natgillin/translations-raw huggingface dataset:
CITIWORKS insofar as the development of trade would not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Community.
CITIWORKS arengut sellisel määral, mis oleks vastuolus ühenduse huvidega.
Article 20 of the Directive, entitled ‘Third party access’, is worded as follows:
Nimetatud direktiivi artiklis 20 pealkirjaga „Kolmandate isikute juurdepääs” on sätestatud:
The party requesting such information may be charged a reasonable fee reflecting the cost of providing such information.’
Isikult, kes teavet nõuab, võib võtta mõistlikku tasu, mis peegeldab teabe andmise kulusid.”
Article 26 of Directive 2003/54, entitled ‘Derogations’, provides:
Sama direktiivi artiklis 26 pealkirjaga „Erandid” on sätestatud:
Member States which can demonstrate, after the Directive has been brought into force, that there are substantial problems for the operation of their small isolated
Liikmesriigid, kes pärast direktiivi jõustamist tõendavad, et nende väikeste eraldatud võrkude toimimises on olulisi probleeme, võivad olemasoleva võimsuse
The latter shall inform the Member States of those applications prior to taking a decision, taking into account respect for confidentiality.
Enne otsuse tegemist teavitab komisjon neist taotlustest liikmesriike, pidades seejuures silmas konfidentsiaalsusnõudeid.
This decision shall be published in the Official Journal of the European Union. …
Otsus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas. […]”
The EnWG was adopted for the purpose of transposing Directive 2003/54.
EnWG võeti vastu direktiivi 2003/54 ülevõtmiseks siseriiklikku õigusesse.
Points 16 and 17 of Paragraph 3 of the EnWG define energy supply systems as ‘electricity and gas supply systems passing through one or more voltage levels or pressure levels’ and general supply systems as ‘energy supply systems whose function is to distribute energy to third parties and which in terms of their size are not from the outset designed only to supply specific end consumers already existing or identifiable at the time of system construction, but which are in principle open to supply all end consumers’.
Selle seaduse § 3 punktides 16 ja 17 on energia tarnevõrgud defineeritud kui „elektri või gaasi tarnevõrgud, mis läbivad ühte või mitut pinge- või survetasandit”, ja üldkasutatavad tarnevõrgud on defineeritud kui „energia tarnevõrgud, mille ülesanne on jaotada energiat kolmandatele isikutele ja mis on oma suuruse poolest mõeldud mitte üksnes võrgu loomise ajal olemasolevate või kindlaksmääratavate konkreetsete lõpptarbijate varustamiseks, vaid võimaldavad põhimõtteliselt kõigi lõpptarbijate varustamist.”
Point 18 of Paragraph 3 of that Law defines the distribution system operator as any natural or legal person responsible for operating energy supply systems.
Sama seaduse § 3 punktis 18 on energia tarnevõrgu haldur defineeritud kui füüsiline või juriidiline isik, kes haldab energia tarnevõrku.
Part 3 of the EnWG includes Paragraphs 20 and 21. The first sentence of Paragraph 20(1) provides that operators of energy supply systems ‘shall in accordance with objectively justified criteria grant anyone access to their system without discrimination and shall publish on the Internet the conditions, including specimen contracts, and charges for such system access’.
EnWG 3. osa hõlmab muu hulgas §-e 20 ja 21. § 20 lõike 1 esimeses lauses on sätestatud, et energia tarnevõrkude haldurid „peavad objektiivselt põhjendatud ja mittediskrimineerivate kriteeriumide alusel tagama kõigile juurdepääsu oma võrgule ning avaldama Internetis juurdepääsu tingimused, sh näidislepingud, ja tasud”.
Paragraph 21(1) of the EnWG provides:
EnWG § 21 lõikes 1 on sätestatud:
‘Conditions and charges for system access shall be appropriate, non-discrim-inatory, transparent and no less favourable than those which in practice or for costing purposes are applied and charged by system operators in comparable situations for service provision within their undertaking or to connected or associated undertakings’.
„Juurdepääsu tingimused ja tasud peavad olema mõistlikud, mittediskrimineerivad, läbipaistvad ega tohi olla ebasoodsamad kui tingimused ja tasud, mida võrgu haldur kohaldab praktikas või arveldamisel sarnastes olukordades teenuste osutamisel oma ettevõttes või seotud ettevõtjatele.”
Paragraph 110(1) of the EnWG lays down the conditions under which the status of site network may be obtained and states the legal consequences of that status as follows:
EnWG § 110 lõige 1 reguleerib sisevõrguks kvalifitseerimise tingimusi ja selle kvalifikatsiooni õiguslikke tagajärgi järgnevalt:
1. are located on a geographically connected operation zone and which predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself or of connected undertakings within the meaning of point 38 of Paragraph 3 of this Law,
1. asuvad geograafiliselt kokkukuuluvas tegevuspiirkonnas ja rahuldavad valdavalt ettevõtja enda või temaga käesoleva seaduse § 3 punkti 38 tähenduses seotud ettevõtjate energiavajadusi;
2. are located on a geographically connected private zone and which enable the system operator or his representative in pursuit of a common primary commercial purpose,
2. asuvad geograafiliselt kokkukuuluval eraalal ja võimaldavad halduril või selle esindajal seoses ühise esmase ärieesmärgiga, a) mis on ulatuslikum kui lihtsalt liisimine või rentimine ning b) mille saavutamine oleks käesoleva lause sissejuhatavas osas nimetatud sätete kohaldamisel ebamõistlikult keeruline, varustada energiaga konkreetseid lõpptarbijaid või
3. are located on a closely geographically connected zone and serve predominantly their own supply purposes, on condition that the energy supply system does not serve to provide general supply within the meaning of point 17 of Paragraph 3 of this Law and that the operator of the site network or his representative possess such staff, technical and economic resources as to ensure the longterm operation of the system in accordance with the provisions of this Law.’
3. asuvad geograafiliselt kokkukuuluvas piirkonnas lähestikku ja on mõeldud valdavalt oma energiavajaduste rahuldamiseks, tingimusel et energia tarnevõrk ei ole üldkasutatav käesoleva seaduse § 3 punkti 17 tähenduses ning et sisevõrgu halduril või selle esindajal on olemas töötajad ning tehnilised ja majanduslikud vahendid võrgu pikaajalise töö tagamiseks kooskõlas käesoleva seaduse sätetega.”
Citiworks is an electricity supply undertaking incorporated under German law.
Citiworks on Saksa seaduse alusel asutatud energia tarnimisega tegelev äriühing.
Since the beginning of 2004 it has supplied electricity to the branch of DFS Deutsche Flugsicherung GmbH located on the site of Leipzig/Halle Airport.
Alates 2004. aasta algusest on ta varustanud elektriga Leipzig/Halle lennujaama territooriumil tegutsevat DFS Deutsche Flugsicherung GmbH-d.
The latter undertaking is wholly owned by the German State and is responsible for air traffic control in Germany.
Viimatinimetatud äriühing on 100% riigi osalusega äriühing ja ta kontrollib Saksamaal lennuliiklust.
FLH is the undertaking which operates Leipzig/Halle Airport.
FLH käitab Leipzig/Halle lennujaama.
In that capacity, it maintains an energy supply system by which it meets its own electricity requirements and those of 93 other undertakings established on the airport site (‘the system at issue in the main proceedings’).
Sellest tulenevalt haldab ta energia tarnevõrku, mis varustab teda ja veel 93 lennujaama territooriumil asuvat ettevõtjat elektriga (edaspidi „põhikohtuasjas arutluse all olev võrk”).
During 2004, that system supplied in total approximately 22 200 MWh, of which 85.4% was used by FLH itself.
2004. aastal tarbiti selle võrgu kaudu ligi 22 200 MWh elektrit, millest FLH oma tarbeks kulus 85,4%.
FLH applied for the system at issue in the main proceedings to be classified as a site network within the meaning of Paragraph 110 of the EnWG.
FLH taotles, et põhikohtuasjas arutluse all olev võrk kvalifitseeritaks sisevõrguks EnWG § 110 mõttes.
During the inquiry into that application, on 20 January 2006, the regulatory authority invited citiworks to intervene.
Taotluse läbivaatamisel palus turujärelevalvet teostav asutus 20. jaanuaril 2006 citiworks’il menetlusse astuda.
By decision of 12 July 2006, the regulatory authority granted FLH’s application.
12. juuli 2006. aasta otsusega rahuldas turujärelevalvet teostav asutus FLH taotluse.
Citiworks appealed against that finding to the Oberlandesgericht Dresden (Higher Regional Court, Dresden) (Germany).
Citiworks esitas selle otsuse peale kaebuse Oberlandesgericht Dresdenile.
Before that court, citiworks submitted that Paragraph 110 of the EnWG is incompatible with Article 20 of Directive 2003/54.
Kohtus väitis Citiworks, et EnWG § 110 on vastuolus direktiivi 2003/54 artikliga 20.
In those circumstances, the Oberlandesgericht Dresden decided to stay the proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Dresden menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
‘Is the first point of Paragraph 110(1) of the [EnWG] compatible with Article 20(1) of Directive 2003/54/EC … inasmuch as, in accordance with the conditions laid down in the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG, a so-called “operation network” is exempted from the general provisions on system access (Paragraphs 20 to 28a of the EnWG) even where such system access would not impose an unreasonable burden?’
„Kas [EnWG] § 110 lõike 1 punkt 1 on kooskõlas direktiivi 2003/54 […] artikli 20 lõikega 1, arvestades, et juhul, kui EnWG § 110 lõike 1 punktis 1 sätestatud tingimused on täidetud, ei ole võrgule juurdepääsu reguleerivad üldsätted (EnWG §-d 20–28a) kohaldatavad nn ettevõttevõrgule isegi mitte siis, kui juurdepääs sellele võrgule ei ole ebamõistlikult keeruline?”
As a preliminary point, it must be borne in mind that, although the Court does not, in a reference for a preliminary ruling, have jurisdiction to give a ruling on the compatibility of a national measure with Community law, it does have jurisdiction to supply the national court with a ruling on the interpretation of Community law so as to enable that court to determine whether such compatibility exists in order to decide the case before it (see, inter alia, Case C-124/99 Borawitz [2000] ECR I-7293, paragraph 17; Case C-60/05 WWF Italia and Others [2006] ECR I-5083, paragraph 18; and Case C-257/06 Roby Profumi [2008] ECR I-189, paragraph 11).
Esiteks tuleb meelde tuletada, et kuigi Euroopa Kohus ei ole eelotsusemenetluses pädev lahendama küsimust, kas siseriiklik meede on ühenduse õigusega vastavuses, on tal õigus anda siseriiklikule kohtule ühenduse õiguse tõlgendamise kõik juhtnöörid, mis võimaldavad siseriiklikul kohtul tema menetluses oleva kohtuasja lahendamiseks seda vastavust hinnata (vt eelkõige 21. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-124/99: Borawitz, EKL 2000, lk I-7293, punkt 17; 8. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-60/05: WWF Italia jt, EKL 2006, lk I-5083, punkt 18, ja 24. jaanuari 2008. aasta otsus kohtuasjas C-257/06: Roby Profumi, EKL 2008, lk I-189, punkt 11).
By its question, the national court is asking, in essence, whether Article 20(1) of Directive 2003/54 is to be interpreted as precluding a provision, such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG, which exempts certain operators of energy
Eelotsusetaotlusega soovib siseriiklik kohus sisuliselt teada seda, kas direktiivi 2003/54 artikli 20 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus selline säte nagu EnWG § 110 lõike 1 punkt 1, mille alusel ei kohaldu teatud energia tarnevõrkudele kohustus võimaldada kolmandatele isikutele vaba juurdepääs nendele võrkudele
CITIWORKS supply systems from the obligation to provide third parties with open access to those systems on the ground that they are located on a geographically connected operation zone and predominantly serve to supply the energy needs of the undertaking itself or of connected undertakings, where it is not established that open third-party access to those systems would impose an unreasonable burden.
CITIWORKS seetõttu, et need asuvad kokkukuuluvas tegevuspiirkonnas ja rahuldavad valdavalt ettevõtja enda või temaga seotud ettevõtjate energiavajadusi, kuigi ei ole tuvastatud, et kolmandate isikute vaba juurdepääsu võimaldamine nendele võrkudele oleks ebamõistlikult keeruline.
Citiworks takes the view that Article 20(1) of Directive 2003/54 precludes the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG.
Citiworks leiab, et EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 on direktiivi 2003/54 artikli 20 lõikega 1 vastuolus.
One of the main objectives of that directive, it submits, is to allow energy suppliers to have open access to energy supply systems in order that consumers may freely choose their supplier.
Nimelt on selle direktiivi üheks peamiseks eesmärgiks võimaldada energiaga varustajate vaba juurdepääs energia tarnevõrkudele, et kõik tarbijad saaksid vabalt tarnijat valida.
It argues that the national provision which derogates from the principle of open third-party access to energy supply systems runs contrary to that objective.
Siseriiklik õigusakt, mis teeb sellest põhimõttest erandi, ei ole eespool nimetatud eesmärgiga kooskõlas.
There is no provision in Directive 2003/54 which authorises Member States freely to determine in what situations they may derogate from that principle.
Ükski direktiivi 2003/54 säte ei luba liikmesriikidel vabalt määratleda tingimusi, mille esinemisel võivad nad energia tarnevõrgule vaba juurdepääsu osas erandeid teha.
Furthermore, citiworks submits that the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG is automatically applicable once the conditions which it lays down have been met.
Citiworks leiab ka, et EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 kohaldub automaatselt kohe, kui selles sätestatud tingimused on täidetud.
As a preliminary point, FLH contends that the question referred is inadmissible on the ground that it is hypothetical.
FLH leiab esiteks, et eelotsuse küsimus ei ole vastuvõetav, sest see on oletuslik.
That question, it argues, is based on wording of the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG which does not exist, since that provision does not refer to a notion of ‘unreasonable burden’.
Küsimus on esitatud kujul, mis ei vasta EnWG § 110 lõike 1 punkti 1 sõnastusele, sest selles punktis ei sisaldu viidet mõistele „ebamõistlikult keerukas”.
In addition, the question is not relevant to the outcome of the main proceedings.
Samuti ei ole küsimus põhikohtuasja lahendamise seisukohast asjakohane.
On the substance, FLH, the regulatory authority and the German and United Kingdom Governments take the view that the system at issue in the main proceedings is neither a transmission system nor a distribution system and, accordingly, does not come within the scope of Directive 2003/54.
Küsimuse sisu osas leiavad FLH, turujärelevalvet teostav asutus ning Saksa ja Ühendkuningriigi valitsus, et põhikohtuasjas arutluse all olev võrk ei ole edastus- ega jaotusvõrk ning et sellele ei kohaldu direktiiv 2003/54.
Such a system, they argue, is an internal system created by undertakings for their own energy supplies, which has a low consumption and does not affect competition.
See on sisevõrk, mille ettevõtjad on loonud oma energiavajaduste tarbeks, selle kaudu tarbitakse vähe ja see ei kahjusta konkurentsi.
The first point of Paragraph 110(1) of the EnWG is merely the expression of the discretion available to the German legislature when it implemented Directive 2003/54.
EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 väljendab lihtsalt kaalutlusõigust, mida Saksa seadusandja kasutas direktiivi 2003/54 ülevõtmisel siseriiklikku õigusesse.
Moreover, the supply of electricity is ancillary to FLH’s main activity, which is the operation of an airport.
Samuti on elektri tarnimine FLH kõrvaltegevus võrreldes tema põhitegevusalaga, milleks on lennujaama käitamine.
The German Government submits that the system at issue in the main proceedings is a ‘customer installation’ which distributes energy within a closed installation.
Saksa valitsus väidab, et põhikohtuasjas arutluse all olev võrk on „kliendirajatis”, kus jaotatakse energiat ainult selle rajatise piires.
The undertaking which operates it is, it argues, not subject to the obligations imposed by Directive 2003/54 on operators of distribution systems.
Seda haldavale ettevõtjale ei kohaldu direktiivis 2003/54 jaotusvõrgu halduritele sätestatud kohustused.
The Polish Government takes the view that the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG is incompatible with Directive 2003/54.
Poola valitsus leiab, et EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 on direktiiviga 2003/54 vastuolus.
The Directive, it submits, contains a system of derogations linked to specific circumstances, which excludes derogations of a general nature.
Direktiivis on kehtestatud süsteem erandlike asjaoludega seotud erandite tegemiseks, mis välistab üldkohaldatavate erandite kehtestamise võimaluse.
The Commission takes the view that Article 20(1) of Directive 2003/54 precludes the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG.
Komisjon leiab, et EnWG § 110 lõike 1 punkt 1 on vastuolus direktiivi 2003/54 artikli 20 lõikega 1.
The system at issue in the main proceedings is, in its view, a distribution system within the meaning of that directive and open access to that system must therefore be guaranteed.
Põhikohtuasjas arutluse all olev võrk on jaotusvõrk selle direktiivi tähenduses ja seega peab sellele olema tagatud vaba juurdepääs.
The Commission points out that the principle of open access of third parties to energy supply systems is essential and that derogations from that principle must be allowed only in clearly defined circumstances.
Komisjon tuletab meelde, et kolmandate isikute vaba juurdepääsu õigus on väga oluline põhimõte ja et sellest erandite tegemine on lubatud vaid selgelt kindlaksmääratud tingimustel.
In that regard, the size of the system is taken into account only in respect of questions concerning legal separation of the operators of distribution systems, as follows from the final part of Article 15(2) of Directive 2003/54.
Selles osas arvestatakse võrgu suurusega ainult küsimuses, kuidas õiguslikult eristada jaotusvõrgu haldurit, nagu see tuleneb direktiivi 2003/54 artikli 15 lõikest 2.
Answer of the Court
Euroopa Kohtu vastus
In accordance with established caselaw, it is solely for the national court before which the dispute has been brought, and which must assume responsibility for the subsequent judicial decision, to determine in the light of the particular circumstances of the case both the need for a preliminary ruling in order to enable it to deliver judgment and the relevance of the questions which it submits to the Court (see, inter alia, Case C-415/93 Bosman [1995] ECR I-4921, paragraph 59, and Case C-466/04 Acereda Herrera [2006] ECR I-5341, paragraph 47).
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on ainult siseriiklik kohus, kelle lahendada on vaidlus ja kes vastutab tehtava kohtuotsuse eest, pädev kohtuasja eripära arvestades hindama nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust (vt eelkõige 15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-415/93: Bosman, EKL 1995, lk I-4921, punkt 59, ja 15. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C-466/04: Acereda Herrera, EKL 2006, lk I-5341, punkt 47).
The Court can refuse to give a preliminary ruling on a question submitted by a national court only where it is quite obvious that the ruling sought by that court on the interpretation or validity of Community law bears no relation to the actual facts of the main action or its purpose, or where the problem is hypothetical (see Bosman, paragraph 61, and Acereda Herrera, paragraph 48).
Euroopa Kohus ei saa siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastata ainult siis, kui on ilmselge, et ühenduse õigusnormi tõlgendamine või kehtivuse hindamine, mida siseriiklik kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline (vt eespool viidatud otsus kohtuasjas Bosman, punkt 61, ja otsus kohtuasjas Acereda Herrera, punkt 48).
In the case in the main proceedings, the national court is dealing with a challenge made by an electricity supplier which submits that Article 20(1) of Directive 2003/54 precludes a provision of national law which exempts certain operators of energy supply systems from having to allow open access to their systems.
Põhikohtuasjas on siseriiklikule kohtule kaebuse esitanud elektritarnija, kes väidab, et direktiivi 2003/54 artikli 20 lõikega 1 on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis vabastab teatud energia tarnevõrkude haldurid kolmandatele isikutele vaba juurdepääsu võimaldamise kohustusest.
According to that court, the provision of national law at issue provides that that exemption applies to energy supply systems without there being a requirement as to the existence of an unreasonable burden, whereas that requirement applies to the service systems referred to in the second point of Paragraph 110(1) of the EnWG.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et asjassepuutuvas siseriiklikus õigusnormis kehtestatud erand kohaldub energia tarnevõrkudele, ilma et erandi kohaldamise lisatingimuseks oleks ebamõistliku keerukuse olemasolu, kuigi see tingimus on seatud EnWG § 110 lõike 1 punktis 2 viidatud teenusevõrkudele.
Accordingly, the national court asks whether Article 20(1) of Directive 2003/54 precludes that derogating system, which removes the obligation to allow third parties open access to certain energy supply systems without the technical capacities of those systems having to be taken into account.
Järelikult küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas direktiivi 2003/54 artikli 20 lõikega 1 on vastuolus erandi andmist ettenägev kord, mis vabastab teatud energia tarnevõrgud kolmandate isikute vaba juurdepääsu võimaldamise kohustusest, ilma et arvestataks nende võrkude tehnilist võimsust.
It follows that the question referred is relevant, not hypothetical, and is for that reason admissible.
Seega on esitatud küsimus asjassepuutuv, mitte oletuslik ja järelikult ka vastuvõetav.
Substance
Küsimuse sisu
With a view to answering the question referred, it is necessary to interpret Article 20 of Directive 2003/54 in the light of the objectives of that directive and of its provisions in order to determine whether the system at issue in the main proceedings comes within the scope of that directive and whether Article 20 thereof precludes a provision such as the first point of Paragraph 110(1) of the EnWG, which dispenses with the obligation to provide third parties with open access to certain energy supply systems.
Küsimusele vastamiseks tuleb direktiivi 2003/54 tõlgendada selle direktiivi eesmärkide ja sätete valguses, et jõuda selgusele, kas põhikohtuasjas arutluse all oleva võrgu suhtes saab seda direktiivi kohaldada ja kas selle direktiivi artikliga 20 on vastuolus selline säte nagu EnWG § 110 lõike 1 punkt 1, mis vabastab teatud energia tarnevõrgud kolmandatele isikutele vaba juurdepääsu võimaldamise kohustusest.
It is appropriate to recall that Directive 2003/54 repealed and replaced Directive 96/92/EC of the European Parliament and of the Council of 19 December 1996 concerning common rules for the internal market in electricity (OJ 1997 L 27, p. 20).
Siinkohal tuleb meenutada, et direktiiviga 2003/54 tunnistati kehtetuks ja asendati 19. detsembri 1996. aasta Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 96/92/EÜ elektri siseturu ühiseeskirjade kohta (EÜT 1997, L 27, lk 20; ELT eriväljaanne nr 12/02).
It follows from recitals (1) and (2) in the preamble to Directive 2003/54 that it was adopted because of existing shortcomings in achieving the creation of an internal market in electricity after implementation of Directive 96/92.
Esimesena nimetatud direktiivi põhjendustest 1 ja 2 tuleneb, et direktiiv võeti vastu oluliste puuduste tõttu, mis esinesid elektrienergia siseturu loomisel ka pärast direktiivi 96/92 rakendamist.
The objective of Directive 2003/54 is therefore to improve the operation of that market.
Järelikult on direktiivi 2003/54 eesmärk parandada selle turu toimimist.