount of EUR 20 million envisaged by the Guidelines.
Asjaomaste ettevõtjate eristamiseks alustas komisjon sellest, et määras esimesse kategooriasse kuuluvatele ettevõtjatele (st Hoechstile, kes oli otsuse kohaselt 1995. aastal suurim sorbaaditootja) 20 miljonit eurot, mis on ette nähtud suunistes.
The Commission then determined, on the same basis, the amount for the undertakings in the second category.
Seejärel määras komisjon sel alusel kindlaks summa teise kategooriasse kuuluvate ettevõtjate jaoks.
There is nothing in the Decision to permit the conclusion that the amount set for the undertakings in the first category was fixed by reference to the amount set for the undertakings in the second category.
Otsuses ei võimalda miski jõuda järelduseni, et esimesse kategooriasse kuuluvate ettevõtjate puhul aluseksvõetud summa määrati kindlaks teise kategooriasse kuuluvate ettevõtjate puhul aluseksvõetud summa põhjal.
Nor is there anything in the Decision to permit the conclusion that the amount of EUR 20 million set for the undertakings in the first category was the result of a mathematical formula applying a starting amount per level of turnover, contrary to Hoechst’s apparent suggestion.
Samuti ei võimalda otsuses miski leida – vastupidi sellele, mida Hoechst näib väitvat –, et esimesse kategooriasse kuuluvate ettevõtjate puhul aluseksvõetud 20 miljoni euro suurune summa lähtub matemaatilisest valemist, mille alusel kohaldatakse trahvisummat käibevahemike kaupa.
In those circumstances, even on the assumption that the amount of EUR 6.66 million set for the undertakings in the second category is too low or that certain undertakings classified in the second category ought to have been placed in the first category, that would constitute an unlawful act committed in favour of the undertakings in the second category.
Isegi eeldusel, et 6,66 miljoni euro suurune summa, mis võeti aluseks teise kategooriasse kuuluvate ettevõtjate puhul, on liiga väike või et teatavad teise kategooriasse liigitatud ettevõtjad oleksid pidanud kuuluma esimesse kategooriasse, on tegemist teise kategooriasse kuuluvate ettevõtjate kasuks toimepandud õigusvastase teoga.
It must be emphasised that respect for the principle of equal treatment must be reconciled with respect for the principle of legality, according which no one may rely to his own advantage on an unlawful act committed in favour of a third party (Case T-327/94 SCA Holding v Commission [1998] ECR II-1373, paragraph 160, and Lögstör Rör v Commission, paragraph 329 above, paragraph 350).
Tuleb aga rõhutada, et võrdse kohtlemise põhimõte peab arvestama seaduslikkuse põhimõttega, mille kohaselt keegi ei saa enda huvides tugineda teise isiku kasuks toimepandud õigusvastasele teole (Esimese Astme Kohtu 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T-327/94: SCA Holding vs. komisjon, EKL 1998, lk II-1373, punkt 160, ja eespool punktis 329 viidatud kohtuotsus Lögstör Rör vs. komisjon, punkt 350).
Last, as regards the Commission’s practice in taking decisions, on which Hoechst relies, it must be borne in mind that that practice does not in itself serve as a legal framework for fines in competition matters, since that framework is defined solely in Regulation No 17 and in the Guidelines (see Michelin v Commission, paragraph 339 above, paragraph 292 and the caselaw cited) and that, furthermore, operators cannot place a legitimate expectation in the maintenance of an existing situation that might be altered by the Commission in the exercise of its discretion (see Case C-350/88 Delacre and Others v Commission [1990] ECR I-395, paragraph 33 and the caselaw cited, and Dansk Rørindustri and Others v Commission, paragraph 344 above, paragraph 171).
Mis puudutab komisjoni otsustuspraktikat, millele Hoechst viitas, siis tuleb viimaks mainida, et seda praktikat ei saa iseenesest kasutada konkurentsi valdkonnas määratavate trahvide õigusliku raamistikuna, kuna kõnealuse raamistiku määratlevad üksnes määrus nr 17 ja suunised (vt eespool punktis 339 viidatud kohtuotsus Michelin vs. komisjon, punkt 292 ja viidatud kohtupraktika), ning et pealegi ei saa ettevõtjatel olla õiguspärast ootust, et säilib mingi olukord, mida komisjon võib oma kaalutlusõigust teostades muuta (vt Euroopa Kohtu 14. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C-350/88: Delacre jt vs. komisjon, EKL 1990, lk I-395, punkt 33 ja viidatud kohtupraktika, ning eespool punktis 344 viidatud kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, punkt 171).
In those circumstances, and without there being any need to grant Hoechst’s request to have witnesses called when the Court considers that it has sufficient information
Neil asjaoludel ja ilma et oleks alust rahuldada Hoechsti taotlust kutsuda kohtusse tunnistajaid – kuna Esimese Astme Kohus leiab, et ta on toimiku materjalidest
The increase to take account of Hoechst’s size and overall resources
Suurendustegur, mis võtab arvesse Hoechsti suurust ja koguressursse
In order to take account of Hoechst’s ‘size and overall resources’, the starting amount of its fine was increased by 100% to EUR 40 million (recital 357 to the Decision).
Selleks et võtta arvesse „ettevõtja suurust ja koguressursse”, suurendati trahvi lähtesummat Hoechsti puhul 100% võrra ja saadi tulemuseks 40 miljonit eurot (otsuse põhjendus 357).
That increase, according to recital 356 to the Decision, is intended to ensure a sufficient deterrent effect on large undertakings and to take account of the fact that those undertakings have legal and economic knowledge and infrastructures which enable them more easily to recognise that their conduct constitutes an infringement and to be aware of the consequences stemming from that conduct under competition law.
Suurenduse eesmärk on otsuse põhjenduse 356 kohaselt tagada piisavalt hoiatav mõju suurettevõtjatele ning võtta arvesse asjaolu, et suurettevõtjatel on õigus- ja majandusteadmised ning vastavad infrastruktuurid, mis võimaldavad neil hõlpsamini kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlik rikkumise tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest.
In that regard, the Guidelines provide that, in addition to the nature of the infringement, its actual impact on the market and the size of the relevant geographic market, it is necessary to take account of the effective economic capacity of offenders to cause significant damage to other operators, in particular consumers, and to set the fine at a level which ensures that it has a sufficiently deterrent effect (Section 1 A, fourth paragraph).
Suunistes on selles osas ette nähtud, et peale rikkumise laadi, tegeliku mõju turule ja geograafilise turu suuruse on vaja arvesse võtta rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele, eeskätt tarbijatele, ja määrata trahvi suurus nii, et sellel oleks piisavalt hoiatav mõju (punkti 1 A neljas lõik).
Account may also be taken of the fact that large undertakings are in a better position to recognise that their conduct constitutes an infringement and to be aware of the consequences stemming from it under competition law (Section 1 A, fifth paragraph).
Samuti võib arvesse võtta ka asjaolu, et suurettevõtjatel on paremad võimalused kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlik rikkumise tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest (punkti 1 A viies lõik).
In the present case, although recitals 356 and 357 to the Decision appear under the heading ‘Sufficient deterrence’, it follows from recital 356 to the Decision that the Commission took account, first, of the need to ensure that the fine had a sufficient deterrent effect, within the meaning of Section 1 A, fourth paragraph, of the Guidelines and, second, of the fact that large undertakings, like Hoechst, are better able to recognise that their conduct constitutes an infringement and to be aware of the consequences stemming from it under competition law, within the meaning of Section 1 A, fifth paragraph, of the Guidelines, in order to apply an increase of 100% to the starting amount of the fine.
Kuigi käesoleval juhul on otsuse põhjendused 356 ja 357 esitatud pealkirja „Piisavalt hoiatav mõju” all, nähtub otsuse põhjendusest 356, et komisjon võttis trahvi lähtesumma 100% võrra suurendamisel arvesse esiteks vajadust tagada suuniste punkti 1 A neljanda lõigu tähenduses trahvi piisavalt hoiatav mõju ja teiseks suuniste punkti 1 A viienda lõigu tähenduses asjaolu, et suurettevõtjatel nagu Hoechst on paremad võimalused kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlikud rikkumise tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest.
As regards the first factor, namely the need to ensure that the fine has a sufficient deterrent effect, it requires that the amount of the fine be adjusted in order to take account of the desired impact on the undertaking on which it is imposed, so that the fine is not rendered negligible, or on the other hand excessive, notably by reference to the financial capacity of the undertaking in question, in accordance with the requirements resulting from, first, the need to ensure that the fine is effective and, second, respect for the principle of proportionality.
Esimene element, st vajadus tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju nõuab, et trahvi suurus kujundataks selliselt, et see võtaks arvesse mõju, mida soovitakse avaldada ettevõtjale, kellele trahv määratakse, et trahv ei muutuks tähtsusetuks või vastupidi ülemäära suureks eelkõige kõnealuse ettevõtja rahalise suutlikkuse seisukohast vastavalt nõuetele, mis tulenevad ühelt poolt vajadusest tagada trahvi tõhusus ja teiselt poolt proportsionaalsuse põhimõtte järgimisest.
The Court thus observed, in the judgment of 29 April 2004 in Tokai Carbon and Others v Commission, paragraph 165 above, that owing to its enormous worldwide turnover by comparison with that of the other members of the cartel, one of the undertakings concerned in that case would find it easier to find the funds necessary to pay its fine, which, in order to ensure that the fine was sufficiently deterrent, justified the application of a multiplier (paragraph 241).
Nii on Esimese Astme Kohus juba eespool punktis 165 viidatud 29. aprilli 2004. aasta kohtuotsuses Tokai Carbon jt vs. komisjon märkinud, et üks selle juhtumi asjaomastest ettevõtjatest leiab võrreldes teiste kartelliosalistega tohutu kogukäibe tõttu kergemini vajalikud rahalised vahendid trahvi maksmiseks, mis õigustab koefitsiendi kasutamist trahvi piisavalt hoiatava mõju tagamiseks (punkt 241).
In that regard, for the same reasons, it must be noted that, in the context of Article 15(2) of Regulation No 17, the upper limit of the fine, fixed at 10% of the turnover of the undertaking concerned, is determined by reference to the turnover achieved during the business year preceding the decision (Case C-291/98 P Sarrió v Commission [2000] ECR I-9991, paragraph 85).
Sellega seoses ja samadel põhjustel tuleb märkida, et määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 raames määratakse trahvi ülempiir, mis on 10% asjaomase ettevõtja käibest, kindlaks otsuse tegemisele eelnenud majandusaasta käibe põhjal (Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-291/98 P: Sarrió vs. komisjon, EKL 2000, lk I-9991, punkt 85).
It should be noted, in that regard, that in the Decision the Commission does not specify what data were used as a basis for its conclusion that it was necessary to ensure that Hoechst’s fine was sufficiently deterrent.
Siinkohal tuleb märkida, et komisjon ei täpsusta otsuses, milliseid andmeid ta kasutas selle järelduse toetuseks, mis puudutab vajadust tagada Hoechsti trahvi piisavalt hoiatav mõju.
However, in the Decision the Commission sets out the worldwide turnover of the undertakings concerned for 2002 (recitals 37, 42, 46, 50 and 55), the year
Komisjon esitab otsuses siiski andmed asjaomaste ettevõtjate kogukäivete kohta 2002. aastal (põhjendused 37, 42, 46, 50 ja 55), st aastal, mis oli viimane majandusaasta
The Commission also refers to 2002 in its written pleadings before the Court.
Komisjon viitab 2002. aastale ka dokumentides, mis ta esitas Esimese Astme Kohtule.
The worldwide turnover for 2002 came to EUR 9.2 billion for Hoechst, EUR 2.243 billion for Daicel, EUR 973.4 million for Chisso, EUR 321.5 million for Nippon Synthetic and EUR 199.5 million for Ueno.
Tol aastal olid kogukäibed järgmised: Hoechstil 9,2 miljardit eurot, Daicelil 2,243 miljardit eurot, Chissol 973,4 miljonit eurot, Nippon Syntheticul 321,5 miljonit eurot ja Uenol 199,5 miljonit eurot.
Thus in 2002 Hoechst was by far the largest of the undertakings concerned by the Decision.
Hoechst oli seega 2002. aastal tõepoolest kaugelt kõige suurem ettevõtjatest, keda otsus puudutab.
In particular, its worldwide turnover was at least five times that of the second undertaking concerned, by size, namely Daicel.
Täpsemalt oli tema kogukäive vähemalt neli korda suurem kui suuruselt teise asjaomase ettevõtja, st Daiceli käive.
In those circumstances, the Commission was entitled to seek to ensure that the fine had a deterrent effect on Hoechst.
Neil asjaoludel võis komisjon õiguspäraselt püüda tagada Hoechsti trahvi hoiatavat mõju.
As regards the second factor taken into account by the Commission for the purposes of increasing the starting amount of the fine, namely the legal and economic infrastructures which place undertakings in a better position to recognise that their conduct constitutes an infringement, it must be emphasised, in contrast to what has been set out previously, that that factor is intended to impose a more severe penalty on large undertakings, which are presumed to have knowledge and sufficient structural means to be aware that their conduct constitutes an infringement and to evaluate the advantages to be gained from it.
Mis puudutab teist elementi, mida komisjon trahvi lähtesumma suurendamisel arvesse võttis, st õigus- ja majandusalaseid infrastruktuure, mis võimaldavad ettevõtjatel hõlpsamini kindlaks teha, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, siis tuleb erinevalt eespool öeldust rõhutada, et selle eesmärk on karistada rangemalt suurettevõtjaid, kelle puhul eeldatakse, et neil on piisavad teadmised ja struktuurilised vahendid, et saada aru, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja hinnata võimalikku kasu sellest tegevusest.
It must be considered that, in that hypothesis, the turnover on the basis of which the Commission determines the size of the undertakings concerned, and therefore their ability to determine the nature and the consequences of their conduct, must relate to their situation at the time of the infringement.
Tuleb aga märkida, et sellisel juhul peab käive, mille alusel teeb komisjon kindlaks asjaomaste ettevõtjate suuruse ning seega nende võime saada aru, et nende tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlik selle tegevuse tagajärgedest, olema seotud nende ettevõtjate olukorraga rikkumise hetkel.
In this case, in the Decision, the Commission does not specify what data were used to found its conclusion that Hoechst was in a better position to recognise that its conduct constituted an infringement and to be aware of the consequences stemming from that conduct under competition law.
Komisjon ei täpsusta otsuses, milliseid andmeid ta kasutas selle järelduse tegemiseks, mille kohaselt Hoechstil oli võimalik hõlpsamini kindlaks teha, et tema tegevus kujutab endast rikkumist, ja olla teadlik rikkumise tagajärgedest, mis tulenevad konkurentsiõigusest.
However, it is common ground that Hoechst’s worldwide turnover was EUR 28.181 billion in 1995, the last full year before the end of the infringement (recital 46 to the Decision).
Siiski on selge, et Hoechsti ülemaailmne käive oli 1995. aastal, st rikkumise lõpule eelnenud viimasel täisaastal 28,181 miljardit eurot (otsuse põhjendus 46).
It cannot be maintained that, on that basis, Hoechst did not have the legal and economic infrastructures available to large undertakings, and Hoechst does not claim that it did not.
Selle põhjal ei saa väita, et Hoechstil ei olnud suurettevõtjatele omaseid õigus- ja majandusalaseid infrastruktuure, mida Hoechst pealegi ei väida.
The fact that the other undertakings concerned may also have been large undertakings in 1995 cannot affect the Commission’s assessment in that regard.
Asjaolu, et teised asjaomased ettevõtjad võisid 1995. aastal olla samuti suurettevõtjad, ei saa komisjoni antud hinnangut mõjutada.
It follows from the foregoing that the Commission did not err in deciding to apply an increase in this case.
Eelnevast tulenevalt ei teinud komisjon viga, kui ta otsustas käesoleval juhul suurendustegurit kohaldada.
The other arguments put forward by Hoechst cannot alter that finding.
Muud Hoechsti argumendid ei sea seda järeldust kahtluse alla.
In particular, the fact that Hoechst contracted and its turnover fell to EUR 9 billion in 2002, or that it transferred its sorbates business before the adoption of the Decision, cannot influence the legality of the application of the increase in this case.
Asjaolu, et Hoechsti suurus vähenes tunduvalt, nii et tema käive vähenes 2002. aastal ligikaudu 9 miljardi euroni, või et Hoechst võõrandas oma tegevusharu sorbaadisektoris enne otsuse vastuvõtmist, ei mõjuta käesoleval juhul suurendusteguri kohaldamise õiguspärasust.
The reduction in Hoechst’s size does not alter the fact that its worldwide turnover was EUR 28.181 billion in 1995, the last full year of the infringement; and the fact that it transferred its sorbates business does not alter the fact that in 2002, the year corresponding to the last business year before the adoption of the Decision, Hoechst was the largest of the undertakings concerned.
Esiteks ei kõrvalda Hoechsti suuruse vähenemine fakti, et tema ülemaailmne käive oli 1995. aastal, st rikkumise viimasel täisaastal 28,181 miljardit eurot. Teiseks ei kõrvalda sorbaadisektori tegevusharu võõrandamine fakti, et 2002. aastal, st viimasel majandusaastal enne otsuse vastuvõtmist, oli Hoechst asjaomastest ettevõtjatest suurim.
As regards Hoechst’s assertion that a factor of 100% should not have been applied in this case, it is not founded on any detailed element.
Hoechsti väide, mille kohaselt ei oleks käesoleval juhul pidanud kohaldama 100% suurust tegurit, ei põhine ühelgi täpsel tõendil.
In any event, first, there is no reason to consider that the increase applied by the Commission exceeds the limits laid down in Article 15(2) of Regulation No 17 and in the Guidelines.
Esiteks ei võimalda igal juhul miski järeldada, et komisjoni tehtud suurendus ületab määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 ja suunistes kehtestatud piirid.
Second, it must be borne in mind that Hoechst’s worldwide turnover in 2002 was at least four times that of the second undertaking concerned, by size, namely Daicel.
Teiseks tuleb meenutada, et 2002. aastal oli Hoechsti kogukäive vähemalt neli korda suurem kui suuruselt teise asjaomase ettevõtja, st Daiceli käive.
The factor applied by the Commission reflects the difference in worldwide turnover in 2002 between Hoechst and the other undertakings concerned.
Komisjoni kasutatud tegur kajastab Hoechsti ja teiste asjaomaste ettevõtjate käivete erinevust 2002. aastal.