natgillin/translations-raw huggingface dataset:
15The Community Court states, inter alia,
Selle huvi olemasolu ei tohi tuvastada kitsalt formaalsete ja ammendavate kriteeriumide alusel, vaid seda tuleb hinnata üldiselt,
In the light of the above, the Court could conclude that a prerequisite for the application of Article 6(1) of Regulation No 44/2001 is a connection between the claims sufficient to ensure, whatever court is seised, that it has a close link to the case.
Eeltoodust lähtudes võiks Euroopa Kohus teha otsuse, et määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1 kohaldamine eeldab, et kahe nõude vahel oleks seos, mis tagaks selle, et hoolimata valitud kohtust oleks viimasel kohtuasjaga tihe seos.
To assess such a connection in the context of individual contracts of employment, account could be taken, inter alia, of the fact that the conclusion of the second contract was envisaged when the first was being concluded, the fact that the first contract was amended on account of the conclusion of the second contract, the circumstance that there is an organisational or economic link between the two employers, the fact that there is
Nimetatud seose hindamiseks töölepingute osas võiks võtta arvesse eelkõige asjaolu, et teise töölepingu sõlmimine oli plaanis juba esimese lepingu sõlmimise ajal; asjaolu, et esimest töölepingut muudeti, võttes arvesse teise töölepingu
15 — Pugliese, paragraphs 23 and 24.
15 — Eespool viidatud kohtuotsus Pugliese (punktid 23 ja 24).16 — Ibidem (punkt 24).
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE an agreement between the two employers providing a framework for the coexistence of the two contracts, the fact that the first employer retains management powers in respect of the employee, or the circumstance that the first employer is able to decide the duration of the employee’s work for the second employer.
LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE sõlmimist; asjaolu, et esineb olemuslik või majanduslik seos nende kahe tööandja vahel; asjaolu, et kahe tööandja vahel on kokkulepe, mis näeb ette raamistiku kaheks samaaegseks lepinguks; asjaolu, et esimesel tööandjal säilib juhtiv pädevus töötaja üle; ja ka asjaolu, et esimene tööandja võib otsustada töötaja teise tööandja juures tegutsemise kestuse.
In conclusion, I suggest that the Court should answer the question referred for a preliminary ruling as follows:
Kokkuvõttes soovitan Euroopa Kohtul vastata eelotsuse küsimusele järgmiselt:
‘The rule of special jurisdiction set out in Article 6(1) of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters can apply in the context of Section 5 relating to the rules relating to jurisdiction over individual contracts of employment.
Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 6 punktis 1 sätestatud kohtualluvuse erijuhtudel reeglit võib kohaldada 5. jao raames, mis käsitleb töölepingute valdkonnas kohaldamisele kuuluvat kohtualluvust.
A prerequisite for the application of Article 6(1) of Regulation No 44/2001 is a connection between the claims sufficient to ensure, whatever court is seised, that it has a close link to the case.
Määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1 kohaldamine eeldab, et kahe nõude vahel oleks seos, mis tagaks selle, et hoolimata valitud kohtust oleks viimasel kohtuasjaga tihe seos.
To assess such a connection in the context of individual contracts of employment, account could be taken, inter alia, of the fact that the conclusion of the second contract was envisaged when the first was being concluded, the fact that the first contract was amended on account of the conclusion of the second contract, the circumstance that there is an organisational or economic link between the two employers, the fact that there is an agreement between the two employers providing a framework for the coexistence of the two contracts, the fact that the first employer retains management powers in respect of the employee, or the circumstance that the first employer is able to decide the duration of the employee’s work for the second employer.’
Nimetatud seose hindamiseks töölepingute osas võiks võtta arvesse eelkõige asjaolu, et teise töölepingu sõlmimine oli plaanis juba esimese lepingu sõlmimise ajal; asjaolu, et esimest töölepingut muudeti, võttes arvesse teise töölepingu sõlmimist; asjaolu, et esineb olemuslik või majanduslik seos nende kahe tööandja vahel; asjaolu, et kahe tööandja vahel on kokkulepe, mis näeb ette raamistiku kaheks samaaegseks lepinguks; asjaolu, et esimesel tööandjal säilib juhtiv pädevus töötaja üle; ja ka asjaolu, et esimene tööandja võib otsustada töötaja teise tööandja juures tegutsemise kestuse.
REFERENCE for a preliminary ruling under Article 234 EC from the Cour de cassation (France), made by decision of 7 November 2006, received at the Court on 20 November 2006, in the proceedings
Kohtuasjas C-462/06, mille ese on EÜ artikli 234 alusel la Cour de cassationi (Prantsusmaa) 7. novembri 2006. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 20. novembril 2006, menetluses
THE COURT (First Chamber), composed of P. Jann (Rapporteur), President of the Chamber, A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič and E. Levits, Judges,
EUROOPA KOHUS (esimene koda), koosseisus: koja esimees P. Jann (ettekandja), kohtunikud A. Tizzano, A. Borg Barthet, M. Ilešič ja E. Levits, kohtujurist: M. Poiares Maduro, kohtusekretär: ametnik C. Strömholm,
GLAXOSMITHKLINE AND LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE having regard to the written procedure and further to the hearing on 15 November 2007, after considering the observations submitted on behalf of:
GLAXOSMITHKLINE JA LABORATOIRES GLAXOSMITHKLINE arvestades kirjalikus menetluses ja 15. novembri 2007. aasta kohtuistungil esitatut, arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
— the Italian Government, by I.M. Braguglia, acting as Agent, and by W. Ferrante, avvocato dello Stato,
— Itaalia valitsus, esindaja: I. M. Braguglia, keda abistas avvocato dello Stato W. Ferrante,
— the United Kingdom Government, by Z. Bryanston-Cross, acting as Agent, and by A. Howard, barrister,
— Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: Z. Bryanston-Cross, keda abistas barrister A. Howard,
— the Commission of the European Communities, by A.-M. Rouchaud-Joët, acting as Agent, after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 17 January 2008, gives the following
— Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: A.-M. Rouchaud-Joët, olles 17. jaanuari 2008. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku, on teinud järgmise otsuse
This reference for a preliminary ruling relates to the interpretation of Article 6, point 1, and Section 5 of Chapter II of Council Regulation (EC) No 44/2001 of 22 December 2000 on jurisdiction and the recognition and enforcement of judgments in civil and commercial matters (OJ 2001 L 12, p.
Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste [tunnustamise ja] täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42; edaspidi „määrus”) artikli 6 punkti 1 ning II peatüki 5. jao tõlgendamist.
1; ‘the Regulation’).
[Määruse tõlget on täpsustatud Euroopa Kohtus.]
The reference was made in the course of proceedings between Mr Rouard and Glaxosmithkline and Laboratoires Glaxosmithkline, established in the United Kingdom and France respectively, considered by Mr Rouard, by virtue of a term in his contract of employment, to have been his joint employers and from which he seeks the payment of various amounts by way of compensation for dismissal and damages for wrongful breach of that contract.
See taotlus esitati kohtuvaidluses, mille poolteks on J.-P. Rouard ja Ühendkuningriigis asuv äriühing Glaxosmithkline ning Prantsusmaal asuv äriühing Laboratoires Glaxosmithkline, keda J.-P. Rouard peab tulenevalt oma töölepingu teatavast punktist oma kaastööandjateks ning kellelt ta nõuab erinevate summade tasumist vallandamishüvitisena ning kahjutasuna nimetatud lepingu ebaseadusliku lõpetamise eest.
Article 2, point 1, in Section 1, entitled ‘General provisions’ of Chapter II of the Regulation, provides:
Määruse II, kohtualluvust käsitleva peatüki 1. jao „Üldsätted” artikli 2 lõige 1 näeb ette:
‘Subject to the provisions of this regulation, persons domiciled in a Member State shall, whatever their nationality, be sued in the courts of that Member State.’
„Käesoleva määruse kohaselt kaevatakse isikud, kelle [elu- või asukoht] on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata.”
Article 6 of the Regulation, in Section 2 of Chapter II thereof, entitled ‘Special jurisdiction’, states:
Määruse II peatüki 2. jao „Kohtualluvus erandjuhtudel” [„Valikuline kohtualluvus”] artikkel 6 sätestab:
‘A person domiciled in a Member State may also be sued:
„Isiku, kelle [elu- või asukoht] on liikmesriigis, võib kaevata ka:
(1) where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any one of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings;
1) juhul kui kostjaid on mitu, selle paiga kohtusse, kus on neist ühe [elu- või asukoht], tingimusel et nõuded on sedavõrd tihedalt seotud, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos;
(3) on a counter-claim arising from the same contract or facts on which the original claim was based, in the court in which the original claim is pending;
3) vastuhagi puhul, mille aluseks on sama leping või samad asjaolud, mis põhihagi puhul, põhihagi menetlevasse kohtusse;
Among the objectives of the Regulation, recital 13 states:
Põhjenduse 13 kohaselt on määruse eesmärk muu hulgas:
‘In relation to insurance, consumer contracts and employment, the weaker party should be protected by rules of jurisdiction more favourable to his interests than the general rules provide for.’
„Kindlustus-, tarbija- ja töölepingute puhul tuleks nõrgemat poolt kaitsta soodsamate kohtualluvuse eeskirjadega kui üldised eeskirjad.”
Section 5 of Chapter II of the Regulation, entitled ‘Jurisdiction over individual contracts of employment’, contains in particular the following provisions:
Määruse II peatüki 5. jagu „Kohtualluvus töölepingute puhul” sisaldab järgmisi sätteid:
In matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction shall be determined by this Section, without prejudice to Article 4 and point 5 of Article 5.
Töölepingutega seotud küsimuste puhul tehakse kohtualluvus kindlaks käesoleva jao kohaselt, ilma et see mõjutaks artikli 4 ja artikli 5 punkti 5 kohaldamist.
An employer domiciled in a Member State may be sued:
Tööandja, kelle [elu- või asukoht] on liikmesriigis, võib kaevata kas:
(2) in another Member State:
1. selle liikmesriigi kohtusse, kus on tema [elu- või asukoht],
(b) if the employee does not or did not habitually carry out his work in any one country, in the courts for the place where the business which engaged the employee is or was situated.
2. teises liikmesriigis: a) selle paiga kohtusse, kus töötaja tavaliselt töötab, või selle paiga kohtusse, kus ta viimati töötas, või b) kui töötaja ei tööta või ei töötanud tavaliselt ainult ühes riigis, siis selle maa kohtutesse, kus asub või asus töötaja tööle võtnud ettevõte.
The provisions of this Section shall not affect the right to bring a counter-claim in the court in which, in accordance with this Section, the original claim is pending.’
Käesoleva jao sätted ei mõjuta õigust esitada vastuhagi kohtusse, kus käesoleva jao kohaselt on lahendamisel põhihagi.”
The dispute in the main proceedings and the question referred to the Court
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
Mr Rouard was engaged in 1977 by the company Laboratoires Beecham Sévigné, the seat of which was in France, and he was posted to various African States.
J.-P. Rouard asus 1977. aastal tööle äriühingusse Laboratoires Beecham Sévigné, mille põhikirjajärgne asukoht on Prantsusmaal, ning ta määrati tööle mitmesse Aafrika riiki.
Pursuant to a new contract of employment concluded in 1984 with Beecham Research UK, another company in the group, which was registered in the United Kingdom, Mr Rouard was engaged by that company and sent to Morocco.
1984. aastal ühe teise samasse kontserni kuulunud äriühinguga Beecham Research UK, kelle põhikirjajärgne asukoht oli Ühendkuningriigis, sõlmitud uue töölepingu kohaselt asus J.-P. Rouard tööle selles äriühingus ning ta määrati tööle Marokosse.
Under that contract of employment, his new employer undertook to maintain the contractual rights acquired by Mr Rouard under his initial contract of employment with Laboratoires Beecham Sévigné, and in particular to preserve his rights derived from length of service and his entitlement to compensation in the event of dismissal.
Selle töölepinguga kohustus uus tööandja säilitama lepingujärgsed õigused, mille J.-P. Rouard oli omandanud Laboratoires Beecham Sévigné’ga sõlmitud esialgse töölepingu raames, nende hulgas eelkõige tööstaaži ja õiguse vallandamishüvitisele.
Mr Rouard was dismissed in 2001.
J.-P. Rouard vallandati aastal 2001.
In 2002 he brought an action before the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye (Employment Tribunal, Saint-Germain-en-Laye) against Laboratoires Glaxosmithkline, which has assumed the rights of Laboratoires Beecham Sévigné, the seat of which is in France, and Glaxosmithkline, which has assumed the rights of Beecham Research UK, the seat of which is in the United Kingdom.
Aastal 2002 pöördus ta Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye’sse (Saint-Germain-en-Laye töövaidlusnõukogu) hag -iga, mis oli esitatud samal ajal nii äriühingu Laboratoires Glaxosmithkline, kes on äriühingu Laboratoires Beecham Sévigné õigusjärglane ja kelle põhikirjajärgne asu -koht on Prantsusmaal, kui äriühingu Glaxosmithkline, kes on Beecham Research UK õigusjärglane ning kelle põhikirjajärgne asukoht on Ühendkuningriigis, vastu.
Mr Rouard requests that those companies be ordered jointly and severally to pay him various amounts of compensation and damages for noncompliance with the dismissal procedure, dismissal without genuine and serious cause and wrongful breach of his employment contract.
J.-P. Rouard palus, et mõlemalt kostjalt mõistetaks solidaarselt välja erinevad hüvitised ning kahjutasu töölepingu lõpetamise menetluse rikkumise eest, ilma tegeliku ja tõsise põhjuseta vallandamise eest ning töölepingu ebaseadusliku lõpetamise eest.
Mr Rouard submits that those two companies were his joint employers.
J.-P. Rouard väidab, et kõnealused kaks äriühingut olid tema kaastööandjad.
Since the French courts have jurisdiction in respect of Laboratoires Glaxosmithkline, the seat of which is in France, those courts, he submits, also have jurisdiction, pursuant to Article 6, point 1, of the Regulation, in respect of Glaxosmithkline.
Ta väidab, et kuna Prantsuse kohtul on pädevus äriühingu Laboratoires Glaxosmith -kline suhtes, mille põhikirjajärgne asukoht on Prantsusmaal, on tal määruse artikli 6 punkti 1 kohaselt pädevus ka äriühingu Glaxosmithkline suhtes.
Those companies disputed the jurisdiction of the Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye, which upheld that objection of lack of jurisdiction.
Nimetatud äriühingud vaidlustasid Conseil de prud’hommes de Saint-Germain-en-Laye pädevuse, ning viimane rahuldas selle pädevuse puudumise vastuväite.
After the Cour d’appel de Versailles (Court of Appeal, Versailles) set aside the first instance judgment, those companies appealed in cassation against the judgment of 6 April 2004 of that latter court.
Cour d’appel de Versailles (Versailles apellatsioonikohus) tühistas esimese kohtuastme otsuse oma 6. aprilli 2004. aasta otsusega, mille peale kõnealused äriühingud esitasid kassatsioonkaebuse.
It is in those circumstances that the Cour de cassation decided to stay proceedings and to refer the following question to the Court for a preliminary ruling:
Neil asjaoludel otsustas Cour de cassation (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
‘Does the rule of special jurisdiction stated in Article 6, point 1, of [the] Regulation …, by virtue of which a person domiciled in a Member State may be sued “where he is one of a number of defendants, in the courts for the place where any of them is domiciled, provided the claims are so closely connected that it is expedient to hear and determine them together to avoid the risk of irreconcilable judgments resulting from separate proceedings”, apply to proceedings brought by an employee before a court of a Member State against two companies belonging to the same group, one of which, being the one which engaged that employee for the group and refused to re-employ him, is domiciled in that Member State and the other, for which the employee last worked in non-Member States and which dismissed him, in another Member State, when that applicant relies on a clause in the employment contract to claim that the two [companies] were his co-employers from whom he claims compensation for his dismissal or does the rule in Article 18, point 1, of [R]egulation [No 44/2001], by virtue of which, in matters relating to individual contracts of employment, jurisdiction is to be determined by Section 5 of Chapter II [of that regulation], exclude the application of Article 6, point 1, [of that regulation], so that each of the two companies must be sued before the courts of the Member State where it is domiciled[?]’
„[E]siteks, kas […] määruse […] artikli 6 punktis 1 sätestatud valikulise kohtualluvuse eeskiri, mille kohaselt isiku, kelle elu- või asukoht on liikmesriigis, võib kaevata „juhul kui kostjaid on mitu, selle paiga kohtusse, kus on neist ühe [elu- või asukoht], tingimusel et nõuded on sedavõrd tihedalt seotud, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos”, on kohaldatav vaidluses, kus töötaja on liikmesriigi kohtusse esitanud hagi kahe samasse kontserni kuuluva äriühingu vastu, kellest üks, st see, kes palkas töötaja kontserni tööle, kuid kes hiljem keeldus teda tagasi võtmast, asub selles samas liikmesriigis, ning teine, kelle palgal olles asjassepuutuv isik viimati kolmandates riikides töötas ja kes ta vallandas, asub teises liikmesriigis, samas kui hageja viitab töölepingu tingimusele, väitmaks et need mõlemad [äriühingud] olid tema kaastööandjad, kellelt ta nõuab vallandamise eest hüvitist, ja teiseks, […] kas määruse artikli 18 [lõikes] 1 sätestatud reegel, mille kohaselt tehakse töölepinguga seotud küsimuste puhul kohtualluvus kindlaks [selle määruse] II peatüki [5.] jao alusel, välistab [nimetatud määruse] artikli 6 punkti 1 kohaldamise, nii et kummagi äriühingu vastu tuleb esitada hagi selle liikmesriigi kohtusse, kus on äriühingu asukoht?”
The question
Eelotsuse küsimus
By this question the national court essentially asks whether the rule of special jurisdiction in Article 6, point 1, of the Regulation in respect of co-defendants is applicable to the action brought by an employee against two companies established in different Member States which he considers to have been his joint employers.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib küsimusega teada sisuliselt seda, kas määruse artikli 6 punktis 1 sätestatud valikulise kohtualluvuse eeskirja kaaskostjate puhul võib kohaldada sellisele hagile, mille töötaja on esitanud kahe eri liikmesriikides asuva äriühingu vastu, keda ta peab oma kaastööandjateks.
The rules of jurisdiction over individual contracts of employment contained in the Regulation differ appreciably from the rules applicable in that field under the Brussels Convention.
Määruses sisalduvad töölepingutele kohaldatavad kohtualluvuse eeskirjad erinevad tunduvalt sellele valdkonnale Brüsseli konventsiooni raames kohaldatavatest eeskirjadest.
In the Brussels Convention the only specific rule concerning contracts of employment was introduced in 1989.
Brüsseli konventsiooni lisati ainus töölepinguid puudutav erieeskiri aastal 1989.
That rule appeared in Section 2 of Title II of that convention, concerning special jurisdiction, and had been added in the form of a particular case of the jurisdiction rule laid down in Article 5, point 1, of the Brussels Convention in matters relating to a contract.
See eeskiri asub selle konventsiooni II peatüki 2. jaos, mis käsitleb valikulist kohtualluvust, ning see lisati kui erijuhtum Brüsseli konventsiooni lepingute valdkonda puudutava artikli 5 punktis 1 ette nähtud kohtualluvuse eeskirjaga võrreldes.
In the Regulation, jurisdiction over individual contracts of employment is the subject of a specific section, namely Section 5 of Chapter II.
Määruses on töölepingute kohtualluvus eraldi jao, nimelt II peatüki 5. jao esemeks.
That section, which contains Articles 18 to 21 of the Regulation, seeks to ensure that employees are afforded the protection referred to in recital 13 of the preamble thereto.
Selle jao – kuhu kuuluvad määruse artiklid 18–21 – eesmärk on kindlustada töötajale kaitse, mis on ette nähtud määruse põhjenduses 13.
As maintained, or at least acknowledged, by Glaxosmithkline and Laboratoires Glaxosmithkline, the French, German, Italian and United Kingdom Governments and the Commission of the European Communities, it is apparent from the wording of the provisions of Section 5 that they are not only specific but also exhaustive.
Nagu on kinnitanud või vähemalt möönnud põhikohtuasja hagejad, Prantsusmaa, Saksamaa, Itaalia ja Ühendkuningriigi valitsus ning Euroopa Ühenduste Komisjon, tuleneb kõnealuse 5. jao sätete sõnastusest, et tegemist ei ole mitte üksnes erijuhte kindlaksmääravate, vaid ka ammendavate eeskirjadega.
Thus, it is clear from Article 18, point 1, of the Regulation, first, that any dispute concerning an individual contract of employment must be brought before a court designated in accordance with the jurisdiction rules laid down in Section 5 of Chapter II of that regulation and, second, that those jurisdiction rules cannot be amended or supplemented by other rules of jurisdiction laid down in that regulation unless specific reference is made thereto in Section 5 itself.
Nii tuleneb määruse artikli 18 lõikest 1 esiteks, et töölepingutega seotud vaidlused alluvad kohtule, mis tehakse kindlaks sama määruse II peatüki 5. jao kohaselt, ning teiseks, et neid kohtualluvuse eeskirju ei saa muuta või täiendada samas määruses sisalduvate teiste kohtualluvust reguleerivate eeskirjade abil, välja arvatud juhul, kui samas 5. jaos on neile otseselt viidatud.
Article 6, point 1, of the Regulation falls not within Section 5 of Chapter II of the Regulation but within Section 2 thereof.
Samas ei kuulu määruse artikli 6 punkt 1 mitte nimetatud II peatüki 5. jakku, vaid selle 2. jakku.
Article 6, point 1, of the Regulation is not referred to at all in Section 5, unlike Article 4 and Article 5, point 5, of the Regulation, the application of which is preserved expressly by Article 18(1) thereof.
5. jaos ei viidata kordagi artikli 6 punktile 1, erinevalt artiklist 4 ja artikli 5 punktist 5, mille kohaldamist artikli 18 lõige 1 sõnaselgelt lubab.
The rule of jurisdiction laid down in Article 6, point 1, of the Regulation is also not the subject of a corresponding provision in Section 5, unlike the rule laid down in Article 6, point 3, concerning the case of counterclaims, which has been incorporated in Article 20, point 2, of that regulation.
Artikli 6 punktis 1 ette nähtud kohtualluvuse eeskirjale ei viita ka ükski vastav säte 5. jaos, erinevalt sama artikli 6 punktis 3 ette nähtud reeglist, mis puudutab vastuhagi ning esineb nimetatud määruse artikli 20 lõikes 2.
It is therefore clear that a literal interpretation of Section 5 of Chapter II of the Regulation leads to the conclusion that that section precludes any recourse to Article 6, point 1, thereof.
Seega tuleb järeldada, et määruse II peatüki 5. jao grammatiline tõlgendus viib järeldusele, et see jagu välistab igasuguse tuginemise määruse artikli 6 punktile 1.
That interpretation is, moreover, supported by the ‘travaux préparatoires’.
Seda tõlgendust kinnitavad muu hulgas määruse ettevalmistavad materjalid.