natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The referring tribunal therefore decided, as permitted under United Kingdom legislation, to consider whether that directive must be interpreted as being applicable to the dismissal of an employee in Ms Coleman’s situation, before establishing whether, in fact, Ms Coleman did suffer less favourable treatment or harassment.
Siseriiklik kohus otsustas seega Ühendkuningriigi õigusnormides võimaldatud viisil analüüsida küsimust, kas kõnealust direktiivi tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav sellises olukorras oleva töötaja nagu S. Coleman töölt vabastamisele enne, kui on kindlaks tehtud, kas viimast on tegelikult halvemini koheldud või ahistatud.
It is for that reason that the questions referred for a preliminary ruling were based on the presumption that the facts of the dispute in the main proceedings are as summarised in paragraph 26 of this judgment.
Seetõttu on eelotsuse küsimused esitatud lähtudes eeldusest, et põhikohtuasja asjaolud vastavad käesoleva otsuse punktis 26 kokkuvõtvalt esitatud asjaoludele.
Where, as here, the Court receives a request for interpretation of Community law which is not manifestly unrelated to the reality or the subjectmatter of the main proceedings and it has the necessary information in order to give appropriate answers to the questions put to it in relation to the applicability of Directive 2000/78 to those proceedings, it must reply to that request and is not required to consider the facts as presumed by the referring court or tribunal, a presumption which it is for the referring court or tribunal to verify subsequently if that should prove to be necessary (see, to that effect, Case C-127/92 Enderby [1993] ECR I-5535, paragraph 12).
Seega juhul, kui Euroopa Kohtule on esitatud ühenduse õiguse tõlgendamise taotlus, mille seostamatus põhikohtuasja asjaolude või esemega ei ole ilmselge, ning kui kohtu käsutuses on vajalikud andmed, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele, mis käsitlevad direktiivi 2000/78 kohaldatavust selles kohtuasjas, tuleb Euroopa Kohtul neile küsimustele vastata, ilma et ta peaks kahtluse alla seadma eeldatavaid faktilisi asjaolusid, millest lähtus eelotsusetaotluse esitanud kohus ja mida viimane peab hiljem vajaduse korral kontrollima (vt selle kohta 27. oktoobri 1993. aasta otsus kohtuasjas C-127/92: Enderby, EKL 1993, lk-5535, punkt 12).
In those circumstances, the request for a preliminary ruling must be held to be admissible.
Neil asjaoludel tuleb eelotsusetaotlus lugeda vastuvõetavaks.
The first part of Question 1, and Questions 2 and 3
Esimese küsimuse esimene osa ning teine ja kolmas küsimus
By these questions, which should be examined together, the referring tribunal asks, in essence, whether Directive 2000/78, and, in particular, Articles 1 and 2(1) and (2)(a), must be interpreted as prohibiting direct discrimination on grounds of disability only in respect of an employee who is himself disabled, or whether the principle of equal treatment and the prohibition of direct discrimination apply equally to an employee who is not himself disabled but who, as in the present case, is treated less favourably by reason of the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Nende küsimustega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/78, eelkõige selle artiklit 1 ning artikli 2 lõiget 1 ja lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et need sätted keelavad otsese diskrimineerimise puude alusel üksnes sellise töötaja suhtes, kes on ise puudega, või kas võrdse kohtlemise põhimõtet ja otsese diskrimineerimise keeldu kohaldatakse ka töötaja suhtes, kes ise ei ole puudega, kuid keda koheldakse – nii nagu põhikohtuasjas – halvemini seetõttu, et puue on tema lapsel, kellele ta peamiselt ise tagab vajaliku hoolduse.
Article 1 of Directive 2000/78 identifies its purpose as being to lay down, as regards employment and occupation, a general framework for combating discrimination on the grounds of religion or belief, disability, age or sexual orientation.
Direktiivi 2000/78 artikkel 1 sätestab, et direktiivi eesmärk on kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel.
Article 2(1) of Directive 2000/78 defines the principle of equal treatment as meaning that there is to be no direct or indirect discrimination whatsoever on any of the grounds referred to in Article 1, including, therefore, disability.
Sama direktiivi artikli 2 lõikes 1 on määratletud võrdse kohtlemise põhimõte, mis tähendab, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel, sealhulgas ka puude alusel.
According to Article 2(2)(a), direct discrimination is to be taken to occur where one person is treated less favourably than another is, has been or would be treated in a comparable situation, on the grounds, inter alia, of disability.
Vastavalt artikli 2 lõike 2 punktile a peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ühte inimest koheldakse eeskätt puude alusel halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist inimest samalaadses olukorras.
Article 3(1)(c) of Directive 2000/78 provides that the directive is to apply, within the limits of the areas of competence conferred on the Community, to all persons, as regards both the public and private sectors, including public bodies, in relation to employment and working conditions, including dismissals and pay.
Direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punkti c kohaselt kohaldatakse ühendusele antud pädevuse piires kõnealust direktiivi kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töölt vabastamise ja töötasu tingimused.
Consequently, it does not follow from those provisions of Directive 2000/78 that the principle of equal treatment which it is designed to safeguard is limited to people who themselves have a disability within the meaning of the directive.
Seega ei tulene direktiivi 2000/78 sätetest, et direktiiviga tagatud võrdse kohtlemise põhimõte laieneb ainult isikutele, kes ise on selle direktiivi mõttes puudega.
On the contrary, the purpose of the directive, as regards employment and occupation, is to combat all forms of discrimination on grounds of disability.
Vastupidi, direktiivi eesmärk on võidelda töö saamisel ja kutsealale pääsemisel igasuguse diskrimineerimise vastu puude alusel.
The principle of equal treatment enshrined in the directive in that area applies not to a particular category of person but by reference to the grounds mentioned in Article 1.
Kõnealuse direktiiviga selles valdkonnas kehtestatud võrdse kohtlemise põhimõtet ei kohaldata kindlaksmääratud isikute kategooriale, vaid direktiivi artiklis 1 sätestatud põhjenduste alusel.
That interpretation is supported by the wording of Article 13 EC, which constitutes the legal basis of Directive 2000/78, and which confers on the Community the competence to take appropriate action to combat discrimination based, inter alia, on disability.
Sellist tõlgendust kinnitab ka direktiivi 2000/78 õiguslikuks aluseks oleva EÜ artikli 13 sõnastus, mis annab ühendusele pädevuse võtta vajalikke meetmeid, et võidelda igasuguse diskrimineerimise, sealhulgas puude alusel diskrimineerimise vastu.
It is true that Directive 2000/78 includes a number of provisions which, as is apparent from their very wording, apply only to disabled people.
On tõsi, et direktiiv 2000/78 sisaldab mõningaid sätteid, mis nende sõnastustest tulenevalt on kohaldatavad ainult puuetega inimestele.
Thus, Article 5 provides that, in order to guarantee compliance with the principle of equal treatment in relation to persons with disabilities, reasonable accommodation is to be provided.
Nii on direktiivi artiklis 5 sätestatud, et selleks, et tagada puuetega inimeste võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine, nähakse ette mõistlikud abinõud.
This means that employers must take appropriate measures, where needed in a particular case, to enable a person with a disability to have access to, participate in, or advance in employment, or to undergo training, unless such measures would impose a disproportionate burden on the employer.
See tähendab seda, et tööandjad võtavad asjakohaseid, konkreetsel juhul vajalikke meetmeid, et võimaldada puuetega inimesel tööle pääseda, töös osaleda või edeneda või saada koolitust, kui sellised meetmed ei põhjusta tööandjale ebaproportsionaalselt suurt koormust.
Article 7(2) of Directive 2000/78 also provides that, with regard to disabled persons, the principle of equal treatment is to be without prejudice either to the right of Member States to maintain or adopt provisions on the protection of health and safety at work or to measures aimed at creating or maintaining provisions or facilities for safeguarding or promoting the integration of such persons into the working environment.
Kõnealuse direktiivi artikli 7 lõikes 2 on veel ette nähtud, et puuetega inimeste osas ei piira võrdse kohtlemise põhimõte liikmesriikide õigust säilitada või vastu võtta tööl tervisekaitset ja ohutust käsitlevaid sätteid või kohaldada meetmeid, mille eesmärk on luua või säilitada norme või soodustusi, mis kaitsevad või edendavad puuetega inimeste töökeskkonda integreerimist.
The United Kingdom, Greek, Italian and Netherlands Governments contend, in the light of the provisions referred to in the two preceding paragraphs and also of recitals 16, 17 and 27 in the preamble to Directive 2000/78, that the prohibition of direct discrimination laid down by the directive cannot be interpreted as covering a situation such as that of the claimant in the main proceedings, since the claimant herself is not disabled.
Ühendkuningriigi, Kreeka, Itaalia ja Madalmaade valitsus väidavad nii eelmises kahes punktis osutatud sätetele kui ka direktiivi 2000/78 põhjendustele 16, 17 ja 27 tuginedes, et kõnealuses direktiivis ette nähtud otsese diskrimineerimise keeldu ei saa tõlgendada nii, et see on kohaldatav sellises olukorras, milles on põhikohtuasja hageja, kuna viimasel endal puuet ei ole.
Only persons who, in a comparable situation to that of others, are treated less favourably or are placed in a disadvantageous situation because of characteristics which are particular to them can rely on that directive.
Nimetatud direktiivi sätetele saavad tugineda üksnes need isikud, keda teiste isikute omaga samalaadses olukorras koheldakse halvemini või kes on pandud ebasoodsamasse olukorda neile eriomaste omaduste tõttu.
Nevertheless, it must be noted in that regard that the provisions referred to in paragraphs 39 and 40 of this judgment relate specifically to disabled persons either because they are provisions concerning positive discrimination measures in favour of disabled persons themselves or because they are specific measures which would be rendered meaningless or could prove to be disproportionate if they were not limited to disabled persons only.
Siinjuures tuleb siiski märkida, et käesoleva otsuse punktides 39 ja 40 mainitud sätete kohaldamine konkreetselt puuetega inimestele tuleneb asjaolust, et tegemist on kas sätetega, mis käsitlevad positiivse diskrimineerimise meetmeid nende isikute kasuks, kes ise on puudega, või erimeetmetega, mis oleksid üldse kohaldamatud või võiksid osutuda ebaproportsionaalseks, kui nende kohaldamisala ei oleks piiratud ainult puuetega inimestega.
Thus, as recitals 16 and 20 in the preamble to Directive 2000/78 indicate, the measures in question are intended to accommodate the needs of disabled people at the workplace and to adapt the workplace to their disability.
Nagu direktiivi põhjendustest 16 ja 20 tuleneb, on tegemist meetmetega, mis on mõeldud puuetega inimeste vajaduste arvessevõtmiseks töökohal ning töökohtade kohandamiseks nende vajadustele vastavaks.
Such measures are therefore designed specifically to facilitate and promote the integration of disabled people into the working environment and, for that reason, can only relate to disabled people and to the obligations incumbent on their employers and, where appropriate, on the Member States with regard to dis -abled people.
Niisiis on nende meetmete konkreetne eesmärk võimaldada ja edendada puuetega inimeste tööellu integreerimist ning seetõttu puudutavad nad üksnes kõnealuseid isikuid ning kohustusi, mis nende tööandjatele ja vajaduse korral riigile nende isikute suhtes on pandud.
Therefore, the fact that Directive 2000/78 includes provisions designed to accommodate specifically the needs of disabled people does not lead to the conclusion that the principle of equal treatment enshrined in that directive must be interpreted strictly, that is, as prohibiting only direct discrimination on grounds of disability and relating exclusively to disabled people.
Asjaolu, et direktiiv 2000/78 sisaldab sätteid, mille eesmärk on konkreetselt puuetega inimeste vajaduste arvessevõtmine, ei anna järelikult alust järeldada, et direktiivis kehtestatud võrdse kohtlemise põhimõtet peab tõlgendama kitsalt ehk nii, nagu see keelaks üksnes otsese diskrimineerimise puude alusel ja puudutaks üksnes isikuid, kes ise on puudega.
Furthermore, recital 6 in the preamble to the directive, concerning the Community Charter of the Fundamental Social Rights of Workers, refers both to the general combating of every form of discrimination and to the need to take appropriate action for the social and economic integration of disabled people.
Pealegi viitab kõnealuse direktiivi põhjendus 6 ühenduse töötajate sotsiaalsete põhiõiguste hartale tuginedes nii üldisele võitlemisele igasuguse diskrimineerimise vastu kui ka vajadusele võtta asjakohaseid meetmeid puuetega inimeste sotsiaalseks ja majanduslikuks integreerimiseks.
The United Kingdom, Italian and Netherlands Governments also contend that it follows from the judgment in Case C-13/05 Chacón Navas [2006] ECR I-6467 that the scope ratione personae of Directive 2000/78 must be interpreted strictly.
Ühendkuningriigi, Itaalia ja Madalmaade valitsus väidavad veel, et direktiivi 2000/78 isikulise kohaldamisala kitsas tõlgendamine tuleneb 11. juuli 2006. aasta otsusest kohtuasjas C-13/05: Chacón Navas (EKL 2006, lk I-6467).
According to the Italian Government, in Chacón Navas, the Court opted for a strict interpretation of the concept of disability and its implications in an employment relationship.
Itaalia valitsus on seisukohal, et selles kohtuotsuses tõlgendas Euroopa Kohus puude mõistet ja selle asjassepuutuvust töösuhtes kitsalt.
The Court defined the concept of ‘disability’ in its judgment in Chacón Navas and, in paragraphs 51 and 52 of that judgment, it found that the prohibition, as regards dismissal, of discrimination on grounds of disability contained in Articles 2(1) and 3(1)(c) of Directive 2000/78 precludes dismissal on grounds of disability which, in the light of the obligation to provide reasonable accommodation for people with disabilities, is not justified by the fact that the person concerned is not competent, capable and available to perform the essential functions of his post.
Euroopa Kohus määratles eespool viidatud kohtuotsuses Chacón Navas puude mõiste ning tõdes selle otsuse punktides 51 ja 52, et töölt vabastamise puhul on puude alusel diskrimineerimise keeluga, mis on kehtestatud direktiivi 2000/78 artikli 2 lõikes 1 ja artikli 3 lõike 1 punktis c, vastuolus puude tõttu töölt vabastamine, mis arvestades kohustust võtta mõistlikke abinõusid puuetega inimeste arvessevõtmiseks, ei ole põhjendatud asjaoluga, et asjassepuutuv isik ei ole pädev, võimeline või valmis täitma oma töökohaga seotud põhiülesandeid.
However, it does not follow from this interpretation that the principle of equal treatment defined in Article 2(1) of that directive and the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a) cannot apply to a situation such as that in the present case, where the less favourable treatment which an employee claims to have suffered is on grounds of the disability of his child, for whom he is the primary provider of the care required by virtue of the child’s condition.
Sellisest tõlgendusest aga ei tulene, et kõnealuse direktiivi artikli 2 lõikes 1 määratletud võrdse kohtlemise põhimõtet ja sama artikli lõike 2 punktis a sätestatud otsese diskrimineerimise keeldu ei saaks kohaldada sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kus töötajat koheldakse tema sõnul halvemini põhjusel, et puue on tema lapsel, kellele ta tagab vajaliku hoolduse põhiosas ise.
Although the Court explained in paragraph 56 of the judgment in Chacón Navas that, in view of the wording of Article 13 EC, the scope of Directive 2000/78 cannot be extended beyond the discrimination based on the grounds listed exhaustively in Article 1 of the directive, with the result that a person who has been dismissed by his employer solely on account of sickness cannot fall within the scope of the general framework established by Directive 2000/78, it nevertheless did not hold that the principle of equal treatment and the scope ratione personae of that directive must be interpreted strictly with regard to those grounds.
Kuigi Euroopa Kohus selgitas eespool viidatud kohtuotsuse Chacón Navas punktis 56, et direktiivi 2000/78 kohaldamisala ei saa EÜ artikli 13 sõnastust arvestades laiendada diskrimineerimisele, mille aluseks on muud põhjused kui need, mis on ammendavalt loetletud kõnealuse direktiivi artiklis 1, nii et isikule, kelle tööandja on töölt vabastanud üksnes haiguse tõttu, ei laiene direktiiviga 2000/78 kehtestatud üldine raamistik, ei teinud kohus siiski otsust selle kohta, kas võrdse kohtlemise põhimõtet ja kõnealuse direktiivi isikulist kohaldamisala tuleb nende põhjenduste osas kitsalt tõlgendada.
So far as the objectives of Directive 2000/78 are concerned, as is apparent from paragraphs 34 and 38 of the present judgment, the directive seeks to lay down, as regards employment and occupation, a general framework for combating discrimination on one of the grounds referred to in Article 1 — including, in particular, disability — with a view to putting into effect in the Member States the principle of equal treatment.
Mis puudutab direktiiviga 2000/78 taotletavaid eesmärke, siis nagu tuleneb käesoleva otsuse punktidest 34 ja 38, on direktiivi eesmärk kehtestada üldine raamistik, et võidelda mõnel direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel, sh puude alusel toimuva diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, ning seda eesmärgiga tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine.
It follows from recital 37 in the preamble to the directive that it also has the
Põhjendusest 37
As Ms Coleman, the Lithuanian and Swedish Governments and the Commission maintain, those objectives, and the effectiveness of Directive 2000/78, would be undermined if an employee in the claimant’s situation cannot rely on the prohibition of direct discrimination laid down by Article 2(2)(a) of that directive where it has been established that he has been treated less favourably than another employee is, has been or would be treated in a comparable situation, on the grounds of his child’s disability, and this is the case even though that employee is not himself disabled.
Nagu väidavad S. Coleman, Leedu ja Rootsi valitsus ning komisjon, ohustaks see nii eelnimetatud eesmärkide kui ka direktiivi 2000/78 kasulikku mõju, kui töötaja, kes on sellises olukorras nagu põhikohtuasja hageja, ei saaks tugineda nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 2 punktis a sätestatud otsese diskrimineerimise keelule, kui on tõendanud, et teda koheldi lapse puude tõttu halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist isikut samalaadses olukorras, ja seda ka juhul, kui asjaomane töötaja ise ei ole puudega.
In that regard, it follows from recital 11 in the preamble to the directive that the Community legislature also took the view that discrimination based on religion or belief, disability, age or sexual orientation may undermine the achievement of the objectives of the Treaty, in particular, as regards employment.
Sellega seoses tuleneb kõnealuse direktiivi põhjendusest 11, et ühenduse seadusandja on lisaks leidnud, et usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest või seksuaalsest sättumusest tingitud diskrimineerimine võib saada takistuseks asutamislepingu eesmärkide saavutamisel, eelkõige tööhõive küsimuses.
Although, in a situation such as that in the present case, the person who is subject to direct discrimination on grounds of disability is not herself disabled, the fact remains that it is the disability which, according to Ms Coleman, is the ground for the less favourable treatment which she claims to have suffered.
Kuigi sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei ole otseselt puude alusel diskrimineeritud isik ise puudega, on S. Colemani arvates tema väidetavata halvema kohtlemise põhjuseks ikkagi puue.
As is apparent from paragraph 38 of this judgment, Directive 2000/78, which seeks to combat all forms of discrimination on grounds of disability in the field of employment and occupation, applies not to a particular category of person but by reference to the grounds mentioned in Article 1.
Nagu tuleneb käesoleva otsuse punktist 38, ei kohaldata direktiivi 2000/78 – mille eesmärk on võidelda töö saamisel ja kutsealale pääsemisel igasuguse diskrimineerimise vastu puude alusel – kindlaksmääratud isikute kategooriale, vaid direktiivi artiklis 1 sätestatud põhjenduste alusel.
Where it is established that an employee in a situation such as that in the present case suffers direct discrimination on grounds of disability, an interpretation of Directive 2000/78 limiting its application only to people who are themselves disabled is liable to deprive that directive of an important element of its effectiveness and to reduce the protection which it is intended to guarantee.
Kui on tuvastatud, et töötajat, kes on sellises olukorras nagu on kõne all põhikohtuasjas, otseselt puude alusel diskrimineeritakse, võtaks direktiivi 2000/78 tõlgendus, mis piirab selle kohaldamist ainult isikutele, kes ise on puudega, suure osa selle direktiivi kasulikust mõjust ja vähendaks kaitset, mida on soovitud direktiiviga tagada.
As to the burden of proof which applies in a situation such as that in the present case, it should be observed that, under Article 10(1) of Directive 2000/78, Member States are required to take such measures as are necessary, in accordance with their national judicial systems, to ensure that, when persons who consider themselves wronged because the principle of equal treatment has not been applied to them establish, before a court or other competent authority, facts from which it may be presumed that there has been direct or indirect discrimination, it is for the respondent to prove that there has been no breach of that principle.
Tõendamiskohustuse kohaldamise kohta sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb meenutada, et vastavalt direktiivi 2000/78 artikli 10 lõikele 1 võtavad liikmesriigid kooskõlas oma siseriikliku kohtusüsteemiga vajalikud meetmed tagamaks, et kui isik, kes leiab, et ta on võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamata jätmise tõttu kannatanud, esitab kohtule või muule pädevale asutusele asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine, peab kostja tõendama, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud.
According to Article 10(2), Article 10(1) does not prevent Member States from introducing rules on the burden of proof which are more favourable to plaintiffs.
Sama artikli lõike 2 kohaselt ei takista lõige 1 liikmesriikidel kehtestamast hagejale soodsamaid tõendamisreegleid.
In the case before the referring tribunal, it is therefore for Ms Coleman, in accordance with Article 10(1) of Directive 2000/78, to establish, before that tribunal, facts from which it may be presumed that there has been direct discrimination on grounds of disability contrary to the directive.
Seega tuleb S. Colemanil põhikohtuasjas direktiivi 2000/78 artikli 10 lõike 1 kohaselt esitada eelotsusetaotluse esitanud kohtule faktilised asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene diskrimineerimine puude alusel, mis on nimetatud direktiiviga keelatud.