natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In that regard, it should be noted that, according to Article 6(1) of Regulation No 1049/2001, a person requesting access is not required to justify his request and therefore he does not have to demonstrate any interest in having access to the documents requested (Joined Cases T-391/03 and T-70/04 Franchet and Byk v Commission [2006] ECR II-2023, paragraph 82, and caselaw cited).
Oluline on meelde tuletada, et vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 6 lõikele 1 ei ole juurdepääsu taotleja kohustatud taotlust põhjendama ja seetõttu ei pea ta taotletud dokumentidele juurdepääsuks mingisuguse huvi olemasolu tõendama (Esimese Astme Kohtu 6. juuli 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-391/03 ja T-70/94: Franchet ja Byk vs. komisjon, EKL 2006, lk II-2023, punkt 82 ja viidatud kohtupraktika).
It should also be noted that access to documents of the institutions constitutes the principle and that a decision to refuse access is valid only if it is based on one of the exceptions laid down in Article 4 of Regulation No 1049/2001.
Samuti tuleb meenutada, et juurdepääs institutsioonide dokumentidele kujutab endast õiguspõhimõtet ja keelduv otsus on kehtiv vaid siis, kui see on põhjendatud mõne määruse nr 1049/2001 artiklis 4 ette nähtud erandiga.
According to settled case-law, those exceptions must be construed and applied restrictively so as not to defeat the general principle enshrined in that regulation (Joined Cases C-174/98 P and C-189/98 P Netherlands and van der Wal v Commission [2000] ECR I-1, paragraph 27; Case T-211/00 Kuijer v Council [2002] ECR II-485, paragraph 55; and Franchet and Byk, paragraph 84).
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb neid erandeid tõlgendada ja kohaldada kitsalt, et mitte takistada selle määruse üldpõhimõtte kohaldamist (Euroopa Kohtu 11. jaanuari 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-174/98 P ja C-189/98 P: Madalmaad ja van der Wal vs. komisjon, EKL 2000, lk I-1, punkt 27; Esimese Astme Kohtu 7. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas T-211/00: Kuijer vs. nõukogu, EKL 2002, lk II-485, punkt 55 ja eespool viidatud kohtuotsus Franchet ja Byk vs. komisjon, punkt 84).
It is in the light of that caselaw that the Court must examine how the Commission applied the exceptions under Article 4(1)(b) and Article 4(2), third indent, of Regulation No 1049/2001.
Määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teises ja kolmandas taandes sätestatud erandite kohaldamist komisjoni poolt tuleb uurida arvestades punktis 84 viidatud kohtupraktikaga.
The exception concerning the protection of privacy and the integrity of the individual, under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001
Määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b sätestatud eraelu puutumatust ja isikupuutumatust käsitlev erand
— Preliminary observations concerning the interaction between Regulations Nos 1049/2001 and 45/2001
– Sissejuhatavad märkused määruste nr 1049/2001 ja nr 45/2001 vahelistest seostest
Under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001, the institutions are to refuse access to a document where disclosure would undermine the protection of privacy
Tuleb meelde tuletada, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punkti b kohaselt keelavad institutsioonid juurdepääsu dokumentidele, mille avaldamine kahjustaks
Although the applicant refers in its application only to Directive 95/46 and not to Regulation No 45/2001, its action must be understood as referring to that regulation, since the contested decision is, in part, based upon it .
Kuigi hageja viitab oma hagiavalduses üksnes direktiivile 95/46, ega viita määrusele nr 45/2001, tuleb tema hagi mõista seda määrust käsitlevana, kuna vaidlustatud otsus põhineb osaliselt sellel määrusel.
At the hearing, moreover, the applicant correctly referred to that regulation .
Lisaks osutas hageja sellele määrusele kohtuistungil.
It is necessary at the outset to examine the relationship between Regulations Nos 1049/2001 and 45/2001 for the purpose of applying the exception under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 to this case .
Määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b sätestatud erandi kohaldamiseks antud juhtumile tuleb kõigepealt analüüsida määruste nr 1049/2001 ja nr 45/2001 vahelisi seoseid.
For that purpose, it should be borne in mind that they have different objectives .
Siinkohal tuleb meeles pidada, et neil on erinevad eesmärgid.
The first is designed to ensure the greatest possible transparency of the decisionmaking process of the public authorities and the information on which they base their decisions .
Esimene on suunatud avaliku võimu asutuste otsustusprotsessi ja nende otsuste aluseks oleva teabe suurima võimaliku läbipaistvuse tagamisele.
It is thus designed to facilitate as far as possible the exercise of the right of access to documents, and to promote good administrative practices.
Selle määruse eesmärk on seega muuta dokumentidega tutvumise õiguse kasutamine võimalikult lihtsaks ja edendada head haldustava.
The second is designed to ensure the protection of the freedoms and fundamental rights of individuals, particularly their private life, in the handling of personal data.
Teise määruse eemärk on kaitsta isikuandmete töötlemisel füüsiliste isikute põhiõigusi ja -vabadusi ning eelkõige nende õigust eraelu puutumatusele.
Recital 15 of Regulation No 45/2001 indicates that access to documents, including conditions for access to documents containing personal data, is governed by the rules adopted on the basis of Article 255 EC.
Määruse nr 45/2001 põhjendus 15 märgib, et dokumentidele, sealhulgas isikuandmeid sisaldavatele dokumentidele juurdepääsu reguleeritakse eeskirjadega, mis on vastu võetud EÜ artikli 255 alusel.
Therefore, access to documents containing personal data falls under Regulation No 1049/2001, according to which, in principle, all documents of the institutions should be accessible to the public.
Isikuandmeid sisaldavate dokumentidega tutvumist reguleerib seega määrus nr 1049/2001, mille kohaselt peaksid põhimõtteliselt kõik institutsioonide dokumendid olema üldsusele kättesaadavad.
It also provides that certain public and private interests must be protected by a regime of exceptions.
Samuti on selles sätestatud, et tuleks siiski teha erandeid, et kaitsta teatavaid üldisi ja erahuve.
Thus, for example, that regulation lays down an exception, referred to above, concerning cases where disclosure would adversely affect the protection of privacy and the integrity of the individual, particularly in accordance with Community legislation on the protection of personal data, such as Regulation No 45/2001.
Nõnda näeb see määrus ette eespool mainitud erandi, mis käsitleb olukordi, kus avalikustamine kahjustaks eraelu puutumatust ja isikupuutumatust, ning mis on kooskõlas isikuandmete kaitset käsitlevate ühenduse õigusaktidega nagu määrus nr 45/2001.
In addition, according to recital 11 of Regulation No 1049/2001, in assessing the need for an exception, the institutions should take account of the principles in Community legislation concerning the protection of personal data in all areas of activity of the Union, thus including principles laid down in Regulation No 45/2001.
Määruse nr 1049/2001 põhjenduse 11 kohaselt aga peaksid institutsioonid erandite hindamisel kõigil liidu tegevusaladel võtma arvesse ühenduse õigusaktides sisalduvaid põhimõtteid isikuandmete kaitse kohta ja seega arvestama ka määruses nr 45/2001 sätestatud põhimõtetega.
In that regard, it is necessary to recall the most relevant provisions of Regulation No 45/2001.
Siinkohal tuleb meelde tuletada määruse nr 45/2001 asjakohasemaid sätteid.
Pursuant to Article 2(a) of Regulation No 45/2001, ‘personal data’ means any information relating to an identified or identifiable natural person .
Määruse nr 45/2001 artikli 2 punkti a kohaselt on „isikuandmed” igasugune teave üheselt identifitseeritud või identifitseeritava füüsilise isiku kohta.
An identifiable person is one who can be identified, directly or indirectly, in particular by reference to an identification number or to one or more factors specific to his or her physical, physiological, mental, economic, cultural or social identity.
Identifitseeritav isik on isik, keda saab otseselt või kaudselt kindlaks teha, eelkõige identifitseerimisnumbri abil või tema ühe või mitme füüsilise, psühholoogilise, psüühilise, majandusliku, kultuurilise või sotsiaalse omaduse kaudu.
Personal data would therefore include, for example, surname and forenames, postal address, email address, bank account number, credit card numbers, social security number, telephone number or driving licence number .
Isikuandmeteks võib seega pidada näiteks perekonnanime ja eesnime, postiaadressi, e-posti aadressi, pangaarve numbrit, krediitkaardi numbrit, sotsiaalkindlustuskoodi, telefoninumbrit või ka autojuhilubade numbrit.
In addition, under Article 2(b) of Regulation No 45/2001, ‘processing of personal data’ means any operation or set of operations which is performed upon personal data, whether or not by automatic means, such as collection, recording, organisation, storage, adaptation or alteration, retrieval, consultation, use, disclosure
Määruse nr 45/2001 artikli 2 punkti b kohaselt on „isikuandmete töötlemine” iga isikuandmetega tehtav toiming või mitu toimingut, olenemata sellest, kas see (need) on automatiseeritud või mitte, näiteks kogumine, salvestamine, korrastamine, säilitamine, kohandamine või muutmine, väljavõtete tegemine, päringu teostamine,
Therefore, communication of data, by transmission, dissemination or otherwise making available, falls within the definition of ‘processing’, and thus this regulation itself provides, independently of Regulation No 1049/2001, for the possibility of making certain personal data public.
„Töötlemise” mõiste hõlmab seega üleandmist, levitamist või muul moel kättesaadavaks tegemist ja seega sätestab see määrus ka määrusest nr 1049/2001 sõltumatu võimaluse avalikustada teatud isikuandmeid.
The processing must, in addition, be lawful under Article 5(a) or (b) of Regulation No 45/2001, according to which the processing must be necessary for the performance of a task carried out in the public interest or for compliance with a legal obligation to which the controller is subject .
Töötlemine peab olema ka õiguspärane, tulenevalt määruse nr 45/2001 artikli 5 punktist a või b, mille kohaselt peab töötlemine olema vajalik üldistes huvides oleva ülesande täitmiseks või vastutava töötleja seadusjärgse kohustuse täitmiseks.
The right of access to documents of the institutions recognised to citizens of the European Union and to any natural or legal person residing in or having its registered office in a Member State, laid down by Article 2 of Regulation No 1049/2001, constitutes a legal obligation for the purposes of Article 5(b) of Regulation No 45/2001.
Tähelepanu tuleb juhtida asjaolule, et kõigi liidu kodanike ning kõigi füüsiliste ja juriidiliste isikute, kelle elukoht või registrijärgne asukoht on mõnes liikmesriigis, õigus tutvuda institutsioonide dokumentidega, mis on sätestatud määruse nr 1049/2001 artiklis 2, kujutab endast seadusjärgset kohustust määruse nr 45/2001 artikli 5 punkti b tähenduses.
As regards the obligation to prove the need to transfer, laid down by Article 8(b) of Regulation No 45/2001, it should be remembered that access to documents containing personal data falls within the application of Regulation No 1049/2001, and that, according to Article 6(1) of the latter, a person requesting access is not required to justify his request and therefore does not have to demonstrate any interest in having access to the documents requested (see paragraph 92 above).
Määruse nr 45/2001 artikli 8 punktis b kehtestatud kohustuse kohta tõendada andmete edastamise vajalikkust tuleb meelde tuletada, et isikuandmeid sisaldavate dokumentidega tutvumist reguleerib määrus nr 1049/2001, mille artikli 6 lõike 1 kohaselt ei ole taotleja kohustatud tõendama oma huvi taotletud dokumentidega tutvumiseks (vt eespool punkt 92).
Therefore, where personal data are transferred in order to give effect to Article 2 of Regulation No 1049/2001, laying down the right of access to documents for all citizens of the Union, the situation falls within the application of that regulation and, therefore, the applicant does not need to prove the necessity of disclosure for the purposes of Article 8(b) of Regulation No 45/2001.
Seega on siis, kui edastatakse isikuandmeid, et täita määruse nr 1049/2001 artiklit 2, mis näeb ette kõigi liidu kodanike õiguse tutvuda dokumentidega, tegemist selle määruse kohaldamisalasse kuuluva olukorraga ja järelikult ei ole taotleja kohustatud tõendama avalikustamise vajalikkust määruse nr 45/2001 artikli 8 punkti b tähenduses.
If one were to require the
Kui nõutaks, et taotleja peab
Moreover, given that access to a document will be refused under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 where disclosure would undermine protection of the privacy and the integrity of the individual, a transfer that does not fall under that exception cannot, in principle, prejudice the legitimate interests of the person concerned within the meaning of Article 8(b) of Regulation No 45/2001.
Kuna dokumendile juurdepääsu võimaldamisest keeldutakse määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktist b tulenevalt olukorras, kus selle avalikustamine kahjustaks eraelu puutumatust ja isikupuutumatust, siis ei saa andmete edastamine, mis selle erandi alla ei kuulu, põhimõtteliselt kahjustada andmesubjekti õigustatud huvisid määruse nr 45/2001 artikli 8 punkti b tähenduses.
As regards the data subject’s right to object, Article 18 of Regulation No 45/2001 provides that that person has the right to object at any time, on compelling legitimate grounds relating to his or her particular situation, to the processing of data relating to him or her, except in cases covered by, in particular, Article 5(b) of that regulation .
Andmesubjekti õiguse kohta esitada vastuväiteid näeb määruse nr 45/2001 artikkel 18 ette, et tal on õigus esitada igal ajal oma konkreetse seisundiga seotud veenvatel ja õigustatud põhjustel vastuväiteid endaga seotud andmete töötlemise kohta, välja arvatud muu hulgas artikli 5 punktis b sätestatud juhul.
Therefore, given that the processing envisaged by Regulation No 1049/2001 constitutes a legal obligation for the purposes of Article 5(b) of Regulation No 45/2001, the data subject does not, in principle, have a right to object.
Arvestades, et määruses nr 1049/2001 sätestatud töötlemine kujutab endast seadusjärgset kohustust määruse nr 45/2001 artikli 5 punkti b tähenduses, siis ei ole andmesubjektil üldjuhul õigust esitada vastuväiteid.
In that regard, this Court considers that, if communication of those data would not undermine protection of the privacy and the integrity of the individual concerned, as required by Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001, that person’s objection cannot prevent such communication .
Tuleb märkida, et kui andmete avalikustamine ei kahjusta kooskõlas määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktiga b andmesubjekti eraelu puutumatust ja isikupuutumatust, siis ei tohiks tema keeldumine takistada nende edastamist.
Moreover, it should be recalled that the provisions of Regulation No 45/2001, insofar as they govern the processing of personal data capable of affecting fundamental freedoms, and the right to privacy in particular, must necessarily be interpreted in the light of fundamental rights which, according to consistent case-law, form an integral part of the general principles of law with which the Court of Justice and the Court of First Instance ensure compliance (see, by analogy, as regards Directive 95/46, Österreichischer Rundfunk, paragraph 68).
Lisaks tuleb meelde tuletada, et kuivõrd määruse nr 45/2001 sätted reguleerivad isikuandmete töötlemist, mis võib riivata põhivabadusi ja eriti õigust eraelu puutumatusele, tuleb nende tõlgendamisel lähtuda põhiõigustest, mis moodustavad väljakujunenud kohtupraktika kohaselt õiguse üldpõhimõtete lahutamatu osa ning mille järgimise tagavad Euroopa Kohus ja Esimese Astme Kohus (vt direktiivi 95/46 kohta analoogia alusel eespool viidatud kohtuasi Österreichischer Rundfunk jt, punkt 68).
Those principles have been expressly included in Article 6(2) EU, according to which the Union shall respect fundamental rights, as guaranteed by the ECHR and as they result from the constitutional traditions common to the Member States, as general principles of Community law.
Need põhimõtted on sõnaselgelt sätestatud EL artikli 6 lõikes 2, mille kohaselt austab liit põhiõigusi kui ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, nagu need on tagatud EIÕK-s ning nagu need tulenevad liikmesriikide ühesugustest riigiõiguslikest tavadest.
It should be noted in that respect that Article 8 of the ECHR, whilst laying down in paragraph 1 the principle that public authorities shall not interfere with the exercise of the right to private life, does acknowledge, in paragraph 2, that such interference is possible insofar as it ‘is in accordance with the law and is necessary in a democratic society in the interests of national security, public safety or the economic well-being of the country, for the prevention of disorder or crime, for the protection of health or morals, or for the protection of the rights and freedoms of others’.
EIÕK artikkel 8 sätestab küll lõikes 1 põhimõtte, et võimud ei või sekkuda õiguse eraelu puutumatusele teostamisse, kuid möönab samas, et selline sekkumine on võimalik, kui see on „kooskõlas seadusega ja kui see on demokraatlikus ühiskonnas vajalik riigi julgeoleku, ühiskondliku turvalisuse või riigi majandusliku heaolu huvides, korratuse või kuriteo ärahoidmiseks, tervise või kõlbluse või kaasinimeste õiguste ja vabaduste kaitseks”.
It should also be noted that, in accordance with the caselaw of the European Court of Human Rights, ‘private life’ is a broad concept that does not lend itself to an exhaustive definition .
Samuti tuleb esile tuua, et Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika kohaselt on „eraelu” lai mõiste, millele ei saa anda ammendavat definitsiooni.
Article 8 of the ECHR also protects the right to identity and personal development and also the right of any individual to establish and develop relationships with other human beings and with the outside world.
EIÕK artikkel 8 kaitseb ka õigust identiteedile ja isiklikule arengule ning igaühe õigust luua ja arendada suhteid kaasinimeste ja välise maailmaga.
There is no reason in principle to exclude professional or business activities from the concept of ‘private life’ (see ECHR judgments in Niemietz v Germany of 16 December 1992, Series A No 251-B, § 29; Amann v Switzerland of 16 February 2000, ECHR 2000-II,
Ei ole ühtki põhimõttelist põhjust, mis välistaks „eraelu” mõiste hulgast kutsealase või ärilise tegevuse (vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 16. detsembri 1992. aasta otsus kohtuasjas Niemitz vs. Saksamaa, A-seeria, nr 251-B, punkt 29; 16. veebruari 2000. aasta otsus kohtuasjas Amann vs. Šveits, Recueil des arrêts et décisions, 2000-II, punkt 65, ja 4. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas Rotaru vs. Rumeenia, Recueil des arrêts et décisions, 2000-V, punkt 43). Järelikult on indiviidi
§ 65; and Rotaru v Romania of 4 May 2000, ECHR 2000-V, § 43). There is thus an area of interaction between the individual and others which, even in a public context, may fall within the concept of ‘private life’ (see ECHR judgment in Peck v United Kingdom of 28 January 2003, ECHR 2003-I, § 57, and caselaw cited).
KOMISJON ja teiste isikute vahelises suhtluses ka avalikus kontekstis olemas selline ala, mis võib olla osa „eraelust” (vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 28. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas Peck vs. Ühendkuningriik, Recueil des arrêts et décisions, 2003-I, punkt 57 ja viidatud kohtupraktika).
In order to determine whether there has been a breach of Article 8 of the ECHR, it needs to be determined, first, whether there has been an interference in the private life of the person concerned and, secondly, if so, whether that interference is justified.
EIÕK artikli 8 rikkumise tuvastamiseks tuleb esiteks kindlaks teha, kas on sekkutud asjaomase isiku eraellu ning kui see on nõnda, siis tuleb teisena hinnata, kas kõnesolev sekkumine on õigustatud.
In order to be justified, it must be in accordance with the law, pursue a legitimate aim and be necessary in a democratic society.
Selleks, et see oleks õigustatud, peab olema täidetud kolm tingimust: sekkumine peab olema seadusega ette nähtud, see peab toimuma õiguspärasel eesmärgil ja olema demokraatlikus ühiskonnas vajalik.
Concerning that latter condition, in order to determine whether a disclosure is ‘necessary in a democratic society’, it needs to be examined whether the grounds relied on in justification are ‘relevant and sufficient’, and whether the measures adopted are proportionate to the legitimate aims pursued.
„Demokraatlikus ühiskonnas vajalikkuse” tuvastamiseks tuleb hinnata, kas selle õigustamiseks esitatud põhjendused on „asjakohased ja piisavad” ning kas võetud meetmed on taotletava legitiimse eesmärgi saavutamiseks proportsionaalsed.
In cases concerning the disclosure of personal data, the European Court of Human Rights has recognised that the competent authorities have to be granted a certain discretion in order to establish a fair balance between competing public and private interests.
Euroopa Inimõiguste Kohus on isikuandmete avalikustamist puudutavates kohtuasjades möönnud, et ametiasutustele tuleb vastassuunaliste avalike- ja erahuvide vahel õiglase tasakaalu leidmiseks jätta teatud tegutsemisruum.
That margin of discretion is, however, accompanied by judicial review, and its breadth is to be determined by reference to factors such as the nature and importance of the interests at stake and the seriousness of the interference (see Peck v United Kingdom, especially § 76 and 77; see also the Opinion of Advocate General Léger in Joined Cases C-317/04 and C-318/04 Parliament v Council and Commission [2006] ECR I-4721, at I-4724, points 226 to 228).
Selle hindamisruumiga käib siiski kaasas kohtuliku kontrolli võimalus ja selle ulatus sõltub teguritest nagu kaalul olevate huvide olemus ja olulisus ning sekkumise tõsidus (vt eespool viidatud kohtuotsus Peck vs. Ühendkuningriik, eelkõige punktid 76 ja 77; vt ka kohtujurist Philippe Léger’ ettepanek liidetud kohtuasjades, milles Euroopa Kohus tegi 30. mail 2006 otsuse C-317/04 ja C-318/04: parlament vs. nõukogu ja komisjon, EKL 2006, lk I-4721, I-4724, punktid 226–228).
Any decision taken pursuant to Regulation No 1049/2001 must comply with Article 8 of the ECHR, in accordance with Article 6(2) EU.
Kõik määruse nr 1049/2001 alusel tehtud otsused peavad EL artikli 6 lõikest 2 tulenevalt olema kooskõlas EIÕK artikliga 8.
In that regard it should be noted that Regulation No 1049/2001 determines the general principles and the limits which, for reasons of public or private interest, govern the exercise of the right of access to documents, in accordance with Article 255(2) EC.
Selle kohta tuleb meelde tuletada, et määrus nr 1049/2001 kehtestab vastavalt EÜ asutamislepingu artikli 255 lõikele 2 üldpõhimõtted ja piirangud, mis reguleerivad avalikest või erahuvidest lähtuvatel põhjustel dokumentidega tutvumise õiguse kasutamist.
Therefore, Article 4(1)(b) of that regulation provides an exception designed to ensure protection of the privacy and integrity of the individual.
Selle määruse artikli 4 lõike 1 punkt b sätestab eraelu puutumatust ja isikupuutumatust käsitleva erandi.
Moreover, exceptions to the principle of access to documents must be interpreted restrictively.
Lisaks tuleb meelde tuletada, et dokumentidele juurdepääsu põhimõttest tehtavaid erandeid tuleb tõlgendada kitsalt.
The exception under Article 4(1)(b) of Regulation No 1049/2001 concerns only personal data that are capable of actually and specifically undermining the protection of privacy and the integrity of the individual.
Määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 1 punktis b sätestatud erand puudutab üksnes neid isikuandmeid, mis ka konkreetselt ja tegelikult võivad kahjustada üksikisiku eraelu puutumatust ja isikupuutumatust.