natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In its reply and its written observations on the statements in intervention of the Spanish and the United Kingdom governments, the Commission rebuts the objections to the admissibility of the plea of illegality by observing, first, that the plea is raised only in the light of Article 47 EU, that is to say, for the same reasons as those on which its principal application for the annulment of the contested decision is based, and, second, that privileged applicants have the right to plead the illegality of a legislative act where such illegality is revealed fully when the act is actu-
Komisjon lükkab oma repliigis ning Hispaania ja Ühendkuningriigi valitsuste menetlusse astumise taotlusi puudutavates kirjalikes märkustes tagasi vastuväited õigusvastasuse väite vastuvõetavusele, tuletades kõigepealt meelde, et õigusvastasuse väide on esitatud ainult EL artikli 47 seisukohast, nimelt samadel põhjustel, millel põhineb tema põhinõue vaidlustatud otsuse tühistamiseks, ning seejärel tõdedes, et privilegeeritud hagejal on õigus väita normatiivakti õigusvastasust, kui väidetav õigusvastasus avaldub täielikult akti konkreetsel kohaldamisjuhul
(i) Admissibility of a plea of illegality raised by a privileged applicant against a regulation pursuant to Article 241 EC ally applied, after the expiry of the period laid down by the fifth paragraph of Article 230 EC for bringing an action for the annulment of that act.
KOHTUJURIST MENGOZZI ETTEPANEK — KOHTUASI C-91/05 i) Privilegeeritud hageja poolt EÜ artikli 241 kohaselt määruse vastu esitatud õigusvastasuse väite vastuvõetavus pärast akti tühistamiseks EÜ artikli 230 viiendas lõigus ette nähtud hagi esitamise tähtaja möödumist.
It must be observed that, under Article 241 EC, notwithstanding the expiry of the period laid down in the fifth paragraph of Article 230 EC, any party may, in proceedings in which a regulation adopted jointly by the Parliament and the Council, or a regulation of the Council, of the Commission or of the European Central Bank is at issue, plead the grounds specified in the second paragraph of Article 230 in order to invoke before the Court of Justice the inapplicability of that regulation. 12
Tuleb meenutada, et vastavalt EÜ artiklile 241 võib olenemata EÜ artikli 230 viiendas lõigus ettenähtud tähtaja lõppemisest iga menetlusosaline menetluses, kus tuleb arutamisele Euroopa Parlamendi ja nõukogu ühiselt vastuvõetud määrus või nõukogu, komisjoni või EKP määrus, taotleda Euroopa Kohtult EÜ artikli 230 teises lõigus esitatud alustel selle määruse kohaldamata jätmist. 12
I wish to point out straightaway that examination of the admissibility of the plea of illegality of the contested Joint Action seemed to me necessary at this stage of my remarks in so far as, on the substance of the case, the assessment of the legality of the contested decision cannot, in my view, be dissociated from the assessment of the provisions of the contested Joint Action.
Tahan kõigepealt täpsustada, et mulle näib ettepaneku selles järgus vajalik kontrollida vaidlusaluse ühismeetme vastu esitatud õigusvastasuse väite vastuvõetavust, sest sisuliselt ei saa minu arvates vaidlustatud otsuse ja vaidlusaluse ühismeetme sätete õiguspärasust hinnata eraldivõetuna.
As to the nature of the act at issue, the caselaw accepts that a plea of illegality cannot be limited to acts which take the form of a regulation within the meaning of Article 241 EC and, preferring a broader interpretation of Article 241, looks rather to the content of the allegedly illegal act which must have a ‘general character.’ 13
Kõnesoleva akti laadi osas on kohtupraktikas lubatud, et õigusvastasuse väide ei piirdu EÜ artikli 241 tähenduses määruse vormis aktidega, ning nimetatud artikli laia tõlgendust eelistades keskendutakse pigem väidetavalt õigusvastase akti sisule, mis peab olema „üldiselt kohaldatav”. 13
12 — Italics added.
12 — Kohtujuristi kursiiv.
13 — Case 92/78 Simmenthal v Commission [1979] ECR 777, paragraphs 40 and 41.
13 — 6. märtsi 1979. aasta otsus kohtuasjas 92/78: Simmenthal vs. komisjon (EKL 1979, lk 777, punktid 40 ja 41).
See also Joined Cases T-6/92 and T-52/92 Reinarz v Commission [1993] ECR II-1047, paragraph 56, and Joined Cases T-222/99, T-327/99 and T-329/99 Martinez and Others v Parliament [2001] ECR II-2823, paragraph 134.
Vt ka eelkõige Esimese Astme Kohtu 26. oktoobri 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-6/92 ja T-52/92: Reinarz vs. komisjon (EKL 1993, lk II-1047, punkt 56) ja 2. oktoobri 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-222/99, T-327/99 ja T-329/99: Martinez jt vs. parlament (EKL 2001, lk II-2823, punkt 134).
The objection of inadmissibility raised by the Council and the Spanish and United Kingdom governments raises in essence difficulties of two kinds.
Nõukogu ning Hispaania ja Ühendkuningriigi valitsuse esitatud vastuvõetamatuse väitega on seotud peamiselt kaks probleemi.
First, the question whether, in the context of the EC Treaty, it is open to a so-called ‘privileged’ applicant to plead the illegality of an act which the applicant could certainly have challenged directly in accordance with Article 230 EC.
Ühelt poolt on küsimus selles, kas EÜ asutamislepingu raames on niinimetatud „privilegeeritud” hagejal õigus esitada õigusvastasuse väidet akti vastu, mida ta oleks kindlasti võinud otseselt vaidlustada EÜ artikli 230 alusel.
Second, if the reply to that question is at least partly in the affirmative, it is necessary to determine whether that solution can be extended to a situation such as that in the present case where the allegedly illegal act was adopted on the basis of Title V of the EU Treaty.
Teiselt poolt, kui vastus sellele küsimusele on kasvõi osaliselt jaatav, tuleb kindlaks teha, kas see lahendus laieneb ka olukorrale, kus — nagu antud juhul — akt, mille õigusvastasust väidetakse, võeti vastu EL lepingu V jaotise alusel.
These two questions will be examined in turn.
Neid kahte küsimust käsitlen alljärgnevalt järgemööda.
COMMISSION v COUNCIL cant such as a Community institution or a Member State, has however arisen on several occasions in recent decades.
KOMISJON VS. NÕUKOGU või liikmesriigi poolt EÜ artikli 241 alusel esitatud õigusvastasuse väite vastuvõetavuse küsimus.
This clarification means, as a first consequence, that any applicant, including therefore a privileged applicant, is barred from pleading the illegality of decisions formal - ly addressed to that applicant which it has fail - ed to challenge directly within the period laid down by the fifth paragraph of Article 230 EC, 14 save in a situation — which is in any case irrelevant in the present case — where the measure at issue contained such particularly serious and manifest defects that it could be deemed non-existent. 15
Sellest täpsustusest järeldub esiteks, et ühelgi hagejal — seega ka privilegeeritud hagejal — ei ole nõudeõigust ametlikult neile adresseeritud otsuste õigusvastasuse väitmiseks, kui nad ei ole neid otsuseid otseselt vaidlustanud EÜ artikli 230 viiendas lõigus ette nähtud tähtaja jooksul, 14välja arvatud juhul — millega antud juhul aga tegemist ei ole —, kui aktis on eriti tõsised ja ilmsed vead, mille tõttu võib akti lugeda õigustühiseks. 15
The recurrence of this question seems to have been partly occasioned by the Court’s repeated refusal to give a ruling on the admissibility of pleas of illegality raised by privileged applicants against Community regulations either in the context of an application for the annulment of a decision based on the regulation in question or as a means of defence against an allegation of failure to comply with a regulation, 16in spite of the proposals of several advocates general who, mainly with reference to the wording of Article 241, delivered opinions suggesting that those collateral challenges are admissible. 17
Paistab, et see küsimus kipub korduma osaliselt sellepärast, et Euroopa Kohus on mitmel korral keeldunud otsustamast privilegeeritud hagejate poolt ühenduse määruste vastu esitatud õigusvastasuse väidete vastuvõetavuse üle, seda nii asjaomasel määrusel põhineva akti tühistamiseks esitatud hagide kui ka määrusest tulenevate kohustuste väidetava rikkumise eitamiseks esitatud vastuväidete puhul, 16vaatamata paljude kohtujuristide ettepanekutele, milles viimased on peamiselt EÜ artikli 241 sõnastusest lähtuvalt avaldanud selle artikli alusel esitatud taotluste vastuvõetavuse kohta soosivat seisukohta. 17
With regard to the scope ratione personae of Article 241 EC, although it states that notwithstanding the expiry of the period laid down in Article 230 any party may, as a collateral challenge, invoke the inapplicability of a regulation (understood as an act of a ‘general nature’), the problem of the admissibility of a plea of illegality, raised pursuant to Article 241 EC by a privileged appli-
Mis puutub EÜ artikli 241 isikulisse kohaldamisalasse, siis vaatamata selle artikli sõnastusele — mis võimaldab igal menetlusosalisel, olenemata EÜ artiklis 230 ettenähtud tähtaja lõppemisest, taotleda selles artiklis esitatud alustel määruse („üldiselt kohaldatava” akti tähenduses) kohaldamata jätmist — on viimastel aastakümnetel siiski mitmel korral tekkinud privilegeeritud hageja, näiteks ühenduse institutsiooni
It should be noted that, although in some of those cases the Court examined in substance the alleged illegality of the regu-
Märgin, et kuigi mõnedes sellistes kohtu -asjades uuris Euroopa Kohus põhjalikult
16 — Case 32/65 Italy v Council and Commission [1966] ECR 389; Case 116/82 Commission v Germany [1986] ECR 2519; Case 181/85 France v Commission [1987] ECR 689, paragraph 31; Case 204/86 Greece v Council [1988] ECR 5323; Case C-258/89 Commission v Spain [1991] ECR I-3977; and Case C-331/00 Greece v Commission [2003] ECR I-9085.
16 — Vt 13. juuli 1966. aasta otsus kohtuasjas 32/65: Itaalia vs. nõukogu ja komisjon (EKL 1966, lk 563); 18. septembri 1986. aasta otsus kohtuasjas 116/82: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1986, lk 2519); 12. veebruari 1987. aasta otsus kohtuasjas 181/85: Prantsusmaa vs. komisjon (EKL 1987, lk 689, punkt 31); 27. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 204/86: Kreeka vs. nõukogu (EKL 1988, lk 5323); 25. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas C-258/89: komisjon vs. Hispaania (EKL 1991, lk I-3977) ja 18. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-331/00: Kreeka vs. komisjon (EKL 2003, lk I-9085).
In the last-mentioned case, however, the plea of illegality was not raised clearly by Greece (see point 114 of the Opinion of Advocate General Tizzano).
Viimasena nimetatud kohtuasjas ei esitanud Kreeka siiski selgesti õigusvastasuse väidet (vt kohtujurist A. Tizzano ettepaneku punkt 114).
14 — See, with regard to privileged applicants, Case 156/77 Commission v Belgium [1978] ECR 1881, paragraph 21; Case 226/87 Commission v Greece [1988] ECR 3611, paragraph 14; Case C-183/91 Commission v Greece [1993] ECR I-3131, paragraph 10; and Case C-135/93 Spain v Commission [1995] ECR I-1651, paragraphs 16 and 17.
14 — Vt privilegeeritud hagejate kohta 12. oktoobri 1978. aasta otsus kohtuasjas 156/77: komisjon vs. Belgia (EKL 1978, lk 1881, punkt 21); 30. juuni 1988. aasta otsus kohtuasjas 226/87: komisjon vs. Kreeka (EKL 1988, lk 3611, punkt 14); 10. juuni 1993. aasta otsus kohtuasjas C-183/91: komisjon vs. Kreeka (EKL 1993, lk I-3131, punkt 10) ja 29. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas C-135/93: Hispaania vs. komisjon (EKL 1995, lk I-1651, punktid 16 ja 17).
In relation to State aid, the Community courts have found that a recipient of State aid was barred from pleading the illegality of a Commission decision finding that the individual aid in question was incompatible, although the decision was not formally addressed to that recipient, but it could undoubtedly have brought an action for the annulment of the decision: see. in relation to the plea before the national court (a situation in which Article 241 EC is not applicable), Case C-188/92 TWD Textilwerke Deggendorf [1994] ECR I-833, paragraphs 17 and 18, and, before the Community court, Joined Cases T-244/93 and T-486/93 TWD v Commission [1995] ECR II-2265, paragraph 103.
Riigiabi kohta on ühenduse kohus leidnud, et õigusvastasuse väidet ei või esitada üksikabi ühisturuga kokkusobimatuks tunnistamist käsitleva komisjoni otsuse vastu abisaaja, kuigi nimetatud otsus ei ole ametlikult talle adresseeritud, aga mille tühistamiseks ta oleks võinud kahtlemata esitada hagi: vt õigusvastasuse väite kohta siseriiklikus kohtus (olukord, kus EÜ artikkel 241 ei ole kohaldatav) 9. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-188/92: TWD Textilwerke Deggendorf (EKL 1994, lk I-833, punktid 17 ja 18) ja ühenduse kohtus Esimese Astme Kohtu 13. septembri 1995. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-244/93 ja T-486/93: TWD vs. komisjon (EKL 1995, lk II-2265, punkt 103).
17 — See the Opinion of Advocate General Roemer delivered in Italy v Council and Commission, 411; the Opinion of Advocate General Slynn in France v Commission, 703; point 6 of the Opinion of Advocate General Mancini in Greece v Council; and points 23 to 32 of the Opinion of Advocate General Darmon in Commission v Spain.
17 — Vt kohtujurist K. Roemeri ettepanek eespool viidatud kohtuasjas Itaalia vs. nõukogu ja komisjon, lk 600; kohtujurist G. Slynni ettepanek eespool viidatud kohtuasjas Prantsusmaa vs. komisjon, lk 703; kohtujurist G. F. Mancini ettepaneku punkt 6 eespool viidatud kohtuasjas Kreeka vs. nõukogu ning kohtujurist M. Darmoni ettepaneku punktid 23–32 eespool viidatud kohtuasjas komisjon vs. Hispaania.
OPINION OF MR MENGOZZI — CASE C-91/05 lations at issue, 18 having received opinions to bring a direct action challenging those acts.
KOHTUJURIST MENGOZZI ETTEPANEK — KOHTUASI C-91/05 kõnesolevate määruste väidetavat õigusvastasust 18ja talle oli esitatud õigusvas- tasuse väite vastuvõetavuse kohta soosiv ettepanek, 19tekitas Euroopa Kohtu keeldu- mine nimetatud vastuvõetavuse üle sõnaselgelt otsustamast teatud küsimusi, millest võis tingitud olla ka kohtujurist F. G. Jacobsi reserveeritud hoiak 3. oktoobri 2002. aasta mõnede kohtuotsuste puhul, 22kus ühenduse kohus on otsustanud, et EÜ artikkel 241 väljendab üldpõhimõtet, mis tagab kõikidele pooltele õiguse vaidlustada selle artikli alusel „üldiselt kohaldatavate” ühenduse määruste või aktide kehtivust juhul, kui neil ei olnud õigust esitada nende aktide vastu otseselt hagi EÜ artikli 230 alusel.
22 in favour of the admissibility of the pleas of illegality, 19the refusal to give an express ruling on admissibility has continued to give rise to certain questions, which may be supposed to have been the origin of the hesitation expressed by Advocate General Jacobs in his Opinion delivered on 3 October 2002 in Commission v ECB 20 — to which I shall revert later — with regard to expressing ‘a final view’ on the question. 21
ettepanekus kohtuasjas komisjon vs. EKP 20 — mille juurde ma tulen käesolevas ettepanekus tagasi — selle küsimuse kohta „lõpliku arvamuse” esitamisel. 21
Consequently, this reasoning appeared to tie the right to institute a collateral review of a regulation to the unavailability of the possibility of bringing an action for its annulment.
Nende põhjenduste kohaselt tundub seega, et õigus algatada määruse kohtulikku kontrolli tuleneb sellest, et puudub võimalus esitada hagi sellise akti tühistamiseks.
18 — That was the case in Commission v Germany (paragraph 8), France v Commission (paragraphs 4, 5 and 31), Greece v Council (paragraph 11) and Greece v Commission (paragraph 97).
18 — Nii oli see eespool viidatud kohtuotsustes komisjon vs. Saksamaa (punkt 8), Prantsusmaa vs. komisjon (punktid 4, 5 ja 31), Kreeka vs. nõukogu (punkt 11) ning Kreeka vs. komisjon (punkt 97).
It should be noted that in Italy v Council and Commission the Court dismissed the plea of illegality as inadmissible on the ground that there was no connection between the allegedly illegal regulation and the contested measure; in Commission v Spain the Court avoided the procedural difficulty by finding (in paragraph 6) that the defence raised by the Spanish Government did not relate to the regulation in question as such, but to the interpretation of it set out by the Commission in its action for failure to fulfil obligations.
Märgin, et eespool viidatud kohtuasjas Itaalia vs. nõukogu ja komisjon jättis Euroopa Kohus õigusvastasuse väite vastuvõetamatuse tõttu rahuldamata põhjusel, et puudus seos väidetavalt õigusvastase määruse ja vaidlustatud akti vahel; eespool viidatud kohtuasjas komisjon vs. Hispaania vältis Euroopa Kohus oskuslikult menetluslikku raskust, leides, et Hispaania valitsuse esitatud vastuväide ei puudutanud kõnesolevat määrust iseenesest, vaid kõnesolevale määrusele komisjoni esitatud kohustuste rikkumise hagis antud tõlgendust (kohtuotsuse punkt 6).
Furthermore, the controversy was certainly not settled by the Nachi Europe judgment in the complex matter of the imposition of antidumping duties, in which the Court found that an undertaking which undoubtedly had a right to bring an action before the Community court for the annul-
Erimeelsusi ei kaotanud kindlasti ka kohtuotsus Nachi Europe, mis tehti keerukas dumpinguvastaste tollimaksude kehtestamise valdkonnas ja milles Euroopa Kohus
19 — However, it must be observed that in Commission v Germany no specific attention was paid to this procedural problem, whereas in Greece v Commission, Advocate General Tizzano proposed, at point 114 of his Opinion, that the plea of illegality be dismissed as inadmissible primarily on the ground that the Greek Government had not challenged the regulation at issue within the timelimit laid down in Article 230 EC.
19 — Märgin siiski, et eespool viidatud kohtuasjas komisjon vs. Saksamaa ei pööratud sellele menetluslikule raskusele erilist tähelepanu, samas kui eespool viidatud kohtuasjas Kreeka vs. komisjon oli kohtujurist A. Tizzano soovitanud oma ettepaneku punktis 114 lükata õigusvastasuse väide tagasi peamiselt vastuvõetamatuse tõttu põhjusel, et Kreeka valitsus ei olnud vaidlustanud kõnesolevat määrust EÜ artiklis 230 ette nähtud tähtaja jooksul.
22 — See Simmenthal (paragraph 39).
20 — 10. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas C-11/00: komisjon vs. EKP (EKL 2003, lk I-7147).
See also Martinez and Others v Parliament (paragraph 133) and Joined Cases T-93/00 and T-46/01 Alessandrini and Others v Commission [2003] ECR II-1635, paragraph 76 (italics added).
21 — Eespool viidatud kohtuasjas komisjon vs. EKP tehtud ettepaneku punktid 100 ja 190.
20 — Case C-11/00 Commission v ECB [2003] ECR I-7147.21 — Points 100 and 190 of the Opinion in Commission v ECB.
Vt ka Esimese Astme Kohtu eespool viidatud otsus Martinez jt vs. parlament (punkt 133) ja 10. aprilli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-93/00 ja T-46/01: Alessandrini jt vs. komisjon (EKL 2003, lk II-1635, punkt 76; kohtujuristi kursiiv).
COMMISSION v COUNCIL of a plea of illegality, the inapplicability of a regulation of a general or legislative nature.
KOMISJON VS. NÕUKOGU õigusvastasuse väitele tuginedes nõuda üldiselt kohaldatava või normatiivse akti kohaldamata jätmist.
ment of a Community regulation fixing antidumping duties could not, on grounds of legal certainty, 23collaterally call into question the validity of that regulation in a dispute before a national court.
leidis, et ettevõtja, kellel on kahtlemata õigus esitada hagi ühenduse kohtusse, et nõuda dumpinguvastaseid tollimakse kehtestava ühenduse määruse tühistamist, ei saanud õiguskindluse põhjustel vaidlustada selle määruse kehtivust siseriiklikus kohtus algatatud kohtuvaidluses. 23
Although the reasoning of that judgment is also based on the hybrid nature of regulations of that kind, being acts of a legislative nature and, at the same time, acts liable to be of direct and individual concern to certain traders, 24the reference to the wording in Simmenthal, 25 cited in point 42 above, and its extension to the case of a Community regulation, without the Court’s reasoning appearing to be limited to the special nature of antidumping regulations, could also contribute to continued doubts as to the outcome of a plea of illegality raised by privileged applicants before the Court in the context of the formal application of Article 241 EC.
Kuigi sellist lahendust seletab ka seda liiki määruste segalaadi olemus — nimelt on need normatiivsed ja võivad samal ajal puudutada üksikisikuid otseselt ja isiklikult, 24võis kohtuotsuses Simmenthal vs. komisjon 25 võetud lähenemisviisile tuginemine, mida ma rõhutasin eespool punktis 42, ning selle laiendamine ühenduse määrusele — ilma et Euroopa Kohtu põhjendus piirduks pealegi konkreetselt dumpinguvastaste määrustega — samuti kaasa aidata sellele, et ikka veel ei ole selge, kuidas lahendada Euroopa Kohtus EÜ artikli 241 formaalsel kohaldamisel õigusvastasuse väiteid, mille on esitanud privilegeeritud hagejad.
In that case, the Commission sought the annulment of a decision of the European Central Bank (ECB) concerning the prevention of fraud, on the ground that the decision infringed Regulation (EC) No 1073/1999 of the European Parliament and of the Council of 25 May 1999 concerning investigations conducted by the European Anti-Fraud Office (OLAF).
Selles kohtuasjas nõudis komisjon, et tühistataks Euroopa Keskpanga (EKP) otsus pettuste vältimise kohta põhjusel, et selle otsusega rikuti Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta määrust (EÜ) nr 1073/1999 Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) juurdluste kohta.
26 One of the defences raised by the ECB to the application for annulment was that Regulation No 1073/1999 was unlawful and should be declared inapplicable pursuant to Article 241 EC on the ground that it was adopted in breach of several provisions of the Treaty, in particular Article 105(4) EC, relating to consultation of the ECB.
26 EKP väitis tühistamishagi vastu esitatud vastuväidete hulgas, et määrus nr 1073/1999 on õigusvastane ja tuleb vastavalt EÜ artiklile 241 tunnistada kohaldamatuks, sest see olevat vastu võetud mitmeid asutamislepingu sätteid, eelkõige EKP-ga konsulteerimist käsitlevat EÜ artikli 105 lõiget 4 rikkudes.
The Commission took the view that such a defence was inadmissible because the ECB was barred from pleading the unlawfulness of an act against which it could have brought an action for annulment under Article 230 EC.
Komisjon leidis, et selline vastuväide ei ole vastuvõetav, kuna EKP-l ei ole nõudeõigust väita sellise akti õigusvastasust, mille tühistamist ta oleks võinud nõuda EÜ artikli 230 alusel.
However, the Court provided significant clarification in Commission v ECB, which suggests that it is open to a privileged applicant to invoke before the Court, by means
Euroopa Kohus tegi eespool viidatud otsuses komisjon vs. EKP siiski olulised täpsustused, mis sunnivad möönma, et privilegeeritud hageja võib Euroopa Kohtus
After observing, first, that the addressee of an individual decision is barred from pleading its illegality and, second, that, in accordance with Nachi Europe, a Community
Olles meenutanud ühelt poolt, et konkreetse otsuse adressaadil ei ole nõudeõigust selle otsuse õigusvastasuse väitmiseks, ja teiselt poolt, et vastavalt eespool viidatud
23 — Case C-239/99 Nachi Europe [2001] ECR I-1197, paragraphs 37 and 38.
23 — 15. veebruari 2001. aasta otsus kohtuasjas C-239/99: Nachi Europe (EKL 2001, lk I-1197, punktid 37 ja 38).
24 — End of paragraph 37 of the judgment.25 — Cited above (paragraph 39).
24 — Nimetatud kohtuotsuse punkt 37 in fine.25 — Eespool viidatud kohtuotsus (punkt 39).
26 — OJ 1999 L 136, p. 1.
26 — EÜT L 136, lk 1; ELT eriväljaanne 01/03, lk 91.