natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Our initiatives have included reconstruction aid and investment facilities after the war in the Balkans, humanitarian and reconstruction aid in Afghanistan, humanitarian help in Iraq, the banning of landmines and concrete action to stop children being taken as child soldiers in Africa.
Meie algatuste hulka kuuluvad ülesehitusabi ja investeerimissoodustused pärast sõda Balkanil, huma-nitaar- ja ülesehitusabi Afganistanis, humanitaarabi Iraagis, maamiinide keelustamine ning konkreetsed meetmed, mis takistavad laste sõduriks värbamist Aafrikas.
Environmental stability is vital for everyone, and Socialist members of the European Parliament have been a key political force in the development of the world’s strongest legislation for environmental protection.
Euroopa Parlament on ka see koht, kus sotsialistid on saanud väljendada oma seisukohti inimõiguste ja rahvusvahelise poliitika küsimustes, jätkuvas võitluses parema ja demokraatlikuma maailma eest.
This covers air and water quality, cleaner technologies, control of chemicals, energy efficiency, and biodiversity. It also means a better quality of life for consumers, and better protection of people at work across the 27 countries of the European Union.
Oleme pidevalt edendanud rahvusvahelist stabiilsust läbi solidaarsuse ning avaldades survet repressiivsete režiimide, näiteks Lõuna-Aafrika apartheidi muutmiseks.
PRESIDENTS OF THE SOCIALIST GROUP FROM 1953 TO 1979 WERE:
TURVALINE JA JÄTKUSUUTLIK ARENG
1979 - 1984 1984 - 1989 1989 - 1994 1994 - 1999 1999 - 2004 2004 - present
SOTSIAALDEMOKRAATIDE 19531979:
Ernest Glinne - Belgium Rudi Arndt - Germany Jean-Pierre Cot - France Pauline Green - United Kingdom Enrique Baron Crespo - Spain Martin Schulz - Germany
Sotsialistid on veendunud, et tugevad keskkonnaõigusaktid on meie majandusele võimalus haarata juhtohjad säästva arengu uues mudelis.
SOCIALIST PRESIDENTS OF THE EUROPEAN PARLIAMENT SINCE FIRST DIRECT ELECTIONS:
EUROOPA PARLAMENDI SOTSIAALDEMOKRAADIST PRESIDENDID ALATES ESIMESTEST OTSESTEST VALIMISTEST:
Piet Dankert - Netherlands Enrique Baron Crespo - Spain Klaus Hänsch - Germany Josep Borrell Fontelles - Spain
Piet Dankert, Holland Enrique Baron Crespo, Hispaania Klaus Hänsch, Saksamaa Josep Borrell Fontelles, Hispaania
ALLIANCE OF LIBERALS AND DEMOCRATS FOR EUROPE ALDE
EUROOPA DEMOKRAATIDE JA LIBERAALIDE LIIT (ALDE)
They say that a week is a long time in politics - which makes 50 years something of an eternity.
Öeldakse, et nädal on poliitikas pikk aeg – järelikult on 50 aastat terve igavik.
Yet over that period European Liberals and Democrats have not simply survived but grown into the most significant and successful third party the European Parliament has ever known.
Ometi on Euroopa liberaalid ja demokraadid nii kaua mitte üksnes vastu pidanud, vaid kasvanud ka kõige olulisemaks ja edukamaks kolmandaks parteiks, kes kunagi on Euroopa Parlamendis olnud.
It’s all a far cry from 1976 when the European Liberal Democrat and Reform Group was founded in Stuttgart.
Võrreldes 1976. aastaga, mil Stuttgartis moodustati Euroopa Liberaalide, Demokraatide ja Reformistide Partei (ELDR), on palju muutunud.
This was a major innovation in the history of multinational governance since the formation of “European” political parties in the European Parliament was neither foreseen by, nor provided for, in the Treaties creating the Communities.
See oli tähtis uuendus rahvusvahelise juhtimise ajaloos, sest ühenduste asutamislepingud ei näinud ette ega sätestanud „Euroopa” erakondade moodustamist Euroopa Parlamendis.
Although the ECSC Assembly had voted on June 16, 1953, to create political groups these never shared a united programme and acted mainly as umbrella organisations for disparate national political parties.
Ehkki Euroopa Söe- ja Teraseühenduse assamblee hääletas 1953. aasta 16. juunil fraktsioonide loomise poolt, ei olnud neil kunagi ühist programmi ja nad tegutsesid eelkõige eraldiseisvate riiklike erakondade katusorganisatsioonidena.
By contrast, the ELDR was Europe’s first truly pannational European party, campaigning on shared priorities across the Union’s Member States.
ELDR seevastu oli Euroopa esimene tõeliselt rahvusvaheline erakond, kes võitles ühiste prioriteetide eest kõikjal liidu liikmesriikides.
It is testament to the commitment and European vision of the ELDR’s founding fathers that they managed to subordinate national divisions to political and ideological ones and set a precedent for others to follow.
ELDRi loojate pühendumust ja Euroopa visiooni kinnitab asjaolu, et neil õnnestus allutada riiklikud huvid poliitilistele ja ideoloogilistele eesmärkidele ning luua pretsedent, mida järgisid teisedki.
Today all the major European Parliament groups vote along ideological rather than national lines and it is the Group, rather than the national delegation, which puts its stamp on Parliament’s legislative work.
Nüüd hääletavad Euroopa Parlamendi kõik suuremad fraktsioonid pigem ideoloogiast kui riiklikest huvidest lähtudes ning just nimelt fraktsioonid, mitte riikide delegatsioonid, mõjutavad parlamendi õigusloometööd.
Gaston Thorn’s belief that “Europe’s economic problems are solvable only at a European level”, for example, was barely shared by anyone in the early 1980’s.
Näiteks Gaston Thorni veendumust, et „Euroopa majandusprobleemid saab lahendada üksnes Euroopa tasandil”, ei jaganud 1980. aastate alguses peaaegu keegi.
Now it forms the cornerstone of policy-making in Europe’s twenty seven Member States who, in choosing to work together, have found the best means available to ensure Europe’s future competitiveness in a rapidly globalising world.
Nüüd on see poliitiliste otsuste langetamise nurgakivi Euroopa Liidu 27 liikmesriigis, kes koostöö kasuks otsustades on leidnud parimad võimalikud vahendid Euroopa tulevase konkurentsivõime kindlustamiseks kiiresti globaliseeruvas maailmas.
Likewise, Dr Martin Bangemann, the former ELDR Group Leader and Liberal Commissioner for Industrial affairs, Information and Technology who pioneered the Commission’s policies on electronic information and the internet, was openly mocked for his insistence that the future lay in high-end innovation.
Tollal peeti liberaalseid ideaale sageli särasilmsete föderalistide ja mõnede ministrite teostamatuteks unistusteks ja nende häält polnud sõjajärgses Euroopa kuulda. Isegi kui liberaalid avaldasid mõju – näiteks kui Gaston Thorn oli Euroopa Komisjoni president või Simone Veil Euroopa Parlamendi president –, jagasid vaid vähesed meie vaateid.
Now, his reincarnation, Commissioner Janez Potocnik, has convinced Member States that the only way for Europe to retain its competitive edge in the face of emergence of new economic giants like China and India is through enhanced investment in our knowledge economy.
Seda seetõttu, et edumeelse erakonnana olime me sageli sammu võrra teistest ees, esitasime väljakutseid, ärgitasime tegudele ning uuendasime vananenud ideid ühiskonna ja majanduse korralduse kohta.
Back then, Liberal ideals were often seen as the pie-in-the-sky dreams of some starry-eyed federalists and a few government ministers who were marginal voices in Europe’s post-war reality.
Samamoodi pilgati avalikult ELDRi fraktsiooni endist juhti ning liberaalist tööstuse, informatsiooni ja tehnoloogia volinikku dr Martin Bangemanni, kes oli elektroonilist infot ja internetti käsitleva komisjoni poliitika teerajaja, tema veendumuse tõttu, et tulevik on kõrgtehnoloogilises innovatsioonis.
Even when Liberals did exert influence, as when Gaston Thorn was President of the European Commission or Simone Veil President of the European Parliament few shared our views.
Nüüd on volinik Janez Potocnik tema taaskehastusena liikmesriike veennud, et suuremad investeeringud teadmistepõhisesse majandusse on Euroopa ainuke võimalus säilitada oma konkurentsieelist selliste uute majandushiiglaste ees nagu Hiina ja India.
That was because, as a progressive party, we were often one step ahead of the rest, challenging, provoking, and reforming out-dated ideas on social and economic organisation.
Oma arvulisest väiksusest hoolimata on liberaalid ja demokraadid mänginud sõjajärgsel ajal Euroopa tasandil küllalt suurt rolli ning
Galland, who fought for further economic integration whilst never losing sight of the need for a genuine community of values; and Gijs de Vries, whose work on freedom and security led him to become the EU’s first anti-terrorism coordinator.
D kellest tänu tema tööle vabaduse ja turvalisuse valdkonnas sai ELi esimene terrorismivastane koordinaator.
Yet notwithstanding our smaller ranks, Liberals and Democrats punched well above their weight at European level during the post-war era, with four Presidents of the European Parliament between 1962 and 2004.
aastatel 1962 kuni 2004 tuli meie hulgast neli Euroopa Parlamendi presidenti.
Gaetano Martino, Cornelis Berkhouwer, Simone Veil and Pat Cox kept the flag of Liberal Democracy flying in the face of totalitarianism and unilateralism across the world and fought to build a Europe based on sexual and racial equality, as well as equality of opportunity.
Gaetano Martino, Cornelis Berkhouwer, Simone Veil ja Pat Cox lehvitasid liberaaldemokraatide lippu kõikjal maailmas totalitaarsuse ja ühepoolsuse nina ees ning võitlesid sellise Euroopa eest, kus valitseb sugupoolte ja rasside võrdsus ning kõigil on võrdsed võimalused.
Last but by no means least comes Pat Cox, the ELDR’s charismatic and consensual leader who went on to become the first Liberal in over twenty years to become President of the European Parliament in 2002.
Nimetamata ei saa jätta ka ELDRi karismaatilist ja üksmeelselt valitud juhti Pat Coxi, kellest sai 2002. aastal Euroopa Parlamendi esimene liberaalist president enam kui kahekümne aasta jooksul.
Pat’s Presidency was to prove one of the most crucial in the European Union’s history, as he presided over the 2004 enlargement which brought 10 Eastern European countries in from the Cold and united a continent divided by fifty years of hostility.
Pat Coxi ametiaeg osutus üheks kõige olulisemaks Euroopa Liidu ajaloos, sest tema töötas presidendina 2004. aasta laienemise ajal, mis tõi liitu kümme Ida-Euroopa riiki ning ühendas maailmajao, mida viiskümmend aastat oli lahutanud vaen.
Throughout the Cold War years, an important role in promoting our vision of a Liberal Democratic Europe was played by the ELDR Group leaders, who used their platform within the European Parliament to promote European integration based on free trade, fair competition, and respect for Human Rights and the rule of law.
Külma sõja aastatel mängisid olulist rolli meie liberaaldemokraatliku Euroopa visiooni edendamisel ELDRi fraktsiooni juhid, kes kasutasid oma positsiooni Euroopa Parlamendis, et propageerida vabakaubandusel, õiglasel konkurentsil ning inimõiguste ja õigusriigi põhimõtete austamisel põhinevat Euroopa integratsiooni.
Pat was a prescient President however.
Kuid Pat Cox oli ettenägelik president.
He realised that although “enlargement is undoubtedly a cause for celebration it also brings us to a new European cross-roads, challenging us to discover and realise our full and true potential”. Gearing Liberal Democratic
Ta mõistis, et ehkki „laienemine väärib vaieldamatult tähistamist, toob see Euroopa ka uuele ristteele ning sunnib meid leidma ja realiseerima oma täielikku ja tõelist potentsiaali.”
In addition to Martin Bangemann and Simone Veil these include Valery Giscard d’Estaing, a passionate promoter of the Euro and the subsidiarity principle as the core of EU decision-making; Yves
Lisaks Martin Bangemannile ja Simone Veilile kuulusid nende hulka Valery Giscard d’Estaing, kirglik euro ning ELi otsuste aluseks oleva subsidiaarsuse põhimõtte propageerija; Yves Galland, kes võitles suurema majandusliku integratsiooni eest, unustamata kunagi vajadust tõelise väärtuste ühenduse järele; ning Gijs de Vries,
When translated from theory into practice Liberal and Democrat ideals - pursued not just by our MEPs but our nine Commissioners and six Prime Ministers - have radically shaped the Europe we live in today. Indeed, if we compare our political aims to the Union we live in today, it is - in the words of Belgian acting Prime Minister Guy Verhofstadt - “the most liberal Europe that has ever existed”.
Kuus aastat hiljem juhin ma fraktsiooni, mis pakub liberaaldemokraatlikke lahendusi moodsa maailma mõnedele kõige pakilisematele probleemidele, alates vajadusest demokraatliku globaalse juhtimise järele põhiõiguste rakendamiseks ja turumajanduse toimimise parandamiseks kuni võitluseni kliimamuutuse vastu, energiavarustuse kindluse tagamiseni ning Euroopa majanduse konkurentsivõime tõstmiseni ajajärgul, mil esilekerkivad suurmajandused, näiteks Hiina ja India, ähvardavad üha enam meie domineerivat positsiooni.
Six years later I lead a Group which is providing Liberal Democratic solutions to some of the most pressing problems of the modern world.
Teooriast praktikasse viiduna on liberaalide ja demokraatide ideaalid – mille poole ei püüdle mitte ainult meie parlamendiliikmed, vaid ka meie üheksa volinikku ja kuus peaministrit – kujundanud olulisel määral Euroopat, kus me täna elame.
From the need for democratic global governance to implement fundamental rights and improve the functioning of the market economy, to tackling climate change, ensuring energy security, and improving Europe’s economic competitiveness in an era when emerging giants like China and India are increasingly threatening our dominance.
Tõepoolest, kui me võrdleme oma poliitilisi eesmärke tänase liiduga, siis on see – Belgia peaministri kohusetäitja Guy Verhofstadti sõnu kasutades – „kõige liberaalsem Euroopa, mis on kunagi eksisteerinud”.
Fifty years ago Liberals and Democrats resolved to protect and promote the rights and freedoms of the individual.
Viiskümmend aastat tagasi otsustasid liberaalid ja demokraadid kaitsta ja edendada üksikisiku õigusi ja vabadusi.
50 years later we have a European Charter of Fundamental Rights and a nascent Human Rights Agency in Vienna to keep a close watch lest those same rights are undermined.
Praeguseks on meil Euroopa Liidu põhiõiguste harta ja tegevust alustav inimõiguste amet Viinis, mis jälgib teraselt, ega neid õigusi ei rikuta.
Fifty years ago we strove to make possible for all citizens a decent life in a free society.
Viiskümmend aastat tagasi pingutasime selle nimel, et kõik kodanikud saaksid elada inimväärset elu vabas ühiskonnas.
Fifty years later we have a European Parliament directly elected according to the principles of proportional representation, whose powers are increasing year on year.
Praegu on meil proportsionaalse esindatuse põhimõtete kohaselt otseselt valitav Euroopa Parlament, kelle volitused aasta aastalt suurenevad.
So successful have we been in spreading our message that since the end of the Cold War virtually all political parties have lined up behind the banner of democracy, human rights and the free market which form the backbone of Liberal Democratic thought.
Oleme olnud oma sõnumi edastamisel nii edukad, et pärast külma sõja lõppu on peaaegu kõik erakonnad reastunud demokraatia, inimõiguste ja vabaturu loosungi alla, mis on liberaaldemokraatliku mõtteviisi põhialus.
It is now so rare to find any major party opposing these principles that our ideas form the ideological foundation of all current EU policy making.
Ning kuna praegu võib vaid harva kohata mõnd suuremat erakonda, kes neile põhimõtetele oponeerib, moodustavad meie ideed kogu praeguse ELi poliitika ideoloogilise aluse.
Fifty years ago we advocated Europe’s economic integration as a vehicle for promoting growth, jobs and competitiveness.
Viiskümmend aastat tagasi kaitsesime Euroopa majanduslikku integratsiooni, kui vahendit majanduskasvu, töökohtade loomise ja konkurentsivõime edendamiseks.
Today we are on the brink of completing an internal market whose operation will help ensure continued growth, opportunity and prosperity well into the future.
Täna oleme lõpule viimas ühisturgu, mille toimimine aitab tagada jätkuva majanduskasvu, võimalused ja õitsengu ka tulevikus.
These parties, whether members of the European Liberal Democrat and Reform Party (ELDR) or the European Democratic Party (EDP) share a common vision and ambition for Europe: that together we can achieve more for our citizens than Member States acting alone.
Need erakonnad – hoolimata sellest, kas tegu on Euroopa Liberaalide, Demokraatide ja Reformistide Partei (ELDR) või Euroopa Demokraatliku Partei (EDP) liikmetega – jagavad ühist Euroopa visiooni ja eesmärki: üheskoos võime oma kodanike heaks rohkem saavutada kui liikmesriigid eraldi.
ALDE advocates an open-minded and forward-looking approach to European Union politics combining individual liberty, a free and dynamic business culture, economic and social solidarity, concern for the future of our environment and respect and tolerance for cultural, religious and linguistic diversity.
ALDE pooldab avatud ja tulevikku suunatud lähenemisviisi Euroopa Liidu poliitikale, mis ühendab endas isikliku vabaduse, vaba ja dünaamilise ärikultuuri, majandusliku ja ühiskondliku solidaarsuse, mure keskkonna tuleviku pärast ning austuse ja sallivuse kultuurilise, usulise ja keelelise mitmekesisuse suhtes.
It is in the context of this gradual mainstreaming of Liberal Democrat ideas into the wider political spectrum that the ELDR combined forces with Members of the European Democratic Party (EDP) - principally the French UDF and Italian Margherita parties - to create the Alliance of Liberals and Democrats for Europe (ALDE) in July 2004.
Just liberaaldemokraatlike ideede poliitilise kandepinna järkjärgulise laiendamisega seoses ühendas ELDR jõud Euroopa Demokraatliku Parteiga (EDP) – peamiselt Prantsusmaa erakond UDF ja Itaalia Margherita –, et luua 2004. aasta juulis Euroopa Demokraatide ja Liberaalide Liit (ALDE).
Expansion of our political family swelled the Group’s numbers from fifty MEPs before the European Elections to eighty eight in July 2004.
Poliitilise perekonna laiendamine tõstis fraktsiooni liikmete arvu Euroopa Parlamendi valimistele eelnenud 50-lt parlamendiliikmelt 88 liikmeni juulis 2004.
These rose again when Romania and Bulgaria joined the European Union in January 2007 so that ALDE now brings together 100 MEPs from 22 countries who represent Liberal and Democratic parties across the European Union.
See arv suurenes veelgi, kui Rumeenia ja Bulgaaria 2007. aasta jaanuaris Euroopa Liiduga ühinesid, nii et nüüd kuulub ALDE fraktsiooni 100 parlamendiliiget 22 riigist, kes esindavad liberaalseid ja demokraatlikke erakondi kõikjal Euroopa Liidus.
We strive for freedom, security and justice for all European citizens, and standing up for human rights and combating discrimination in all its forms, with the aim to further peace, justice and stability in the world.
Me võitleme kõikide Euroopa kodanike vabaduse, turvalisuse ja õigluse eest, astume välja inimõiguste kaitseks ja võitleme kõikide diskrimineerimise vormide vastu, eesmärgiga edendada maailmas rahu, õiglust ja stabiilsust.
We support the reform of the EU institutions to make Europe more comprehensible, transparent, responsive and accountable to its citizens.
Toetame ELi institutsioonide reformi, et Euroopa Liit oleks arusaadavam, läbipaistvam, reageerimisvõimelisem ja omaks kodanike ees suuremat aruandekohustust.
And we are convinced pro-Europeans who have always been principled and consistent on the question of enlargement, both in the welcome we extended to the 10
Lisaks oleme veendunud Euroopa integratsiooni pooldajad, kes laienemise küsimuses on alati olnud põhimõtte- ja järjekindlad, seda
countries that joined in 2004 and admitting Bulgaria and Romania in January 2007.
nii 2004. aastal, kui me tervitasime kümmet uut liikmesriiki, kui ka 2007. aasta jaanuaris Bulgaariat ja Rumeeniat vastu võttes.
launching a liberal and democrat network amongst East Asian and African, Caribbean and Pacific states.
Veendunud mitmepoolsuse toetajatena oleme aktiivselt tugevdanud sidemeid meie laiendatud poliitilises perekonnas, samuti Regioonide Komitee, Euroopa Nõukogu ning Euroopa ja muu maailma parlamendiliikmetega.
Named the Council of Asian Liberal Democrats (CALD) and ALDEPAC respectively, these networks are our chief engines for furthering the cause of Liberal Democracy in the wider world.
Need võrgustikud – Aasia Liberaaldemokraatide Nõukogu (CALD) ja ALDEPAC – on meie peamised vahendid liberaaldemokraatia edendamiseks mujal maailmas.
On economic reform we have pushed for honesty, transparency and stability from Member States - something that has not always been apparent.
Majandusreformide osas oleme nõudnud liikmesriikidelt ausust, läbipaistvust ja stabiilsust – mis pole alati olnud ilmne.
The long term health of Europe’s economy and Single Currency is too important to sacrifice for short term political expediency.
Euroopa majanduse ja ühisraha pikaajaline elujõulisus on liiga tähtis, et ohverdada seda lühiajalise poliitilise kasu nimel.
Whether demanding respect for the principles of the Stability and Growth Pact, the Lisbon process, cross-border mergers or state aid rules, Liberals and Democrats have defended respect for the rules and commitments in place.
Ükskõik, kas kõne all on stabiilsuse ja kasvu pakti, Lissaboni protsessi, piiriüleste ühinemiste või riigiabi eeskirjade põhimõtted, on liberaalid ja demokraadid alati nõudnud kehtivate eeskirjade ja võetud kohustuste täitmist.
In a club of 27 Member States there is no room for double standards without the whole project slowly but surely disintegrating in stages of national self-interest.
27 liikmesriigist koosnevas liidus ei ole kohta topeltstandarditele, sest vastasel juhul laguneks kogu projekt pikkamööda, kuid kindlalt riiklike erihuvide tagajärjel koost.
D own as the voice of progressive European policy-making - a trend which cuts across traditional divisions between right, left and centre.
Kuna ALDE paikneb Euroopa Parlamendis keskel, hoiab ta sageli võimutasakaalu parem- ja vasakpoolsete vahel, rühkides edasi mööda uuenduste ja avatuse rada.
As the Buttiglione Affair showed, we have the persuasive power to rally others to our cause and it is my firm hope that, come the next European Elections, we can go even further in turning our vision of a Liberal Democratic society into practice, for the benefit of all of Europe’s citizens.
Nagu näitas Buttiglione juhtum, on meil piisavalt veenmisjõudu, et kaasata ka teisi oma eesmärkide saavutamisse, ning minu kindel lootus on, et pärast järgmisi Euroopa Parlamendi valimisi saame oma liberaaldemokraatliku ühiskonna visiooni kõikide Euroopa kodanike hüvanguks veelgi paremini teostada.
GROUP OF THE GREENS / EUROPEAN FREE ALLIANCE GREENS/EFA 19842008
ROHELISTE / EUROOPA VABALIIDU FRAKTSIOON (VERTS/ALE) - (1984-2008)
The Greens are today an established force in European politics, having been represented in the European Parliament since 1984.
Rohelised on tänases Euroopa poliitikas ennast kehtestanud jõud, olles Euroopa Parlamendis esindatud alates 1984. aastast.
The Green group strives to make Europe the global leader in terms of environmental protection, peace and social justice, fair globalisation, and in the fight for human rights.
Roheliste fraktsioon püüab selle poole, et muuta Euroopa ülemaailmseks liidriks keskkonnakaitse, rahu ja sotsiaalse õigluse, õiglase üleilmastumise ning inimõiguste eest võitlemise valdkonnas.
This paper traces the development of the group and its political agenda in the European Parliament.
Käesolevas dokumendis antakse ülevaade fraktsiooni arengust ja selle poliitilisest tegevuskavast Euroopa Parlamendis.
19841989: A NEW POLITICAL FORCE ON THE POLITICAL STAGE
19841989: UUS JÕUD POLIITIKAAREENIL
Co-Presidents
Kaasesimehed
The Greens, a new political force that emerged in the 70s in several European countries, entered the European political stage for the first time in 1984, when the first Green Members of the European Parliament were elected at the second direct elections to the EP.
Rohelised – uus poliitiline jõud, mis kerkis 1970. aastatel esile mitmetes Euroopa riikides – jõudis Euroopa poliitikaareenile esmakordselt 1984. aastal, kui Euroopa Parlamendi teistel otsevalimistel osutusid valituks esimesed rohelistest parlamendiliikmed.