natgillin/translations-raw huggingface dataset:
THE COURT (Grand Chamber), composed of V. Skouris, President, P. Jann, C.W.A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, G. Arestis and L. Bay Larsen (Rapporteur), Presidents of Chambers, J. Makarczyk, P. Kūris, E. Juhász, A. Ó Caoimh, P. Lindh and J.-C. Bonichot, Judges,
EUROOPA KOHUS (suurkoda), koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts, G. Arestis ja L. Bay Larsen (ettekandja), kohtunikud J. Makarczyk, P. Kūris, E. Juhász, A. Ó Caoimh, P. Lindh ja J.-C. Bonichot, kohtujurist: Y. Bot, kohtusekretär: ametnik B. Fülöp,
— the German Government, by M. Lumma and J. Kemper, acting as Agents,
– Saksa valitsus, esindajad: M. Lumma ja J. Kemper,
— the Czech Government, by M. Smolek, acting as Agent,
– Tšehhi valitsus, esindaja: M. Smolek,
— the Danish Government, by J. Bering Liisberg, acting as Agent,
– Taani valitsus, esindaja: J. Bering Liisberg,
— the French Government, by J.-C. Niollet, acting as Agent,
– Prantsuse valitsus, esindaja: J.-C. Niollet,
— the Italian Government, by F. Arena, avvocato dello Stato,
– Itaalia valitsus, esindaja: avvocato dello Stato F. Arena,
— the Netherlands Government, by C. Wissels and M. Noort, acting as Agents,
– Madalmaade valitsus, esindajad: C. Wissels ja M. Noort,
— the Austrian Government, by C. Pesendorfer and T. Fülöp, acting as Agents,
– Austria valitsus, esindajad: C. Pesendorfer ja T. Fülöp,
— the Polish Government, by M. Dowgielewicz and L. Rędziniak, acting as Agents,
– Poola valitsus, esindajad: M. Dowgielewicz ja L. Rędziniak,
— the Slovak Government, by J. Čorba, acting as Agent,
– Slovaki valitsus, esindaja: J. Čorba,
— the Finnish Government, by J. Heliskoski, acting as Agent,
– Soome valitsus, esindaja: J. Heliskoski,
— the Commission of the European Communities, by S. Grünheid and R. Troosters, acting as Agents, after hearing the Advocate General,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: S. Grünheid ja R. Troosters, olles ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
This reference for a preliminary ruling concerns the interpretation of Article 4(6) of Council Framework Decision 2002/584/JHA of 13 June 2002 on the European arrest warrant and the surrender procedures between Member States (OJ 2002 L 190, p. 1; ‘the Framework Decision’).
Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34; edaspidi „raamotsus”) artikli 4 punkti 6 tõlgendamist.
The reference was made in proceedings concerning the execution by the Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart (‘the German executing judicial authority’) of a European arrest warrant issued on 18 April 2007 by the Sąd Okręgowy w Bydgoszczy (Regional Court, Bydgoszcz; ‘the Polish issuing judicial authority’) against Mr Kozłowski, a Polish national.
Eelotsusetaotluse esitas Generalstaatsanwaltschaft Stuttgart (edaspidi „vahistamismäärust täitev Saksa õigusasutus”) menetluses, mis seondus 18. aprilli 2007. aasta Euroopa vahistamismääruse täitmisega, mille Sąd Okręgowy w Bydgoszczy (Bydgoszczi ringkonnakohus; edaspidi „vahistamismääruse teinud Poola õigusasutus”) oli teinud Poola kodaniku S. Kozłowski suhtes.
European Union law
Euroopa Liidu õigus
Recital 5 in the preamble to the Framework Decision states:
Raamotsuse põhjendus 5 sätestab:
‘The objective set for the Union to become an area of freedom, security and justice leads to abolishing extradition between Member States and replacing it by a system of surrender between judicial authorities.
„Tulenevalt eesmärgist kujundada Euroopa Liit vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevaks alaks tuleks kaotada liikmesriikidevaheline väljaandmine ja asendada see õigusasutustevahelise üleandmissüsteemiga.
Further, the introduction of a new simplified system of surrender of sentenced or suspected persons for the purposes of execution or prosecution of criminal sentences makes it possible to remove the complexity and potential for delay inherent in the present extradition procedures.
Lisaks sellele võimaldab süüdimõistetute kriminaalkaristuste täitmiseks või kahtlustatavatele süüdistuse esitamiseks uue lihtsustatud üleandmissüsteemi sisseviimine kõrvaldada keerukuse ja võimalikud viivitused, mis on omased praegusele väljaandmiskorrale.
Traditional cooperation relations which have prevailed up till now between Member States should be replaced by a system of free movement of judicial decisions in criminal matters, covering both pre-sentence and final decisions, within an area of freedom, security and justice.’
Tavapärased koostöösuhted, mis on siiani domineerinud liikmesriikide vahel, tuleks asendada kriminaalasjades tehtud otsuste vaba liikumisega, mis hõlmaks nii kohtuotsuse eelseid kui lõplikke otsuseid vabadusel, turvalisusel ning õigusel rajaneva ala raamistikus.”
Recital 7 of the Framework Decision provides:
Raamotsuse põhjendus 7 sätestab:
‘Since the aim of replacing the system of multilateral extradition built upon the European Convention on Extradition of 13 December 1957 cannot be sufficiently achieved by the Member States acting unilaterally and can therefore, by reason of its scale and effects, be better achieved at Union level, the Council may adopt measures in accordance with the principle of subsidiarity as referred to in Article 2 of the Treaty on European Union and Article 5 of the Treaty establishing the European Community …’
„13. detsembri 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsioonile rajatud mitmepoolse väljaandmissüsteemi asendamise eesmärki ei suuda seoses selle ulatuse ja toimega ühepoolselt tegutsevad liikmesriigid piisavalt saavutada ning seda saab paremini saavutada liidu tasandil, võib nõukogu võtta meetmeid vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele, millele on osutatud Euroopa Liidu lepingu artiklis 2 ja Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklis 5. […]”
Recital 8 to the Framework Decision provides:
Raamotsuse põhjendus 8 sätestab:
‘Decisions on the execution of the European arrest warrant must be subject to sufficient controls, which means that a judicial authority of the Member State where the requested person has been arrested will have to take the decision on his or her surrender.’
„Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta tehtud otsuseid tuleb piisavalt kontrollida, mis tähendab, et selle liikmesriigi õigusasutus, kus tagaotsitav on vahistatud, peab tegema otsuse tema üleandmise kohta.”
Article 1(1) and (2) of the Framework Decision define the European arrest warrant and refer to the obligation to execute it as follows:
Raamotsuse artikli 1 lõigetes 1 ja 2 on Euroopa vahistamismäärus ja selle täitmise kohustus määratletud järgmiselt:
Article 2(1) of the Framework Decision provides:
Raamotsuse artikli 2 lõige 1 näeb ette:
Article 3 of the Framework Decision lists three ‘[g]rounds for mandatory nonexecution of the European arrest warrant’.
Raamotsuse artiklis 3 on loetletud kolm „Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise kohustusli[kku] alus[t]”.
Article 4 of the Framework Decision, entitled ‘Grounds for optional nonexecution of the European arrest warrant’ sets out those grounds in seven numbered paragraphs.
Raamotsuse artikkel 4 „Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise vabatahtlikud alused” loetleb need alused seitsmes punktis.
Paragraph 6 provides in that regard:
Selle artikli punkt 6 on järgmine:
‘The executing judicial authority may refuse to execute the European arrest warrant:
„Vahistamismäärust täitev õigusasutus võib keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest, kui:
(6) if the European arrest warrant has been issued for the purposes of execution of a custodial sentence or detention order, where the requested person is staying in, or is a national or a resident of the executing Member State and that State undertakes to execute the sentence or detention order in accordance with its domestic law’.
6) kui Euroopa vahistamismäärus on tehtud vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks ja tagaotsitav viibib vahistamismäärust täitvas liikmesriigis või on selle kodanik või omab seal elukohta ning see riik kohustub karistuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitma vastavalt oma siseriiklikule õigusele.”
Article 5 of the Framework Decision, entitled ‘Guarantees to be given by the issuing Member State in particular cases’, is worded as follows:
Raamotsuse artikkel 5 „Vahistamismääruse teinud liikmesriigis teatavatel juhtudel antavad tagatised” on sõnastatud järgmiselt:
‘The execution of the European arrest warrant by the executing judicial authority may, by the law of the executing Member State, be subject to the following conditions:
„Euroopa vahistamismääruse täitmise suhtes täitva õigusasutuse poolt võib vahistamismäärust täitva liikmesriigi õiguse alusel kohaldada järgmisi tingimusi:
(3) where a person who is the subject of a European arrest warrant for the purposes of prosecution is a national or resident of the executing Member State, surrender may be subject to the condition that the person, after being heard, is returned
3) kui isik, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus kohtu alla andmiseks, on vahistamismäärust täitva liikmesriigi kodanik või omab seal elukohta, võib üleandmise suhtes kohaldada tingimust, et see isik tuuakse pärast ülekuulamist vahistamismäärust täitvasse liikmesriiki tagasi, et ta saaks seal kanda vabadu-
Article 6 of the Framework Decision, entitled ‘Determination of the competent judicial authorities’, provides:
Raamotsuse artikkel 6 „Pädevate õigusasutuste määramine” sätestab:
It is apparent from the information concerning the date of entry into force of the Treaty of Amsterdam, published in the Official Journal of the European Communities of 1 May 1999 (OJ 1999 L 114, p. 56), that the Federal Republic of Germany made a declaration on the basis of Article 35(2) EU by which it accepted the jurisdiction of the Court to give preliminary rulings in accordance with the arrangements laid down in Article 35(3)(b) EU.
Amsterdami lepingu jõustumise kuupäeva käsitlevast teadaandest, mis avaldati Euroopa Ühenduste Teatajas 1. mail 1999 (EÜT L 114, lk 56), ilmneb, et Saksamaa Liitvabariik tunnustas EL artikli 35 lõike 2 alusel tehtud deklaratsiooniga Euroopa Kohtu pädevust langetada eelotsuseid EL artikli 35 lõike 3 punktis b sätestatud korras.
The Framework Decision was transposed into the German legal system by Paragraphs 78 to 83k of the Law on international mutual legal assistance in criminal matters (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) of 23 December 1982, as amended by the Law on the European arrest warrant (Europäisches Haftbefehlsgesetz) of 20 July 2006 (BGBl. 2006 I, p.
Raamotsus võeti Saksa õigusse üle kriminaalasjades antavat rahvusvahelist vastastikust õigusabi reguleeriva 23. detsembri 1982. aasta seaduse (Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen) – muudetud 20. juuli 2006. aasta seadusega Euroopa vahistamismääruse kohta (Europäisches Haftbefehlsgesetz; BGBl.
The IRG distinguishes between the decision concerning the admissibility of the extradition request and the decision to grant or refuse extradition.
IRG teeb vahet väljaandmistaotluse vastuvõetavust puudutava otsuse ja otsuse vahel, mille ese on sellise taotluse üle otsustamine ja väljaandmise heakskiitmine või sellest keeldumine.
According to Articles 29 to 32 of the IRG, it is in any event for the Oberlandesgerichte (Higher Regional Courts) to examine the admissibility of the extradition request, on application by the executing judicial authority.
IRG §-de 29–32 järgi peavad liidumaade kõrgemad kohtud (Oberlandesgerichte) vahistamismäärust täitva õigusasutuse taotlusel igal juhul uurima väljaandmistaotluse vastuvõetavust.
By contrast, the decision to grant or refuse extradition, in the case of extradition requests submitted by an issuing judicial authority of another Member State, is a matter for the executing judicial authority.
Seevastu väljaandmise heakskiitmise või sellest keeldumise otsuse langetamine – mis puudutab vahistamismääruse teinud liikmesriigi õigusasutuse esitatud väljaandmistaotlust – on vahistamismäärust täitva õigusasutuse pädevuses.
Article 4(6) of the Framework Decision was transposed, in relation to persons other than German nationals — whether nationals of another Member State or of a third State — by Article 83b(2)(b) of the IRG.
Raamotsuse artikli 4 punkt 6 võeti muid isikuid kui Saksa kodanikke puudutavas osas – sõltumata sellest, kas nad on muu liikmesriigi kui Saksamaa Liitvabariigi või kolmanda riigi kodanikud – üle IRG § 83b lõike 2 punktiga b.
According to that provision, entitled ‘Grounds for non-execution’:
See säte „Täitmata jätmise alused” näeb ette:
‘The extradition of a foreign national whose habitual residence is in Germany may also be refused, if
„Riigis alaliselt elava välismaalase väljaandmisest võib keelduda ka juhul:
(b) in the case of extradition for the purpose of execution of sentence, he does not consent to such extradition after being informed of his rights (such information being minuted by the judge) and if he has an interest in execution of the sentence in Germany that deserves protection and predominates …’
[…] b) kui väljaandmisel kriminaalkaristuse täitmiseks ei nõustu see välismaalane pärast enda nõuetekohast teavitamist väljaandmisega, mis kajastub kohtuistungi protokollis, ning kui tema kaitset vääriv huvi, et kriminaalkaristus täidetaks Saksa riigi territooriumil, on kaalukam […]”
Paragraph 79(2) of the IRG lays down the procedures for the ruling on the extradition request as follows:
Menetluslikust küljest täpsustab IRG § 79 lõige 2 üksikasjalikud eeskirjad, mille alusel käib väljasaatmistaotluse üle otsustamine järgmiselt:
‘Before the Oberlandesgericht has ruled on the admissibility of the [extradition] request, the body competent to grant or refuse the request [the ‘Generalstaatsanwaltschaften’ — General Prosecutor’s Offices] shall indicate whether it intends to raise any grounds of nonexecution under Paragraph 83b.
„Enne kui Oberlandesgericht otsustab [väljaandmis]taotluse vastuvõetavuse, tuleb taotluse üle otsustamiseks pädevatel asutustel [„Generalstaatsanwaltschaften”] märkida, kas nad kavatsevad tugineda §-s 83b sätestatud täitmata jätmise alustele.
Reasons shall be given for a decision not to raise any such ground.
Otsus mitte tugineda täitmata jätmise alustele peab olema motiveeritud. Otsus allub Oberlandesgerichti kontrollile […].”
The main proceedings and the questions referred for a preliminary ruling
Menetlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused
By judgment of 28 May 2002 of the Sąd Rejonowy w Tucholi (Local Court of Tuchola, Poland), Mr Kozłowski was sentenced to five months’ imprisonment for destruction of another person’s property.
Sąd Rejonowy w Tucholi (Tuchola piirkondlik kohus; Poola) 28. mai 2002. aasta otsusega mõisteti S. Kozłowskile viiekuune vanglakaristus teise isiku vara hävitamise eest.
The sentence imposed by that judgment has become final, but has not yet been executed.
Selle otsusega mõistetud karistus on jõustunud, ent ei ole veel täitmisele pööratud.
Since 10 May 2006, Mr Kozłowski has been imprisoned in Stuttgart (Germany), where he is serving a custodial sentence of three years and six months, to which he
Alates 10. maist 2006 viibib S. Kozłowski Stuttgarti (Saksamaa) kinnipidamisasutuses, kus ta kannab kolme aasta ja kuue kuu pikkust vabadusekaotuslikku karistust,
KOZŁOWSKI was sentenced by two judgments of the Amtsgericht Stuttgart, dated 27 July 2006 and 25 January 2007, in respect of 61 fraud offences committed in Germany.
KOZŁOWSKI mis mõisteti talle vastavalt Amtsgericht Stuttgarti 27. juuli 2006 ja 25. jaanuari 2007. aasta otsustega Saksamaal toimepandud 61 kelmusepisoodi eest.
The Polish issuing judicial authority requested the German executing judicial authority, by a European arrest warrant issued on 18 April 2007, to surrender Mr Kozłowski for the purposes of execution of the sentence of imprisonment of five months imposed on him by the Sąd Rejonowy w Tucholi.
Vahistamismääruse teinud Poola õigusasutus taotles 18. aprilli 2007. aasta Euroopa vahistamismäärusega määrust täitvalt Saksa õigusasutuselt S. Kozłowski üleandmist viimasele Sąd Rejonowy w Tucholi määratud viiekuuse vanglakaristuse täitmiseks.
On 5 June 2007, Mr Kozłowski was heard on the matter by the Amtsgericht Stuttgart.
Amtsgericht Stuttgart kuulas S. Kozłowski selles küsimuses ära 5. juunil 2007.
He stated to the latter, in the course of that hearing, that he did not consent to his surrender to the Polish issuing judicial authority.
S. Kozłowski avaldas kohtuistungil, et ei nõustu enda üleandmisega vahistamismääruse teinud Poola õigusasutusele.
On 18 June 2007, the German executing judicial authority informed Mr Kozłowski that it did not intend to raise any ground for nonexecution.
Vahistamismäärust täitev Saksa õigusasutus teatas S. Kozłowskile 18. juunil 2007, et ta ei kavatse tugineda ühelegi täitmata jätmise alusele.
According to that authority, there is no ground for nonexecution within the meaning of Paragraph 83b of the IRG and, in particular, Mr Kozłowski does not have his habitual residence in Germany.
Selle asutuse hinnangul ei eksisteerinud täitmata jätmise alust IRG § 83b mõttes, arvestades eelkõige seda, et huvitatud isikul puudus Saksamaal alaline elukoht.
His successive periods of presence on German territory were characterised by the commission of several crimes, without any lawful activity.
Huvitatud isiku järjestikuseid viibimisi Saksamaa territooriumil iseloomustas mitmete õigusrikkumiste toimepanek ja igasuguse õiguspärase tegevuse puudumine.
Consequently, since it considered that it was not necessary to initiate enquiries in order to discover where, with whom and why Mr Kozłowski was staying in Germany, the executing judicial authority requested the Oberlandesgericht Stuttgart to authorise the execution of the European arrest warrant in question.
Leides, et ei ole vaja algatada uurimist, et teada saada, kus, kelle juures ning mis eesmärgil S. Kozłowski Saksamaal elas, taotles vahistamismäärust täitev Saksa õigusasutus Oberlandesgericht Stuttgartilt luba kõnealuse Euroopa vahistamismääruse täitmiseks.
With regard to Mr Kozłowski’s personal situation, the order for reference indicates that, according to the convictions against him in Germany, he is single and childless.
S. Kozłowski isikliku olukorra kohta ilmneb eelotsusetaotlusest, et Saksamaal tema suhtes langetatud süüdmõistvate otsuste kohaselt on ta vallaline ja lastetu.
He has little or even no command of the German language.
S. Kozłowski valdab vähe või ei valda üldse saksa keelt.
He grew up, then worked, in Poland until the end of 2003.
Ta kasvas üles ja töötas kuni 2003. aasta lõpuni Poolas.
Thereafter, for approximately one year, he drew unemployment benefit in that Member State.
Seejärel sai ta selles liikmesriigis umbes aasta vältel töötu abiraha.
The national court proceeds on the assumption that from February 2005 until 10 May 2006, the date of his arrest in Germany, Mr Kozłowski lived predominantly in Germany.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub eeldusest, et alates 2005. aasta veebruarist kuni vahistamise kuupäeva ehk 10. maini 2006 elas S. Kozłowski valdavalt Saksamaa territooriumil.
That stay was interrupted during the 2005 Christmas holidays, and possibly even in the month of June 2005 and the months of February and March 2006.
Saksamaal elamise katkestused leidsid aset 2005. aasta jõulupuhkuse ajal, 2005. aasta juunis ning 2006. aasta veebruaris ja märtsis.
He worked occasionally on building sites but earned his living essentially by committing crimes.
S. Kozłowski tegi juhutöid ehitusvaldkonnas, ent peamise ülalpidamise teenis õigusrikkumisi toime pannes.
Finally, the national court explains that, in the course of the review which it is required to carry out under Paragraph 79(2) of the IRG, it is called upon to ascertain whether Mr Kozłowski’s ‘habitual residence’ within the meaning of Article 83b(2) of that law was, at the time of the request for surrender, in Germany, and whether it is still there.
Lõpuks toob eelotsusetaotluse esitanud kohus välja, et ta on IRG § 79 lõikes 2 ettenähtud kontrolli raames kohustatud kindlaks tegema, kas S. Kozłowski „alaline elukoht” sama seaduse § 83b lõike 2 tähenduses oli üleandmistaotluse esitamise kuupäeval Saksamaa territooriumil ja kas see on endiselt nii.
If that question is answered in the negative, the national court must according to German law authorise the execution of the European arrest warrant, since all the other conditions required under that law are fulfilled.
Kui vastus sellele küsimusele on eitav, tuleb sel kohtul lubada Euroopa vahistamismääruse täitmist Saksa õiguse alusel, kuna täidetud on kõik muud Saksa õiguses seatud tingimused.
In those circumstances, the Oberlandesgericht Stuttgart decided to stay the proceedings and to refer to the Court of Justice the following questions for a preliminary ruling:
Neil tingimustel otsustas Oberlandesgericht Stuttgart menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
(d) he is in detention there serving a custodial sentence?
KOZŁOWSKI d) viibib seal vahi all vabadusekaotusliku karistuse täideviimiseks?
Questions referred for a preliminary ruling
Eelotsuse küsimused
As a preliminary point, it should be recalled that, as noted in paragraph 12 of this judgment, the Court has jurisdiction, in the present case, to rule on the interpretation of the Framework Decision under Article 35 EU.
Kõigepealt tuleb meenutada, et nagu ilmneb käesoleva otsuse punktist 12, on Euroopa Kohus käesoleval juhul pädev otsustama raamotsuse tõlgendamise üle EL artikli 35 alusel.
By its first question, the national court seeks, in essence, to ascertain what is the scope of the terms ‘resident’ and ‘staying’ contained in Article 4(6) of the Framework Decision and, in particular, whether in circumstances such as those in the main proceedings, a requested person in proceedings relating to the execution of a European arrest warrant can be considered as covered by that provision.
Esimese küsimusega soovib eelotsustaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, milline on raamotsuse artikli 4 punktis 6 sisalduvate mõistete „elab” ja „viibib” ulatus, ning täpsemalt, kas sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas võib Euroopa vahistamismääruse täitemenetluse raames tagaotsitavat isikut pidada selle sätte kohaldamisalasse kuuluvaks.
In order to reply to that question, it should be recalled that the objective of the Framework Decision, as made clear in particular by Article 1(1) and (2) and by recitals 5 and 7 in its preamble, is to replace the multilateral system of extradition between Member States by a system of surrender, as between judicial authorities, of convicted persons or suspects for the purpose of enforcing judgments or of criminal proceedings, that system of surrender being based on the principle of mutual recognition (see C-303/05 Advocaten voor de Wereld [2007] ECR I-3633, paragraph 28).
Sellele küsimusele vastamiseks tuleb meenutada, et nagu nähtub eelkõige raamotsuse artikli 1 lõigetest 1 ja 2 ning selle põhjendustest 5 ja 7, on raamotsuse eesmärk asendada liikmesriikidevaheline mitmepoolne väljaandmissüsteem vastastikuse tunnustamise põhimõttel rajaneva õigusasutustevahelise üleandmissüsteemiga süüdimõistetute kriminaalkaristuste täitmiseks või kahtlustatavatele süüdistuse esitamiseks (vt 3. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas C-303/05: Advocaten voor de Wereld, EKL 2007, lk I-3633, punkt 28).
According to Article 1(2) of the Framework Decision, Member States are to execute any European arrest warrant on the basis of the principle of mutual recognition and in accordance with the provisions of that Framework Decision.
Raamotsuse artikli 1 lõike 2 järgi on liikmesriigid kohustatud täitma mis tahes Euroopa vahistamismääruse vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel ja vastavalt raamotsuse sätetele.