natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The three decisions specified that the subsidies were granted subject to an obligation to implement the abovementioned project in accordance with the application and in compliance with the rules laid down in the ESF Regulation.
Kõigis kolmes otsuses on täpsustatud, et toetuste andmisega kaasneb kohustus viia projekt ellu vastavalt taotlusele ja järgida ESF määruse nõudeid.
By decision of 28 January 2002, adopted on the basis of Article 4.46(2) of the AWB, the Ministry determined the subsidy in respect of the years 1998, 1999 and 2000 at zero and claimed back the amount of NLG 6 434 469.80.
Minister kinnitas Awb artikli 4:46 lõike 2 alusel vastu võetud 28. jaanuari 2002. aasta otsusega 1998., 1999. ja 2000. aasta toetussummaks nulli ning nõudis 6 434 469,80 Hollandi kuldna tagastamist.
The Ministry considered that no precise and consistent final declaration summarising the data for 1998, 1999 and 2000 had been submitted, contrary to Article 11(2) of the ESF Regulation.
Minister leidis, et vastuolus ESF määruse artikli 11 lõikega 2 ei ole 1998., 1999. ja 2000. aasta andmete kokkuvõtteks esitatud täpset, lõplikku ja tegelikkusele vastavat deklaratsiooni.
Moreover, no summary of the effects of the activity carried out had been made, contrary to the rules laid down in that regulation.
Peale selle ei ole koostatud kokkuvõtet läbiviidud tegevuse tulemuste kohta, mis on vastuolus sama määruse nõuetega.
Finally, the Ministry considered that the project was not directed at the movement from sheltered employment to the normal labour market, contrary to the terms of the application for the subsidy, and that the
Lõpuks leidis minister, et erinevalt toetuse taotlusest ei olnud projekt
The Ministry declared unfounded the complaint lodged by Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening against the decision of 28 January 2002.
Minister leidis, et Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorzieningi vaie 28. jaanuari 2002. aasta otsuse peale on põhjendamatu.
The Ministry indicated, in particular, that the failure to fulfil the obligation to implement the project in accordance with the application was not rectified by the subsequent regularisation of the rules relating to form.
Minister märkis nimelt, et kui kohustus viia projekt ellu vastavalt taotlusele jäi täitmata, ei korva seda vorminõuete korrastamine tagantjärele.
Since the appeal lodged against that decision was dismissed by the Rechtbank te’s-Gravenhage (The Hague District Court), Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening lodged an appeal with the court making the reference.
Kui Rechtbank te’s-Gravenhage jättis selle otsuse peale esitatud kaebuse rahuldamata, pöördus Vereniging Nationaal Overlegorgaan Sociale Werkvoorziening eelotsusetaotluse esitanud kohtu poole.
The Raad van State states that, under Article 4.46 of the AWB, the administrative authority ascertains, generally at the time that the subsidy is determined, whether the subsidised activity has been correctly carried out and whether the obligations linked to the subsidy have been fulfilled.
Raad van State selgitab, et Awb artikli 4:46 alusel kontrollib ametiasutus üldiselt toetuste kinnitamise etapis, kas toetatav tegevus on korrektselt sooritatud ja kas toetusega seotud kohustused on täidetud.
In the case of subsidies granted under the ESF Regulation, the national court considers that Article 4.46(2) of the AWB does not give the administrative authority any discretion and that the subsidy must be determined at zero if it appears that the provisions of the ESF Regulation have not been complied with.
ESF määruse raames antud toetuste puhul ei jäta Awb artikli 4:46 lõige 2 selle kohtu arvates ametiasutusele tegutsemisruumi ja toetus tuleb kinnitada nullsuuruses, kui ilmneb, et ESF määruse nõudeid ei ole täidetud.
The Raad van State considers that that is so in this case because the objective set out in the project has not been achieved.
Raad van State’i hinnangul on see antud juhul nii, sest projektis kirjeldatud eesmärki ei ole saavutatud.
However, the national court considers that Article 4.46 of the AWB merely authorises determination of the subsidy and not the recovery of an amount already paid.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et Awb artikkel 4:46 lubab üksnes toetuse kinnitada, kuid mitte nõuda juba makstud summa tagastamist.
Similarly, it considers that only Article 4.57 of the AWB permits such recovery by conferring on the administrative authority which is to do so a discretionary power in that regard, and therefore, a discretion to balance the interests of the administration and the recipient of the subsidy.
Samuti on ta seisukohal, et tagasinõude aluseks on ainult Awb artikkel 4:57, mis annab nõuet esitavale ametiasutusele tegutsemiseks kaalutlusõiguse ja seega tegutsemisruumi, et kaaluda halduse ja toetuse saaja asjassepuutuvaid huve.
However, in the view of the Raad van State, no rule of national law prohibits the decision fixing the subsidy at zero and the decision recovering amounts already paid from being incorporated into a single decision.
Siiski ei ole Raad van State’i arvates ühegi siseriikliku õigusnormiga keelatud vormistada toetuse nullsuuruses kinnitamist ja juba makstud summa tagastamist ühe ja sama otsusega.
VERENIGING NATIONAAL OVERLEGORGAAN SOCIALE WERKVOORZIENING AND OTHERS national court states that the Ministry admitted that it should have been aware from the outset that the objective could not be attained and the court considers, consequently, that the failure to comply with the rules laid down in the ESF Regulation, which flow from Community rules, is imputable to that administrative authority.
VERENIGING NATIONAAL OVERLEGORGAAN SOCIALE WERKVOORZIENING JT määruse nõuete täitmata jätmise eest lasub sellel ametiasutusel.
It concludes that in the light of the national law principle of the protection of legitimate expectations, the Ministry should not have sought to claim back the unduly paid amounts in full and that, consequently, in the present case, national law provides no basis for recovery.
Ta järeldab sellest, et siseriiklikus õiguses kehtivast õiguspärase ootuse põhimõttest lähtudes oleks minister pidanud loobuma toetuse täies ulatuses tagasinõudmisest ja et siseriiklikus õiguses antud juhul tagasinõudmise alus puudub.
The Raad van State considers that there has been negligence within the meaning of Article 23(1) of Regulation No 4253/88.
Raad van State’i hinnangul esines siiski hooletus määruse nr 4253/88 artikli 23 lõike 1 tähenduses.
After noting that the Kingdom of the Netherlands has adopted no measure to recover amounts lost within the meaning of Article 23(1), the national court states that it is uncertain whether that provision of Community law confers a direct power on a Member State or an administrative authority to recover such losses.
Olles tuvastanud, et Madalmaade Kuningriik ei võtnud mingeid meetmeid artikli 23 lõike 1 tähenduses kaotatud summade tagasinõudmiseks, tekkis kohtul küsimus, kas see ühenduse õiguse säte võib anda liikmesriigile või ametiasutusele vahetu pädevuse nende vahendite tagasinõudmiseks.
In addition, it is uncertain whether the principle of the protection of legitimate expectations in national law can go further than the same principle as understood in Community law.
Lisaks küsib ta, kas siseriiklikus õiguses tunnustatud õiguspärase ootuse kaitse põhimõte võib ulatuda kaugemale kui ühenduse õiguses tunnustatud sama põhimõte.
Case C­384/06
Kohtuasi C-384/06
In 1998, Gemeente Rotterdam applied for a subsidy for a training project under the ESF Regulation.
Gemeente Rotterdam taotles 1998. aastal ESF määruse alusel toetust koolitusprojekti jaoks.
A subsidy of NLG 483 108 was granted and was subject to an obligation that the project be administered by its own project administration.
Toetust anti summas 483 108 Hollandi kuldnat tingimusel, et projekti juhitakse spetsiaalse projektijuhtimise teel.
By decision of 28 May 1999, the subsidy for 1998 was determined in the amount of NLG 122 612.81, subject to the condition that the project was administered in accordance with the provisions of the ESF Regulation. Gemeente Rotterdam lodged
1998. aasta toetus kinnitati 28. mai 1999. aasta otsusega summas 122 612,81 Hollandi kuldnat tingimusel, et projektijuhtimine vastab ESF määruse nõuetele.
The Ministry declared unfounded the complaint lodged by Gemeente Rotterdam against the decisions of 28 May 1999 and 18 July 2001.
Minister tunnistas põhjendamatuks Gemeente Rotterdami vaide 28. mai 1999. aasta ja 18. juuli 2001. aasta otsuste peale.
Since the appeal against the latter decision was dismissed by the Rechtbank te Rotterdam, Gemeente Rotterdam appealed to the court making the reference.
Kui Rechtbank Rotterdam jättis selle otsuse peale esitatud kaebuse rahuldamata, pöördus Gemeente Rotterdam eelotsusetaotluse esitanud kohtu poole.
The Raad van State considers, first, that the determination of the subsidy cannot be conditional and that failure to fulfil such a condition cannot constitute the basis for the withdrawal.
Raad van State leiab esiteks, et toetuse kinnitamine ei saanud olla tingimuslik ja selle tingimuse täitmata jätmine ei saanud olla toetuse tühistamise aluseks.
Secondly, it finds that Gemeente Rotterdam did not have the project administered by its own project administration, as required by the provisions of the ESF Regulation.
Teiseks sedastab ta, et Gemeente Rotterdam ei juhtinud projekti spetsiaalse projektijuhtimise teel, nagu nõuab ESF määrus.
The national court considers that the administration deliberately failed to carry out close supervision and considers, consequently, that there are no facts or circumstances of which the Ministry was unaware before it adopted the decision determining the subsidy within the meaning of Article 4.49(1)(a) of the AWB.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus nendib, et ametiasutus jättis läbikaalutult põhjaliku kontrolli tegemata, ja teeb sellest järelduse, et ei esine faktilisi ega õiguslikke asjaolusid, mida minister ei teadnud enne toetuse kinnitamise otsuse vastuvõtmist Awb artikli 4:49 lõike 1 punkti a tähenduses.
The Raad van State considers that the withdrawal decision cannot therefore be based on Article 4.49(1)(a) of the AWB nor on any of the other cases falling under paragraph 1 of that article.
Raad van State leiab, et tühistamise otsust ei saanud seega vastu võtta ei Awb artikli 4:49 lõike 1 punkti a põhjal ega ühelgi muul selle artikli lõikes 1 sätestatud alusel.
Case C­385/06
Kohtuasi C-385/06
In the course of 1998, Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant applied for a subsidy under the ESF Regulation for a project for the integration of the longterm unemployed.
Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant taotles 1998. aastal ESF määruse alusel toetust projektile, mille sisuks oli pikaajaliselt töötute tööalane integreerimine.
A subsidy was granted in the amount of NLG 410 772 and was
Toetust anti summas 410 772 Hollandi kuldnat tingimusel, et projekti
VERENIGING NATIONAAL OVERLEGORGAAN SOCIALE WERKVOORZIENING AND OTHERS subject to an obligation to have the project administered by its own project administration.
VERENIGING NATIONAAL OVERLEGORGAAN SOCIALE WERKVOORZIENING JT juhitakse spetsiaalse projektijuhtimise teel.
By decision of 22 July 1999, the subsidy was determined in the amount of NLG 185 892, then determined at zero by decision of the Directorate General dated 21 September 2000 on the basis of Article 4.46 of the AWB.
22. juuli 1999. aasta otsusega kinnitati toetus summas 185 892 Hollandi kuldnat, seejärel kinnitati see nullsuuruses peadirektoraadi 21. septembri 2000. aasta otsusega, mille aluseks on Awb artikkel 4:46.
The Directorate General also claimed back the amounts already paid.
Ühtlasi nõudis peadirektoraat juba makstud summade tagastamist.
By decision of 23 November 2001, the Directorate General dismissed as unfounded the complaint lodged by Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant, although it stated that the decision to determine the subsidy at zero was no longer based on Article 4.46 of the AWB but on Article 4.49 thereof.
Peadirektoraat leidis 23. novembri 2001. aasta otsusega, et Sociaal Economische Samenwerking West-Brabanti vaie on põhjendamatu, samas täpsustades, et toetuse nullsuuruses kinnitamise otsuse aluseks on nüüd Awb artikkel 4:49 ja mitte enam sama seaduse artikkel 4:46.
The decision of 23 November 2001 is based on the fact that, at the date of the decision of 22 July 1999, the Directorate General was unaware that the rules in the ESF Regulation had not been complied with.
23. novembri 2001. aasta otsust põhjendati asjaoluga, et 22. juuli 1999. aasta otsuse tegemise kuupäeval peadirektoraat ei teadnud, et ESF määruse nõuded olid täitmata.
Since the appeal against the decision of 23 November 2001 was dismissed by the Rechtbank Breda, Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant appealed to the court making the reference.
Kui Rechtbank Breda jättis 23. novembri 2001. aasta otsuse peale esitatud kaebuse rahuldamata, pöördus Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant eelotsusetaotluse esitanud kohtu poole.
However, that court considers that the Directorate General could not have been unaware that the abovementioned obligation had not been fulfilled at the time of the determination decision.
Nimetatud kohus leiab siiski, et ei olnud võimalik, et peadirektoraat ei teadnud kinnitamise otsuse tegemise ajal, et see kohustus on täitmata.
In fact, the Directorate General deliberately determined the subsidy without examining the documents supplied by Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant.
Peadirektoraat kinnitas läbikaalutult toetuse, kontrollimata Sociaal Economische Samenwerking West-Brabanti esitatud dokumente.
The Raad van State concludes that the Directorate General cannot base its withdrawal decision either on one of the cases referred to in Article 4.49 of the AWB or on Article 15 of the ESF Regulation.
Raad van State järeldab, et peadirektoraat ei saanud tühistamise otsust vastu võtta ei Awb artiklis 4:49 sätestatud alustel ega ESF määruse artikli 15 alusel.
Consequently, it considers that national law does not contain any basis for withdrawing the subsidy after it had been determined.
Seega ei ole tema hinnangul siseriiklikus õiguses ette nähtud mingit võimalust toetuse tühistamiseks pärast selle kinnitamist.
Those limitations on recovery laid down in national law flow from the domestic law principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations.
Need siseriikliku õigusega seatud toetuse tagasinõudmise piirid tulenevad siseriiklikus õiguses kehtivatest õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtetest.
However, the Raad van State considers failure to comply with the rules in the ESF Regulation constitutes negligence within the meaning of Article 23(1) of Regulation No 4253/88.
Raad van State leiab siiski, et ESF määruse nõuete täitmata jätmine on hooletus määruse nr 4253/88 artikli 23 lõike 1 tähenduses.
That court also points out that the Kingdom of the Netherlands has
See kohus märgib ühtlasi, et Madalmaade Kuningriik ei ole võtnud mingeid meetmeid juba makstud summade
The national court is unsure, on the one hand, whether a Member State can derive a power directly from the abovementioned Community regulation and, on the other, whether any such power permits a Member State or one of its administrative authorities to recover amounts already paid.
Ta tõstatab esiteks küsimuse, kas sellel liikmesriigil on osutatud ühenduse määruse alusel vahetu pädevus ja teiseks kas see võimalik pädevus lubab liikmesriigil või mõnel tema ametiasutusel nõuda tagasi juba makstud summasid.
Finally, it is unsure as to whether the principle of the protection of legitimate expectations in national law can go further that the same principle in Community law.
Lõpuks küsib ta veel, kas siseriiklikus õiguses tunnustatud õiguspärase ootuse kaitse põhimõte võib ulatuda kaugemale kui ühenduse õiguses tunnustatud sama põhimõte.
It was in those circumstances that the Hoge Raad der Nederlanden decided to stay the proceedings and to refer to the Court the following questions for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Raad van State menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
Questions which are identical in the three cases
Samad küsimused kolmes kohtuasjas
‘(1) ( a) Can a Member State or an administrative authority of that State derive a power directly — that is to say without a basis in national law — from a regulation?
„1. a) Kas liikmesriik või täpsemalt selle ametiasutus võib tuletada pädevuse vahetult – st ilma volitusnormita siseriiklikus õiguses – ühenduse määrusest?
(b) If so, does Article 23(1) of Regulation No 4253/88 … confer the power to withdraw the determination of the subsidy and to recover the amount paid, on the basis that Article 23 requires the Member States to do so where there is irregularity or negligence within the meaning of that article?’
b) Juhul kui vastus on jaatav, siis kas […] määruse nr 4253/88 […] artikli 23 lõige 1 annab õiguse tühistada toetuse kinnitamine ja nõuda seejärel tagasi väljamakstud summad, kuna [nimetatud] artikkel 23 […] paneb liikmesriikidele sellise kohustuse juhul, kui tegemist on hooletuse või kuritarvitusega?”
Question specific to Case C-383/06
Küsimus kohtuasjas C-383/06
Question which is identical in both Case C-384/06 and C- 385/06
Sama küsimus kohtuasjades C-384/06 ja C-385/06
Question identical in all three cases
Sama küsimus kolmes kohtuasjas
Questions specific to Case C-383/06
Küsimused kohtuasjas C-383/06
‘(4) (a) If the answer to the third question is in the affirmative, the question arises, in relation to that limitation, whether national principles of legal certainty and the protection of legitimate expectations can be more far-reaching than general principles of Community law, especially the principles of legal certainty and the protection of legitimate interests which are to be complied with when applying [Regulation No 4253/88]?
„4. a) Juhul kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, siis tekib seoses selle piiranguga järgmine küsimus: kas siseriiklikud õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtted saavad ulatuda kaugemale kui ühenduse õiguse üldpõhimõtted, nimelt õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtted, mida tuleb järgida määruse [nr 4253/88] kohaldamisel?
(b) In applying the Community legal principles of legal certainty and legitimate expectations, is it of significance that the Member State granting the subsidy is itself responsible for the fact that the subsidy recipient has failed to fulfil the subsidy obligations which flow from the relevant part of Community law?’
b) Kas ühenduse õiguse õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtete kohaldamisel omab tähtsust asjaolu, et selle eest, et toetuse saaja ei täida ühenduse õiguse asjaomasest valdkonnast tulenevaid toetusega seotud kohustusi, on vastutav toetust andev liikmesriik ise?”
Questions which are identical in Case C-348/06 and Case C-385/06
Samad küsimused kohtuasjades C-384/06 ja C-385/06
Questions specific to Case C-385/06
Küsimused kohtuasjas C-385/06
By order of the President of the Court of 22 November 2006, Cases C-383/06 to C-385/06 were joined for the purposes of the written and oral procedure and for the judgment.
Euroopa Kohtu presidendi 22. novembri 2006. aasta määrusega liideti kohtuasjad C-383/06–C-385/06 kirjalikuks ja suuliseks menetluseks ning kohtuotsuse tegemiseks.
The questions referred to the Court
Eelotsuse küsimused
The questions concerning the application of Article 23(1) of Regulation No 4253/88, Article 10 EC and Article 249 EC
Küsimused määruse nr 4253/88 artikli 23 lõike 1 ning EÜ artikli 10 ja EÜ artikli 249 kohaldamise kohta
By its first question in each case, the national court essentially asks whether a Community regulation and, in particular, Article 23(1) of Regulation No 4253/88, constitutes a relevant legal basis for the recovery by national administrative authorities of sums unduly paid in the framework of the European Structural Funds.
Kõikides põhikohtuasjades soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus esimese küsimusega sisuliselt selgitust, kas ühenduse määrus, täpsemalt määruse nr 4253/88 artikli 23 lõige 1 on õige õiguslik alus, millele tuginedes siseriiklik ametiasutus saab tagasi nõuda Euroopa struktuurifondidest alusetult väljamakstud summad.
Should those questions be answered in the negative, the national court, in its second questions, asks whether Articles 10 EC and 249 EC can be used as a legal basis for an interpretation of national rules in conformity with that regulation.
Kui neile küsimustele tuleb vastata eitavalt, siis esitab see kohus teisena küsimuse, kas EÜ artiklid 10 ja 249 võivad olla õiguslikuks aluseks siseriiklike õigusnormide tõlgendamisele kooskõlas nimetatud määrusega.
The national court also asks, in its seventh question, whether, if Article 23(1) of Regulation No 4253/88 does not require either withdrawal or recovery of sums unduly paid, Regulation No 2988/95 constitutes a relevant legal basis for the recovery of such sums.
Seitsmenda küsimusega ja juhul, kui määruse nr 4253/88 artikli 23 lõige 1 ei nõua alusetult makstud summade tühistamist ega tagasinõudmist, tõstatab see kohus veel küsimuse, kas määrus nr 2988/95 on õige õiguslik alus nende summade tagasinõudmiseks.
In the view of Gemeente Rotterdam and Sociaal Economische Samenwerking West-Brabant, Article 23(1) of Regulation No 4253/88 does not authorise Member States to recover sums unduly paid.
Gemeente Rotterdami ja Sociaal Economische Samenwerking West-Brabanti arvates ei anna määruse nr 4253/88 artikli 23 lõige 1 liikmesriikidele volitusi alusetult makstud summade tagasinõudmiseks.
On the other hand, that provision, requires the Member States to lay down procedures for that purpose.
See säte paneb liikmesriikidele hoopis kohustuse kehtestada vastav kord.
The German Government and the Czech Government propose the first questions should be answered in the affirmative.
Tšehhi ja Saksamaa valitsus teevad ettepaneku vastata esimestele küsimustele jaatavalt.
The Netherlands Government considers that although a Member State may derive a power directly from a Community regulation, that cannot be the case in regard to Article 23(1) of Regulation No 4253/88 since that provision, although it certainly lays down the principle that sums should be recovered, leaves it to national law to make detailed arrangements for such recovery.
Madalmaade valitsus leiab, et kuigi liikmesriigi pädevus võib vahetult tuleneda ühenduse määrusest, ei saa see nii olla määruse nr 4253/88 artikli 23 lõike 1 puhul, kuna see säte, mis kahtlemata kehtestab summade tagasinõudmise põhimõtte, viitab siseriiklikule õigusele, mis peab sätestama tagasinõudmise korra.
However, the German Government considers that the application of Article 23(1) does not prevent the national authorities availing themselves of that provision for the purposes of recovery in so far as national law so permits.
Saksamaa valitsus leiab siiski, et artikli 23 lõike 1 kohaldamine ei takista siseriiklikel ametiasutustel tagasinõude esitamist sellele sättele tuginedes, kui siseriiklik õigus seda võimaldab.
In the view of the Czech Government, an authorisation under national law is not necessary, since that law merely has to lay down procedural arrangements.
Tšehhi valitsuse arvates ei ole siseriikliku õigusega volituste andmine vajalik, kuna see piirdub vaid menetluse üksikasjade sätestamisega.
With regard to the seventh question, the Netherlands Government and the Commission argue that Regulation No 2988/95 does not constitute an independent legal basis for the national authorities to take steps in the event of irregularities.
Seitsmenda küsimuse osas väidavad Madalmaade valitsus ja komisjon, et määrus nr 2988/95 ei ole iseseisev õiguslik alus, mis lubaks siseriiklikel ametiasutustel võtta meetmeid eeskirjade eiramise korral.
That measure contains only general provisions whereas Regulation No 4253/88 applies specifically to the European Structural Funds.
See sisaldab vaid üldsätteid, samas kui määrus nr 4253/88 kehtestab Euroopa struktuurifondidele kohaldatavaid erinorme.