natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is clear from the judgment under appeal that, to determine the extent of the reparation for the damage caused in this case to Mrs Girardot, the Court of First Instance considered that it should, first, specify the loss of earnings suffered by her, by establishing the difference between the earnings which she would have received if she had been recruited and the earnings which she actually received following the unlawful act, and then, secondly, assess, as a percentage, the chance she had of being recruited in order to weight the loss of earnings thus calculated.
Nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsusest, leidis Esimese Astme Kohus, et ta peab kõnesolevas asjas M.-C. Giradot’le põhjustatud kahju hüvitamise ulatuse kindlaksmääramiseks esiteks tegema kindlaks tema töötasu kaotuse, määrates kindlaks erinevuse M.-C. Girardot’ selle töötasu vahel, mida talle oleks makstud töölesaamise korral ning õigusrikkumiste tagajärjel tegelikult saadava töötasu vahel, ning teiseks hindama protsentuaalselt tema töölesaamise võimalust, et kaaluda selliselt arvutatud töötasu kaotust.
It is admittedly true that, to the extent that the method employs the criterion of the loss of earnings suffered by the person concerned, it is a corollary of that method, as the Commission has rightly observed, that when the earnings actually received after
Kahtlemata vastab tõele, et niivõrd kui see tugineb huvitatud isiku töötasu kaotusele, on selle meetodi loomulik järelm – nagu märkis õigesti komisjon –, et kui õigusvas-
COMMISSION v GIRARDOT the unlawful conduct are higher than the earnings which were lost because of it no compensation would be awarded, although an opportunity would still have been lost.
KOMISJON VS. GIRARDOT tase tegevuse järel tegelikult saadav töötasu ületab selle tõttu kaotatud töötasu, ei tule vaatamata võimaluse kaotusele maksta mingit hüvitist.
In addition, such a method, as the Commission has also stated, necessarily imposes on the Community courts the task of carrying out, as the Court of First Instance did in paragraphs 59 to 95 of the judgment under appeal, a prospective examination in an attempt to construct the fictitious career which she might have achieved within that institution, relying on a series of suppositions which, while they fall within that appraisal of the facts by the Court of First Instance against which no appeal lies, remain, by their nature, at best uncertain, both as to the length of her employment and the progression in the amount of her earnings.
Nagu komisjon on samuti märkinud, viib selline meetod lisaks tingimata selleni, et ühenduse kohus peab teostama, nagu seda tegi Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 59–95, tulevase olukorra hindamise, püüdes konstrueerida huvitatud isiku võimaliku, fiktiivse teenistuskäigu kõnealuses institutsioonis, tuginedes sealjuures reale oletustele, mis jäädes küll Esimese Astme Kohtu sõltumatu faktilise asjaolude hindamise piiresse, on siiski iseenesest ebakindlad nii teenistuskäigu pikkuse kui ka töötasu summa võimalike muutuste osas.
Moreover, it is true that the criterion of loss of earnings cannot by itself determine the extent of the reparation for the damage caused following the loss of an opportunity to be recruited.
Samuti on tõsi, et töötasu kaotuse kriteerium üksi ei määra kindlaks töölesaamise võimaluse kaotusest tuleneva kahju hüvitamise ulatust.
In such a situation, the damage suffered cannot be identified with the earnings which would have been received if the chance had materialised, since, as the Court of First Instance stated in this case in paragraph 116 of the judgment under appeal, when account is taken of the discretion which the Commission has in this area, the party cannot claim any right to be recruited.
Sellisel juhtumil ei saa kantud kahju samastada töölesaamise võimaluse realiseerumise korral saadava töötasuga, sest – nagu märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 116 – huvitatud isikul puudub igasugune õigus töölevõtmisele, arvestades komisjonile vastavas valdkonnas kuuluvat kaalutlusõigust.
Consequently the damage for which such a person is entitled to obtain compensation cannot correspond to the loss of earnings resulting from the loss of a right (see, by analogy, Joined Cases C-104/89 and C-37/90 Mulder and Others v Council and Commission [2000] ECR I-203, paragraphs 59 and 60).
Nii ei saa kahjusumma, mille hüvitamisele asjaomasel isikul on õigus, vastata õiguse kaotamise tagajärjel saamata jäänud tasule (vt analoogia alusel 27. jaanuari 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-104/89 ja C-37/90: Mulder jt vs. nõukogu ja komisjon, EKL 2000, lk I-203, punktid 59 ja 60).
However, it cannot therefore be concluded that the criterion of the loss of earnings to which the Court of First Instance had recourse in the judgment under appeal, taking account of the discretion which that Court has in the method to be adopted for that purpose, is unsuited to determining the extent of the reparation for the damage resulting from the loss of opportunity suffered by Mrs Girardot in the present case.
Sellest ei saa siiski järeldada, et Esimese Astme Kohtu poolt vaidlustatud kohtuotsuses kasutatud, töötasu kaotamisega seonduv kriteerium oleks kohtule vastava meetodi kindlaksmääramisel kuuluvat kaalutlusruumi arvestades sobimatu, et määrata kindlaks M.-C. Girardot’le käesolevas asjas võimaluse kaotamisest tekkinud kahju hüvitamise ulatus.
Indeed, since the value of the chance lost by her is, as the Advocate General in essence stated in point 77 of his Opinion, a function of the income attributable to that chance materialising, the loss of earnings suffered because of the alleged unlawful conduct, while that cannot by itself determine the extent of the reparation for the loss of opportunity, constitutes nevertheless a relevant criterion.
Ehkki, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 77, huvitatud isiku poolt kaotatud võimaluse väärtus sõltub selle tasu suurusest, mida ta oleks võimaluse realiseerumise korral saanud, kujutab õigusrikkumiste tagajärjel kaotatud töötasu vaatamata sellele, et see üksi ei määra võimaluse kaotamisest tekkinud kahju hüvitamise ulatust, endast siiski vastavas küsimuses asjassepuutuvat kriteeriumi.
Even though Mrs Girardot had no right to be recruited, the value to be attributed to that chance depends therefore, at least in part, on the amount of the earnings which she could have expected.
Isegi kui M.-C. Girardot’l puudus igasugune õigus töölevõtmisele, sõltub sellele võimalusele omistatud väärtus vähemalt osaliselt tema oodatavast töötasu summast.
On that point, it must also be observed that the alternative method proposed by the Commission in this appeal for the purposes of making good the damage suffered by Mrs Girardot, which consists in awarding her lump sum compensation the amount of which is set at the three months’ net remuneration to be paid for the minimum notice period laid down in Article 47(2)(a) of the Conditions of Employment, is also based on the amount of earnings lost because of the alleged unlawful conduct.
Liiatigi tuleb selle kohta tõdeda, et komisjoni poolt käesoleva apellatsiooni raames pakutud alternatiivne meetod M.-C. Girardot’ kahju hüvitamiseks, mille kohaselt tuleks viimasele maksta ühekordses summas kolme kuu netotöötasu, mida makstakse teenistustingimuste artikli 47 lõike 2 punktis a ette nähtud minimaalse etteteatamisaja eest, tugineb samuti õigusrikkumiste tõttu kaotatud töötasu summal.
In those circumstances, the Commission can hardly criticise the relevance of that criterion.
Neil tingimustel saab komisjon vaevalt kõnesoleva kriteeriumi asjakohasust vaidlustada.
In addition, it must be accepted that the remuneration actually received subsequent to the unlawful acts also partly determines the extent of the reparation for the damage, since any injured party has the obligation to minimise his loss.
Lisaks tuleb tunnistada, et osaliselt määrab kahju hüvitamise ulatuse ka õigusrikkumiste järel tegelikult saadud töötasu, sest igal kahjustatud isikul lasub kohustus oma kahju ulatust piirata.
In that regard, the claim by the Commission that there is a risk of discrimination cannot be upheld.
Sellega seoses ei saa nõustuda komisjoni väitega diskrimineerimise ohu kohta.
If two unlawfully excluded candidates do not suffer the same loss of earnings, they cannot, even when they have the same chance of being recruited, be considered to be in an identical or similar situation as to the extent of the damage suffered.
Kahe õigusvastaselt kõrvale jäetud kandidaadi puhul, kelle töötasu kaotus on erinev, ei saa ka võrdse töölesaamise võimaluse korral leida, et nad oleksid kantud kahju ulatuse osas identses või sarnases olukorras.
Furthermore, even if the Court of First Instance, in order to determine the extent of the reparation for the loss of opportunity suffered by Mrs Girardot, did indeed seek to determine the amount of the earnings lost by her, that court did not rely on that criterion alone to determine the extent of that reparation.
Ehkki Esimese Astme Kohus tõepoolest selgitas M.-C. Girardot’le võimaluse kaotusest tekkinud kahju hüvitamise ulatuse kindlaksmääramiseks kõigepealt välja viimase poolt kaotatud töötasu, ei olnud see ainus kriteerium, millele kohus hüvitamise ulatuse kindlaksmääramisel tugines.
It is true that, by ruling in paragraph 58 of the judgment under appeal that, in order to determine the extent of the reparation for the loss of opportunity suffered by Mrs Girardot, it was necessary ‘if appropriate’ to make an assessment of the chance she had of being recruited, suggesting thereby that that assessment was merely optional, the Court of First Instance committed an error of law, since the omission of that assessment, which is part of the very definition of loss of opportunity, would amount to evaluating only the loss of earnings suffered by Mrs Girardot, although she had no right to be recruited.
Leides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58, et M.-C. Girardot’le võimaluse kaotamisest tekkinud kahju hüvitamise ulatuse kindlaksmääramiseks tuleb „vajaduse korral” hinnata viimase töölesaamise võimalust ning viidates seega sellele, et nimetatud hindamine on oma sisult puhtalt vabatahtlik, rikkus Esimese Astme Kohus õigusnormi, sest kui selline iseenesest võimaluse kaotamise mõistes sisalduv hindamine jäetakse tegemata, arvutatakse välja üksnes M.-C. Girardot’ töötasu kaotus, kuigi tal puudus igasugune õigus töölevõtmisele.
However, that error is inoperative since, having, calculated the loss of earnings suffered by Mrs Girardot, in paragraphs 59 to 95 of the judgment under appeal, the Court of First Instance, in paragraphs 96 to 122 of that judgment, in fact applied to that loss a percentage which was intended, on the basis of all the particular facts of the case — the appraisal of those facts by that court not being open to appeal — to quantify the chance which Mrs Girardot had of being recruited.
Siiski puuduvad sel rikkumisel tagajärjed, sest olles vaidlustatud kohtuotsuse punktides 59–95 arvutanud välja M.-C. Girardot’ töötasu kaotuse, kohaldas Esimese Astme Kohus seejärel sama kohtuotsuse punktides 96–112 sellele kaotusele protsentarvutust, mille eesmärk oli kõigi kõnesolevas asjas tema sõltumatu hindamise alla kuuluvate asjaolude alusel kvantifitseerida M.-C. Girardot’ võimalus tööle saada.
However, that criterion, applied in that way, in order to weight the criterion relating to loss of earnings, following a method also adopted, as the Advocate General stated in point 55 of his Opinion, in the domestic law of several Member States, is capable of providing relevant guidance to determine the extent of the reparation for the loss of opportunity suffered by Mrs Girardot, since it is thereby possible for the purposes of that determination, to take account of the probability of her receiving the earnings which she in fact irremediably lost.
Selline kriteerium, mida kohaldatakse nii, et tasakaalustada vastavalt – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 55 – mitme liikmesriigi õiguskordades tunnustatud meetodile töötasu kaotusega seonduvat kriteeriumi, võib pakkuda asjakohast abi M.-C. Girardot’le võimaluse kaotusest tekkinud kahju hüvitamise ulatuse kindlaksmääramisel, kuna see võimaldab võtta sellisel kindlaksmääramisel arvesse tõenäosust, mis oli huvitatud isikul pöördumatult kaotatud töötasu saamiseks.
It is true that, as the Commission submitted at the hearing, the degree of chance thus calculated by the Court of First Instance is hypothetical and that it cannot itself be considered actual or certain.
Vastab tõele, nagu märkis komisjon kohtuistungil, et Esimese Astme Kohtu poolt selliselt välja arvutatud võimaluse määr on oletuslik ning et seda ei saa iseenesest pidada tegelikuks või kindlaks.
However, that factor is irrelevant, since it is common ground that the damage suffered by Mrs Girardot because of the loss of opportunity to be recruited is actual and certain and that the Court of First Instance has a margin of appreciation as to the method to be adopted to quantify it.
Samas on see asjaolu siiski tähtsuseta, kuna on selge, et M.-C. Girardot’ poolt töölesaamise võimaluse kaotamise tõttu kantud kahju on tegelik ja kindel ning et Esimese Asteme Kohtule kuulub kaalutlusruum selle summa kindlaksmääramisel kasutatava meetodi valikul.
Lastly, it must in any event be held that the method proposed by the Commission, described in paragraph 68 of this judgment, is manifestly less suitable for determining the extent of the reparation for the damage resulting from the loss of an opportunity than that adopted in the judgment under appeal.
Viimaks tuleb igal juhul märkida, et komisjoni pakutud meetod, mida käsitleti käesoleva kohtuotsuse punktis 68, sobib sellise võimaluse kaotamisest tuleneva kahju hüvitamise ulatuse kindlaksmääramiseks ilmselgelt vähem kui vaidlustatud kohtuotsuses kasutatud meetod.
Such a method, which has the effect of entirely ignoring the particular circumstances of Mrs Girardot’s situation in order to propose a rule designed to provide reparation in a consistent manner for the loss by any party of the opportunity of being recruited, fails, contrary to the requirements set out in the caselaw (see, in particular, Joined Cases 169/83 and 136/84 Leussink and Others v Commission [1986] ECR 2801, paragraph 13, and Lucaccioni v Commission, cited above, paragraphs 22 and 28), to ensure that the individual damage actually suffered by the party concerned because of the particular unlawful acts of which she was the victim is fully compensated, and, in addition, deprives the Community courts of the margin of appreciation which they have to determine the extent of the reparation for the damage.
Selline meetod, mis jätab täielikult arvesse võtmata M.-C. Girardot’ olukorra konkreetsed asjaolud, et pakkuda välja reegel mis tahes huvitatud isiku töölesaamise võimaluse kaotamisest tekkinud kahju universaalseks hüvitamiseks, ei võimalda vastupidi Euroopa Kohtu praktikas sedastatud nõuetele (vt eelkõige 8. oktoobri 1986. aasta otsus liidetud kohtuasjades 169/83 ja 136/84: Leussink jt vs. komisjon, EKL 1986, lk 2801, punkt 13, ja eespool viidatud kohtuotsus Lucaccioni vs. komisjon, punktid 22 ja 28) tagada huvitatud isiku poolt tema vastu suunatud konkreetse õigusrikkumise tagajärjel isiklikult ja reaalselt kantud kahju täielikku hüvitamist ning lisaks võtab see ühenduse kohtult talle kahju hüvitamise ulatuse kindlaksmääramisel kuuluva kaalutlusruumi.
Furthermore, that alternative method, since it amounts to claiming, as the Court of First Instance observed in paragraph 74 of the judgment under appeal, that the length of time Mrs Girardot would have remained in the service of the Commission if it had recruited her is so hypothetical that it should be completely disregarded and, consequently, that it should be considered that her employment was terminated as soon as it had begun, would result in the provision of compensation for fictitious damage which was neither actual nor certain.
Lisaks päädiks nimetatud alternatiivse meetodi kasutamine fiktiivse kahju hüvitamisega, mis ei ole ei tegelik ega kindel, sest nagu märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74, lähtub see meetod sellest, et M.-C. Girardot’ võimalik teenistusaeg komisjonis juhul, kui komisjon oleks ta tööle võtnud, on niivõrd oletuslik, et see tuleks täielikult kõrvale jätta ja arvestada, et komisjon lõpetas vastava töölepingu kohe pärast selle jõustumist.
It follows that the Commission, which does not, moreover, dispute that the statement of the reasons of the judgment under appeal is sufficient in law, has not demonstrated that the Court of First Instance, in exercising the discretion available to it in this matter, has, by the method adopted, misinterpreted the damage suffered in this case by Mrs Girardot, by not determining the actual and certain damage resulting for her from the loss of an opportunity of being recruited.
Eeltoodust tuleneb, et komisjon, kes muu hulgas ei vaidlusta seda, et vaidlustatud kohtuotsus on selles osas õiguslikult piisavalt põhjendatud, ei ole tõendanud, et Esimese Astme Kohus moonutas talle kuuluva kaalutlusõiguse kasutamisel M.-C. Girardot’ kantud kahju laadi, jättes kindlaks määramata viimasele töölesaamise võimaluse kaotusest tekkinud tegeliku ja kindla kahju.
It is not disputed that there is a direct causal link between that damage and the alleged unlawful conduct in the present case.
On selge, et kõnealusel kahjul on otsene põhjuslik seos kõnesolevas asjas etteheidetava õigusrikkumisega.
In those circumstances, it must be concluded that the main appeal is unfounded and, consequently, that it must be dismissed.
Neil tingimustel tuleb järeldada, et apellatsioon ei ole põhjendatud ja tuleb seega jätta rahuldamata.
By the cross-appeal, Mrs Girardot claims that the Court of First Instance infringed Community law by making several manifest errors of assessment.
Vastuapellatsioonkaebuses väidab M.-C. Girardot, et Esimese Astme Kohus rikkus ühenduse õigust, tehes mitmeid ilmselgeid hindamisvigu.
First, Mrs Girardot submits that, by adopting only a period of five years as the reference period for calculating the difference in remuneration, the Court of First Instance made a manifest error of assessment, in that, in paragraph 80 of the judgment under appeal, it excluded from the factors under consideration the loss of opportunity of a career, when the prospect of appointment as an established official was not a matter
Esiteks väidab M.-C. Girardot, et kasutades töötasu erinevuse arvutamise alusena üksnes viieaastast ajavahemikku, tegi Esimese Astme Kohus ilmselge hindamisvea osas, milles ta on vaidlustatud kohtuotsuse punktis 80 välistanud hinnatavate asjaolude hulgast karjäärivõimaluse kaotamise hoolimata sellest, et alaliselt ametisse nimetamise võimalus ei olnud ebakindel, arvestades seda, et komisjon oli
Secondly, Mrs Girardot claims that, by referring to the net monthly earnings corresponding, on average, to the last remuneration paid to her by the Commission in a post in grade A 5, the Court of First Instance made a manifest error of assessment in determining the difference in remuneration, in that, in paragraph 85 of the judgment under appeal, that court disregarded the fact that she had a greater chance of being recruited to a post in grade A 4 than to a post in grade A 5 since five of the eight posts for which she had applied were in grade A 4.
Teiseks väidab M.-C. Girardot, et viidates igakuisele netotöötasule, mis vastab keskmiselt talle komisjoni poolt viimati palgaastme A5 ametikohal makstud töötasule, tegi Esimese Astme Kohus ilmselge hindamisvea töötasu erinevuste kindlaksmääramisel selles osas, milles kohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 85 jättis tähelepanuta asjaolu, et M.-C. Girardot’l oli enam võimalusi saada tööle võetud palgaastme A4 kui palgaastme A5 ametikohale, sest viis kaheksast ametikohast, millele ta oli kandideerinud, olid palgaastme A4 ametikohad.
In addition, the Court of First Instance should have constructed the progression of her career on the basis of the average time taken for promotion from one grade to another and taken account of pension rights she would have acquired in the event of recruitment.
Lisaks oleks Esimese Astme Kohus pidanud konstrueerima tema karjääriarengu ühelt palgaastmelt teisele edutamise keskmise ajavahemiku alusel ning võtma arvesse pensioniõigusi, mis oleks töölesaamise korral kogunenud.
Thirdly, Mrs Girardot considers that, by setting the chance she had of being recruited at 50%, the Court of First Instance made a manifest error of assessment as to the probability of that chance materialising, in that, in paragraph 116 of the judgment under appeal, the Court failed to take into account that her chances of being recruited were increased by the fact that for each of the posts in question there was only one other competing candidate, that each of those others was recruited and that a candidate applying for eight posts has more opportunity to be recruited than a candidate who presents himself for only one post.
Kolmandaks väidab M.-C. Girardot, et kinnitades 50% töölesaamise tõenäosuse, tegi Esimese Astme Kohus selle võimaluse realiseerumisse puutuva ilmselge hindamisvea selles osas, milles kohus jättis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 116 tähelepanuta, et M.-C. Girardot’ töölesaamise võimalust suurendas ainult ühe vastaskandidaadi olemasolu iga kõnesoleva ametikoha puhul, et kõik need kaheksa kandidaati võeti tööle ning et ühel isikul, kes kandideerib kaheksale ametikohale, on võimalus tööle saada suurem kui vaid ühele ametikohale kandideerinud isikul.
In addition, a one in two chance does not amount to a strong chance.
Lisaks ei ole arvestatav võimalus sama, mis tõenäosus üks kahele.
Fourthly and lastly, Mrs Girardot considers that the Court of First Instance made a manifest error of assessment by not taking into account, in paragraphs 133 to 138 of the judgment under appeal, all the evidence of nonmaterial and physical harm, whereas the medical certificates produced by her within these proceedings record the existence of a depressive syndrome from which she has suffered since the date of the unlawful rejection of her applications.
Neljandaks väidab M.-C. Girardot, et Esimese Astme Kohus tegi ilmselge hindamisvea, jättes vaidlustatud kohtuotsuse punktides 133–138 arvesse võtmata mittevaralise ja füüsilise kahju elemendid, samas kui M.-C. Girardot’ poolt käesoleva menetluse käigus esitatud arstitõendid kinnitavad depressioonisündroomi, mille all viimane alates tema kandidatuuride õigusvastasest kõrvalejätmisest kannatab.
At the hearing, the Commission submitted that the cross-appeal was entirely inadmissible since its objective was to challenge the appraisal of facts carried out by the Court of First Instance.
Komisjon väitis kohtuistungil, et vastuapellatsioonkaebus on tervikuna vastuvõetamatu, kuna sellega seatakse küsimuse alla Esimese Astme Kohtu poolt kohtuasja asjaoludele antud hinnang.
As is clear from Article 225 EC and Article 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal lies on points of law only and therefore the Court of First Instance alone has jurisdiction to find and to appraise the facts, save where the factual inaccuracy of its findings results from the documents in the case before it.
Vastavalt EÜ artiklile 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 58 piirdub apellatsioonkaebus õigusküsimustega ning seega on üksnes Esimese Astme Kohus pädev tuvastama faktilisi asjaolusid – seda välja arvatud juhul, kui tema konstateeringute sisuline ebatäpsus selgub talle esitatud toimiku materjalide alusel – ning neid asjaolusid hindama.