natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The improvement and expansion of data collection on issues related to immigrantintegration must be in line with international and European guidelines (including thoseon data protection).
Sisserändajate integreerimisega seotud andmete kogumise parandamine ja laiendamine peab lähtuma rahvusvahelistest ja Euroopa suunistest (sh andmekaitsesuunistest).
Indicators can be used to identify areas of data deficiency and toformulate priorities.
Näitajate abil võib selgitada, missuguste valdkondade kohta andmed puuduvad, ning panna paika prioriteedid.
Where particular immigrant groups are singled out for examination,the criteria for their choice and definition should be clear, and the information collectedshould not be used for discriminatory purposes.
Kui uurimiseks valitakse välja konkreetsed sisserändajate rühmad, peaksid nende valiku ja rühma määramise kriteeriumid olema selged ning kogutavaid andmeid ei tohiks kasutada diskrimineerimiseks.
Selecting indicators
Näitajate valik
There are different types of indicators ranging from statistics to more qualitativeindicators.
Lisaks statistilistele näitajatele on olemas ka teistsuguseid näitajaid, millega mõõdetakse kvaliteeti.
They are used for different purposes and different audiences.
Neid kasutatakse teistsugustel eesmärkidel ja teistsuguste sihtrühmade puhul.
Which and howmany indicators are being used also depends on available resources.
Missuguseid ja kui palju näitajaid kasutada, sõltub ka olemasolevatest vahenditest.
Ideally a mix of different indicators is used and governmental and non-governmentalactors are encouraged to use similar indicators.
Ideaaljuhul kasutatakse mitmeid erinevaid näitajaid ning riiklikke ja valitsusväliseid osalejaid ergutatakse kasutama sarnaseid näitajaid.
‘Objective’ and ‘subjective’ indicators can be developed to capture the different aspectsof integration.
Integratsiooni eri aspektide hõlmamiseks võib välja töötada nii objektiivseid kui ka subjektiivseid näitajaid.
‘Objective’ or ‘hard’ indicators are often statistical or legal in nature andmeasure, for instance, employment and unemployment rates or access to certain legalrights such the right to vote in local elections.
Objektiivsed ehk„kõvad“ näitajad on sageli statistilist või õiguslikku laadi ja nendega mõõdetakse näiteks tööhõive ja töötuse määrasid või teatavate seaduslike õiguste rakendamist, näiteks õigust kohalikel valimistel hääletada.
Indicators the private sphere.
Taanis püütakse mõõta kontaktide sagedust sisserändajate ja mitte-sisserändajate vahel, seda eelkõige eraelus.
Similarly, the Italian Commission on integration has formulated thegoal of looking at immigrants’ relationships with the community of reception, trying toassess the tendency to stabilisation and interaction with the national population.
Samamoodi on Itaalia integratsioonikomitee seadnud eesmärgiks uurida sisserändajate suhteid vastuvõtva kogukonnaga, püüdes hinnata nende stabiliseerumispüüdlusi ja suhtlust põliselanikkonnaga.
Although subjective indicators are often more difficult to measure than objective ones,they should not be considered as unreliable or unimportant.
Kuigi subjektiivseid näitajaid on sageli raskem mõõta kui objektiivseid, ei tohiks neid pidada mitteusaldusväärseiks ega vähetähtsaiks.
Surveys (such as the Eurobarometer), interviews with migrants or public opinion data can be used to answerquestions about subjective integration.
Integratsiooni subjektiivseid aspekte saab uurida erinevate küsitluste (nt Eurobaromeetrit), sisserändajatega tehtavate intervjuude või avaliku arvamuse andmete abil.
Finding information often involves participatorymethods, which makes the indicators relevant for immigrants.
Andmete kogumine hõlmab sageli osalust suurendavaid meetodeid, tänu millele näitajad tunduvad sisserändajaile asjakohased.
The attitudes of thereceiving society are equally important, for instance feelings about citizenship andnationhood (or on foreigners and minorities).
Võrdselt tähtsad on vastuvõtva ühiskonna vaated; näiteks tunded, mis on seotud kodakondsuse ja rahvusega (või välismaalaste ja vähemustega).
Information on attitudes can also serve toexplain ‘objective’ indicators, for instance, the attitudes of employers towardsimmigrants could explain the number of immigrants employed in ‘local’ companies.
Andmed vaadete kohta aitavad selgitada ka objektiivseid näitajaid: näiteks võib tööandjate suhtumine sisserändajatesse selgitada põliselanike juhitud ettevõtete teenistuses olevate sisserändajate arvu.
A large public opinion survey has been carried out in Estonia to explore the changes inethnic relations and the related opinions of the two language communities.
Eestis on teostatud laiaulatuslik avaliku arvamuse uuring, mille eesmärk on uurida muutusi rahvussuhetes ja mõlema keelekogukonna sellega seotud arvamusi.
Approximatelytwo thirds of the (more than one thousand) respondents were Estonian, with the otherthird made up of representatives of other nationalities.
Ligikaudu kaks kolmandikku (üle tuhande) vastajatest olid eestlased, ülejäänud kolmandiku moodustasid teiste rahvuste esindajad.
Continuous media monitoringtakes place in order to systematically assess integration processes in the Estonian- and Russian-language media.
Toimub pidev meediamonitooring integratsiooniprotsessi edenemise süsteemseks hindamiseks nii eesti- kui venekeelses meedias.
Quantitative analysis and qualitative text analysis are used todetermine the main integration-related issues and the opinions disseminated.
Tähtsamate integratsiooniga seotud küsimuste ja levinud seisukohtade kindlaksmääramiseks kasutatakse kvantitatiivset analüüsi ja kvalitatiivset tekstianalüüsi.
Within its Foreigners Administration Information System, Lithuania also carries out assessments ofthe media coverage of integration-related issues and the public perception of foreigners.
Leedu hindab välismaalaste infosüsteemi raames meedia käsitlusi integratsiooniküsimustest ja üldsuse suhtumist välismaalastesse.
Comprehensive monitoring systems include both objective and subjective indicators.
Kõikehõlmavatesse jälgimissüsteemidesse peavad kuuluma nii objektiivsed kui subjektiivsed näitajad.
The Council of Europe already in 1995 resolved to develop indicators of three types:indicators of accessibility dealing with the legal framework in which migrants live,indicators describing the actual situationof migrants in their host country and indicatorson the attitudes of migrants and of the majority population.
Juba . aastal otsustas Euroopa Nõukogu välja töötada kolme liiki näitajad: avalike teenuste kättesaadavust käsitlevad näitajad (accessibility), mis on seotud sisserändajaid ümbritseva õigusliku keskkonnaga, näitajad, mis kirjeldavad sisserändajate tegelikku olukorda (actual situation) neid vastuvõtvas riigis, ja näitajad sisserändajate ja elanikkonna enamiku hoiakute kohta (attitudes).
The Council’s Committeeof Experts on Integration and Community Relations continues to work on an indicatorstool as a reference for policy makers.
Nõukogu integratsiooni ja kogukonnasuhete ekspertide komitee jätkab tööd näitajate süsteemi väljatöötamisel, mida poliitiliste otsuste tegemisel kasutada.
They also refer to the indigenous population byproposing indicators on the level of solidarity with immigrants.
Süsteem hõlmab kaheksat peamist valdkonda: tööhõive, elamispind, tervishoid, toitumine, haridus, teave ja kultuur.
Surveys are suggested asa source of information, but for many of the questions relating to ‘invisible elements’specific indicators have not yet been formulated.
Lisaks paneb komitee ette uurida näitajate abil sisserändajate õigust kasutada põhiteenuseid
Both objective and subjective indicators can be developed to address the differentaspects of integration, and definitions and methods of data collection can be refined forboth categories.
Integratsiooni erinevate aspektide käsitlemiseks võib välja töötada nii objektiivseid kui subjektiivseid näitajaid ning kummagi kategooria jaoks võib välja töötada erinevad määratlused ja andmekogumismeetodid.
Particular consideration could be given to developing innovative surveymethods which can capture the perspectives of immigrants and host populations.
Erilist tähelepanu võiks pöörata uuenduslike arvamusuuringumeetodite väljaarendamisele, mille abil saaks välja selgitada nii sisserändajate kui ka vastuvõtva elanikkonna hoiakuid.
Outcome and policy indicators
Tulemusnäitajad ja tegevussuundi käsitlevad näitajad
It is essential to distinguish clearly between policy and outcome indicators.
Väga oluline on teha selget vahet tegevussuundi käsitlevate näitajate ja tulemusnäitajate vahel.
Outcomeindicators assess the actual situation of immigrants, for instance in terms of labourmarket participation rates.
Tulemusnäitajate abil hinnatakse sisserändajate tegelikku olukorda, näiteks nende tööturul osalemise määrasid.
Policy indicators look at the amount of resources that havebeen used for a specific service or programme (such as new health programmes), or atlegal conditions (such as recognition of qualifications).
Tegevussuundi käsitlevate näitajate abil vaadeldakse, kui palju vahendeid on kasutatud konkreetse teenuse või programmi (näiteks uute tervishoiuprogrammide) või õiguslike tingimuste (näiteks kvalifikatsiooni tunnustamine) jaoks.
Outcome indicators are often preferred because they are seen to reflect the real situationof immigrants rather than the intentions of governments.
Sageli eelistatakse tulemusnäitajaid, sest arvatakse, et need peegeldavad sisserändajate tegelikku olukorda, mitte aga valitsuste kavatsusi.
For instance, the EU Social Protection Committee in its suggested set of indicators agreed to address outcomesrather than the means by which they are achieved.
Näiteks kiitis ELi sotsiaalkaitsekomitee seoses oma kavandatud näitajatega heaks põhimõtte, mille kohaselt vaadeldakse pigem tulemusi kui nende saavutamise vahendeid.
Policy effort was considered to be aninappropriate subject of evaluation, since Member States differ in their choice of meansto combat social exclusion and poverty.
Tegevussuundade hindamist ei peetud asjakohaseks, sest liikmesriigid kasutavad sotsiaalse tõrjutuse ja vaesuse vastu võitlemiseks erinevaid vahendeid.
A government’s lower investment in a particulartype of programme may thus be design rather than a lack to be remedied.
Seega võivad valitsuse väiksemad investeeringud teatud liiki programmidesse rääkida pigem valitud tegevusviisist kui puudusest, mida on vaja parandada.
Moreover,the Committee considered that focusing on outcomes might foster a co-operativeattitude between the different national bodies whose policies have an impact on theresult.
Lisaks oli komitee seisukohal, et tulemustele keskendumine võib toetada koostöövalmidust erinevate riiklike asutuste vahel, kelle tegevus tulemust mõjutab.
Policy effort indicators should therefore only be used as a supplement whereoutcome indicators were not available.
Seetõttu tuleks tegevussuundi käsitlevaid näitajaid kasutada vaid täiendava abivahendina juhul, kui tulemusnäitajaid kasutada ei saa.
On the other hand, outcome indicators do not necessarily answer the question whetherand to what extent policy measures actually have an impact on immigrant integration.Immigrants may succeed in integrating independently of, or even despite governmentpolicy.
Teisalt ei pruugi tulemusnäitajad tingimata vastata küsimusele, kas ja mil määral kavandatud meetmed tegelikult sisserändajate integratsiooni mõjutavad.
If individuals are the unit of analysis, this difficulty is particularly significant, sinceindividual decisions are composed of many different factors and motivations.
Sisserändajatel võib õnnestuda integreeruda sõltumatult või isegi hoolimata valitsuse poliitikast.
Policyindicators can be valuable especially in areas where legal standards are important.
Analüüs on eriti raske siis, kui tegu on üksikisikutega, sest üksikisikute otsuseid mõjutavad paljud erinevad tegurid ja kaalutlused.
Many countries use both outcome and policy indicators.
Tegevussuundi käsitlevad näitajad võivad olla kasuli-
Governments frequently use indicators in order to track progress over time.
Näitajaid kasutatakse sageli ka aja jooksul toimunud edusammude mõõtmiseks.
Followingimmigrant cohorts could be a way of doing this, as could other forms of longitudinalresearch and data gathering.
Seda saab teha, näiteks jälgides mõnd teatud ajal riiki tulnud sisserändajate rühma või kasutades muid kestvusuuringute- ning andmekogumismeetodeid.
As integration is a process rather than a situation, the timeperspective is particularly important.
Kuna integratsioon on pigem protsess kui lühiajaline sündmus, on ajaline aspekt eriti tähtis.
Progress on certain indicators (for instance,educational achievement) can be evidence of integration as well as providing furtheropportunities towards integration in this or other domains.
Teatavate näitajatega mõõdetud edu (näiteks haridussaavutused) võivad viidata integratsioonile ning anda lisavõimalusi integratsiooniks muudes valdkondades.
In order to identify the impact of a particular policy measure, a temporal scheme couldbe used: outcomes could be measured before and after the implementation of the policymeasure, and the difference attributed to its impact.
Konkreetse meetme ajalise mõju uurimisel võib kasutada järgmist skeemi: tulemusi võib mõõta enne ja pärast meetme rakendamist ja muutuse panna mõju arvele.
However, it is possible that otherintervening factors have been present or even that success has taken place despite policyrather than because of it.
Kuid on siiski võimalik, et tulemusi on mõjutanud muud asjaolud või on muutus toimunud pigem meetmest sõltumatult kui selle mõjul.
Moreover, the functioning and accessibility of institutions (suchas the health service) over a long period of time could be more important in terms ofintegration than isolated policy measures.
Lisaks võib institutsioonide (näiteks tervishoiuteenuse) toimimine ja ligipääsetavus olla pika ajavahemiku jooksul integratsiooni seisukohalt isegi tähtsam kui üksikud meetmed.
Policy indicators can be employed in particular to monitor legal standards, entitlementsand policy arrangements which facilitate integration, and outcome indicators can beused to track the situation of immigrants and the achievement of targets set forintegration.
Tegevussuundi käsitlevaid näitajaid saab kasutada eelkõige integratsiooni lihtsustavate õigusnormide, soodustuste ja halduskorraldusmeetmete jälgimiseks ning tulemusnäitajaid saab kasutada sisserändajate olukorra ning integratsioonieesmärkide täitmise jälgimiseks.
Caution should be used in establishing connections between policies andoutcomes.
Kuid kavandatud meetmete ja tulemuste vahel seoseid luues tuleb siiski olla ettevaatlik.
Regular reviews should be held of the performance and suitability ofindicators, assessing their reliability, any technical difficulties and the availability of data.
Näitajate toimivust ja sobivust tuleks korrapäraselt hinnata, jälgides nende usaldusväärsust, mis tahes tehnilisi probleeme ja andmete kättesaadavust.
Levels of indicators
Näitajate tasandid
Indicators used for international comparison need to allow for diversity in definitions anddata availability.
Rahvusvahelisteks võrdlusteks kasutatavad näitajad peavad võimaldama erinevate määratluste kasutamist ja andmete kättesaadavust.
Different types of indicators can be used at the European, national and local levels.Indicators used at the various levels can be specific for a particular level and address thecircumstances of particular groups.
Euroopa tasandil, riiklikul tasandil ja kohalikul tasandil võib kasutada eri liiki näitajaid.
There are various models for differentiating betweenlevels of indicators.
Eri tasanditel kasutatavad näitajad võivad olla seotud ainult selle konkreetse tasandiga ja käsitleda teatavate rühmade olukorda.
In2002, there were 35 key indicators and 64 context indicators.
Erinevate tasandite näitajaid saab eristada mitmel viisil.
Social Inclusion indicators are developed on three levels: Level 1 indicators are the leadindicators and cover those elements that are considered the most important.
Näiteks tööhõivestrateegiaga seoses kasutatakse kahe tasandi näitajaid:
be more country-specific, determined by individual Member States to highlightspecificities in particular areas, and to help interpret the Level 1 and 2 indicators.
Sotsiaalset kaasatust peegeldavad näitajad on jagatud kolme tasandi vahel: . tasandi näitajad on kõige tähtsamad, sest need hõlmavad kõige tähtsamaks peetavaid aspekte. . tasandi näitajad toestavad põhinäitajaid ning kirjeldavad probleemi teisi tahke. . ja . tasandi näitajad on ühiselt kokkulepitud ja määratletud. . tasandi näitajad võivad olla rohkem konkreetse riigi põhised.
Level3 indicators need not be harmonised at EU level.
Liikmesriigid võivad määrata nad selliselt, et nad valgustaksid konkreetsete valdkondade iseärasusi ning aitaksid tõlgendada . ja . tasandi näitajaid. . tasandi näitajaid ei pea ELi tasandil ühtlustama.
It is necessary to differentiate between levels of indicators.
Oluline on vahet teha eri tasandite näitajatel.
For European or internationalcomparisons, the higherlevel indicators should have the greatest degree of uniformityregarding definitions and data formats.
Võrdluste tegemiseks Euroopa või rahvusvahelisel tasandil peaksid kõrgema tasandi näitajad olema võimalikult ühtselt määratletud ja ühesuguses vormis.
As data availability increases and monitoring systems become more dynamic, targets canbe set to give direction to integration policies and to demonstrate political will forimproving integration.
Andmete kättesaadavuse paranedes ja jälgimissüsteemide dünaamilisemaks muutudes võib seada eesmärke integratsioonimeetmete suunamiseks ja väljendamaks poliitilist tahet integreerumist parandada.
Targets work best where they are specific and where there are strong incentives to reachthe stated objectives.
Eesmärkidest on kõige rohkem kasu siis, kui need on konkreetsed ja kui nende saavutamiseks on tugevad stiimulid.
For instance, the Enterprise Policy Scoreboard, a monitoringinstrument within the framework of the Lisbon Strategy, contains quantitative targets setby Member States for seven priority areas of enterprise policy.
Näiteks ettevõttepoliitika tulemustabel, mis on Lissaboni strateegiaga seotud jälgimisvahend, sisaldab liikmesriikide poolt seatud kvantitatiivseid eesmärke seitsmes ettevõttepoliitika peamises valdkonnas.
Time horizons vary witha maximum of seven years and regular scoreboard updates list the targets announcedby Member States together with their current position, the position to be achieved andthe date set for achievement.
Tähtajad erinevad isegi kuni seitsme aasta võrra ja tulemustabeli ajakohastamisel esitatakse liikmesriikide eesmärgid ja nende hetkeolukord, saavutada soovitav olukord ja saavutamise tähtaeg.
Also at the EU level, the Social Inclusion Process seeks to increase the number of targets setby Member States. The Common Outline for the 2003 National Action Plans contains anappendix on ‘setting targets’, suggesting that Member States use headline targets,accompanied by more detailed targets, to set goals regarding social policy issues includingimmigrant integration.
Ka ELi tasandil püütakse sotsiaalse kaasamise protsessi raames suurendada liikmesriikide poolt seatud eesmärkide arvu. . aasta riiklike tegevuskavade jaoks mõeldud ühiskavand sisaldab eesmärkide seadmist käsitlevat lisa, milles pannakse ette, et liikmesriigid seaksid endale sotsiaalpoliitika ja sealhulgas ka sisserändajate integratsiooniga seoses üldeesmärgid ja neist lähtuvad üksikasjalikumad eesmärgid.
However, the Joint Inclusion Report of 2003 notes the lack of data onvulnerable groups, and in particular migrant and ethnic groups, with only a small number ofcountries (including the United Kingdom, Belgium, Netherlands, Spain and France) listing dataor indicators for people of immigrant origin.
Kuid . aasta sotsiaalse kaasatuse ühisaruandes märgitakse siiski haavatavate rühmade ja just sisserändajate ja vähemusrahvuste kohta käivate andmete puudumist, sest vaid vähesed riigid (sealhulgas Ühendkuningriik, Belgia, Holland, Hispaania ja Prantsusmaa) esitasid andmed või näitajad sisserändajate kohta.
Few targets are set and few countries attempt toidentify positive or negative trends in the living and working conditions of immigrants.
Sisserändajate elu- ja töötingimusi käsitlevaid eesmärke on liiga vähe ja vähesed riigid püüavad kindlaks määrata nendega seotud positiivseid või negatiivseid suundumusi.
Indicators powerful comparative instrument.
Eesmärkide seadmine on tihedalt seotud jälgimise ja rakendamisega.
Charting countries’ performances on different facetsof integration policy can create a sort of positive competition between them.
Kuna integratsioonipoliitika elluviimine on sageli detsentraliseeritud, võivad näitajatega töötada erinevate tasandite osalejad.
Action orinaction, commitments or non-commitments can be measured and compared.Comparing policies and performance is most likely to be possible at the level of generalindicators.
Tegevusi ja kohustusi või nende puudumist saab mõõta ja võrrelda. Meetmete ja nende täitmise võrdlemine on tõenäoliselt võimalik üldnäitajate tasandil.
A common core of such lead indicators could be devised, covering only thoseelements that are considered to be important by all and using data sets which areavailable to the great majority if not all Member States.
Kasutusele võiks võtta sellised ühised põhinäitajad, mis hõlmavad ainult neid aspekte, mida kõik oluliseks peavad, ja kasutada võiks vaid neid andmekogumeid, mis on kättesaadavad enamikule või kõigile liikmesriikidele.
Countries with similar conditions in terms of data collection, definitions of immigrantcategories and privacy rules could decide to use some of the same lower level indicatorsin order to benefit from the comparisons.
Riigid, kus andmete kogumine, sisserändajate rühmade määratlused ja eraelu puutumatuse eeskirjad on sarnased, võiksid otsustada kasutada mõningaid ühesuguseid madalama taseme näitajaid, et tekitada võrdlusvõimalus.
Those Member States who already havecomprehensive monitoring systems could work to make them more comparable overtime.
Liikmesriigid, kellel juba on olemas kõikehõlmavad jälgimissüsteemid, võiksid vähehaaval parandada nende võrreldavust.
Alternatively, Member States in similar stages of policy formation and with similarpolicies could improve on using the same indicators, set targets and benchmarks.
Samas võiksid need liikmesriigid, kes on samas poliitikakujundamisjärgus ning kohaldavad samu meetmeid, töötada välja ühesugused näitajad, eesmärgid ja võrdlusanalüüsid.
These Member States could gradually share their practices with a wider group of countries.
Need liikmesriigid võiksid vähehaaval jagada oma kogemusi suurema hulga riikidega.
Different methods are available for carrying out measurements of Member States’performances against each other.
Liikmesriikide saavutusi võib omavahel võrrelda erinevate meetodite abil.
For instance, the European Enterprise Scoreboardnormalises the values of indicators by calculating indices, whereby the EU index is 100.Country results are thus compared against the benchmark of the EU average for each ofthese indicators.
Näiteks Euroopa ettevõttepoliitika tulemustabelis määratakse näitajate väärtused kindlaks, arvutades indekseid nii, et ELi indeks on. Seega võrreldakse riikide tulemusi võrdlusarvuga, mis on iga näitaja keskmiste põhjal arvutatud ELi keskmine.
An arbitrary band of 25 % above and below the EU average isestablished.
Määratakse kindlaks kokkuleppeline vahemik all- ja ülalpool ELi keskmist.
Departures from the EU average represent relative strengths or weaknesses,such that indicators higher than 125 % or lower than 75 % are considered to reflectstrong (or weak) performances.
Kõrvalekalded ELi keskmisest annavad tunnistust suhteliselt tugevatest või nõrkadest külgedest, nii et näitajat üle loetakse heaks saavutuseks ja näitajat alla nõrgaks tulemuseks.