natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Without making moral judgements about either situation, an element can be identified which distinguishes the two cases in law, namely that with in vitro fertilisation there is no new life within the mother until implantation takes place.
Kumbagi olukorda moraalselt hindamata võib tajuda, et miski neid õiguslikul eristab, kuna in vitro viljastamise puhul ei ole ema üsas uut elu enne pesastumist.
The conclusion that Ms Mayr was not pregnant is consistent with the ratio legis of Directive 92/85, as the directive is quite clear that the purpose of the protection which it offers is to encourage improvements in the safety and health at work of pregnant workers, meaning their physiological condition.
Järeldus, et Mayr ei olnud rase, vastab direktiivi 92/85 ratio legis’ele, milles pakutava kaitsega tahetakse parandada rasedate töötajate tööohutust ja töötervishoidu, viidates sellega nende füsioloogilisele olukorrale.
The 15threcital in the preamble to the directive explains that the prohibition on dismissing workers aims to avoid the harmful effects that this may have on their physical and mental state.
Direktiivi põhjenduses 15 selgitatakse, et vallandamise keeluga tööandjatele tahetakse vältida niisuguseid kahjulikke tagajärgi, mis sellisel otsusel võiks olla nende töötajate füüsilisele ja vaimsele seisundile.
This is also the interpretation given by Community caselaw in Brown, 19and Tele Danmark, 20where the Court stated that
Nii tõlgendab seda ka Euroopa Kohus 30. juuni 1998. aasta kohtuotsuses Brown 19 ja 4. oktoobri 2001. aasta kohtuotsuses Tele Danmark, 20 mille kohaselt nimetatud artik- liga 10 tahetakse vältida seda, et vallandamisoht ei sunniks töötajat rasedust vabatahtlikult katkestama.
Furthermore, the Austrian Government relies on the protective purpose of Directive 92/85 to support the argument that while with a natural conception pregnancy originates when the ovum and the sperm unite within the woman’s body, in an in vitro fertilisation it would begin with the transfer of the ova fertilised in the laboratory to the uterus.
Austria valitsus tugineb lisaks direktiivi 92/85 kaitse eesmärgile, väites, et kui loomuliku viljastamise puhul saab rasedus alguse munaraku ja spermatosoidi ühinemisel naise kehas, siis in vitro viljastamise korral algab see laboratooriumis viljastatud munarakkude siirdamisega naise emakasse.
Hence there would be no need to wait for ‘nidation’ (which would take a further five or six days).
„Pesastumist” (mis kestab veel viis kuni kuus ööpäeva) ei pea sel juhul ootama.
However, such digressions are unnecessary because the knowledge that the embryos were not yet within Ms Mayr’s uterus is sufficient for us to rule out her being
Pean siiski asjatuks selliseid teemast kõrvale kaldumisi,
19 — Case C-394/96 Brown [1998] ECR I-4185.20 — Case C-109/00 Tele Danmark [2001] ECR I-6993.
19 – Kohtuotsus C-394/96, EKL 1998, lk I-4185.20 – Kohtuotsus C-109/00, EKL 2001, lk I-6993.
21 — A similar approach can be found in the Opinions which I delivered in those cases on 5 February 1998 and 10 May 2001.
21 – Sarnane on nimetatud kohtuasjades 5.2.1998 ja 10.5.2001 tehtud ettepanekutes sisalduv käsitlus.
18 — Paragraph 5 of its written observations.
18 – Tema kirjalike märkuste punkt 5.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-506/06 relevant Italian legislation 22to the recent Spanish Ley 14/2006, de 26 de mayo, sobre técnicas de reproducción humana asistida (Law 14/2006, of 26 May, on assisted human reproduction techniques) 23which permits
KOHTUJURIST RUIZ-JARABO ETTEPANEK – KOHTUASI C-506/06 rakkude säilitamise keelust Itaalia õiguses 22Hispaania 26. mai 2006. aasta värskes seaduses 14/2006 kunstliku viljastamise tehnikate kohta 23ettenähtud loani piken- kohaldamisalas eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, on mõeldud raseda bioloogilise seisundi kaitseks.
Protection of the woman’s equally desirable right to procreate (in abstract), to become pregnant and to give birth without her work becoming an insurmountable obstacle seems also to be guaranteed by Community law, but not by Directive 92/85.
Ühenduse õigusnormidega kaitstakse samuti naise õigust sigida (abstraktselt), rasestuda ja sünnitada ilma, et tema töö muutuks seejuures ületamatuks takistuseks, kuid see ihaldusväärne kaitse ei jää direktiivi 92/85 piiridesse.
cryopreservation of ova, ovarian tissue and surplus pre-embryos until such time as the doctors involved judge that the receiving woman no longer meets the relevant clinical requirements for assisted reproduction.
dada munarakkude, munasarjakoe ja ülejäänud sügootide külmutamist kuni vastutavad arstid on kindlaks teinud, et retsipient ei vasta kunstlikuks viljastamiseks vajalikele kliinilistele nõuetele.
24The legislation of other Member States permits the storing of viable pre-embryos for a certain maximum period, which in Austria is set at 10 years (Paragraph 17(1) of the FMedG).
24Teiste liikmesriikide seadused lubavad eluvõimelisi sügoote säilitada maksimaalse aja jooksul, mis Austria puhul on kümme aastat (FMedG § 17 lõige 1).
(d) Potential postponement of the embryo transfer.
d) Embrüote siirdamise edasilükkamise võimalus
Against this background, if the Court of Justice were to decide (as the Greek Government, for example, argues) that the protection afforded to the pregnant woman by Directive 92/85 begins at the time of the fertilisation of the ovum and not at the time of implantation, the Article 10 prohibition on dismissal would go on for an indeterminate and excessive length of time, which would be contrary to the objective of the provision, which is to protect the woman who is already pregnant because of the vulnerability of her situation rather than to protect the woman who wishes to become pregnant, by whatever means, in the future.
Kui Euroopa Kohus eelneva põhjal sedastaks (nagu soovitab näiteks Kreeka valitsus), et direktiivis 92/85 rasedatele sätestatud kaitse algab munaraku viljastamisest ja mitte selle pesastumisest, siis kestaks artiklis 10 sätestatud vallandamiskeeld määramatu ja ülemäärase aja jooksul ega vastaks sättega taotletud eesmärgile, milleks on kaitsta juba rasedat naist, arvestades tema olukorra haavatavust, mitte aga sellist naist, kes ühel või teisel viisil soovib tulevikus rasestuda.
There is a further argument which makes me tend towards withholding the benefits of the measures contained in Directive 92/85 from a worker who, like Ms Mayr, at the time she was dismissed, had undergone an ova extraction procedure but had not yet had the embryos resulting from the in vitro fertilisation transferred to her uterus, meaning that the successful outcome of the procedure and implantation had not yet been confirmed.
Leidub teinegi argument, mis sunnib mind tõdema, et direktiivis 92/85 sätestatud meetmed ei puuduta Mayri taolist töötajat, kellele vallandamise hetkel oli tehtud punktsioon munarakkude kogumiseks, kuid kelle emakasse ei olnud in vitro viljastatud embrüoid veel viidud, mistõttu kinnitust protseduuri õnnestumise ega pesastumise kohta veel ei olnud.
Several days usually elapse between the two events; furthermore, the ova fertilised in the laboratory are not always transferred immediately to the reproductive organs of the woman as they can be frozen for a period for possible future use.
Nende sündmuste vahepeal kulub üldiselt mitu ööpäeva, pealegi ei siirdata laboratooriumis viljastatud munarakke alati viivitamatult naise suguelunditesse, vaid neid võib võimaliku kasutamise eesmärgil teatud ajaks külmutada.
22 — Article 14 of Law No 40 of 19 February 2004, as indicated by the Italian Government in paragraph 19 of its observations.
22 – 19. veebruari 2004. aasta seaduse nr 40 artikkel 14, nagu viitab Itaalia valitsus oma märkuste punktis 19.
This is a prohibition of a general nature to which exceptions are only permitted in cases of force majeure.
Tegemist on üldise keeluga, millest erandeid tehakse vaid vääramatu jõu puhul.
24 — A similar line is taken by the French legislation, with Article L. 2141-4 of the public health code (introduced by the Law of 6 August 2004), stating that in order to store embryos the couple involved (or the survivor in the event of the death of one of them) must make an annual declaration to the effect that they maintain their ‘plan to become parents’, such that, if they do not make such a declaration the ova are destroyed after five years.
24 – Prantsuse seadusandja püsib samal liinil, kuna Code de la santé publique’i artikkel L. 2141-4 (lisatud 6. augusti 2004. aasta seadusega) kohustab embrüote säilitamiseks kumbagi asjaomase paari osapoolt (või elus olevat osapoolt, kui teine on surnud) andma iga-aastaselt teada, kas „lapsesaamise soov” on alles, vastasel juhul hävitatakse munarakud viie aasta möödudes.
In this regard, the Member States have a wide variety of different legislative provisions, ranging from the prohibition on storing fertilised ova contained in the
Liikmesriikide õigusnormides ettenähtu on väga erinev, ulatudes viljastatud muna-
Although this possibility seems to be prohibited by law in nearly every Member State, technically it is feasible to implant the fertilised ova of one woman in the uterus of another (and this is what happens in the case of so-called surrogate mothers) so that, ultimately, a worker who is not and will not be pregnant could invoke the protection of the directive.
Kuigi juriidiliselt on see võimalus pea kõikides liikmesriikides keelatud, on tehniliselt võimalik pesastada ühe naise viljastatud munarakke teise naise emakasse (tegemist on nn doonoremadega), mistõttu direktiivi pakutud kaitset saaks isegi nõuda selline naistöötaja, kes ei ole rase ega jää rasedaks.
The argument (raised by the Italian Government) that the chances of success of a transfer of ova fertilised in vitro are low seems to me to be less convincing because it can always be countered that ‘normal’ pregnancies sometimes also end in miscarriage and this would also extinguish the protection.
Vähem veenev on (Itaalia valitsuse) argument, mille kohaselt in vitro viljastatud munarakkude siirdamise õnnestumise tõenäosus on väike, kuna selle vastu võib alati väita, et ka „loomulik” rasedus lõpeb vahel iseenesliku katkemisega, mis samuti välistaks direktiivi kaitse.
The foregoing proposal, limited as it is in terms of subjectmatter to the question put by the Austrian court, does not rule out, however, a more in-depth analysis of the case in the main proceedings to ascertain whether the dismissal of an employee in this way constitutes discrimination contrary to the principle of equal treatment of men and women.
Niisugune süvitsiminev uurimine on põhjendatud sellega, et emaduse kaitse on eesmärgiks nii eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud direktiivile kui ka teistele ühenduse õigusnormidele, eelkõige direktiivile 76/207, mis sätestab sugupoolte võrdse
For these reasons, I suggest that the Court replies to the question referred to it by the Oberster Gerichtshof by stating that an employee who undergoes an in vitro fertilisation procedure is not a ‘pregnant worker’ for the purposes of the first part of Article 2(a) of Directive 92/85/EEC, if, at the time when she was given notice of termination of employment, her ova had been fertilised in a labora-
Kõike eeltoodut arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberster Gerichtshofi eelotsuse küsimusele, et in vitro viljastamise läbi teinud töötaja ei ole „rase töötaja” direktiivi 92/85/EMÜ artikli 2 punkti a esimese lauseosa tähenduses, kui vallandamise hetkel olid tema munarakud laboratooriumis küll viljastatud, kuid ei olnud tema kehasse siirdatud.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-506/06 equality as regards access to employment, vocational training and promotion, and working conditions.
KOHTUJURIST RUIZ-JARABO ETTEPANEK – KOHTUASI C-506/06 kohtlemise seoses töö saamise, kutseõppe ja edutamisega ning töötingimustega.
of this provision of Directive 76/207, even if pregnancy does not give rise to inequality based on sex, it only affects women and consequently employment-related decisions which are potentially detrimental to women and which are motivated by the pregnancy constitute discrimination prohibited under Directive 76/207.
praktika, mille kohaselt isegi kui rasedus ei põhjusta soolist ebavõrdsust, puudutab see siiski vaid naist, nii et kõnealusest olukorrast tingitud tööga seotud otsused, mis võivad teda kahjustada, kujutavad endast direktiiviga 76/207 keelatud diskrimineerimist.
Under the principle of equal treatment enshrined in Directive 76/207, merely belonging to the female sex does not justify the application of special and more favourable rules than those which would, in the same circumstances, apply to men.
Direktiivis 76/207 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõte tähendab seda, et pelgalt naissoo hulka kuulumine ei põhjenda sellist erikorda, mis on soodsam kui samas olukorras olevatele meestele kohaldatav kord.
By contrast with Directive 92/85, which is a subsequent directive and is designed to encourage better security and health at work for pregnant workers, workers who have recently given birth or who are breastfeeding, Directive 76/207 had the broader objective of seeking equality of men and women in the workplace.
Võrreldes direktiiviga 92/85, mis on hilisem ja millega soovitakse parandada rasedate, hiljuti sünnitanud ja rinnaga toitvate töötajate tööohtust ja töötervishoidu, on direktiiv 76/207 oma eesmärkidelt laiem, kuna sellega taotletakse meeste ja naiste võrdsust seoses tööga.
With this premiss, Article 10 of Directive 92/85 contains a prohibition of dismissal ‘during the period from the beginning of their pregnancy to the end of the maternity leave’, whilst Directive 76/207 does not directly address the situation of dismissal by reason of pregnancy, but limits itself to confirming the principle of equal treatment (Article 5(1)), which ‘shall mean that there shall be no discrimination whatsoever on grounds of sex either directly or indirectly by reference in particular to marital or family status’ (Article 2(1)). 25
Sel eesmärgil on direktiivi 92/85 artiklis 10 sätestatud keeld vallandada „ajavahemikus raseduse algusest kuni rasedus- ja sünnituspuhkuse lõpuni”, samas kui direktiivis 76/207 otseselt ei mainita raseduse tõttu vallandamist, vaid rõhutatakse lihtsalt võrdset kohtlemist (artikli 5 lõige 1), mis eeldab seda, „et puudub igasugune otsene või kaudne sooline diskrimineerimine, eriti seoses perekonnaseisuga” (artikli 2 lõige 1). 25
According to the body of caselaw which has been built up involving the interpretation
Direktiivi 76/207 selle sätte tõlgendamisel on välja kujunenud ühenduse kohtu-
However, even given its general and unconditional nature, the Article 10 prohibition still maintains a certain connection with the prohibition of discrimination on grounds of sex in that it tolerates dismissal ‘in exceptional cases not connected with their condition’.
Artikli 10 kohane keeld on küll üldine ja tingimusteta, kuid sellel on siiski teatud seos soolise diskrimineerimise keeluga, kuna seal lubatakse vallandada „erijuhtudel, mis ei ole seotud raseda, hiljuti sünnitanud või rinnaga toitva töötaja olukorraga”.
However, the principle of equality prohibits applying different rules to similar situations only where there is no objective reason to do so.
Siiski takistab võrdsuspõhimõte erinevate sätete kohaldamist samalaadsetes olukordades vaid juhul, kui selleks puudub objektiivne põhjus.
The legislation contains important exceptions, as demonstrated by Article 2 of Directive 76/207, which permits the Member States to exclude from its field of application activities for which, by reason of their nature or the manner in which they are carried out, the sex of the worker constitutes a determining factor (Article 2(2)), provided that its application is without prejudice to ‘provisions concerning the protection of women, particularly as regards pregnancy and maternity’ (Article 2(3)), or to ‘measures to encourage equal opportunity for men and women, in particular by removing existing
Sellest õigusnormist on olulisi erandeid, ja see nähtub direktiivi 76/207 artiklist 2, mille kohaselt võivad liikmesriigid selle kohaldamisalast välja arvata sellise kutsealase tegevuse, mille puhul tegevuse laadi või konteksti tõttu on töötaja sugu määravaks teguriks (lõige 2), eeldusel, et selle kohaldamine „ei piira naiste kaitset käsitlevate sätete kohaldamist, eriti seoses raseduse ja sünnitusega” (lõige 3) ega „meetmete kohaldamist meeste ja naiste võrdsete võimaluste edendamiseks, eriti kõrvaldades
MAYR inequalities which affect women’s opportunities’ in the area of employment. 26
MAYR olemasolevat ebavõrdsust, mis mõjutab naiste võimalusi” tööga seotud küsimustes.
Pregnancy does, therefore, entitle the woman to a certain preferential treatment in her employment. However, it does not excuse any breach of the principle of equal treatment but only those justified by an objective necessity, 30as in the case, for example, of the prohibition on dismissing a worker while she is pregnant.
5. mai 1994. aasta kohtuotsuses Haber-mann-Beltermann 31ei kiidetud heaks töö- suhte lõpetamist raseduse tõttu, kuna töötaja ei saanud ajutiselt oma töökohuseid täita.
The caselaw of the Court of Justice is clear on this point.
14. juuli 1994. aasta kohtuotsuses Webb 32
Accordingly, it was held in Stoeckel, 27following the approach put forward by the Advocate General, 28that a prohibition on
25. juuli 1991. aasta kohtuotsuses Stoekel 27sedastati selles kohtuasjas ettepaneku esitanud kohtujuristi seisukohta järgides, et üksnes naistele suunatud öise töötamise keeld on vastuolus direktiiviga 76/207, kuna ei ole tõendatud, et öötöö mõjud ja ebamugavused oleksid töötaja soost tulenevalt erinevad.
In Webb 32the Court classified as discriminatory the dismissal of a pregnant worker who had been recruited for an unlimited term with a view, initially, to replacing another employee during the latter’s maternity leave.
29 peeti diskrimineerivaks niisuguse raseda töötaja vallandamist, kes oli võetud tööle määramata tähtajaks konkreetse eesmärgiga asendada alguses rasedus- ja sünnituspuhkusel viibivat töötajat.
105, believes that this is an attempt to extend the scope of the principle of equal treatment of the sexes.
Aranzadi, Pamplona, 1997, lk 105; leiab, et sellega tahetakse lisada meeste ja naiste võrdse kohtlemise põhimõttele paindlikkust.
The caselaw on dismissals due to repeated periods of absence attributable to birth or pregnancy, but taken after maternity leave has expired, has had a less smooth trajectory.
Kohtupraktikas on enim kõhklusi tekitanud nende vallandamiste käsitlemine, mille aluseks on niisugused sünnitusest või rasedusest tingitud haiguste tõttu korduvad töölt eemalviibimised, kuid mis toimusid alles pärast rasedus- ja sünnituspuhkust.
In Hertz, 33the Court accepted
27 – Kohtuotsus C-345/89, EKL 1991, lk I-4047.
28 — Opinion of Advocate General Tesauro delivered on 24 January 1991.
28 – Kohtujurist Tesauro 24. jaanuari 1991. aasta ettepanek.
30 — Article 7 of Directive 92/85 makes the exemption of women from night work subject to the submission of a medical certificate stating that this is necessary for the safety or health of the worker concerned.
30 – Nii kehtestab direktiivi 92/85 artikkel 7, et naiste öötöö keelu aluseks on niisuguse arstitõendi esitamine, kus on märgitud, et meede on asjaomase töötaja tööohutuse ja töötervishoiu seisukohalt vältimatu.
29 — In this way the Court is attempting to avoid measures which give the appearance of being protective but which mask sexist ideas which are detrimental to women and hinder their access to the labour market and the performance of their everyday activities.
29 – Nii üritatakse kõrvaldada meetmed, mille näilise kaitse taha on varjatud naisi kahjustav seksistlik käsitlus, ja mis takistavad nende pääsu tööturule ja kutsetegevust tavapärastel tingimustel.
In this regard the Spanish Tribunal Constitucional (Constitutional Court) has held in judgment 229/1992 that the prohibition on women working in the mining sector is unconstitutional because it corresponds more to a stereotype (i.e. the supposed weakness of the female sex) than to real natural or biological characteristics and introduces an element of discrimination against women.
Selles osas sedastas Hispaania Tribunal Constitucional (konstitutsioonikohus) oma otsuses 229/1992, et kaevandussektoris naiste töötamise keeld on vastuolus põhiseadusega, leides, et tegemist on pigem stereotüübi (naissugupoole väidetav nõrkus) kui tõeliste loomulike või bioloogiliste erisuste .alusel kehtestatud keeluga, millest tuleneb naiste diskrimineerimine.
31 — Case C-421/92 Habermann-Beltermann [1994] ECR I-1657.32 — Case C-32/93 Webb [1994] ECR I-3567.33 — Case C-179/88 Hertz [1990] ECR I-3979.
31 – Kohtuotsus C-421/92, EKL 1994, lk I-1657.32 – Kohtuotsus C-32/93, EKL 1994, lk I-3567.33 – Kohtuotsus C-179/88, EKL 1990, lk I-3979.
OPINION OF MR RUIZ-JARABO — CASE C-506/06 national law, absences between the beginning of the pregnancy and the beginning of the maternity leave can be taken into account.
KOHTUJURIST RUIZ-JARABO ETTEPANEK – KOHTUASI C-506/06 mineerimine direktiivi 76/207 tähenduses, 34ja seal märgiti veel, et väljaspool rasedust raseduse algusest kuni rasedus- ja sünnituspuhkuse alguseni kogunenud puudumised.
that the dismissal of a female worker on account of pregnancy constitutes direct discrimination on grounds of sex within the meaning of Directive 76/207, 34adding that outside the period of the pregnancy and maternity leave a woman can be dismissed, as can a man, on account of absence due to illness even though this may be attributable to the birth or pregnancy.
või rasedus- ja sünnituspuhkust võib naise vallandada nagu mehegi, tulenevalt haigusest tingitud eemalviibimistest, isegi kui haigus on saanud alguse sünnitusest või rasedusest.
This interpretation was, however, to be abandoned barely a year later in Brown when the Court, following my Opinion, which endorsed the line taken in the Opinion in Larsson, did not take into account, for computation of the period justifying dismissal under UK law, time taken off sick owing to an illness resulting from pregnancy or childbirth which arose during pregnancy and persisted during and after maternity leave.
See tõlgendus jäeti siiski vaid aasta hiljem kõrvale, kui (eespool viidatud) kohtuotsuses Brown järgiti minu ettepanekut, milles ma kordasin kohtuasjas Larsson esitatud ettepanekut, ega võetud Ühendkuningriigi õiguse kohaselt vallandamist õigustava päevade arvu arvutamisel arvesse neid haiguspäevi, mis võeti rasedusest või sünnitusest tingitud haiguse tõttu, mis oli ilmnenud raseduse ajal ja jätkunud rasedus- ja sünnituspuhkuse ajal ja pärast seda.
In the similar case of Ms Larsson, I suggested that the Court 35 confirm the case- law which draws a line at the point when the maternity leave comes to an end, from which point any illness, whether or not occasioned by pregnancy, will fall under the general rules applicable to all workers, while periods during which a woman is unable to work due to pregnancy, prior to giving birth, would not be equivalent, for the purposes of dismissal, to a man’s absences on grounds of illness.
Sarnases kohtuasjas Larsson tehti Euroopa Kohtule ettepanek 35kinnitada kohtupraktikat, mis tõmbab piiri rasedus- ja sünnituspuhkuse lõppu, millest alates siis mis tahes haigus, ükskõik, kas see on sünnitusega seotud või mitte, jääb kõikidele töötajatele kohaldatava üldise regulatsiooni kohaldamisalasse, samas kui rasedusest tingitud töövõimetusperioodid enne sünnitust ei ole vallandamisotsuse tegemisel võrreldavad haiguslehel olevate meeste töölt puudumisega.
In its judgment in Larsson 36the Court did not adopt my position on this point but took the view that Directive 76/207 does not preclude dismissals on the grounds of absences due to an illness attributable to pregnancy or confinement, irrespective of whether it continues after maternity leave. It also accepted that, when calculating the period providing grounds for dismissal under
29. mai 1997. aasta kohtuotsuses Larsson 36ei järginud Euroopa Kohus selles osas minu ettepanekut, leides, et direktiiviga 76/207 ei ole vastuolus vallandamine töölt eemalviibimiste tõttu, mis on põhjustatud raseduse või sünnituse käigus ilmnenud haigusest, isegi kui haigus kestis pärast rasedus- ja sünnituspuhkust edasi.