natgillin/translations-raw huggingface dataset:
77 — Pascoal & Filhos, cited in footnote 11, paragraph 59 et seq.. Sack, J., cited above (footnote 7), volume 1, C. II, paragraph 79, p. 26, points out that, in the context of postclearance recovery, no legitimate expectations are protected in respect of forged or falsified documents because otherwise postclearance recovery could practically never take place in those cases and the incentive to use such documents would be considerably increased. He further refers to the rule in Article 904(c) of the CCC implementing regulation. 74 — See Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 23, and Ilumitrónica, cited in footnote 70, paragraph 42; Order of the Court in Case C-299/98 P CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission [1999] ECR I-8683, paragraph 32.
77 – Eespool 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Pascoal & Filhos, punkt 59 jj. Sack, J., viidatud eespool 7. joonealuses märkuses, kd 1, C. II, punkt 79, lk 26, viitab sellele, et tollimaksu tollivormistusjärgse sissenõudmise korral ei saa tugineda valedele või võltsitud dokumentidele, sest vastasel juhul ei saaks selliste juhtumite puhul praktiliselt mitte kunagi tollimaksu tollivormistusjärgselt sisse nõuda ning tõuge selliste dokumentide kasutamiseks suureneks tohutult. Ta viitab ka ühenduse tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 904 punkti c regulatsioonile. 74 – Vt eespool 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mecanarte, punkt 23, ja eespool 70. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Ilumitrónica, punkt 42; Euroopa Kohtu 9. detsembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-299/98: CPL Imperial 2 ja Unifrigo vs. komisjon (EKL 1999, lk I-8683, punkt 32).
78 — Order in CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission, cited in footnote 74, paragraph 37 et seq., and judgment in Joined Cases T-10/97 und T-11/97 CPL Imperial 2 and Unifrigo v Commission [1998] ECR II-2231, paragraph 62 et seq.
78 – Eespool 74. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus CPL Imperial 2 ja Unifrigo vs. komisjon, punkt 37 jj; Esimese Astme Kohtu 9. juuni 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-10/97 ja T-11/97: CPL Imperial 2 ja Unifrigo vs. komisjon (EKL 1998, lk II-2231, punkt 62 jj).
75 — The Court of Justice takes the view that the notion of error is not limited to mere calculation or copying errors on the part of the competent authorities, but includes any kind of error which vitiates the decision in question, such as, in particular, the misinterpretation or misapplication of the applicable rules of law (Mecanarte, cited in footnote 11, paragraph 20.
75 – Euroopa Kohtu arvates ei saa vea mõistet piiritleda lihtsalt arvutus- või trükiveaga, vaid see hõlmab mis tahes liiki viga, mis otsust mõjutab, eriti kohaldatava õiguse ebaõige tõlgendamine või kohaldamine (eespool 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mecanarte, punkt 20).
79 — Van Gend and Loos, cited in footnote 11, paragraphs 16 and 17. According to Dolfen, M., ‘Nacherhebung, Erstattung und Erlass von Abgaben nach dem neuen Zollkodex’, in Europäische Zeitschrift für Wirtschaftsrecht, No 24/1993, p.
79 – Eespool 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Van Gend en Loos, punktid 16 ja 17.
76 — In which case the deliberate unauthorised act of the third parties consists in making a false or altering an existing authentic document for the purpose of deception in legal relations.
76 – Seejuures peab eksisteerima pädevust mitteomava kolmanda isiku poolne ettekavatsetud tegutsemine ebaõige dokumendi valmistamiseks või olemasoleva tõese dokumendi muutmiseks eesmärgiga panna toime dokumendi päritoluga seotud pettus.
OPINION OF MS TRSTENJAK — CASE C-204/07 P ment of the conditions for such remission.
KOHTUJURIST TRSTENJAKI ETTEPANEK – KOHTUASI C-204/07 P
Since Article 220(2)(b) of the CCC was not infringed by the contested judgment, the ninth ground of appeal also should be rejected as manifestly unfounded.
Kuna vaidlustatud kohtuotsus ei rikkunud ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkti b, tuleb ka üheksas õigusväide tagasi lükata kui ilmselgelt põhjendamatu.
V — Result of my analysis
V. Kontrollimise tulemus
In the light of the above, the appeal is unfounded.
Eespool esitatu põhjal on apellatsioonkaebus põhjendamatu.
It should therefore be dismissed in its entirety.
Seega tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
That caselaw must be applied to the present case.
Seda kohtupraktikat saab käesolevale kohtuasjale üle kanda.
Reference should be made in this connection to the findings of fact made without any error of law by the Court of First Instance, according to which the 32 A.TR.1 certificates in question are forgeries which were made without the involvement of the Turkish authorities.
Selles kontekstis tuleb viidata Esimese Astme Kohtu poolt õiguspäraselt asjaoludele antud hinnangutele, mille kohaselt on kõnealuse 32 sertifikaadi A.TR.1 näol tegemist võltsingutega, mis valmistati Türgi ametiasutuste kaasabita.
In view of the inadequate evidence produced by the appellant, the Court of First Instance had no grounds for assuming that the competent authorities were actively involved in the issue of the forgeries.
Kuna apellatsioonkaebuse esitaja esitas ebapiisavaid tõendeid, ei olnud Esimese Astme Kohtul mingit põhjust eeldada pädevate ametiasutuste aktiivset tegevust võltsingute valmistamisel.
In that respect, the Court was fully entitled to reject the third ground of appeal as unfounded.
Seega võis Esimese Astme Kohus kolmanda väite õigustatult põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
80 — The amount of the customs debt imposed on the applicant reflects the financial significance of the goods, in particular the amount of duties and taxes imposed on those goods.
80 – Apellatsioonkaebuse esitajale määratud tollivõla suurus sõltub kaupade majanduslikust olulisusest, eriti tollimaksust, millega neid kaupu maksustatakse.
The fact that the amount claimed by way of import duties is considerable comes within the category of business risks to which the economic operator is exposed (see, to that effect, Faroe Seafood and Others, cited in footnote 13, paragraph 115).
Asjaolu, et nõutav maksusumma võib olla suur, kuulub ettevõtlusriskide alla, millega ettevõtja peab arvestama (vt selle kohta eespool 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Faroe Seafood jt, punkt 115).
Accordingly the extent of the debt whose remission is sought is not in itself a factor capable of influencing the assessment of the conditions for such remission (Case T-53/02 Ricosmos v Commission [2002] ECR II-3173, paragraph 161.
Võla suurus, mille vähendamist taotletakse, ei ole seega iseenesest mingi kriteerium, mis võiks mõjutada vähendamise tingimuste hindamist (Esimese Astme Kohtu 13. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas T-53/02: Ricosmos BV vs. komisjon, EKL 2005, lk II-3171, punkt 161).
Under Article 69(2) of the Rules of Procedure, which apply to appeals pursuant to Article 118 thereof, the unsuccessful party is to be ordered to pay the costs if they have been applied for in the successful party’s pleadings.
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel, mida kohaldatakse kodukorra artikli 118 alusel ka menetluses olevate apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
Since the appellant has been unsuccessful in its submissions, it should be ordered to pay the costs in accordance with the form of order sought by the Commission.
Kuna apellatsioonkaebuse esitaja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb kohtukulud vastavalt komisjoni nõudele mõista välja apellatsioonkaebuse esitajalt.
In view of the foregoing considerations, I propose that the Court should
Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku
— dismiss the appeal in its entirety and
– jätta apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata ja
APPEAL under Article 56 of the Statute of the Court of Justice, brought on 16 April 2007,
Kohtuasjas C-204/07 P, mille ese on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 16. aprillil 2007 esitatud apellatsioonkaebus,
C.A.S. SpA, represented by D. Ehle, Rechtsanwalt, appellant, the other party to the proceedings being:
C.A.S. SpA, esindaja: Rechtsanwalt D. Ehle, apellant, teine menetlusosaline:
Commission of the European Communities, represented by M. Patakia and S. Schønberg, acting as Agents, assisted by M. Núñez Müller, Rechtsanwalt, with an address for service in Luxembourg, defendant at first instance,
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: M. Patakia ja S. Schønberg, keda abistas Rechtsanwalt M. Núñez Müller, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis, kostja Esimese Astme Kohtus,
THE COURT (Third Chamber), composed of A. Rosas, President of the Chamber, J.N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh and A. Arabadjiev (Rapporteur), Judges,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda), koosseisus: koja esimees A. Rosas, kohtunikud J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka, P. Lindh ja A. Arabadjiev (ettekandja), kohtujurist: V. Trstenjak, kohtusekretär: ametnik Katarzyna Sztranc-Sławiczek, arvestades kirjalikus menetluses ja 10. jaanuari 2008. aasta kohtuistungil esitatut, olles 13. märtsi 2008 .aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku, on teinud järgmise otsuse
By its appeal, C.A.S. SpA (‘the appellant’) seeks to have set aside the judgment of the Court of First Instance of the European Communities of 6 February 2007 in Case T-23/03 CAS v Commission [2007] ECR II-289 (‘the judgment under appeal’) which dismissed its action for annulment of Article 2 of the Commission’s decision of 18 October 2002 (REC 10/01) (‘the contested decision’) concerning an application for remission of import duty.
C.A.S. SpA (edaspidi „apellant”) palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 6. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas T-23/03: CAS vs. komisjon (EKL 2007, lk II-289; edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega jäeti rahuldamata tema hagi komisjoni 18. oktoobri 2002. aasta otsuse (mis puudutas imporditollimaksude vähendamise taotlust; REC 10/01; edaspidi „vaidlusalune otsus”) artikli 2 tühistamiseks.
Legislation relating to the Association Agreement
Eeskirjad assotsiatsioonilepingu kohta
This appeal is brought in the context of the Association Agreement establishing an Association between the European Economic Community (EEC) and Turkey, signed on 12 September 1963 in Ankara by the Republic of Turkey, of the one part, and the Member States of the EEC and the Community, of the other part.
Käesoleva apellatsioonkaebuse raamistik on leping assotsiatsiooni loomiseks Euroopa Majandusühenduse (EMÜ) ja Türgi vahel, mille kirjutasid 12. septembril 1963 Ankaras alla ühelt poolt Türgi Vabariik ning teiselt poolt ühendus ja selle liikmesriigid.
The Association Agreement was concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Decision 64/732/EEC of 23 December 1963 OJ 1973 C 113, p. 1) (‘the Association Agreement’).
Assotsiatsioonileping sõlmiti, kiideti heaks ja kinnitati ühenduse nimel nõukogu 23. detsembri 1963. aasta otsusega 64/732/EMÜ (EÜT 1964, 217, lk 3685; ELT eriväljaanne 11/11, lk 10; edaspidi „assotsiatsioonileping”).
It entered into force on 1 December 1964.
Leping jõustus 1. detsembril 1964.
The Association Agreement involves a preparatory phase to enable the Republic of Turkey, in accordance with Article 3, to strengthen its economy with the aid of the European Community, a transitional phase during which, in accordance with Article 4, a customs union is progressively to be established and economic policies more closely aligned, and a final phase which, in accordance with Article 5, is to be based on the customs union and to entail closer coordination of economic policies.
Assotsiatsioonileping näeb ette ettevalmistava etapi, mis artikli 3 kohaselt võimaldab Türgi Vabariigil tugevdada Euroopa Ühenduse abiga oma majandust; üleminekuetapi, mis artikli 4 kohaselt seisneb tolliliidu järkjärgulises rakendamises ja majanduspoliitika ühtlustamises, ning lõppetapi, mis artikli 5 kohaselt rajaneb tolliliidul ja hõlmab lepinguosaliste majanduspoliitika tihedamat koordineerimist.
The final phase provided for by the Association Agreement came into force on 31 December 1995 (Decision No 1/95 of the EC-Turkey Association Council of 22 December 1995 on implementing the final phase of the customs union (OJ 1996 L 35, p.
Assotsiatsioonilepingus ettenähtud lõppetapp jõustus 31. detsembril 1995 (EÜ-Türgi assotsiatsiooninõukogu 22. detsembri 1995. aasta otsus nr 1/95 tolliliidu lõppetapi rakendamise kohta (EÜT 1996, L 35, lk 1)).
1)) The decisions adopted by the Association Council during the transitional phase were also applicable to the imports covered by the contested decision, given that those imports took place between 5 April 1995 and 20 November 1997.
Otsused, mis assotsiatsiooninõukogu võttis vastu üleminekuetapi jooksul, olid samuti kohaldatavad vaidlusaluses otsuses viidatud impordile, kuna import toimus ajavahemikus 5. aprill 1995 kuni 20. november 1997.
Those decisions include, in particular, Decision No 5/72 of 29 December 1972 on methods of administrative cooperation for implementation of Articles 2 and 3 of the Additional Protocol to the Association Agreement (OJ 1973 L 59, p. 74).
Nende otsuste hulka kuulub eelkõige 29. detsembri 1972. aasta otsus nr 5/72, mis puudutab halduskoostöö meetodeid Ankara lepingu lisaprotokolli artiklite 2 ja 3 rakendamiseks (EÜT 1973, L 59, lk 74).
Article 11 of Decision No 5/72 provides that the Member States and the Republic of Turkey are to assist each other, through their respective customs administrations, in checking the authenticity and accuracy of the certificates in order to ensure the proper application of the provisions of the decision.
Otsuse nr 5/72 artikkel 11 sätestab, et liikmesriigid ja Türgi Vabariik abistavad teineteist tolliametite vahendusel sertifikaatide autentsuse ja nõuetele vastavuse kontrollimisel, et tagada käesoleva otsuse korrakohane kohaldamine.
Article 12 of Decision No 5/72 provides that ‘[the Republic of] Turkey, the Member States and the Community shall each take the steps necessary to implement this Decision’.
Sama otsuse artikkel 12 sätestab, et „Türgi [Vabariik], liikmesriigid ja ühendus võtavad igaüks oma pädevuse piires meetmeid otsuse sätete rakendamiseks”.
Decision No 1/95 lays down detailed rules for the implementation of the final phase of customs union and Annex 7 to that decision concerns mutual assistance on customs matters between the competent administrative authorities of the Community and those of the Republic of Turkey.
Otsuses nr 1/95 on ette nähtud tolliliidu lõppetapi rakendamise üksikasjalikud eeskirjad, kusjuures otsuse 7. lisas on ette nähtud ühenduse ja Türgi Vabariigi pädevate ametiasutuste osutatav vastastikune abi tolli valdkonnas.
Articles 3 and 7 of that Annex set out the rules governing respectively the assistance which those authorities have a duty to provide at the request of one or other of them and the execution of such a request for assistance.
Selle lisa artiklid 3 ja 7 näevad ette eeskirjad, mis reguleerivad vastavalt abi, mida kõnealused ametiasutused peavad osutama enda hulgast ühe taotlusel, ning sellise abitaotluse täitmist.
Furthermore, under Article 15 of Decision No 1/96 of the EC-Turkey Customs Cooperation Committee of 20 May 1996 laying down detailed rules for the application of Decision No 1/95 (OJ 1996 L 200, p. 14), in order to ensure the proper application of the provisions of that decision the Member States and the Republic of Turkey are to assist each other, through their respective customs administrations and within the framework of mutual assistance provided for in Annex 7 to Decision No 1/95, in checking the authenticity and accuracy of the certificates.
EÜ-Türgi tollikoostöö komitee 20. mai 1996. aasta otsuse nr 1/96 otsuse nr 1/95 üksikasjalike rakenduseeskirjade kohta (EÜT L 200, lk 14) artikkel 15 sätestab, et käesoleva otsuse sätete nõuetekohase kohaldamise tagamiseks abistavad liikmesriigid ja Türgi Vabariik teineteist tolliametite vahendusel otsuse nr 1/95 7. lisas ettenähtud vastastikuse abi raames sertifikaatide autentsuse ja nõuetele vastavuse kontrollimisel.
In addition, Article 13(2) of Decision No 1/96 states:
Peale selle on otsuse nr 1/96 artikli 13 lõikes 2 sätestatud:
‘The office at which the division shall take place shall issue an extract of the A.TR. certificate for each part of the divided consignment, using for this purpose an A.TR. certificate.
„Tolliasutus, kus toimus saadetise jagamine, väljastab iga osasaadetise kohta sertifikaadi A. TR väljavõtte, kasutades selleks sertifikaadi A. TR. vormi.
Box 12 of the extract shall show the registration number, date, office and country of issue of the initial certificate …’
Väljavõtte 12. lahtrisse tuleb märkida esialgse sertifikaadi registreerimisnumber, kuupäev, väljaandnud asutus ja riik […]”.
Legislation on repayment and remission of customs duty
Eeskirjad tollimaksu tagasimaksmise ja vähendamise kohta
Article 239(1) of Council Regulation (EEC) No 2913/92 of 12 October 1992 establishing the Community Customs Code (OJ 1992 L 302, p. 1) (‘the CCC’) states:
Nõukogu 12. oktoobri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2913/92, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, lk 1; ELT eriväljaanne 02/04, lk 307; edaspidi „ühenduse tolliseadustik”), sätestab artikli 239 lõikes 1:
‘Import duties … may be repaid or remitted in situations …:
„Impordi[…]tollimaksu võib tagasi maksta või vähendada […] juhtudel:
The situations in which this provision may be applied and the procedures to be followed to that end shall be defined in accordance with the Committee procedure …’
Olukorrad, mille puhul seda sätet võib kohaldada, ja kord, mida tuleb järgida, määratakse kooskõlas komiteemenetlusega. […]”
Article 905(1) of Commission Regulation (EEC) No 2454/93 of 2 July 1993 laying down provisions for the implementation of Regulation No 2913/92 (OJ 1993 L 253, p. 1) (‘the CCC implementation regulation’) provides:
Komisjoni 2. juuli 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 2454/93, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele (EMÜ) nr 2913/92 (EÜT L 253, lk 1; ELT eriväljaanne 02/06, lk 3; edaspidi „ühenduse tolliseadustiku rakendusmäärus”), sätestab artikli 905 lõikes 1:
‘Where the decisionmaking customs authority to which an application for repayment or remission under Article 239(2) of the [CCC] has been submitted cannot take a decision on the basis of Article 899, but the application is supported by evidence which might constitute a special situation resulting from circumstances in which no deception or obvious negligence may be attributed to the person concerned, the Member State to which this authority belongs shall transmit the case to the Commission to be settled under the procedure laid down in Articles 906 to 909 …’
„Kui otsuseid tegev tolliasutus, kellele esitatakse [ühenduse tolliseadustiku] artikli 239 lõike 2 alusel tagasimaksmise või vähendamise taotlus, ei saa artikli 899 alusel otsust teha, kuid taotlusega on kaasas tõendid eriolukorra kohta, mis tuleneb muust kui asjaomase isiku poolsest pettusest või ilmsest hooletusest, peab liikmesriik, kus nimetatud tolliasutus asub, saatma juhtumi komisjonile lahendamiseks artiklites 906–909 sätestatud korra alusel. […]”
Article 904(c) of the CCC implementation regulation provides:
Ühenduse tolliseadustiku rakendusmääruse artikli 904 punkt c sätestab:
‘Import duties shall not be repaid or remitted where the only grounds relied on in the application for repayment or remission are, as the case may be:
„Imporditollimakse ei maksta tagasi ega vähendata, kui tagasimaksmise või vähendamise taotlemisel on vastavalt olukorrale ainukeseks põhjenduseks:
(c) presentation, for the purpose of obtaining preferential tariff treatment of goods declared for free circulation, of documents subsequently found to be forged, falsified or not valid for that purpose, even where such documents were presented in good faith.’
[…] c) vabasse ringlusse deklareeritud kauba suhtes tariifse sooduskohtlemise saamiseks selliste dokumentide esitamine, mis hiljem osutuvad valeks, võltsituks või selle eesmärgi jaoks sobimatuteks, isegi kui sellised dokumendid esitatakse heas usus.”
Article 220(2)(b) of the CCC provides that subsequent entry in the accounts of duty resulting from a customs debt is not to occur where the amount of duty legally owed failed to be entered in the accounts as a result of an error on the part of the customs
Ühenduse tolliseadustiku artikli 220 lõike 2 punkt b sätestab, et tollivõlast tuleneva maksusumma kohta ei tehta järelarvestuskannet, kui tasumisele kuuluva tollimaksu summa kohta ei ole tehtud arvestuskannet tolli vea tõttu, mida ei oleks olnud
The appellant is a company incorporated under Italian law and a 95.1% subsidiary of Steinhauser GmbH, established in Ravensburg.
Apellant on Itaalia õiguse alusel asutatud äriühing, mis kuulub 95,1% ulatuses äriühingule Steinhauser GmbH (edaspidi „Steinhauser”), mille asukoht on Ravensburgis (Saksamaa).
The appellant’s core business consists in processing imported fruit juice concentrates and it is also an importer of such products in Italy.
Apellandi põhitegevusala on imporditud puuviljamahla kontsentraadi töötlemine, aga äriühing tegeleb samal ajal ka oma toodete importimisega Itaaliasse.
According to the facts as stated by the Court of First Instance, between 5 April 1995 and 20 November 1997 the appellant imported and put into free circulation in the Community apple and pear juice concentrates declared as being from and originating in Turkey.
Esimese Astme Kohus on tuvastanud, et ajavahemikul 5. aprillist 1995 kuni 20. augustini 1997 importis apellant ning andis ühenduses vabasse ringlusse õunamahla ja pirnimahla kontsentraati, mis deklareeriti Türgi päritolu ja sealt toodud kaubana.
That type of product was imported into the Community using A.TR.1 certificates with the effect that those products qualified for the exemption from customs duties provided for by the Association Agreement and the Additional Protocol to that agreement, signed at Brussels on 23 November 1970 and concluded, approved and confirmed on behalf of the Community by Council Regulation (EEC) No 2760/72 of 19 December 1972 (JO 1972 L 293, p. 1).
Seda liiki kauba import ühendusse toimus sertifikaatide A.TR.1 alusel, mistõttu neile toodetele kohaldati imporditollimaksuvabastust, mis on ette nähtud assotsiatsioonilepingus ja assotsiatsioonilepingu lisaprotokollis, mis on 23. novembril 1970 Brüsselis allkirjastatud ning ühenduse nimel sõlmitud, heaks kiidetud ja kinnitatud nõukogu 19. detsembri 1972. aasta määrusega (EMÜ) nr 2760/72 (EÜT L 293, lk 1; ELT eriväljaanne 11/11, lk 41).
The customs services in Ravenna (Italy) carried out a postclearance documentary check on the authenticity of A.TR.1 certificate D 141591 submitted by the appellant in the course of one of the import operations for the abovementioned period.
Ravenna (Itaalia) tolliteenistus kontrollis tollivormistusjärgselt dokumente seoses sertifikaadi A.TR.1 D 141591 autentsusega, mille apellant esitas ühe eespool nimetatud ajavahemikul tehtud imporditoimingu käigus.
In accordance with the relevant provisions, the request for verification of the authenticity of that certificate was sent to the Turkish authorities.
Vastavalt selles valdkonnas kohaldatavatele sätetele esitati Türgi ametiasutustele taotlus kontrollida selle sertifikaadi autentsust.
By letter of 15 May 1998, the Turkish authorities notified the Ravenna customs ser -vices that the checks carried out showed that that certificate was not authentic since it had not been issued by the Turkish customs authorities.
Türgi ametiasutused teatasid 15. mai 1998. aasta kirjas Ravenna tolliteenistusele, et kontrolli tulemusel ilmnes, et sertifikaat ei ole autentne, kuna selle väljaandjaks ei ole Türgi ametiasutused.
By letter of 10 July 1998, the Permanent Representation of the Republic of Turkey to the European Union (‘the Turkish Permanent Representation’) notified the Commission that 22 A.TR.1 certificates submitted by the appellant, listed in an annex to that letter and concerning exports by the Turkish company Akman to Italy, were ‘false’.
Türgi Vabariigi alaline esindus Euroopa Liidu juures (edaspidi „Türgi alaline esindus”) teatas 10. juuli 1998. aasta kirjas komisjonile, et selle kirja lisas loetletud 22 sertifikaati A.TR.1, mis hageja oli esitanud seoses Türgi äriühingu Akman ekspordiga Itaaliasse, on valed.