natgillin/translations-raw huggingface dataset:
54 — In the same vein, with regard to directives, see Case C-360/87 Commission v Italy [1991] ECR I-791, paragraph 12, and Case C-220/94 Commission v Luxembourg [1995] ECR I-1589, paragraph 10.
54 – Vt selle kohta seoses direktiividega 28. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C-360/87: komisjon vs. Itaalia (EKL 1991, lk I-791, punkt 12) ja 15. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas C-220/94: komisjon vs. Luksemburg (EKL 1995, lk I-1589, punkt 10).
In addition, see Case C-162/99 Commission v Italy [2001] ECR I-541, paragraphs 22 to 25, and Case C-478/01 Commission v Luxembourg [2003] ECR I-2351, paragraph 20.
Vt ka 18. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-162/99: komisjon vs. Itaalia (EKL 2001, lk I-541, punktid 22–25) ja 6. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas C-478/01: komisjon vs. Luksemburg (EKL 2003, lk I-2351, punkt 20).
57 In introducing a de facto condition of prior authorisation in Article 7(1) of the Law of 20 December 2002 the Luxembourg rule thus goes beyond what is regarded by the Court as proportionate.
57Eelneva loa saamise nõuet 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 7 lõike 1 alusel praktiliselt kohaldades läheb Luksemburgi õigusnorm kaugemale sellest, mis on Euroopa Kohtu hinnangul proportsionaalne.
bly it must itself trigger that ’demand’.
peab vajaduse korral „taotluse” saamise ise algatama.
Since in the absence of such a ’demand’ an undertaking cannot in practice take advantage of the freedom to supply services without risking administrative or penal sanctions, that restriction operates as an absolute prohibition which, given the possibility of having recourse to less-restrictive measures, cannot be regarded as necessary for the purposes of worker protection.
Kuna kõnealuse „taotluse” puudumise korral ei saa ettevõtja teenuste osutamise vabadust lõpptulemusena kasutada, kartmata, et talle võib määrata haldus- või kriminaalkaristuse, mõjub piirang absoluutse keeluna, mis ei ole töötajate kaitse tagamisel vajalik, pidades silmas seda, et võimalik on võtta vähem piiravaid meetmeid.
It follows from the above that this rule constitutes prior monitoring for abuse which is incompatible with Article 49 EC.
Eeltoodust järeldub, et kõnealuse sätte puhul on tegemist kuritarvitamise eelneva kontrolliga, mis ei ole kooskõlas EÜ artikliga 49.
Accordingly, this complaint is also well founded.
Järelikult on ka käesolev väide põhjendatud.
The fourth complaint
Neljas väide
As an additional administrative requirement liable to render the posting of workers more difficult for undertakings established in another Member State, the designation of an ad hoc agent resident in Luxembourg provided for by Article 8 of the Law of 20 December 2002 constitutes a restriction on the freedom to provide services within the meaning of Article 49 EC.
Veel üks halduslik nõue, mis võib teises liikmesriigis asuvat ettevõtjat töötajate lähetamisel takistada ja teenuste osutamise vabadust tulenevalt EÜ artiklist 49 piirata, on 20. detsembri 2002. aasta seaduse artiklis 8 ette nähtud ad hoc esindaja nimetamine Luksemburgis.
58 Therefore it
58Seetõttu tuleb uurida,
Finally, in this connection I consider it imperative to recall that, as regards the disproportionate character of an authorisation as a condition for taking up employment and the applicability of less-stringent measures, in Commission v Luxembourg 56the Court recently held: ’A measure which would be just as effective whilst being less restrictive than the measure at issue here would be an obligation imposed on a service-providing undertaking to report beforehand to the local authorities on the presence of one or more deployed workers, the anticipated duration of their presence and the provision or provisions of services justifying the deployment.
Lõpetuseks pean kindlasti vajalikuks siinkohal meenutada, et Euroopa Kohus sedastas hiljuti kohtuotsuses komisjon vs. Luksemburg 56 tööle asumise eelduseks oleva loa nõude ebaproportsionaalsuse ja vähem piiravate meetmete kohta järgmist: „Teenuseid osutava äriühingu kohustus kohalikele ametiasutustele eelnevalt teatada, et lähetatakse üks või enam töötajat, nende lähetuse kestus ja teenused, mille osutamiseks nad lähetatakse, oleks sama tõhus ja vähem piirav vahend, kui vaidlusalused nõuded.
It would enable those authorities to monitor compliance with Luxembourg social welfare legislation during the deployment while at the same time taking account of the obligations by which the undertaking is already bound under the social welfare legislation applicable in the Member State of origin.’
See kohustus võimaldaks asjaomastel ametiasutustel kontrollida, kas Luksemburgi õigusnorme lähetuse kestel täidetakse, arvestades samas kohustusi, mida äriühing peab täitma asukohaliikmesriigis kohaldatavate sotsiaalõiguse sätete alusel.”
In those circumstances it is more appropriate that the host Member State restricts its intervention to verifying the requisite information provided by the service provider on commencing activities in the host Member State and only has recourse to sanctions
Neil asjaoludel peaks vastuvõttev liikmesriik pigem piirduma teenuse osutaja esitatud vajaliku teabe kontrollimisega tegevuse alustamisel vastuvõtvas liikmesriigis ja kohaldama karistusmeetmeid
57 — In the same vein see also the Opinion of Advocate General Geelhoed in Commission v Germany, cited in footnote 11, point 28, as regards a German rule which subjected the deployment of third-country nationals employed by a service provider established in another Member State for the provision of services on German territory to a prior authorisation procedure.
57 – Vt selle kohta ka kohtujurist Geelhoedi 15. septembri 2005. aasta ettepanek kohtuasjas C-244/04: komisjon vs. Saksamaa (EKL 2006, I-885, punkt 28), mis puudutab Saksa õiguse alusel enne lähetust teostatavat kontrolli muus liikmesriigis asuva teenusteosutaja kolmandate riikide kodanikest töötajate lähetamise juhtudel.
According to the Advocate General, prior authorisation measures are disproportionate, since undertakings which do not comply with national legislation on worker protection must bear the responsibility for a posting effected unlawfully and can always be held liable in that regard.
Kohtujurist leiab, et enne lähetust teostatav kontroll kujutab endast ebaproportsionaalset meedet, sest ettevõtjad, kes ei järgi töötajate kaitseks kehtestatud õigusnorme, vastutavad ebaseaduslikult toimunud lähetuse eest ja neid võidakse karistada.
Accordingly, monitoring in advance cannot be justified by the necessity of ensuring that the posting is effected lawfully.
Enne lähetust teostatavat kontrolli ei saa õigustada vajadusega tagada lähetuse toimumise seaduslikkus.
58 — This is implicitly admitted by the Luxembourg Government on page 5 of its reply to the Commission’s letter of formal notice.
58 – Seda möönab kaudselt Luksemburgi valitsus komisjoni märgukirjale antud vastuse leheküljel 5.
It acknowledges therein the particular constraints caused by the requirement to nominate an ad hoc agent resident in Luxembourg.
Ta tunnistab eripiiranguid, mis on põhjustatud välismaistele ettevõtjatele nõudest nimetada Luksemburgis ad hoc esindaja.
56 — Cited in footnote 46, paragraph 31.
56 – Eespool 46. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus komisjon vs. Luksemburg, punkt 31.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-319/06 is directly contrary to the freedom to provide services, in so far as it renders impossible, in that Member State, the supply of services by undertakings established in other Member States.
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-319/06 kas siseriiklikust õigusnormist tulenevad teenuste osutamise vabaduse piirangud on õigustatud avalikes huvides ja kui see on nii, siis kas need on seatud eesmärgi saavutamiseks sobivad ja vajalikud.
must be considered whether the restrictions on the freedom to provide services arising from that national provision are justified by a public interest objective and, if so, whether they are necessary in order to pursue, effectively and by appropriate means, such an objective.
et teenuste osutamise vabadusega ei ole kooskõlas Itaaliasse ajutist tööjõudu vahendavatele ettevõtjatele esitatav nõue tuua oma asukoht või filiaal Itaaliasse, kuna see muudab ettevõtjatel, kelle asukoht on teises liikmesriigis, teenuste osutamise asjaomases liikmesriigis võimatuks.
The Luxembourg Government relies on the objectives of worker protection, the combating of abuse and the need for effective monitoring.
Luksemburgi valitsus tugineb töötajate kaitsele, kuritarvituste vastu võitlemisele ja tõhusa kontrolli vajalikkusele.
As I have already indicated, both the social protection of workers and the combating of abuse are recognised as legitimate objectives, 59 whilst the carrying out of monitoring in order to implement protective measures required by national law is considered compatible with Community law provided that such supervision is effected within the limits established by Community law. 60
Nagu juba eespool märgitud, on töötajate sotsiaalne kaitse ja kuritarvituste vältimine legitiimsed eesmärgid 59, kusjuures siseriiklike kaitsemeetmete rakendamise eesmärgil teostatavad kontrollid on ühenduse õigusega kooskõlas, kui need jäävad ühenduse õigusega seatud piiridesse 60.
The Luxembourg Government essentially argues that nothing in Article 8 of the Law of 20 December 2002 makes any reference to the precise characteristics of the ad hoc agent at issue.
Luksemburgi valitsus väidab sisuliselt, et 20. detsembri 2002. aasta seaduse artiklis 8 ei sisaldu täpseid nõudeid kõnealusele ad hoc esindajale.
There is no requirement that the latter should be a natural or legal person or that it should be a body which is remunerated.
Nõudeid ei esitata ka selles osas, kas ad hoc esindaja peaks olema füüsiline või juriidiline isik või osutama tasulisi teenuseid.
The only thing that matters is that the labour inspectorate is aware of the name of the person with whom the requisite documents have been lodged.
Oluline on üksnes, et tööinspektsioonile on teada isiku nimi, kelle käes on vajalikud dokumendid hoiul.
In the construction industry, for example, an ad hoc agent for the purposes of that provision could be either the prime contractor, the foreman or a construction authority.
Asjaomase sätte tähenduses võib ad hoc esindaja näiteks ehituse valdkonnas olla peatöövõtja, töödejuhataja või ehitusamet.
First, it must be observed that a Member State may not make the provision of services in its territory subject to compliance with all the conditions required for establishment, thereby depriving of all practical effectiveness the provisions of the EC Treaty whose object is to guarantee the freedom to provide services. 61
Kõigepealt tuleb rõhutada, et liikmesriik ei või kehtestada oma territooriumil osutatavate teenuste suhtes neid asutamistingimusi, mille kohaldamisel asutamislepingu sätted, millega tagatakse teenuste osutamise vabadus, kaotaksid oma kasuliku mõju. 61
Accordingly, in Commission v Italy 62 the Court held that the requirement that undertakings providing temporary labour which wish to supply manpower to customers established in Italy must have their registered office or a branch office on Italian territory
Eeltoodust lähtuvalt asus Euroopa Kohus kohtuasjas komisjon vs. Itaalia 62 seisukohale,
61 — See Säger, cited in footnote 32, paragraph 13, and Mazzoleni and ISA, cited in footnote 25, paragraph 23.
61 – Vt eespool 32. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Säger, punkt 13, samuti eespool 25. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mazzoleni, punkt 23.
In response, it must be observed, however, that no support for such interpretation is to be found in Article 8 of the Law of 20 December 2002.
Tuleb siiski vastu väita, et asjaomane tõlgendus ei kajastu 20. detsembri 2002. aasta seaduse artiklis 8.
That interpretation even contradicts the legislative provisions.
See on koguni vastuolus seaduse sätetega.
Rather, it follows clearly from the provision’s wording that the ad hoc agent in question must be ’resident’ in Luxembourg, that is to say the ’centre of his activities’ or his ’place of normal residence’ must be in that State.
Pigem tuleneb sõnastusest selgelt, et kõnealune ad hoc esindaja peab asuma Luksemburgis, see tähendab omama liikmesriigis alalist elukohta või igal juhul märkimisväärset seost elukohaga.
As the Commission correctly observes, that requirement presupposes ’permanent residence’ or at least a stay for a period exceeding that for which services are provided.
Komisjon märgib õigustatult, et kõnealune koosseisutunnus seab tingimuseks Luksemburgis alaliselt elamise või vähemalt teenuse osutamise kestusest pikema viibimise.
62 — Case C-279/00 [2002] ECR I-1425, paragraphs 17 and 18.
Järelikult ei piisa 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 8
20 December 2002 are not satisfied, for example, if the necessary documents are kept with one of the deployed workers.
64Töötingimus- nõuete täitmiseks sellest, kui vajalikud dokumendid on antud hoiule ühe lähetatud töötaja kätte.
of Directive 96/71. 64The Grand Duchy of Luxembourg, like all other Member States, is required to participate in the said system for administrative assistance in order to monitor compliance with the terms and conditions of employment concerned.
test kinnipidamise järelevalve eesmärgil peab Luksemburgi Suurhertsogiriik nagu kõik teised liikmesriigid asjaomases koostöös osalema.
To that extent, the Luxembourg Government has failed in procedural terms to discharge its burden of proof.
Selles osas ei ole Luksemburgi valitsus oma menetluslikku tõendamiskohustust täitnud.
In my view, that result is incompatible with the Court’s case-law.
Eeltoodu ei ole minu arvates kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga.
In Arblade and Others 63 the Court held that an obligation to keep available and retain certain documents at the address of a natural person residing in the host Member State, who was to keep them as the agent or servant of the employer by whom he had been designated, even after the employer had ceased to employ workers in that State could only be regarded as lawful if the authorities in that State could not carry out their supervisory task effectively in the absence of such an obligation.
Kohtuasjas Arblade 63leidis kohus, et kohustust hoida ja säilitada teatavaid dokumente sellise vastuvõtvas liikmesriigis elava füüsilise isiku elukohas, kelle on tööandja nimetanud esindajaks või järelevaatajaks, ka siis, kui tööandjal ei ole enam selles riigis töötajaid, saab tunnustada üksnes juhul, kui riigiasutused ei ole võimelised oma kontrolliülesandeid sellise kohustuse puudumise tõttu tõhusalt täitma.
Notwithstanding that conclusion, monitoring to ensure that the rules connected to the social protection of workers are respected can indeed be achieved with less-restrictive measures.
Jättes eeltoodu kõrvale, on töötajate sotsiaalset kaitset puudutavate õigusaktide järgimist täiesti võimalik kontrollida vähem piiravaid meetmeid kohaldades.
It may be assumed, in principle, that for the purposes of fulfilling that monitoring task it suffices to designate one of the workers deployed, for example a supervisor, who can act as a link between the foreign undertaking and the labour inspectorate and, where necessary, keep the requisite documents available onsite or in an accessible and clearly identified place in the territory of the host Member State. 65
Nimelt tuleb põhimõtteliselt lähtuda sellest, et kontrollimiseks on piisav ühe lähetatud töötaja, näiteks töödejuhataja nimetamine, kes hoiab sidet välisriigi ettevõtte ja tööinspektsiooni vahel ja säilitab nõutud dokumente vajaduse korral kas ehitusobjektil või ligipääsetavas ja selgelt kindlaksmääratud kohas vastuvõtva liikmesriigi territooriumil. 65Selline meede
On the one hand, I agree with the Luxembourg Government that it is essential to carry out onsite monitoring in order to ensure compliance with national protective legislation.
Ühelt poolt tuleb nõustuda Luksemburgi valitsuse väitega, et kontrolli peab liikmesriigi kaitse-eeskirjadest kinnipidamise tagamise eesmärgil kindlasti teostama kohapeal.
However, one may legitimately criticise its failure to adduce sufficient evidence or prove that the Luxembourg authorities could not perform their monitoring tasks without the involvement of an ad hoc agent resident in Luxembourg.
Teiselt poolt ei ole Luksemburgi valitsus piisavalt tõendanud, et asjaomased ametivõimud ei saa oma kontrolliülesandeid, kaasamata Luksemburgis asuvat ad hoc esindajat, tõhusalt täita.
For the purposes of justifying such an invasive restriction of the freedom to provide services as in the present case, it is insufficient to express unsubstantiated criticism or mere doubts concerning the efficiency of the organised system for cooperation and exchange of information between the Member States established by Article 4
Teenuste osutamise vabaduse niivõrd olulise piirangu õigustamiseks ei piisa nimelt põhjendamata kahtlustest direktiivi 96/71 artiklis 4 ette nähtud
64 — In Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraph 79, the Court held that ’the organised system for cooperation and exchanges of information between Member States, as provided for in Article 4 of Directive 96/71, will shortly render superfluous the retention of the documents in the host Member State after the employer has ceased to employ workers there’.
64 – Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses Arblade, punkt 79, sedastas Euroopa Kohus, et „liikmesriikidevahelise koostöö- ja teabevahetussüsteem direktiivi 96/71 artikli 4 tähenduses muudaks liigseks dokumentide säilitamise vastuvõtvas liikmesriigis pärast seda, kui tööandja ei kasuta seal enam töötajaid”.
In accordance with that provision Member States are required to establish bodies to facilitate close cooperation between the Member States as regards terms and conditions of employment.
Vastavalt viidatud sättele peavad liikmesriigid looma asutused, mis võimaldavad liikmesriikide tihedat koostööd töötingimuste valdkonnas.
Inter alia, the national courts are thereby enabled to ascertain the terms of employment applicable at the place of work in other Member States.
Nii luuakse eeskätt siseriiklikele kohtutele võimalus saada teavet teiste liikmesriikide töötingimuste kohta.
As bodies capable of fulfilling that role, liaison or other offices competent for administrative assistance can be mentioned in particular.
Niisuguste asutuste all on mõeldud eelkõige kontaktbüroosid ja teisi haldusabi asutusi.
The cooperation established by the Directive between the authorities responsible for monitoring the relevant terms and conditions of employment is of particular importance.
Erilise tähtsusega on direktiiviga ette nähtud koostöö nende ametivõimude vahel, kes vastutavad vastavate töötingimuste järelevalve eest.
That cooperation consists in responding to requests from the authorities of other Member States for information on (i) the transnational hiring-out of workers, (ii) manifest abuses, and (iii) possible cases of unlawful transnational activities.
Koostöö hõlmab vastamist kõnealuste ametivõimude põhjendatud infonõuetele (i) töötajate riikidevahelise vahendamise kohta, (ii) ilmsete rikkumiste või (iii) võimalike riikidevahelise ebaseadusliku tegevuse juhtude kohta.
Member States are required to provide the mutual administrative assistance free of charge (see on that point Forgó, K., ’Aktuelles zur Entsenderichtlinie’, cited in footnote 10, p. 817).
Vastastikust haldusabi tuleb anda tasuta (vt eespool 10. joonealuses märkuses viidatud Forgó, K., „Aktuelles zur Entsenderichtlinie”, lk 817).
63 — Cited in footnote 33, paragraph 76, and Case 205/84 Commission v Germany [1986] ECR 3755, paragraph 54.
65 – Vt eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Arblade, punktid 65 ja 74, mis puudutab töötajate sotsiaalset kaitset ehituse valdkonnas.
65 — See Arblade and Others, cited in footnote 33, paragraphs 65 and 74, which concerned the social protection of workers in the construction industry.
63 – Eespool 33. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Arblade, punkt 76, ja 4. detsembri 1986. aasta otsus kohtuasjas 205/84: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1986, lk 3755, punkt 54).
As a measure aimed at ensuring the social protection of workers that is less restrictive of the freedom to provide services, that would be compatible with the principle of proportionality.
Kohtukulud töötajate sotsiaalse kaitse tagamiseks oleks teenuste osutamise vabaduse suhtes vähem piirav ja seetõttu kooskõlas proportsionaalsuse põhimõttega.
I have reached the conclusion, therefore, that the requirements of Article 8 of the Law of 20 December 2002 are disproportionate and infringe Article 49 EC.
Seetõttu leian, et 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 8 nõuded ei ole proportsionaalsed ning on vastuolus EÜ artikliga 49.
Accordingly, the fourth complaint is also well founded.
Järelikult on ka neljas väide põhjendatud.
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs.
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud.
Since the Grand Duchy of Luxembourg has been essentially unsuccessful, it should be ordered to pay the costs.
Kuna Luksemburgi Suurhertsogiriik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud välja mõista Luksemburgi Suurhertsogiriigilt.
In view of all the foregoing considerations, I propose that the Court should:
Eespool esitatud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
(1) by declaring points (1), (8) and (11) of Article 1(1) of the Law of 20 December 2002 to be mandatory provisions falling under national public policy;
1) on kuulutanud 20. detsembri 2002. aasta seaduse artikli 1 lõike 1 punktid 1, 8 ja 11 haldusnormideks, mis kuuluvad „siseriikliku avaliku korra” sätete hulka;
(2) by failing fully to transpose Article 3(1)(a) of Directive 96/71 in point (3) of Article 1(1) of that Law;
2) ei ole nimetatud seaduse artikli 1 lõike 1 punktiga 3 täielikult üle võtnud direktiivi 96/71 artikli 3 lõike 1 punktis a sätestatud kohustust;
(3) by setting out, in Article 7(1) of that Law, conditions which are not sufficiently clear to ensure legal certainty;
3) on nimetatud seaduse artikli 7 lõikes 1 sätestanud tingimused, mis ei ole õiguskindluse tagamiseks piisavalt selged;
(4) by requiring, in Article 8 of that Law, that documents necessary for monitoring purposes be kept in Luxembourg by an ad hoc agent resident there, the Grand Duchy of Luxembourg has failed to fulfil its obligations under Article 3(1) and (10) of Directive 96/71, and Articles 49 EC and 50 EC;
4) on nimetatud seaduse artiklis 8 sätestanud, et kontrollimiseks vajalikud dokumendid peavad olema hoiule antud Luksemburgis elavale ad hoc esindajale;
— dismiss the remainder of the action as unfounded;
– jätta hagi muus osas põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
— order the Grand Duchy of Luxembourg to pay the costs.
– mõista kohtukulud välja Luksemburgi Suurhertsogiriigilt.
ACTION under Article 226 EC for failure to fulfil obligations, brought on 20 July 2006,
Kohtuasjas C-319/06, mille ese on EÜ artikli 226 alusel 20. juulil 2006 esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi,
Commission of the European Communities, represented by J. Enegren and G. Rozet, acting as Agents, with an address for service in Luxembourg, applicant, v
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: J. Enegren ja G. Rozet, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis, hageja, versus
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann, President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits (Rapporteur), Judges,
EUROOPA KOHUS (esimene koda), koosseisus: koja esimees P. Jann, kohtunikud A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič ja E. Levits (ettekandja), kohtujurist: V. Trstenjak, kohtusekretär: R. Grass, arvestades kirjalikku menetlust, olles 13. septembri 2007. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku, on teinud järgmise otsuse