natgillin/translations-raw huggingface dataset:
While the Council enjoys considerable discretion to adopt measures tailored to particular circumstances and social contexts, Article 13 EC cannot be interpreted so as to allow the adoption of legislation that would be inconsistent with its aims and spirit and limit the protection that the drafters of the Treaty intended to offer.
Ehkki nõukogul on märkimisväärne diskretsioon võtta vastu meetmeid, mis on mõeldud konkreetsete tingimuste ja sotsiaalsete kontekstide tarvis, ei või EÜ artiklit 13 tõlgendada nii, et see võimaldab võtta vastu õigusakte, mis ei ole vastavuses selle sätte eesmärkide ja mõttega ning mis piiraksid kaitset, mida asutamislepingu eelnõu koostajad kavatsesid pakkuda.
4 — Indeed, one cannot exclude the possibility of antidiscrimination measures adopted under Article 13 EC that would violate that very same provision (for example, measures offering protection from discrimination based on religious belief to the adherents of only some, but not all, religions).
4 – Tõepoolest ei või välistada võimalust, et EÜ artikli 13 alusel võetakse diskrimineerimisvastaseid meetmeid, mis rikuvad sedasama sätet (nt meetmed, mis kaitsevad diskrimineerimise eest usutunnistuse alusel mõne, kuid mitte kõikide religioonide järgijaid).
Also, as Christopher McCrudden suggests in ‘Thinking about the discrimination directives’, (2005) 1 European Journal of Anti-Discrimination Law 17, 20, equal treatment and nondiscrimination as guaranteed by the Directive should be placed within a broader human rights context.
Nagu ka Christopher McCrudden kirjutab artiklis „Thinking about the discrimination directives”, European Journal of Anti-Discrimination Law, 2005, 1. aastakäik, lk 17, 20, tuleb direktiiviga tagatud võrdne kohtlemine ja mittediskrimineerimine asetada laiemasse inimõiguste konteksti.
Recital 4 to the Directive refers to the ‘universal right’ to ‘equality before the law and protection against discrimination’ which is ‘recognised by the Universal Declaration of Human Rights, the United Nations Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women, United Nations Covenants on Civil and Political Rights and on Economic, Social and Cultural Rights and by the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms’.
Direktiivi põhjenduses 4 viidatakse „kõikide võrdsusele seaduse ees ja kaitsele diskrimineerimise eest” kui „inimõigusele”, mida „tunnustatakse inimõiguste ülddeklaratsioonis, ÜRO konventsioonis naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta, ÜRO paktides kodaniku- ja poliitiliste õiguste ning majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste kohta ning inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsioonis”.
I would add to this list the Charter of Fundamental Rights, Chapter III of which is devoted to equality, and which includes a specific provision on the integration of persons with disabilities (Article 26).
Lisaksin sellesse nimekirja Euroopa Liidu põhiõiguste harta, mille III jaotis on pühendatud võrdsusele ja mis sisaldab erisätet puuetega inimeste integratsiooni kohta (artikkel 26).
A recent development in the area of international human rights which concerns disability issues is the adoption of the United Nations Convention on the Rights of Persons with Disabilities and its Optional Protocol.
Inimõiguste valdkonna rahvusvahelise õiguse hiljutiseks arenguks, mis puudutab puuete küsimust, on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni puuetega inimeste õiguste konventsiooni ja selle valikulise protokolli vastuvõtmine.
The Convention was adopted by the General Assembly on 13 December 2006 and opened for signature on 30 March 2007 when 81 States and the European Community signed it.
Konventsioon võeti vastu peaassambleel 13. detsembril 2006 ning avati allakirjutamiseks 30. märtsil 2007, mil 81 riiki ja Euroopa Ühendus sellele alla kirjutasid.
It provides, inter alia, that the signatory parties are to prohibit ‘all discrimination on the basis of disability’ (Article 5(2)).
Selles sätestatakse mh, et allakirjutanud pooled keelavad „mis tahes diskrimineerimise puude tõttu” (artikkel 5 lõige 2).
5 — It has been pointed out in the literature on discrimination that no conclusive answer as to whether discrimination by association is prohibited flows from Article 13 EC and the directives that were adopted under it.
5 – Diskrimineerimisalases kirjanduses on rõhutatud, et EÜ artiklist 13 ja selle alusel vastu võetud direktiividest ei tulene lõplikku vastust küsimusele, kas seotuse tõttu diskrimineerimine on keelatud.
However, it has been suggested that such discrimination will probably be treated as falling within the scope of the antidiscrimination directives.
Samas on ka väidetud, et selline diskrimineerimine loetaks tõenäoliselt diskrimineerimisvastaste direktiivide kohaldamisalasse kuuluvaks. Vt Schiek, D., Waddington, L. ja Bell, M., (toim), Cases, Materials and Text on National, Supranational and International Non-Discrimi-nation Law, Hart Publishing, 2007, lk 169 ja 170.
3 — On the development of the concept of ‘suspect classifications’ in US constitutional law and the relevant caselaw of the Supreme Court see Balkin, J., ‘Plessy, Brown and Grutter: A Play in Three Acts’ (2005) 26 Cardozo L. Rev 1689.
3 – Mõiste „tundlikud kategooriad” arengu kohta Ameerika Ühendriikide konstitutsiooniõiguses ja ülemkohtu vastava kohtupraktika kohta vaata Balkin, J. M., „Plessy, Brown and Grutter: A Play in Three Acts”, Cardozo Law Review, 2005, 26. aastakäik, lk 1689.
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-303/06 discrimination … with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment’ (my emphasis).
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK – KOHTUASI C-303/06 olemuslikku tähtsust.
Equality is not merely a political ideal and aspiration but one of the fundamental principles of Community law.
Asjakohane, kuigi erinev väärtus on sõltumatus.
6As the Court held in that individuals should be able to design and conduct the course of their lives through a succession of choices among different valuable options.
Selle kohaselt peavad üksikisikud saama kavandada ja juhtida oma elu järjestikuste valikute kaudu erinevate väärtuslike võimaluste vahel.
9The exercise of autonomy presupposes that people are given a range of valuable options from which to choose.
9Sõltumatuse kasutamine eeldab, et inimestel on mitmeid väärtuslikke võimalusi, mille vahel valida.
When we act as autonomous agents making decisions about the way we want our life to develop our ‘personal integrity and sense of dignity and self-respect are made concrete’. 10
Kui me tegutseme sõltumatult, tehes otsuseid, kuidas me soovime eluga edasi minna, „muutuvad meie isikupuutumatus ja eneseväärikus ja -austus konkreetseks”.
Mangold the Directive constitutes a practical aspect of the principle of equality.
Võrdsus ei ole mitte pelgalt poliitiline ideaal ja tahe, vaid üks ühenduse õiguse aluspõhimõtetest.
7In order to determine what equality requires in any given case it is useful to recall the values underlying equality.
Selleks et otsustada, mis on võrdsusest tulenevalt nõutav igal konkreetsel juhul, tasub meenutada väärtusi, millel võrdsus põhineb.
These are human dignity and personal autonomy.
Nendeks on inimväärikus ja isiklik sõltumatus.
At its bare minimum, human dignity entails the recognition of the equal worth of every individual.
Esmatasandil tähendab inimväärikus iga üksikisiku võrdse väärtuse tunnistamist.
One’s life is valuable by virtue of the mere fact that one is human, and no life is more or less valuable than another.
Inimese elu on väärtuslik pelgalt selle tõttu, et ollakse inimene, ja ühegi inimese elu ei ole väärtuslikum kui teise oma.
As Ronald Dworkin has recently reminded us, even when we disagree deeply about issues of political morality, the structure of political institutions and the functioning of our democratic states we nevertheless continue to share a commitment to this fundamental principle.
Ronald Dworkin on meile hiljuti meelde tuletanud, et isegi kui meie vahel on sügavaid erimeelsusi poliitilise moraali, poliitiliste institutsioonide ülesehituse ja demokraatlike riikide toimimise küsimustes, jagame me ometi endiselt kohustust järgida seda aluspõhimõtet.
8 Therefore, individuals and political institutions must not act in a way that denies the intrinsic importance of every human life.
8 Seega ei tohi üksikisikud ja poliitilised institutsioonid tegutseda viisil, mis eirab iga inimelu
The aim of Article 13 EC and of the Directive is to protect the dignity and autonomy of persons belonging to those suspect classifications.
EÜ artikli 13 ja direktiivi eesmärk on kaitsta nende inimeste väärikust ja sõltumatust, kes kuuluvad eelnimetatud tundlikesse kategooriatesse.
The most obvious way in which such a person’s dignity and autonomy may be affected is when one is directly targeted because one has a suspect characteristic.
Kõige ilmsemalt võivad sellise inimese väärikus ja sõltumatus sattuda ohtu siis, kui inimene on oma tundliku omaduse tõttu otseselt taolise käitumise objektiks.
Treating someone less well on the basis of reasons such as religious belief, age, disability and sexual orientation undermines this special and unique value that people have by virtue of being human.
Kellegi halvemini kohtlemine sellistel põhjustel nagu usuline veendumus, vanus, puue ja seksuaalse sättumus, kahjustab erilist ja unikaalset väärtust, mis inimestel on seetõttu, et nad on inimesed.
Recognising the equal worth of every human being means that we should be blind to considerations of this type when we impose a burden on someone or deprive someone of
Iga inimese võrdse väärtuse tunnustamine tähendab, et me ei tohi seda laadi kaalutlusi arvesse võtta, kui me paneme kellelegi
6 — See, inter alia, Joined Cases C-27/00 and C-122/00 Omega Air and Others [2002] ECR I-2569 and the caselaw cited therein.
6 – Vt mh liidetud kohtuasjad C-27/00 ja C-122/00: Omega Air jt (EKL 2002, lk I-2569, ja seal viidatud kohtupraktika). Vt ka diskussiooni teoses Tridimas, T., The General Principles of EU Law (2. tr), Oxford University Press, 2007 ja Dashwood, A., ja O’Leary, S., (toim), The Principle of Equal Treatment in EC Law, Sweet and Maxwell, 1997.
7 — Case C-144/04 Mangold v Helm [2005] ECR I-9981 paragraph 74.
7 – 22. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-144/04: Mangold vs. Helm (EKL 2005, lk I-9981, punkt 74).
For the sake of accuracy it should be noted that some authors include the value of personal autonomy within that of dignity.
Täpsuse huvides tuleb märkida, et mõned autorid peavad sõltumatust väärikuse osaks.
The same happens with the treatment of these two concepts in the caselaw of some constitutional courts.
Samamoodi lähenetakse neile kahele mõistele mõne konstitutsioonikohtu praktikas.
This, which might be of relevance in the context of the interpretation of legal provisions that refer only to the value of human dignity, is of no relevance for present purposes.
Sellel asjaolul võib olla tähtsust siis, kui tõlgendatakse õigusnorme, mis viitavad ainult inimväärikusele, käesolevas asjas aga ei oma see tähtsust.
Put differently, these are characteristics which should not play any role in any assessment as to whether it is right or not to treat someone less favourably.
Teisisõnu on need omadused, millel ei tohi olla mingit tähtsust hinnates, kas on õige või mitte kedagi halvemini kohelda.
also other, more subtle and less obvious ways of doing so.
peenemaid ja vähem ilmseid viise.
One way of undermining the dignity and autonomy of people who belong to a certain group is to target not them, but third persons who are closely associated with them and do not themselves belong to the group.
Üks viis kahjustada teatavasse rühma kuuluvate inimeste väärikust ja sõltumatust on diskrimineerida mitte neid, vaid kolmandaid isikuid, kes on nendega tihedalt seotud ja ise sellesse rühma ei kuulu.
A robust conception of equality entails that these subtler forms of discrimination should also be caught by antidiscrimination legislation, as they, too, affect the persons belonging to suspect classifications.
Üldisest võrdsuse mõistest tuleneb, et diskrimineerimisvastased õigusaktid peaksid tõkestama ka need peenemad diskrimineerimise vormid, kuna need mõjutavad samuti tundlikesse kategooriatesse kuuluvaid isikuid.
Indeed, the dignity of the person with a suspect characteristic is affected as much by being directly discriminated against as it is by seeing someone else suffer discrimination merely by virtue of being associated with him.
Tundliku omadusega isiku väärikust rikutakse tõepoolest võrdsel määral nii siis, kui teda diskrimineeritakse otseselt, kui ka siis, kui ta peab nägema, kuidas keegi teine kannatab diskrimineerimist pelgalt seetõttu, et see isik on temaga seotud.
In this way, the person who is the immediate victim of discrimination not only suffers a wrong himself, but also becomes the means through which the dignity of the person belonging to a suspect classification is undermined.
Sellisel viisil ei kannata diskrimineerimise vahetu ohver mitte ainult ise ebaõigluse all, vaid muutub vahendiks, mille abil kahjustatakse tundlikkusse kategooriasse kuuluva isiku väärikust.
Similarly, a commitment to autonomy means that people must not be deprived of valuable options in areas of fundamental importance for their lives by reference to suspect classifications.
Samamoodi tähendab kohustus järgida sõltumatuse põhimõtet seda, et inimestelt ei tohi tundlike omaduste tõttu ära võtta väärtuslikke võimalusi valdkondades, millel on nende elus põhimõtteline tähtsus.
Access to employment and professional development are of fundamental significance for every individual, not merely as a means of earning one’s living but also as an important way of self-fulfilment and realisation of one’s potential.
Tööle pääsemine ja erialane areng on igale isikule põhimõttelise tähtsusega mitte ainult kui elatise teenimise vahendid, vaid ka kui eneseteostuse ja oma potentsiaali ärakasutamise tähtis viis.
The discriminator who discriminates against an individual belonging to a suspect classification unjustly deprives her of valuable options.
Diskrimineerija, kes diskrimineerib tundlikkusse kategooriasse kuuluvat isikut, võtab temalt ebaõiglaselt ära väärtuslikke võimalusi.
As a consequence, that person’s ability to lead an autonomous life is seriously compromised since an important aspect of her life is shaped not by her own choices but by the prejudice of someone else.
Tulemusena on selle isiku võime sõltumatult elada tõsiselt kahjustatud, kuna tema elu olulist aspekti ei kujunda tema enda valikud, vaid kellegi teise eelarvamused.
By treating people belonging to these groups less well because of their characteristic, the discriminator prevents them from exercising their autonomy.
Nendesse rühmadesse kuuluvaid inimesi nende omaduse tõttu halvemini koheldes takistab diskrimineerija neil oma sõltumatust kasutamast.
At this point, it is fair and reasonable for antidiscrimination law to intervene.
Sellisel juhul on õiglane ja mõistlik, et sekkub diskrimineerimisvastane õigus.
In essence, by valuing equality and committing ourselves to realising equality through the law, we aim at sustaining for every person the conditions for an autonomous life.
Väärtustades võrdsust ning kohustudes selle õiguse abil tagama, püüame me sisuliselt säilitada igale isikule tingimused sõltumatuks eluks.
Yet, directly targeting a person who has a particular characteristic is not the only way of discriminating against him or her; there are
Samas ei ole teatava omadusega isiku vahetu sihikule võtmine ainus viis tema diskrimineerimiseks, vaid selleks on ka teisi,
Furthermore, this subtler form of discrimination undermines the ability of persons who have a suspect characteristic to exercise their autonomy.
Lisaks kahjustab see diskrimineerimise peenem vorm tundliku omadusega isikute võimet elada sõltumatult.
For instance, the autonomy of members of a religious group may be affected (for example, as to whom to marry or where to live) if they know that the person they will marry is likely to suffer discrimination because of the religious affiliation of his spouse.
Näiteks võib olla mõjutatud usulise rühma liikmete sõltumatus (näiteks küsimuses, kellega abielluda või kus elada), kui nad teavad, et isik, kellega nad abielluksid, kannataks oma abikaasa usulise kuuluvuse tõttu diskrimineerimise all.
The same can happen, albeit to a lesser extent, with individuals who are disabled.
Samasugune asi, ehkki väiksemas ulatuses, võib juhtuda puuetega isikutega.
People belonging to certain groups are often more vulnerable than the average person, so they have come to rely on individuals with whom they are closely
Teatavasse rühma kuuluvad inimesed on tihti haavatavamad kui keskmine isik, seetõttu toetuvad nad inimestele, kellega nad on tihedalt seotud, et saada abi püüdlustes elada oma elu
OPINION OF MR POIARES MADURO — CASE C-303/06 associated for help in their effort to lead a life according to the fundamental choices they have made.
KOHTUJURIST POIARES MADURO ETTEPANEK – KOHTUASI C-303/06 vastavalt oma fundamentaalsetele valikutele.
When the discriminator deprives an individual of valuable options in areas which are of fundamental importance to our lives because that individual is associated with a person having a suspect characteristic then it also deprives that person of valuable options and prevents him from exercising his autonomy.
Kui diskrimineerija võtab isikult ära väärtuslikke valikuid valdkondades, millel on meie elus fundamentaalne tähtsus, kuna see isik on seotud tundliku omadusega inimesega, siis võtab ta sellelt inimeselt samuti ära väärtuslikke võimalusi ja takistab teda olemast sõltumatu.
Put differently, the person who belongs to the suspect classification is excluded from a range of possibilities that would otherwise have been open to him.
Teisisõnu on inimesele, kes kuulub tundlikkusse kategooriasse, suletud paljud võimalused, mis muul juhul korral oleksid olnud talle avatud.
The important words here are ‘on the grounds of’.
Oluline sõna on siin „alusel”.
It is a familiar proposition of both law and moral philosophy that not all discrimination is wrong.
Nii õiguses kui moraalifilosoofias on tuntud väide, et mitte igasugune diskrimineerimine ei ole ebaõige.
In the context of employment, for instance, it is perfectly acceptable for an employer to hire a candidate who is responsible, trustworthy and polite and exclude candidates who are irresponsible, untrustworthy and rude.
Näiteks töö saamisel on täiesti vastuvõetav, et tööandja võtab tööle vastutustundliku, usaldusväärse ja viisaka kandidaadi ning loobub vastutustundetutest, ebausaldusäärsetest ja ebaviisakatest kandidaatidest.
Conversely, we think it is wrong to reject someone on the basis of his or her race or religion, and in most legal systems the law intervenes to prevent such discrimination from taking place.
Seevastu peame me ebaõigeks lükata keegi tagasi tema rassi või usutunnistuse tõttu ning enamikes õiguskordades sekkutakse sellise diskrimineerimise takistamiseks õiguslikult.
What determines whether the employer’s conduct is acceptable or not, and triggers the law’s intervention, is the ground of discrimination relied on by the employer in each case.
See, mis määrab, kas tööandja käitumine on vastuvõetav või mitte, ja kutsub esile õiguse sekkumise, on diskrimineerimise alus, millest tööandja igal konkreetsel juhul lähtub.
How the Directive functions
Direktiivi toimimine
The fact that the wrongness of discrimination depends on the grounds upon which it is based is reflected in the way relevant legislation is structured.
Tõsisasi, et diskrimineerimise ebaõigsus sõltub selle alusest, peegeldub vastavate õigusaktide struktuuris.
Virtually all antidiscrimination statutes prohibit discrimination on a number of specified grounds.
Enam-vähem kõik diskrimineerimisvastased õigusaktid keelavad diskrimineerimise mitmel kindlaksmääratud alusel.
This is the strategy followed by the Community legislature in the Directive which outlaws discrimination based on religion or belief, disability, age and sexual orientation.
Seda strateegiat on järginud ka ühenduse seadusandja direktiivis, mis keelab diskrimineerimise usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel.
The main duty imposed by antidiscrimination legislation, such as the Directive, is to treat people in a certain way which is comparable to how others are treated.
Diskrimineerimisvastase õigusaktiga, nagu seda on direktiiv, kehtestatavaks peamiseks kohustuseks on kohelda inimesi teataval viisil, mis on võrreldav sellega, kuidas teisi koheldakse. 11Direktiivi
As Gardner explains this is a question of justice.
Nagu Gardner selgitab, on see õigluse küsimus.
Thus, when we say that it is wrong to treat someone less favourably on certain grounds what we mean is that justice requires that we do not rely on those grounds in order negatively to affect that person’s position.
Kui me seega ütleme, et on väär teataval alusel kedagi halvemini kohelda, siis me peame silmas, et õiglus nõuab, et me ei lähtuks neist alustest selle isiku seisundi negatiivseks mõjutamiseks.
Put differently, if we do rely on those prohibited grounds we have inflicted on the person concerned an injustice.
Teisisõnu oleme me neist keelatud alustest lähtudes käitunud selle isiku suhtes ebaõiglaselt.
The Community legislature adopted the Directive in order to protect, in the field of employment and occupation, people belonging to suspect classifications and to ensure that their dignity and autonomy is not compromised either by obvious and immediate or subtle and less obvious discrimination.
Ühenduse seadusandja võttis direktiivi vastu kaitsmaks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel tundlikesse kategooriatesse kuuluvaid isikuid ning tagamaks, et nende väärikust ja sõltumatust ei kahjustataks ei ilmse ja vahetu ega ka peene ja vähem ilmse diskrimineerimisega.
An indication of how this is to be achieved is already apparent in Article 1 of the Directive, which reads: ‘The purpose of this Directive is to lay down a general framework for combating discrimination on the grounds of religion or belief, disability, age or sexual orientation as regards employment and occupation, with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment’ (my emphasis).
Viide, kuidas selle peab saavutama, ilmneb juba direktiivi artiklist 1, mis on sõnastatud: „Käesoleva direktiivi eesmärk on kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine” (kohtujuristi kursiiv).
Directive the Council has made it clear that it is wrongful for an employer to rely on any of these grounds in order to treat an employee less well than his or her colleagues.
COLEMAN vastuvõtmisega tegi nõukogu selgeks, et tööandja poolt on väär lähtuda mõnest neist alustest kohtlemaks töötajat halvemini kui tema kolleege.
As soon as we have ascertained that the basis for the employer’s conduct is one of the prohibited grounds then we enter the realm of unlawful discrimination.
Kohe, kui me oleme kindlaks teinud, et tööandja teguviis lähtub ühest neist keelatud alustest, oleme sisenenud ebaseadusliku diskrimineerimise valdkonda.
In the sense described above, the Dir -ective performs an exclusionary function: it excludes religious belief, age, disability and sexual orientation from the range of permissible reasons an employer may legitimately rely upon in order to treat one employee less favourably than another.
Eelkirjeldatud tähenduses on direktiivil välistav funktsioon: selles välistatakse usuline veendumus, vanus, puue ja seksuaalne sättumus lubatavate põhjuste hulgast, millest tööandja võib õiguspärastelt lähtuda, kohtlemaks ühte töötajat halvemini kui teist.
In other words, after the coming into force of the Directive it is no longer permissible for these considerations to figure in the employer’s reasoning when she decides to treat an employee less favourably.
Teisisõnu ei või pärast direktiivi jõustumist need kaalutlused enam figureerida tööandja arutluskäigus, kui ta otsustab kohelda töötajat halvemini.