natgillin/translations-raw huggingface dataset:
With respect to funding, the European Commission has published its communication on the financial perspective for the post-2006 period.
Üha laieneva liidu ajaloolisel taustal on Euroopa Liit jõudnud kriitilisse perioodi, mil arutletakse tulevase liidu juhtimise, rahastamise ja prioriteetide üle ning tehakse neid puudutavaid otsuseid.
1) Director, European Policies Research Centre, University of Strathclyde, Glasgow, United Kingdom (http://www.eprc.strath.ac.uk).
1 Euroopa Poliitikauuringute Keskuse direktor, Strathclyde´i ülikool, Glasgow, Ühendkuningriik (http://www.eprc.strath.ac.uk).
Three questions to
Kolmküsimust PéterBalázsile, Balázsile,
Member of the European Commission an EU-25. While some new Member States have a GDP per head approaching or exceeding the level of the poorer EU-15 countries (Cyprus, Malta, Slovenia, the Czech Republic), most have per capita GDP of less than 60 % of the EU-25 average; in the case of Latvia, the figure falls to 37 % (2).
SKT inimese kohta on peaaegu samal tasemel mis praegustes vaesemates liikmesriikides või isegi ületab seda (Küpros, Malta, Sloveenia ja Tšehhi Vabariik), siis enamikus jääb SKT inimese kohta alla 60% 25-liikmelise liidu keskmisest. Läti puhul on see näitaja koguni 37%.1
Beyond the differences between national contexts, in what way has the preaccession phase already contributed to reducing the gap with the EU-15 in your opinion?
Milline on teie arvates olnud liitumiseelse faasi panus mahajäämuse vähendamisse EL-15ga võrreldes?
In environment and transport, where new Member States lag behind, important projects have already received European support.
Keskkonna ja transpordi alal, milles esineb mahajäämust, on mitmed tähtsad projektid juba Euroopa Liidu toetust saanud.
Quality of infrastructure has improved, and national administrations have learnt about how cohesion policy works.
Infrastruktuuri kvaliteet on paranenud ja riiklikud haldusorganid õppinud, kuidas ühtekuuluvuspoliitikat ellu viia.
They are now in a good position to benefit fully from regional aid.
Nüüd on neil hea alus regionaalabist maksimaalset kasu saada.
What is, for you, the greatest challenge for the implementation of the cohesion policy in the new Member States during the period 2004–06?
Mis on teie jaoks suurimaks väljakutseks ühtekuuluvuspoliitika rakendamisel uutes liikmesriikides ajavahemikus 2004-2006?
Good management, finding high-quality projects and setting up partnerships are all significant challenges.
Hea juhtimine, kvaliteetsete projektide leidmine ja partnerluse arendamine on kõik olulisteks väljakutseteks.
The period 2004–06 is short.
Ajavahemik 2004-2006 on lühike.
It requires swift action, also because of the decommitment rule ‘n+2’.
Lisaks nõuab see kiiret tegutsemist seoses kohustustest vabastamise reegliga „n + 2“.
What do you think of the Commission’s proposals regarding financial perspectives and also the reform of the cohesion policy after 2006?
Kuidas hindate komisjoni ettepanekuid, mis käsitlevad uusi fi nantsperspek-tiive ja ühtekuuluvuspoliitika reformi pärast aastat 2006?
Clearly, the new Member States have made significant economic progress in recent years.
Uued liikmesriigid on viimastel aastatel teinud läbi kiire majandusliku arengu.
With the exception of the Czech Republic, all of the accession countries experienced real GDP growth well in excess of the EU-15 average over the 1997–2001 period. Annual average growth fi g-ures ranged from 3.3 % in Slovakia to 6.1 % in Latvia.
Kõigis liituvates riikides, välja arvatud Tšehhi Vabariigis, oli majanduskasv aastatel 1997–2001 selgelt kiirem kui 15-liikmelises Euroopa Liidus: keskmine aastane majanduskasv jäi 3,3% (Slovakkia) ja 6,1% (Läti) vahele.
The growth projections for 2003–06 are in a similar range (3.0 to 6.3 %), notwithstanding predictions of more difficult economic conditions and a growing divergence between the very strong performance of the Baltic States and the other accession countries.
Aastateks 2003-2006 prognoositakse sarnast majanduskasvu (36,3%) sellele vaatamata, et üldiselt ennustatakse majandusolukorra keerukamaks muutumist, ja hoolimata kasvavast lõhest väga kiirelt arenevate Balti riikide ja teiste liituvate riikide vahel.
The proposals respond to the increase in disparities after enlargement: they concentrate money on less-developed regions and allocate sufficient resources outside of the convergence priority.
Need ettepanekud on vastukaaluks laienemisjärgsele ebavõrdsuse suurenemisele: nad suunavad raha vähem arenenud piirkondadesse ja eraldavad piisavalt vahendeid väljaspool vastastikuse lähendamise prioriteete.
In addition to this ‘twin-track’ approach, I fully share the goal of putting cohesion policy at the service of the Lisbon strategy.
Lisaks sellele „kaherajalisele“ lähenemisele toetan täielikult ka ühtekuuluvuspoliitika Lissaboni strateegia huvides rakendamise eesmärki.
Cohesion policy is essential for making the European economy more competitive.
Ühtekuuluvuspoliitika on Euroopa Liidu konkurentsivõime tõstmisel esmatähtis.
Nevertheless, while the conclusion of accession negotiations represents a major achievement for the new Member States, the transition process is not yet over (3).
Kuid ehkki liitumisläbirääkimiste lõpetamine on uutele liikmesriikidele suur saavutus, pole üleminekuperiood siiski veel läbi.2 Mõned uued liikmesriigid pole üle saanud 1990ndate aastate alguse SKT katastroofilisest langusest.
Challenges of enlargement
Laienemise väljakutsed
The headline figures on the implications of EU enlargement for cohesion are well known.
Euroopa Liidu laienemise võtmearvud, mis mõjutavad ühtekuuluvuspoliitikat, on laialt teada.
Enlargement will involve a 20 % increase in population but only a 5 % increase in GDP, leading to a fall of more than 12 % in average GDP per head in
Laienemisega kasvab liidu rahvaarv 20 protsenti, kuid SKT üksnes 5 protsenti, mis tähendab, et 25 liikmesriigiga liidus kahaneb keskmine SKT inimese kohta 12 protsendi võrra. Kui mõne uue liikmesriigi
Surface area: 93 030 km²Population: 10 142 000 inhabitants Per capita GDP index (2002): 53 (EU-15 = 100)
Pindala: 93 030 km²Rahvaarv: 10 142 000SKT inimese kohta (2002): 53 (EU-15 = 100)
Structural Funds strategy (2004–06): The Community support framework for Hungary (EUR 1 995 million) is aimed at competitiveness in the productive sector, employment and human resources, improvement of transport infrastructure and environmental protection, and local development.
Struktuurifondide strateegia(2004-2006):Ungari Ühenduse abi raamprogramm (1 995 miljonit eurot) hõlmab tootmissektori konkurentsivõimet, tööhõivet ja inimressursse, transpordiinfrastruktuuride parandamist ja keskkonnakaitset ning piirkondlikku arengut.
Hungary: training programme for young Roma
Ungari: Noorte mustlaste koolitusprogramm
For Bulgaria and Romania, the GDP per head figures are 29 and 27 % respectively.) Transition report 2003: Integration and regional cooperation, European Bank For Reconstruction and Development, London.
Bulgaaria ja Rumeenia puhul on SKT inimese kohta vastavalt 29% ja 27%.2 Üleminekuaruanne 2003: Integratsioon ja regionaalkoostöö, Euroopa Rekonstruktsiooni- ja Arengupank, London.
Indeed, according to estimates by the European Bank for Reconstruction and Development (EBRD), the real GDP for Latvia, Lithuania and Estonia in 2002 was still below the 1989 level.
Põhjalikult laienemisest ni- ja Arengupanga hinnangul oli Läti, Leedu ja Eesti tegelik SKT endiselt väiksem kui 1989. aastal.
Despite impressive structural and institutional reforms, there are deficiencies across the central and east European accession countries in the development of financial markets, the restructuring of strategic sectors such as energy, heavy industry and agriculture, the quality of public administration and the business environment.
Vaatamata väga edukatele struktuurilistele ja institutsionaalsetele reformidele on liituvates riikides näiteks finantsturgude arengu, strateegiliste sektorite, nagu energiatööstuse, rasketööstuse ja põllumajanduse restruktureerimise, avaliku halduse kvaliteedi ning ettevõtluskliima vallas siiski vajakajäämisi.
Recent growth has been underpinned by strong private and public consumption, at the expense of high budget deficits.
Viimaste aastate majanduskasvu on toetanud tugev tarbimine era- ja avalikus sektoris, mis on kaasa toonud suure eelarvedefi tsii-di.
General government deficits range up to 9 % of GDP, and public spending will come under strong pressure as the new Member States prepare for euro entry.
Üldiselt on defitsiidi osakaal kuni 9% SKTst ning pealegi avaldab riiklikele kulutustele tugevat survet ka valmistumine euro kasutuselevõtuks.
The labour market situation presents further challenges.
Ka tööturg pakub suure väljakutse.
Across the new Member States, unemployment averages 15 % (although some national rates are in the range 3 to 6 %).
Uute liikmesriikide keskmine töötuse määr on 15% (ehkki mõnes riigis on see 3-6%).
Gains in labour productivity have been associated with stagnating or declining employment and the creation of new jobs has been insufficient to compensate for redundancies.
Tööjõu produktiivsuse kasvu tulemusel on tööhõive olukord jäänud endiseks või halvenenud; uusi töökohti pole loodud piisavalt, et seda korvata.
The employment rate for the new Member States averages 56 % (52 % in Poland), compared to 64 % in the EU-15.
Uute liikmesriikide keskmine tööhõive määr on 56% (Poolas 52%), samas 15-liikme-lises liidus 64%.
The labour markets of the new Member States have significant structural differences to those of the EU-15, notably a higher proportion of workers in agriculture (11 versus 3 %) and a much smaller proportion of the workforce in services (28 versus 44 %).
Uute liikmesriikide tööturg erineb oma struktuurilt praegustest liikmesriikidest tunduvalt, eelkõige selle poolest, et põllumajandustöötajate osakaal on seal suurem (11%, praeguses ELis 3%) ning teenuste sektoris tunduvalt väiksem (28%, praeguses ELis 44%).
If the accession countries are to meet the Lisbon employment target of 70 %, it is primarily in services where job creation will need to take place (4).
Kui liituvad riigid tahavad saavutada Lissaboni strateegias eesmärgiks seatud 70% tööhõive määra, siis tuleb töökohti juurde luua just teenuste sektoris.3
European funds co-financed the Bratislava bypass (Slovakia) the accession countries have mostly seen little improvement in their socioeconomic position since the start of transition and are characterised by the lowest growth, highest unemployment and least-favourable economic structure.
Euroopa Liidu fondid kaasfinantseerivad Bratislava ümbersõitu (Slovakkia)
Economic growth in the new Member States has been accompanied by a significant widening of regional disparities.
Uute liikmesriikide majanduskasv on toimunud käsikäes piirkondliku ebavõrdsuse suurenemisega.
In almost every country, the most prosperous regions have grown fastest, closing the development gap with the EU-15, while the poorest regions have experienced a decline in GDP per head relative to the EU average.
Peaaegu kõigis riikides on jõukamad piirkonnad arenenud kõige kiiremini ning jõudnud praegustele liikmesriikidele arengus järele, samal ajal kui vaeseimates piirkondades on SKT inimese kohta ELi keskmisega võrreldes langenud.
There are considerable differences among the accession countries in terms of their territorial structures and economic development challenges and opportunities but, in general, four spatial patterns can be observed.
Liituvate riikide olukord on territoriaalse struktuuri ning majandusarengu ees seisvate väljakutsete ja võimaluste poolest väga erinev, kuid siiski on võimalik välja tuua neli üldist territoriaalset arengumudelit.
Thirdly, the experience of transition has often been unfavourable for small towns and rural areas.
Kolmandaks on üleminekuaeg sageli olnud ebasoodne väikelinnadele ja maapiirkondadele.
These have often faced difficulty in adapting to transition, experiencing the significant economic and social costs of restructuring but with limited opportunities for growth.
Raskusi on olnud kohanemisega, kuna restruktureerimine toob kaasa suuri kulutusi, kuid majanduskasvuks on võimalusi piiratult.
Firstly, growth has been strongest in the capital cities and other major urban areas.
Esiteks on majanduskasv olnud kiireim pealinnades ja teistes linnastunud piirkondades.
These tend to be regions that started from favourable positions prior to transition and were able to achieve rapid restructuring and adaptation to market economic conditions.
Need piirkonnad olid üleminekuperioodi algul paremas olukorras, seal suudeti restruktureerimine kiiresti läbi viia ning kohaneti paremini turumajanduse tingimustega.
The cities of Prague, Bratislava, Budapest and Warsaw regions, for example, have seen their GDP per head rise to between 150 and 220 % of their respective national averages.
Näiteks Praha, Bratislava, Budapesti ja Varssavi piirkondade SKT inimese kohta moodustas 150-220% riigi keskmisest.
Lastly, and notwithstanding the considerable job losses already experienced, the delays in restructuring the mining, steel, energy and other heavy industries mean that many old-industrial areas continue to present some of the most serious economic, social, political and environmental challenges to the transformation process.
Neljandaks saab välja tuua, et mäe-, terase- ja energiatööstuse ning teiste rasketööstuse harude liiga aeglase restruktureerimise tõttu on juba praegu kadunud hulk töökohti ning paljud vanad tööstuspiirkonnad kujutavad endast endiselt väga tõsist majanduslikku, sotsiaalset, poliitilist ja keskkonnaprobleemi.
Secondly, there are west–east regional differences in economic development.
Teiseks võib majandusarengus täheldada regionaalseid erinevusi ida-lääne suunal.
While many regions close to the EU-15 border have been able to benefit from investment, tourism and cross-border cooperation, the eastern border regions of
Kui praeguse Euroopa Liidu piiridele lähemal asuvad piirkonnad on leidnud välisinvesteeringuid, arendanud turismi ja piiriülest koostööd, siis liituvate riikide idapoolsete piirialade sotsiaalmajanduslik olukord pole alates üleminekuperioodi algusest märkimisväärselt paranenud ning seal on madalaim majanduskasv, kõrgeim töötuse määr ja kõige ebasoodsam majandusstruktuur.
Over the past decade, the new Member States have, to different degrees, given a higher profile to regional policy issues.
Viimase kümne aasta jooksul on uued liikmesriigid hakanud vähemal või rohkemal määral regionaalpoliitikat tähtsustama.
Promoted by preaccession funding under Phare,
Liituvad riigid on saanud ja saavad aastatel 2000-2006 liitumiseelselt PHARE, ISPA ja SAPARDi toetusi umbes 3 miljardit eurot aastas.
Havlik, P. (2003), EU enlargement: growth, competitiveness and some challenges facing the future Member States, Vienna Institute for Interna-
Havlik, P. (2003) ELi laienemine: majanduskasv, konkurentsivõime ja mõningad tulevaste liikmesriikide ees seisvad väljakutsed, Viini Rahvusvaheliste Majandusuuringute Instituut.
Spotlight on enlargement
Põhjalikult laienemisest naalarenguga tegelevate institutsioonide infrastruktuuri.
ISPA and Sapard, totalling approximately EUR 3 billion per year over the 2000–06 period, the accession States have undertaken reforms of territorial administration to give a greater role to the regions (in the larger countries) and have invested in the institutional infrastructure for regional development.
1990ndate lõpus anti regionaalpoliitikale ka õiguslik alus ning igas riigis on nüüdseks välja arendatud rida regionaalarenguga seotud kontseptsioone, strateegiaid, plaane ja programme, mida rakendatakse terve hulga kohalikele omavalitsustele ja ettevõtetele suunatud meetmete kaudu.
With the availability of substantial funding under EU cohesion policy, the new Member States face important policy choices.
ELi ühtekuuluvuspoliitika raames on ette nähtud ulatuslikud rahastamisvõimalused, millega seoses uutel liikmesriikidel tuleb teha tähtsaid poliitilisi valikuid.
On the one hand, they need national regional development policies that support all regions to exploit growth potential, in particular those regions that are the ‘motors’ of development.
Ühest küljest on neil vaja siseriiklikku regionaalarengupoliitikat, mis aitaks kasvupotentsiaali rakendada kõigis piirkondades põhirõhuga neil, mis on riigi arengumootoriks.
On the other hand, they also need structural policies to accelerate adaptation of old-industrial regions and to develop the peripheral, poorest and structurally backward regions, especially those on the eastern borders of the accession countries.
Teisalt aga tuleb samuti arendada struktuuripoliitikat, mis kiirendaks vanade tööstuspiirkondade kohanemist uute oludega ja arendaks äärealadel asuvaid, vaeseimaid ja arengus enim maha jäänud, eelkõige aga liituvate riikide idapiiridel asuvaid piirkondi.
In addressing these issues, the policy agenda for future Structural and Cohesion Funds includes: the development of the infrastructural base, where
SLOVAKKIA se ja ettevõtlusega seotud aladel; keskkonnainvesteeringud, mille eesmärgiks on kaotada minevikupärandi negatiivne mõju ja saavutada vastavus ELi normidega; investeeringud uurimis- ja arendustegevusse (eriti ettevõtluses); väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete ning eelkõige selliste väiksemate teenuste sektori firmade arendamine, mis pakuvad suure osa antud sektori töökohtadest.
SLOVAKIA the current stock is overloaded; the promotion of greater labour mobility and training in technological, management and entrepreneurial skills; environmental investment to deal with the legacy of the past and to meet the requirements of EU directives; investment in R & D, notably by business; the development of the SME sector, especially very small service firms, that account for a large number of service sector jobs. Surface area: 48 845 km²Population: 5 379 000 inhabitants Per capita GDP index (2002): 47 (EU-15 = 100)
Pindala: 48 845 km²Rahvaarv: 5 379 000SKT inimese kohta (2002): 47 (EU-15 = 100)
Structural Funds strategy (2004–06): Slovakia will channel its resources (EUR 1 041 million) through four operational programmes devoted to: industry and services, human resources, basic infrastructure, agriculture and rural development.
Struktuurifondide strateegia(2004-2006):Slovakkial on kavas 4 programmi (1 041 miljonit eurot): tööstus ja teenuste sektor, inimressursid, infrastruktuurid ning põllumajandus ja maapiirkondade areng.
For the 2004–06 period, a financial framework for enlargement was agreed under the Danish Presidency in late 2002.
Taani eesistumise ajal võeti 2002. aasta lõpul vastu laienemise finantsraamistik aastateks 2004-2006.
Designed to ensure that each new Member State is fi nan-cially better placed after accession than before membership,
Ühinemislepingus, mille üks eesmärke on tagada, et kõik uued liikmesriigid
Allocations for structural actions in the new Member States: 2004–06 (million EUR in current prices)
Toetused struktuurimeetmetele uutes liikmesriikides: 2004-2006 (miljonit eurot praegustes hindades)
Cohesion Fund (*)
Ühtekuuluvusfond * Kokku
(*) Average.(**) Including the Financial Instrument for Fisheries Guidance.
* Keskmine. ** Kaasa arvatud kalanduse arendusrahastu (FIFG).
61 % of Structural Funds are planned to be spent on the ERDF, 25 % on the ESF, 12 % on the EAGGF and 2.4 % via the FIFG.
Põhjalikult laienemisest saavutaksid pärast liitumist rahaliselt parema seisu, nähti ette lisatoetused Schengeni nõuete täitmiseks ja põllumajanduse otsetoetuste suurendamiseks ning 1 miljardi euro suurune rahavoogude toetus Poolale.
the enlargement agreement included additional money for meeting Schengen requirements and the ability for new Member States to top up direct payments to farmers, as well as an early-release cashflow facility for Poland worth up to EUR 1 billion.
Laienemise finantstingimused jäävad üldiselt 1999. aastal Berliini leppes kindlaksmääratud ELi kohustuste ja väljamaksete piiridesse.
The new Member States face important institutional challenges in implementing EU cohesion policy.
ELi ühtekuuluvuspoliitika rakendamisel seisab uute liikmesriikide ees tõsiseid institutsioonilisi probleeme.
Notwithstanding the valuable experience gained in the preaccession period, European Commission reports show that programming capacity for managing and implementing structural instruments is constrained by problems such as inadequate strategic direction, poor inter-ministerial coordination, delays in establishing monitoring systems and, perhaps most of all, an underdeveloped ‘pipeline’ for generating projects, which could endanger the timely absorption of funding.
Euroopa Komisjoni aruannetest nähtub, et vaatamata liitumiseelsel perioodil saadud väärtuslikele kogemustele takistavad struktuuriinstrumentide juhtimise ja rakendamise planeerimist mitmesugused probleemid, nagu ebaadekvaatne strateegiline juhtimine, ebapiisav ministeeriumide vaheline koordineerimine, viivitused järelevalvesüsteemide loomisel ning tõenäoliselt kõige enam korralikult välja arendamata projektide genereerimise võrgustik, mis ei võimalda toetusi õigeaegselt vastu võtta.
Absorption capacity is also limited by a shortage of qualified staff, poor communication between levels of administration and some weaknesses in the Phare-funded preparatory programmes.
Vastuvõtuvõimet piiravad ka kvali- f i fitseeritud töötajate vähesus, kommunikatsiooniprobleemid eri tasandi asutuste vahel ning vajakajäämised mõningates PHARE kaudu rahastatud ettevalmistavates programmides.
The potential for regional participation in programming varies greatly, while the preparedness of local authorities and NGOs appears to be limited or non-exist-ent.
Piirkondade osalemisvõimekus planeerimises on väga erinev, ning kohalike omavalitsuste ja valitsusväliste organisatsioonide ettevalmistus tundub piiratud või lausa olematu.
Lastly, the co-financing requirements may be problematic because of budgetary constraints and a lack of financial resources among potential beneficiaries.
Lisaks võib problemaatiliseks osutuda ka kaasrahastamise nõuetele vastamine, kuna võimalike toetusesaajate eelarve on pingeline ja rahalised vahendid piiratud.
Nevertheless, the 2004–06 period provides an important opportunity for learning, and the experience of new Member States in the past (Austria, Finland, Sweden) is that practical experience for effective programming can be acquired quickly.
Siiski pakuvad aastad 2004-2006 suurepärase võimaluse õppida, ning hiljem ühinenud liikmesriikide (näiteks Austria, Soome ja Rootsi) kogemus näitab, et praktilisi kogemusi saades on tõhus planeerimine võimalik kiiresti omandada.
With respect to structural actions, there are several points to note.
Seoses struktuurimeetmetega võib siinkohal välja tuua mitu olulist momenti.
Firstly, Poland is by far the largest single recipient of structural funding, accounting for around 52 % of commitment appropriations.
Esiteks on Poola kaugelt suurim struktuuritoetuste saaja (umbes 52% kulukohustuste assigneeringutest).
Secondly, the share assigned to the Cohesion Fund is far more significant than for the current membership: it accounts for over one third of the commitment appropriations compared with 18 % for the current four beneficiaries.
Teiseks on Ühtekuuluvusfondi osa tunduvalt suurem kui praeguste liikmete puhul: see moodustab üle kolmandiku kulukohustuste assigneeringutest, samas kui praeguse nelja toetusesaaja puhul on see 18%.
A third point is the very high share of Objective 1 funding within the Structural Funds appropriations; this accounts for over 93 % of the total compared with just under 70 % in the current allocations for the EU-15.
Kolmandaks tuleb märkida, et struktuurifondide eraldistes on väga suur osakaal eesmärgil 1, mis moodustab üle 93% kogusummast (15-liikmelises liidus 70%).
This is an obvious consequence of the fact that some 92 % of the population of the 10 accession countries meet the Objective 1 criteria.
See näitab ilmekalt, et ligikaudu 92% kümne liituva riigi rahvastikust vastab eesmärgi 1 kriteeriumidele.
Lastly, the per capita allocations for the new Member States are substantially lower than for the poorer members of the EU-15.
Neljandaks on uutele liikmesriikidele elaniku kohta antavad toetused oluliselt väiksemad kui praeguse liidu vaesemate liikmesriikide puhul.