natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is immaterial in this regard whether that conduct is to be regarded as a positive act, namely the adoption of Regulations No 1637/98 and No 2362/98 following the DSB’s decision of 25 September 1997, or as an omission, namely the failure to adopt measures calculated to ensure the correct implementation of that decision.
Selles osas ei oma tähtsust, kas nimetatud käitumine peab seisnema aktiivses tegevuses, st määruste nr 1637/98 ja nr 2362/98 vastuvõtmises pärast VLO 25. septembri 1997. aasta otsust, või tegevusetuses, st selliste aktide vastu võtmata jätmises, mille ülesanne on tagada selle otsuse korrektne täitmine.
Failure on the part of the Community institutions to act can also fall within the legislative function of the Community, including in the context of actions for damages (see, to this effect, Les Grands Moulins de Paris v EEC, paragraph 9).
Ühenduse institutsioonide tegevusetus võib samuti kuuluda ühenduse seadusandliku funktsiooni alla, eelkõige vastutuse kohaldamise menetluses (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Les Grands Moulins de Paris vs. EMÜ, punkt 9).
It follows from all of the foregoing that, in affirming in the judgments under appeal the existence of a regime providing for noncontractual liability of the Community on account of the lawful pursuit by it of its activities falling within the legislative sphere, the Court of First Instance erred in law.
Kõigest eeltoodust tuleneb, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta kehtestas vaidlustatud kohtuotsustes ühenduse lepinguvälise vastutuse korra olemasolu ühenduse seadusandliku tegevuse hulka kuuluva õiguspärase tegevuse puhul.
However, two further points should be made.
Selles osas tuleb siiski teha kaks täpsustust.
First, the finding in paragraph 179 of the present judgment is made without prejudice to the broad discretion which the Community legislature enjoys where appropriate for the purpose of assessing whether the adoption of a given legislative measure justifies, when account is taken of certain harmful effects that are to result from its adoption, the provision of certain forms of compensation (see to this effect, with regard to agricultural policy, Joined Cases C-20/00 and C-64/00 Booker Aquaculture and Hydro Seafood [2003] ECR I-7411, paragraph 85).
Esiteks tuleb rõhutada, et käesoleva kohtuotsuse punktis 179 tehtud järeldus ei piira laia kaalutlusõigust, mis on ühenduse seadusandjale vastaval juhul antud selleks, et hinnata, kas konkreetse normatiivakti vastuvõtmisel on põhjendatud – arvestades selle akti vastuvõtmise tagajärjel tekkivat teatud kahjulikku mõju – näha ette teatud liiki hüvitis (vt selle kohta põllumajanduspoliitika valdkonnas 10. juuli 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-20/00 ja C-64/00: Booker Aquaculture ja Hydro Seafood, EKL 2003, lk I-7411, punkt 85).
Second, it is to be remembered that it is settled caselaw that fundamental rights form an integral part of the general principles of law the observance of which the Court ensures.
Teiseks tuleb meenutada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on põhiõigused lahutamatu osa õiguse üldpõhimõtetest, mille järgimist ühenduse kohus tagab.
With regard, more specifically, to the right to property and the freedom to pursue a trade or profession, the Court has long recognised that they are general principles
Mis puudutab täpsemalt omandiõigust ja kutsealal tegutsemise vabadust, siis on Euroopa Kohus juba pikka aega tunnustanud neid kui ühenduse õiguse
It has thus held that, while the exercise of the right to property and to pursue a trade or profession freely may be restricted, particularly in the context of a common organisation of the market, that is on condition that those restrictions in fact correspond to objectives of general interest pursued by the Community and that they do not constitute, with regard to the aim pursued, a disproportionate and intolerable interference which infringes upon the very substance of the rights guaranteed (see, inter alia, Case 265/87 Schräder HS Kraftfutter [1989] ECR 2237, paragraph 15; Germany v Council, paragraph 78; and Case C-295/03 P Alessandrini and Others v Commission [2005] ECR I-5673, paragraph 86).
Seetõttu leidis kohus, et eeskätt ühise turukorralduse raames võib omandiõiguse ja kutsealal tegutsemise vabaduse kasutamist piirata eelkõige tingimusel, et need piirangud vastavad tegelikult ühenduse poolt taotletava üldise huvi eesmärkidele ega kujuta seda eesmärki arvestades ebaproportsionaalset ja talumatut sekkumist, mis kahjustaks tagatud õiguste olemust (vt eelkõige 11. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas 265/87: Schräder HS Kraftfutter, EKL 1989, lk 2237, punkt 15; eespool viidatud kohtuotsus Saksamaa vs. nõukogu, punkt 78, ja 30. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-295/03 P: Alessandrini jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I-5673, punkt 86).
It follows that a Community legislative measure whose application leads to restrictions of the right to property and the freedom to pursue a trade or profession that impair the very substance of those rights in a disproportionate and intolerable manner, perhaps precisely because no provision has been made for compensation calculated to avoid or remedy that impairment, could give rise to noncontractual liability on the part of the Community.
Sellest järeldub, et ühenduse normatiivakt, mille kohaldamine piirab omandiõigust ja kutsealal tegutsemise vabadust ning mis kahjustab nende õiguste olemust ebaproportsionaalselt ja talumatult, kuna vastaval juhul ei ole täpselt ette nähtud nimetatud kahju välistavat või kergendavat hüvitist, võib kaasa tuua ühenduse lepinguvälise vastutuse.
Having regard to the features of the present cases, it should also be noted that it follows from the Court’s caselaw that an economic operator cannot claim a right to property in a market share which he held at a given time, since such a market share constitutes only a momentary economic position, exposed to the risks of changing circumstances (see to this effect, in particular, Germany v Council, paragraph 79, and Alessandrini and Others v Commission, paragraph 88).
Käesolevate kohtuasjade tunnuseid arvestades tuleb samuti meeles pidada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei ole ettevõtjal õigust nõuda omandiõigust turuosa suhtes, mis talle mingil ajahetkel kuulus, kuna selline turuosa väljendab üksnes hetkel kehtivat majanduslikku seisu, mis sõltub olukorra muutumisest (vt selle kohta eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Saksamaa vs. nõukogu, punkt 79, ja Alessandrini jt vs. komisjon, punkt 88).
The Court has also stated that the guarantees accorded by the right to property or by the general principle safeguarding the freedom to pursue a trade or profession cannot be extended to protect mere commercial interests or opportunities, the uncertainties of which are part of the very essence of economic activity (Case 4/73 Nold v Commission [1974] ECR 491, paragraph 14).
Euroopa Kohus on samuti leidnud, et omandiõigusega või kutsealal tegutsemise vabadust kaitsva üldpõhimõttega antud tagatisi ei saa laiendada selliste lihtsate kaubanduslike huvide või võimaluste kaitsmisele, mille muutlikkus on majandustegevusele omane (14. mai 1974. aasta otsus kohtuasjas 4/73: Nold vs. komisjon, EKL 1974, lk 491, punkt 14).
An economic operator whose business consists in particular in exporting goods to the markets of nonmember States must therefore be aware that the commercial position which he has at a given time may be affected and altered by various circumstances and that those circumstances include the possibility, which is moreover
Seega peab ettevõtja, kelle tegevus seisneb eelkõige eksportimises kolmandate riikide turgudele, olema teadlik asjaolust, et tema kaubanduslikku positsiooni mingil konkreetsel ajahetkel võivad mõjutada ja muuta erinevad tegurid ning et nende tegurite hulgas on võimalus, mis on muu hulgas selgelt sätestatud ja reguleeritud
FIAMM AND OTHERS v COUNCIL AND COMMISSION expressly envisaged and governed by Article 22 of the DSU, that one of the nonmember States will adopt measures suspending concessions in reaction to the stance taken by its trading partners within the framework of the WTO and will for this purpose select in its discretion, as follows from Article 22(3)(a) and (f) of the DSU, the goods to be subject to those measures.
VLK artiklis 22, et mõni sellistest kolmandatest riikidest võtab vastu kontsessioone peatavad meetmed, et vastata niimoodi oma kaubanduspartnerite võetud seisukohale WTO raames, ja valib ise sel eesmärgil ning vastavalt VLK artikli 22 lõike 3 punktidele a ja f kaubad, mille suhtes nimetatud meetmeid kohaldada.
Although it follows from paragraphs 176 and 179 of the present judgment that the Court of First Instance erred in law, it is settled caselaw that, if the grounds of a judgment of the Court of First Instance disclose an infringement of Community law but its operative part is shown to be well founded on other legal grounds, the appeal must be dismissed (see, in particular, Case C-320/92 P Finsider v Commission [1994] ECR I-5697, paragraph 37; Case C-150/98 P ESC v E [1999] ECR I-8877, paragraph 17; and Case C-210/98 P Salzgitter v Commission [2000] ECR I-5843, paragraph 58).
Kuigi käesoleva kohtuotsuse punktidest 176 ja 179 nähtub, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, peab meeles pidama, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et kui Esimese Astme Kohtu otsuse põhjenduste juures ilmneb ühenduse õiguse rikkumine, kuid otsuse resolutsioon on muude õiguslike asjaoludega põhjendatud, tuleb apellatsioonkaebus jätta rahuldamata (15. detsembri 1994. aasta otsus kohtuasjas C-320/92 P: Finsider vs. komisjon, EKL 1994, lk I-5697, punkt 37; 16. detsembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-150/98 P: MSK vs. E, EKL 1999, lk I-8877, punkt 17, ja 13. juuli 2000. aasta otsus kohtuasjas C-210/98 P: Salzgitter vs. komisjon, EKL 2000, lk I-5843, punkt 58).
That is the case here.
Selline on olukord käesolevas asjas.
The Court has held that Community law as it currently stands does not provide for a regime enabling the liability of the Community for its legislative conduct to found an action in a situation where any failure of such conduct to comply with the WTO agreements cannot be relied upon before the Community courts.
Euroopa Kohus leidis, et praegusel kujul ei näe ühenduse õigus ette korda, mis lubab kohaldada ühenduse vastutust seadusandliku tegevuse eest olukorras, kus sellise tegevuse võimalikule vastuolule WTO lepingutega ei saa ühenduse kohtus tugineda.
The claims for compensation by the applicants sought in particular to put in issue the liability of the Community for such conduct.
Hagejate kahju hüvitamise hagid sisaldasid aga just nõuet kohaldada ühenduse vastutust sellise tegevuse tõttu.
Accordingly, the Court of First Instance could only dismiss those claims, whatever the arguments put forward by the applicants to support them (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 59).
Neil asjaoludel pidi Esimese Astme Kohus sellised nõuded rahuldamata jätma sõltumata argumentidest, mida hagejad nende toetuseks esitasid (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Salzgitter vs. komisjon, punkt 59).
The Court of First Instance would thus have been obliged to dismiss the applicants’ claims on that basis if it had not made the error of law that led it to dismiss them on other grounds (see, by analogy, Finsider v Commission, paragraph 38, and ESC v E, paragraph 18).
Esimese Astme Kohus oleks seega pidanud sel alusel põhinevad hagejate nõuded rahuldamata jätma, kui ta ei oleks rikkunud õigusnormi, jättes need nõuded rahuldamata muudel põhjustel (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsused Finsider vs. komisjon, punkt 38, ja MSK vs. E, punkt 18).
It follows that, although the first plea relied upon in support of the crossappeals is well founded, it is of no consequence and must therefore be dismissed (see, by analogy, Salzgitter v Commission, paragraph 60).
Sellest järeldub, et kuigi vastuapellatsioonkaebuste toetuseks esitatud esimene väide on põhjendatud, ei ole see tulemuslik ning et seega tuleb see jätta rahuldamata (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Salzgitter vs. komisjon, punkt 60).
The second plea in the main appeals and the second and third pleas in the crossappeals
Peamiste apellatsioonkaebuste teine väide ja vastuapellatsioonkaebuste teine ja kolmas väide
In the light of the finding made in paragraph 176, and the matters set out in paragraph 163, of the present judgment, there is no need to examine the second plea in the main appeals, concerning the unusual nature of the damage allegedly suffered by FIAMM and Fedon, or the second and third pleas in the cross-appeals, respectively concerning the lack of certainty of that damage and the lack of a causal link between that damage and the conduct of the Community institutions.
Arvestades käesoleva kohtuotsuse punktis 176 tehtud järeldust ja käesoleva kohtuotsuse punktis 163 esitatud kaalutlusi, ei ole vaja uurida peamiste apellatsioonkaebuste teist väidet, mis käsitleb hagejate poolt väidetavalt kantud kahju ebatavalisust, ega vastuapellatsioonkaebuste teist ja kolmandat väidet, millest üks käsitleb mainitud kahju kindlaksmääratava laadi puudumist ja teine põhjusliku seose puudumist selle sama kahju ja ühenduse institutsioonide tegevuse vahel.
The claims for compensation on account of the duration of the proceedings at first instance
Hüvitise nõuded esimese astme menetluse kestuse tõttu
In the alternative, FIAMM and Fedon seek fair compensation having regard to the excessive duration of the proceedings at first instance.
Teise võimalusena taotlevad FIAMM ja Fedon õiglast hüvitist esimese astme menetluse liiga pika kestuse alusel.
Relying on Case C-185/95 P Baustahlgewebe v Commission [1998] ECR I-8417, paragraphs 26 to 49, FIAMM submits in this regard (i) that the case is of considerable financial importance to it, (ii) that the questions of fact here are very clear, (iii) that the conduct of none of the parties contributed to prolonging the procedure and (iv) that the Court of First Instance did not have to deal with exceptional circumstances.
Tuginedes 17. detsembri 1998. aasta otsusele kohtuasjas C-185/95 P: Baustahlgewebe vs. komisjon (EKL 1998, lk I-8417, punktid 26–49), väidab FIAMM selles osas esiteks, et kohtuasi on tema jaoks rahaliselt väga oluline, teiseks, et faktilised asjaolud on antud juhul väga selged, kolmandaks, et ühegi poole käitumine ei venitanud menetlust, ja neljandaks, et Esimese Astme Kohus ei pidanud tegelema erandlike asjaoludega.
The Commission contends that the forms of order sought by FIAMM and Fedon are inadmissible in this respect.
Komisjon väidab, et FIAMM-i ja Fedoni nõuded on selles küsimuses vastuvõetamatud.
In the case of Fedon’s appeal, the inadmissibility is dictated firstly by Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure of the Court of Justice, since Fedon has not stated any reasons at all to substantiate the claim.
Fedoni apellatsioonkaebus on vastuvõetamatu lähtuvalt eelkõige Euroopa Kohtu kodukorra artikli 112 lõike 1 punktist c, kuna Fedon ei ole oma nõuet millegagi põhjendanud.
Also, in the case of both appeals, the forms of order sought are necessarily inadmissible ratione materiae.
Mis puudutab mõlemaid apellatsioonkaebusi, siis need on vastuvõetamatud ratione materiae.
First, as is apparent from Articles 57 and 58 of the Statute of the Court of Justice, an appeal cannot concern new facts that have not already been set out at first instance.
Esiteks, nagu tuleneb Euroopa Kohtu põhikirja artiklitest 57 ja 58, ei tohi apellatsioonkaebuses esitada uusi asjaolusid, mida esimeses astmes ei esitatud.
Second, the length of the proceedings before the Court of First Instance cannot be characterised as a breach of procedure, in the absence of any effect on the outcome of the cases.
Teiseks ei kujuta Esimese Astme Kohtu menetluse pikkus endast menetlusnormide rikkumist, kui see ei mõjutanud kohtuasjade lahendust.
Finally, the forms of order sought are also inadmissible ratione personae, since the Community is represented in the present proceedings by the Council and the Commission and not by the Court of Justice, of which the Court of First Instance — to which the conduct giving rise to the liability alleged is attributed here — forms an integral part.
Lõpuks on mainitud vastuvõetamatus põhjendatud ratione personae, kuna ühendust esindavad käesolevas menetluses nõukogu ja komisjon ning mitte Euroopa Kohus, mille juurde kuulub Esimese Astme Kohus, kelle tegevus on väidetava vastutuse tekkimise aluseks.
Furthermore, compensation on grounds of fairness like the compensation granted in Baustahlgewebe v Commission cannot be envisaged here as FIAMM and Fedon are not obliged to pay into the Community budget a sum that is capable of being reduced.
Õiglusel põhinev hüvitis, nagu see määrati eespool viidatud kohtuotsuse Baustahlgewebe vs. komisjon aluseks olnud kohtuasjas, ei ole käesolevas asjas mõeldav, kuna FIAMM ja Fedon ei ole kohustatud maksma ühenduse eelarvesse summat, mida võib-olla vähendatakse.
Finally, the length of the proceedings before the Court of First Instance is in any event explained by the complexity of the cases, by the procedural hazards linked to the joinder of a multiplicity of cases brought in five different languages and involving three institutions and an intervener, by the reassignment of those cases to a larger
Esimese Astme Kohtu menetluse pikkuse tingivad igal juhul kohtuasjade keerukus, menetluslikud ekstsessid, mis on seotud viies erinevas menetluskeeles esitatud mitme kohtuasja liitmisega, mis hõlmavad kolme institutsiooni ning ühte menetlusse astujat, nende kohtuasjade määramine laiendatud kohtukoosseisule ning asjaolu, et
According to the Kingdom of Spain, the claims of FIAMM and Fedon are inadmissible as they were not relied upon at first instance and therefore could not be dealt with in the judgments under appeal.
Hispaania Kuningriik on seisukohal, et FIAMM-i ja Fedoni nõuded on vastuvõetamatud, kuna neid ei esitatud esimeses astmes ja seega ei olnud võimalik neid vaidlustatud kohtuotsustes käsitleda.
The appellants’ claims seeking reasonable satisfaction on account of the fact that the proceedings before the Court of First Instance exceeded a reasonable duration cannot be upheld here.
Hagejate nõudeid, millega nad soovivad saada õiglast hüvitist asjaolu tõttu, et menetlus Esimese Astme Kohtus ületas mõistliku tähtaja, ei saa antud asjas rahuldada.
As regards Fedon’s claim, suffice it to state that, while the claim is set out in the form of order sought, it is not mentioned at all in the main body of the appeal.
Fedoni nõude osas piisab tõdemusest, et seda nõuet, mis on küll esitatud apellatsioonkaebuse nõuete hulgas, ei ole märgitud kordagi selle sisulises osas.
As provided in Article 112(1)(c) of the Rules of Procedure, an appeal is to contain the pleas in law and legal arguments relied on.
Kodukorra artikli 112 lõike 1 punkti c kohaselt tuleb apellatsioonkaebuses märkida õigusväited ja argumendid.
Since such pleas and arguments, which are to be distinguished from the form of order sought by the action, referred to in Article 112(1)(d), were here entirely absent from Fedon’s appeal, it follows that the claim for reasonable compensation made by it, for which no reasoning at all is given, must be dismissed as manifestly inadmissible.
Kuna antud juhul ei esine Fedoni apellatsioonkaebuses üldse selliseid väiteid ja argumente, mida tuleb eristada apellatsioonkaebuse nõuetest, millele viitab sama artikli 112 lõike 1 punkt d, järeldub sellest, et Fedoni esitatud õiglase hüvitise nõue, mida ei ole millegagi põhjendatud, tuleb ilmse vastuvõetamatuse tõttu jätta rahuldamata.
As regards FIAMM’s claim, it must be pointed out that, where there is no indication that the length of the proceedings affected their outcome in any way, a plea that the proceedings before the Court of First Instance did not satisfy the requirements concerning completion within a reasonable time cannot as a general rule lead to the setting aside of the judgment delivered by the Court of First Instance (see, to this effect, Baustahlgewebe v Commission, paragraph 49).
FIAMM-i nõude osas tuleb meenutada, et kui puuduvad viited sellele, et menetluse kestus mõjutas vaidluse lahendust, ei saa väide, mis tugineb asjaolule, et menetlus Esimese Astme Kohtus ületas mõistliku tähtaja järgimisega seonduvad nõuded, üldreeglina kaasa tuua Esimese Astme Kohtu otsuse tühistamist (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe vs. komisjon, punkt 49).
In the present case, FIAMM has indeed not asserted that the allegedly excessive duration of the proceedings affected their outcome, or requested that the FIAMM judgment be set aside on this basis.
FIAMM ei ole käesolevas kohtuasjas muu hulgas väitnud, et menetluse väidetavalt liiga pikk kestus mõjutas vaidluse lahendust, ega palunud kohtuotsust FIAMM sel alusel tühistada.
As is apparent from Article 113(1) of the Rules of Procedure, any appeal is to seek to set aside, in whole or in part, the judgment of the Court of First Instance and, as the case may be, to seek the same form of order, in whole or in part, as that sought at first instance.
Nagu nähtub kodukorra artikli 113 lõikest 1, nõutakse apellatsioonkaebuses Esimese Astme Kohtu otsuse täielikku või osalist tühistamist ja vajaduse korral esimeses astmes esitatud nõuete täielikku või osalist rahuldamist.
In this regard, it is to be observed that in Baustahlgewebe v Commission, upon which FIAMM relies, the appeal before the Court of Justice was brought against a judgment in which the Court of First Instance had imposed a fine on the appellant for infringement of the competition rules, in exercise of the unlimited jurisdiction which it enjoys for that purpose and which the Court of Justice itself may exercise when it sets aside such a judgment of the Court of First Instance and rules on the action.
Selles osas tuleb märkida, et eespool viidatud kohtuotsuse Baustahlgewebe vs. komisjon aluseks olevas kohtuasjas, millele FIAMM tugineb, esitati Euroopa Kohtule apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu otsuse peale, milles Esimese Astme Kohus määras hagejale konkurentsieeskirjade rikkumise eest trahvi, kasutades talle sel otstarbel antud täielikku pädevust, mida Euroopa Kohus võib kasutada siis, kui ta tühistab Esimese Astme Kohtu otsuse ja lahendab hagi ise.
In paragraph 33 of that judgment, the Court of Justice noted the appellant’s right to fair legal process within a reasonable period and in particular to a decision on the merits of the allegations of infringement of competition law made against it by the Commission and of the fines imposed on it in that regard.
Mainitud kohtuotsuse punktis 33 meenutas Euroopa Kohus selles osas hageja õigust õiglasele kohtumenetlusele mõistliku tähtaja jooksul ja eelkõige sellele, et tehtaks otsus, kuivõrd põhjendatud on süüdistused, mis komisjon talle konkurentsiõiguse rikkumise eest esitas, ja trahvid, mis talle selle tõttu määrati.
After holding that such a period had, in the case in point, been exceeded by the Court of First Instance, the Court of Justice decided, for reasons of economy of procedure and in order to ensure an immediate and effective remedy regarding a procedural irregularity of that kind, that in the circumstances the requisite reasonable satisfaction could be granted by setting aside and varying, solely in relation to determination of the amount of the fine, the judgment of the Court of First Instance (Baustahl­gewebe v Commission, paragraphs 47, 48 and 141).
Olles tuvastanud, et Esimese Astme Kohus ületas kõnealuses kohtuasjas selle tähtaja, leidis Euroopa Kohus menetlusökonoomia põhjendusel ja sellise menetluseeskirjade rikkumise kohese ja tõhusa leevendamise tagamiseks, et Esimese Astme Kohtu otsuse tühistamine ja muutmine üksnes trahvisumma kindlaksmääramise küsimuses võimaldab antud juhul saavutada nõutava õiglase hüvitise (eespool viidatud kohtuotsus Baustahlgewebe vs. komisjon, punktid 47, 48 ja 141).
By contrast, the present appeal challenges a judgment of the Court of First Instance dismissing an action for compensation brought on the basis of the second paragraph of Article 288 EC.
Käesolev apellatsioonkaebus on aga esitatud Esimese Astme Kohtu otsuse peale, millega jäeti rahuldamata EÜ artikli 288 teise lõigu alusel esitatud kahju hüvitamise hagi.