natgillin/translations-raw huggingface dataset:
M. David Green, President of the EUNIC (European Network of National Cultural Institutes), former director general of the British Council,
Rühma, mille esimeheks oli kirjanik Amin Maalouf, kuulusid: Goethe Instituudi juhataja Jutta Limbach, kommunikatsiooniekspert Sandra Pralong, kirjanik Simonetta Agnello Hornby, Euroopa riiklike kultuuriinstituutide võrgu EUNIC esimees ja Briti Nõukogu endine esimees David Green, filosoof Eduardo Lourenço, Belgia Kuningliku Prantsuse Keele ja Kultuuri Akadeemia sekretär kirjanik Jacques de Decker, Tšehhi Vabariigi endine haridusminister filosoof Jan Sokol, kirjanik Jens Christian Grøndahl, kirjanik Tahar Ben Jelloun.
Three rounds of meetings were held in Brussels in June, October and December 2007.
2007. aasta juunis, oktoobris ja detsembris toimus Brüsselis kolm töösessiooni.
The report which follows was drafted by Mr. Maalouf draws on the ideas of all the members of the Group and is a reflection of the discussions that took place.
Amin Maaloufi koostatud aruanne lähtub töörühma kõigi liikmete ideedest ja kajastab nende arutelude sisu.
Linguistic diversity is a challenge for Europe, but,in our view, a rewarding challenge.
Keeleline mitmekesisus on Euroopale väljakutse. Meie arvamuse kohaselt on aga tegemist tänuväärse väljakutsega.
To manage this diversity effectively, the European Union has to address issues which in today’s world have become priority issues and can no longer be sidestepped if the future is not to be jeopardised.
Keelelise mitmekesisuse tõhusaks haldamiseks peab Euroopa Liit tegelema küsimustega, mis on tänapäeva maailmas muutunud prioriteetseteks ning millest ei saa enam mööda vaadata, ilma et see ohustaks meie tulevikku.
These issues are: how do we get so many different populations to live together in harmony, how do we give them a sense of a shared destiny and of belonging together?
Kuidas saab nii palju eri rahvaid harmooniliselt koos elada? Kuidas tekitada neis tunne, et neil on ühine saatus, ühine kuuluvus?
Should we be seeking to define a European identity?
Kas oleks vaja määratleda Euroopa identiteet?
If so, can this identity take on board all our differences?
Kas see identiteet suudab endasse mahutada kõik meie erinevused?
Can it accommodate elements of non-European origin?
Kas see saab hõlmata ka väljastpoolt Euroopat pärinevaid osiseid?
Is respect for cultural differences compatible with the respect for fundamental values?
Kas kultuuriliste erinevuste tunnustamine sobib kokku põhiväärtustega?
We have sought to tackle these very delicate issues frankly and dispassionately.
Me tahtsime neid äärmiselt delikaatseid küsimusi käsitleda siiralt ja kainelt.
Our brief was to reflect on multilingualism and what role it could play in European integration and the dialogue between different cultures.
Meid paluti mõelda keelelise mitmekesisuse üle ja selle üle, kuidas see võib mõjutada Euroopa integratsiooni ja kultuuridevahelist dialoogi.
We accordingly opted to leave aside the most optimistic and the most alarmist of our presuppositions in order to take the most neutral observation as a starting point, viz. that in any human society linguistic, cultural, ethnic or religious diversity has both advantages and drawbacks, and is a source of enrichment but also a source of tension. The wise course is to recognise how complex this is and at the same time endeavour to maximise the positive effects and minimise the negative effects.
Nõnda otsustasime jätta kõrvale nii oma kõige optimistlikumad kui ka kõige alarmeerivamad eelarvamused ning lähtuda kõige neutraalsemast tõdemusest: keeleline, kultuuriline, etniline või religioosne mitmekesisus pakub igale inimühiskonnale nii eeliseid kui ka probleeme, see on ühtaegu nii rikkuse kui ka pingete allikas; tark on möönda selle nähtuse keerukust, püüdes rõhutada selle positiivset ja minimeerida negatiivset mõju.
EAC_C5_Rapport_gr_intello_interi4 4
aasta juulist detsembrini toimunud leidis aset meie mõttevahetus.
Needless to say, language diversity entails constraints; it weighs on the running of the European Institutions and has its cost in terms of money and time.
institutsioonide töös ülekaalu ning paar-kolm muud keelt suudaksid veel mõnd aega säilitada üha vähenevat tähtsust, samas kui enamikul meie keeltest oleks üksnes sümboolne staatus ning ühistel koosolekutel ei kasutataks neid pea kunagi.
A turn of events of this kind is not desirable.
Niisugune areng ei tundu meile soovitav.
It would be damaging to the economic and strategic interests of our continent and all our citizens irrespective of their mother tongue. It would also be contrary to the whole ethos of the European project, in more ways than one :
See kahjustaks kogu meie mandri ja kõigi selle kodanike — milline ka ei oleks nende emakeel — majanduslikke ja strateegilisi huve; samuti aga oleks see vastuolus Euroopa ülesehitamise vaimuga, ja seda mitmeski mõttes:
I – Respect for our linguistic diversity is not only to take due account of a cultural reality stemming from history.
I – Meie keelelise mitmekesisuse tunnustamine ei tähenda pelgalt ajaloo käigus tekkinud kultuurilise tegelikkusega arvestamist.
On the contrary, its mission historicially is to preserve, harmonise, strike a balance and get the best out of this diversity, and we think that it is up to the task.
See on XIX sajandile ja XX sajandi esimesele poolele sügava jälje jätnud konfliktide põhjustatud varemetelt kerkinud Euroopa idee põhialus.
II – Europe is today pondering its identity and how to define what that entails, keeping an open mind vis-à-vis itself and the rest of the world.
Kui enamik Euroopa rahvuseid on ehitatud keelelisele vundamendile, siis Euroopa Liit saab vundamendiks võtta üksnes keelelise mitmekesisuse.
It is a page which is in the process of being written.
Meie seisukohast on see äärmiselt julgustav.
There is a common artistic, intellectual, material and moral heritage of untold richness, with few equivalents in the history of humanity, constructed by generation after generation and which deserves to be cherished, acknowledged and shared.
Tõsiasi, et ühtekuuluvustunne tugineb keelelisele ja kultuurilisele mitmekesisusele, toimib mõjusa vastumürgina kõikvõimaliku fanatismi suhtes, mille poole identiteedil põhinevad liikumised on nii Euroopas kui ka mujal nii eile kui ka täna sageli kiiva kaldunud.
Each and every European, wherever he or she may live, wherever he or she may come from, must be able to access this heritage and recognise it as his and hers, without any arrogance but with a legitimate sense of pride.Our heritage is not, however, a closed catalogue.
Euroopa Liit on sündinud seda moodustavate rahvaste tahtest, kes on vabatahtlikult otsustanud ühineda, ning selle kutsumuseks ei saa olla nende mitmekesisuse kaotamine, mida ta liiatigi ei suudakski.
World War is the adherence to certain values.
Me usume koguni, et Euroopa Liit võib olla kogu inimkonnale mitmekesisusel põhineva identiteedi ehitamise eeskujuks.
These values have often been formulated by European thinkers, but have to a large extent also been the result of a healthy reaction to bloody and disgraceful chapters in the history of Europe itself.The European Union came into being against the devastation of war, against totalitarian ventures, against raciscm and anti-Semitism.
II – Tänapäeva Euroopa juurdleb oma identiteedi ja selle üle, kuidas määratleda oma identiteet kedagi või midagi välistamata, jäädes samas maailmale avatuks.
The first steps in the construction of Europe also coincided with the end of the colonial era and heralded a change in the nature of relations between Europe and the rest of the world.It is never easy to accurately or exhaustively pinpoint those values to which everyone should adhere if they are to be welcomed fully into the European fold.
Me arvame, et sellele delikaatsele küsimusele saab Euroopa kõige konstruktiivsemalt, kainemalt ja tervemõistuslikumalt läheneda omaenda keelelist mitmekesisust mõtestades.
However, this lack of precision, which stems from legitimate intellectual caution, does not mean we have to resign ourselves to relativism when it comes to fundamental values.
Euroopa identiteet pole ei valge leht ega ka juba valmis kirjutatud ja ära trükitud leht. See on leht, mida üha kirjutatakse.
Upholding the dignity of human beings, men, women and children, sticking up for one’s physical and moral integrity, halting the deterioration of our natural environment, rejecting all forms of humiliation and unjustified discrimination on the grounds of colour, religion, language, ethnic origin, gender, age, disability, etc. — are values on which there must be no compromise in the name of any specific cultural feature.
Meil on enneolematult rikkalik ühine kunsti-, vaimu-, materiaalne ja moraalne pärand, millele on inimkonna ajaloos vähe võrdseid, mida on ehitanud väga paljud üksteisele järgnenud põlvkonnad ja mis väärib säilitamist, tunnustamist, jagamist. Iga eurooplane, kus ta ka ei elaks või kust ka ei pärineks, peab saama ennast selle pärandiga samastada ja pidada seda omaks vähimagi üleolekutundeta, kuid õigustatud uhkusega.
In a word, the European ideal is founded on two inseparable conditions: the universality of shared moral values and the diversity of cultural expression; in particular, linguistic diversity for historical reasons is a major component as well as being — as we will try to illustrate — a wonderful tool at the service of integration and harmonisation.
Ometi ei ole meie pärand valmis kataloog. Iga põlvkonna kohuseks on seda rikastada kõigis mõeldavates valdkondades, igaüks oma parema arusaamise järgi ja vastavalt mitmesugustele mõjutustele, mida meie ajastul tuleb juurde igast ilmakaarest.
In the light of these principles we have been working towards a solution which would be both ambitious and realistic.
III – Euroopale on hädavajalik julgustada kultuurilise väljenduse mitmekesisust, sama vajalik on aga rõhutada oluliste väärtuste universaalsust.
Throughout our discussions we never lost sight of the fact that what we are seeking to do would be meaningless if the outcome did not produce proposals which could be applied on the ground.
Tegemist on ühe ja sama tõekspidamise kahe poolega, milleta Euroopa idee kaotaks oma mõtte.
Obviously there are no simple solutions to such complex problems, but it is essential to map out where we want to go.
Teise maailmasõja järel algatatud Euroopa ülesehitustöö olemasolu põhjuseks on teatavate väärtuste tunnustamine.
Our approach involves two ideas which are in fact the two sides of one proposal :
Sageli on neid väärtusi sõnastanud Euroopa suured mõtlejad, kuid suures osas on need kujunenud tervemõistusliku reaktsioonina Euroopa ajaloos aset leidnud veristele ja hävitavatele sündmustele.
The bilateral relations between the peoples of the European Union should hinge by way of priority on
Euroopa Liit on loodud purustavate sõdade, totalitaarsete valitsejate, rassismi ja antisemitismi vastu.
A the languages of the two peoples involved rather than on another language.
Euroopa ülesehituse esimesed sammud langesid kokku ka koloniaalajastu lõpuga ning olid Euroopa ja ülejäänud maailma suhete muutumise alguseks.
This means that every European language should have, in each of the countries of the European Union, a substantial group of proficient and highly motivated speakers.Numbers would of course vary substantially depending on the language concerned, but the number should everywhere be large enough for its speakers to be able to cater for all aspects — economic, political, cultural, etc. — of the « binary » relations between the two countries concerned.
Pole sugugi lihtne sõnastada täpselt ja eelkõige ammendavalt, millised on need väärtused, mida igaüks, kes tahab olla tõeline eurooplane, peab omaks pidama.
In order to allow cohorts of speakers to be formed, the European Union should advocate the idea
See põhjendatud intellektuaalsest ettevaatusest tingitud ebatäpsus ei tähenda aga, et põhiväärtuste suhtes tuleb leppida relativismiga.
B of personal adoptive language.
Kaitsta inimolendi,
would go for one of the major emblematic languages which have played a leading role in the history of our continent; indeed these languages could thus stem their decline and begin a vigorous new lease of life.
mehe, naise või lapse väärikust, hoida tema füüsilist ja vaimset tervist, vältida tema looduskeskkonna kahjustumist, suhtuda eitavalt mis tahes alandustesse ja diskrimineerimisse nahavärvi, religiooni, keele, rahvuse, soo, vanuse, puuete jms alusel — need on väärtused, mille suhtes ei saa teha mööndusi ühegi kultuurilise eripära ettekäändel.
At the same time, the languages which have fewer speakers, including those which are very much minority languages, would get an unprecedented boost. The logic of a policy based on a personal adoptive language is that the choice of language would be made in the same way as the choice of a profession.
Ühesõnaga, meile tundub, et Euroopa idee tugineb kahele lahutamatule nõudmisele, milleks on ühiste moraalsete väärtuste universaalsus ja kultuurilise väljenduse mitmekesisus; ajaloolistel põhjustel on eriti oluline keeleline mitmekesisus; samuti on see, nagu püüame järgnevalt näidata, suurepärane integratsiooni ja harmoonia saavutamise vahend.
To neglect a language is to run the risk of seeing its speakers becoming disenchanted with the European project.
Nimetatud põhimõtete valguses oleme püüdnud leida lahendusviisi, mis oleks ühtaegu ambitsioonikas ja realistlik.
People cannot be expected to be wholeheartedly behind Europe unless they feel that their specific culture, and primarily their language, is fully respected and that the integration of their country in the European Union contributes to the flourishing of their language and culture rather than marginalising them.
Ambitsioonikas sellepärast, et eesmärgiks pole mitte „vältimatut edasi lükata”, vaid just vastupidi, juurutada keeleline mitmekesisus püsivalt eurooplaste — kodanike, rahvaste ja institutsioonide — ellu; sellepärast, et lahendus peab toimima hoolimata keelte arvust; ning ka sellepärast, et meil pole vaja mitte lihtsalt leida elukorraldust, mis ei kahjustaks Euroopa integratsiooni,
What do we expect to achieve?
Oma lähenemises püüame siiski olla realistid.
True to the ideals which give modern Europe its raison d’être, the approach we advocate should also have an impact on the quality of life of the citizens of Europe, on the quality of relationships between the European nations, on the relations of our continent with the rest of the world, on the harmonious coexistence of cultures in our societies, on the smooth running of the Community institutions, and, more generally, on the pursuit and consolidation of European integration.
Kõigi mõttevahetuste puhul pidasime alati silmas seda, et meie mõttetööl pole mingit tähendust, kui selle tulemusel ei saa teha tegelikkuses rakendatavaid ettepanekuid. Muidugi mõista ei saa nii keeruka probleemi puhul olla lihtsaid lahendusi, kuid kindel siht tuleb siiski seada.
For the people of Europe, old and young alike, intensive and in-depth knowledge of a language and all the culture that it transmits is a major factor of fulfilment. lment.
A – Euroopa Liidu rahvaste vahelistes kahepoolsetes suhetes tuleks eelistatult kasutada nende kahe rahva keeli, mitte mingit kolmandat keelt.
In a civilisation in which communication is becoming so important and in which there is an increasing amount of free time, to add to one’s existence this exploration of another linguistic and cultural universe can only bring enormous professional, intellectual and emotional satisfactions.
Selle eelduseks on, et igal Euroopa keelel leidub igas liikmesriigis märkimisväärne hulk pädevaid ja kõrgelt motiveeritud kõnelejaid.
Without a special effort to promote, from the very earliest age, the intensive learning of an additional language, the advantage which English speakers today have would rapidly become eroded, and the globalisation of their mother tongue would have an adverse effect on their competitiveness at both individual and collective levels.
Kõnelejate hulk võib keeliti muidugi olla väga erinev, kuid see peaks kõikjal olema piisavalt suur, et need kõnelejad suudaksid tegelda asjaomaste riikide kahepoolsete suhete kõigi (majanduslike, poliitiliste, kultuuriliste jms) aspektidega.
By underlining the bilateral nature of linguistic relations between the different countries, our approach should have a positive impact on the quality of relations between Europeans, individuals and peoples alike.
Meie käsituses ei oleks isikliku põhikeele puhul tegemist sugugi mitte lihtsalt võõrkeelega, pigem oleks see otsekui teine emakeel.
We feel that this policy would be considerably enhanced if everyone could express themselves in a language they are perfectly fl uent in, either their own or that of their partner, rather than, as so often happens nowadays, through the medium of a third language in which they lack that fluency.
See süvitsi õpitav ning heal tasemel räägitav ja kirjutatav keel peaks kuuluma iga Euroopa kodaniku põhi- ja kõrghariduse juurde, samuti aga tema ametialasesse pagasisse.
By allowing people not to have to choose between utilitarian considerations and cultural affinity, we would restore a powerful motivation to learn every European language, which might be that of a distant country, but could just as well be that of the neighbour.
Niisuguse keele õppimisega kaasneks põhjalik tutvumine riigi või riikidega, kus seda kõneldakse, samuti aga keele ja selle kõnelejatega seotud kirjanduse, kultuuri, ühiskonna ja ajalooga.
For relations between Europe and the rest of the world the advantages of such an approach would be just as great.
Loodame, et tänu sellisele lähenemisviisile on võimalik saada üle praegu levivast inglise keele ja teiste keelte vahelisest rivaalitsemisest, mis toob kaasa viimaste positsiooni nõrgenemise, samuti aga kahjustab inglise keelt ja selle kõnelejaid.
While it is likely that most of our fellow citizens would select as their personal adoptive language that of another country of the European Union, it is also likely that many of them would opt for languages from other continents, ideally the languages of the big Asian countries which have become major economic partners.
Eristades valiku tegemise hetkel selgelt rahvusvahelise suhtluse keelt ja isiklikku põhikeelt, ergutataks eurooplasi keeleõppe vallas tegema kaht eraldiseisvat otsust, millest üks põhineks laiema suhtluse vajadustel, teist aga suunaks terve rida isiklikke ajendeid, mis
Our group long pondered the problem of preventing cultural diversity from having a negative impact on harmonious coexistence within European societies.
võivad olla seotud isiklike või perekondlike kogemuste, emotsionaalsete sidemete, ametialaste huvide, kultuuriliste eelistuste, intellektuaalse uudishimu või muu seesugusega.
Immigration is occupying an ever bigger place in the political, economic, social and intellectual life of our continent.
Iga niisuguse otsuse puhul peaks valik olema võimalikult lai.
We feel that the approach we are proposing to manage linguistic diversity could contribute significantly to this twofold objective.For immigrants, the personal adoptive language should in the normal run of events be that of the country in which they have chosen to live.
Oleme täiesti teadlikud, et rahvusvahelise suhtluse keeleks valiks tänapäeval enamik inimesi inglise keele.
A thorough knowledge of the national language and the culture it carries with it is essential if they are to integrate into the host society and play their part in economic, social, intellectual, artistic and political life.
Kuid võib ju valida ka prantsuse, hispaania, portugali, mandariini või mõne muu keele.
A young person who loses the language of his ancestors also loses the ability to communicate effortlessly with his parents and that is a factor of social dysfunctioning which can lead to violence.Excessive assertion of identity often stems from a feeling of guilt in relation to one’s culture of origin, a guilt which is sometimes expressed by exacerbated religion-based reactions.
Isikliku põhikeele puhul oleks valik pea piiramatu. Enesestki mõistetavalt otsustaks suur osa eurooplasi mõne suure sümboolse tähtsusega keele kasuks, mis on mänginud mandri ajaloos tähtsat rolli; nii saaksid need keeled praeguse allakäigu peatada ja alustada uut, õitsvat etappi oma arenguloos.
A sense of belonging, in the religious and linguistic sense, is patently one of the most powerful components of identity.
Samal ajal saavutaksid ka keeled, mida kõneleb vähem inimesi, ja isegi väga väikesed keeled pretsedenditu mõju.
But the two facets function differently and sometimes vie with one another.
Isikliku põhikeele poliitika alluks ju loogikale, mille kohaselt keelevalik toimuks samal viisil nagu kutsevalik.
Belonging in the religious sense is exclusive, belonging in the linguistic sense is not.
Suhteliselt haruldase keele oskus annaks selle valdajale eelise, mida võiks võrrelda haruldase erialaga tipptehnoloogia vallas.
We have to gradually get out of this one-way relationship in which people from elsewhere are getting better and better at learning European languages, while very few Europeans take the trouble to learn the languages of the immigrants.
Kokkuvõttes jaotuksid inimesed keelte vahel muidugi küll väga ebavõrdselt, kuid ikkagi tähenduslikult. Eelkõige aga jätkusuutlikult.
The latter need to feel that their languages, their literature, their cultures are known and appreciated by the societies in which they live, and we feel that the approach based on the « personal adoptive language» could help to dispel this malaise.
Üks meie soovitatava lähenemisviisi olulisemaid tagajärgi oleks see, et igal Euroopa keelel oleks kõigi Euroopa partneritega toimuvas kahepoolses suhtluses eriline koht, et ükski keel ei oleks mõistetud kaduma ega muutuma kohalikuks dialektiks. Tänu sellele ei peaks seda keelt emakeelena
Our reflection group did not set out expressly to examine the effects of language diversity on the functioning of the Community institutions.
kõnelevad inimesed, isegi kui neid on vähe, ennast enam iial tundma alaväärsena, kõrvalejäetuna ega isoleerituna.
However, we feel that by stressing the bilateral language-to-language relations, the approach we advocate could help to rationalise the management of language diversity within the Union, including as regards the day-to-day running of the institutions.
Üht või teist keelt tähelepanuta jättes riskitaks sellega, et Euroopa idee jääb selle keele kõnelejatele võõraks.
Rather than be confronted with a huge tangle which is virtually impossible to unravel, consisting of dozens of languages generating hundreds of possible connections, and inevitably generating countless recriminations, we would thus be dealing with pairs of languages associated with one other on the ground, the relationships between them being above all managed by their speakers, i.e. by the people most attached to the two languages simultaneously, and best qualified to strengthen the ties between the two peoples concerned.There is a case for having, for each pair of countries, a bilateral and bilingual organisation — an institution, a foundation, an association, or simply a committee — set up at the initiative of the political leaders or a group of citizens with a strong attachment to both countries, to their languages and to their cultures.
Mitte keegi ei saa tunda end kogu südamest Euroopa osana, kui tal pole tunnet, et tema kultuuri ja ennekõike tema keelt austatakse siin täiel määral ning et tema riigi integreerumine Euroopa Liiduga aitab kaasa tema keele ja tema kultuuri õitsengule, mitte aga selle marginaliseerimisele.