natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Speaking about European integration, he said: ‘One approach is that which holds that one should first and foremost serve people and only as a second-
Tõsiasi, et täiskogul ei olnud esindatud riikide delegatsioonid, aitas oluliselt kaasa Euroopa vaimu väljakujunemisele, kõigist rahvuslikest eripäradest hoolimata konstruktiivsele arutelule ning
It soon became apparent that the capacities of the ECSC were too limited to meet the challenges of the new era. On 25 March 1957 in Rome, therefore, the six founder members signed the treaties establishing the European Economic Community (EEC) and the European Atomic Energy Community (EAEC or Euratom).
Juba 1958. aastal kinnitas Euroopa Parlament, et võitlus inimõiguste eest on üleüldine ja aimas nii ette Euroopa Liidu tulevast poliitilist suunda, andis liidule tähtsaid impulsse ning väljus ühenduste üksnes majanduslikest raamidest.
See separate brochure on this subject.
Vt brošüüri „Fraktsioonid”.
ary consideration serve one’s home country; another, however, holds that serving one’s home country should take priority over serving people.
Just selles vaimus väljendas parlament solidaarsust nende Euroopa rahvastega, kes olid sunnitud elama diktatuuri all.
In my opinion, serving Europe combines these two approaches, as it involves serving both people and one’s own country equally.’
Seetõttu mõistis parlament 1961. aasta augustis hukka Berliini müüri ehitamise.
Similarly, Parliament supported the peoples of Central and Eastern Europe in their struggle for freedom and when the dramatic events occurred in the countries within the Soviet sphere of inuence until the fall of the Wall in 1989.
Samuti toetas parlament Kesk- ja Ida-Euroopa rahvaid nende vabadusvõitluses ning dramaatilistes sündmustes, mis leidsid aset nõukogude mõjusfääri kuulunud riikides kuni Berliini müüri langemiseni 1989. aastal.
Parliament also fully supported the democracy movements in Spain, Portugal and Greece and gave them hope.
Parlament toetas täielikult ka demokraatlikke liikumisi Hispaanias, Portugalis ja Kreekas ning andis neile lootust.
Eorts to arrive at viable compromises have always been the main focus of the work of our Parliament.
austavas terrorismivastases võitluses ning võitluses soolise võrdõiguslikkuse eest.
This is particularly true when it comes to defending
Euroopa Parlamendi survel on nendes valdkondades palju saavutatud.
European values3and the balance between internal consolidation and support from outside.
Euroopa Parlamendi president, Euroopa Komisjoni president ja Euroopa Ülemkogu eesistuja kuulutasid põhiõiguste harta 12. detsembril 2007. aastal Strasbourgis pidulikult välja ning kirjutasid sellele alla.
Since 1988, the European Parliament has awarded the Sakharov Prize for Freedom of Thought.
Alates 1988. aastast annab Euroopa Parlament välja Sahharovi-nimelist mõttevabaduse auhinda.
All the winners, for example Nelson Mandela, Alexander Dubček, Aung San Suu Kyi or Alexander Milinkevich, have appreciated Parliament’s support for their campaigns for freedom.
Kõik laureaadid, nagu Nelson Mandela, Aleksander Dubček, Aung San Suu Kyi või Aleksandr Milinkevitš, on hinnanud parlamendi toetust nende vabadusvõitlusele.
As early as 1958, Parliament armed the universal character of the defence of human rights, thus anticipating the future political direction of the Union, giving it signicant impetus and so going beyond the purely economic framework of the Communities.
Püüdlused saavutada tasakaalu ilmnevad ka Euroopa Parlamendi taotlustes laiendada oma volitusi. Volitused ei ole eesmärk omaette, vaid peavad teenima kodanike heaolu.
It was also the European Parliament that, over many years, again and again advocated that all cooperation agreements concluded with third States by the European Community and later by the European Union should include a human rights clause.
Euroopa Parlament on paljude aastate jooksul pidevalt korranud, et kõikidesse Euroopa Ühenduse ja hiljem Euroopa Liidu koostöölepingutesse kolmandate riikidega tuleb lisada inimõiguste klausel.
It was in this spirit that Parliament expressed its solidarity with those peoples in Europe who were forced to live under dictatorships. In August 1961, for example, Parliament condemned the building of the Berlin Wall.
Nagu inimõiguste puhul, nii aimas Euroopa Parlament ka volituste puhul sündmuste käiku ette ning püüdles tasakaalu saavutamise poole rahvusliku ja Euroopa Liidu lähenemisviisi vahel.
These include combating racism, xenophobia and anti-Semitism, combating terrorism while preserving personal liberties, and campaigning for gender equality.
Ka Euroopa Liidu sees tegutses Euroopa Parlament erinevates valdkondades, näiteks võitluses rassismi, ksenofoobia ja antisemitismi vastu, isikuvabadusi
‘Values’.
Juba 1958.
decit’ in this field, as the Member States decided the European budget without involving the national parliaments.
Täna seisab Euroopa Parlament hea selle eest, et liidu eelarve4oleks koostatud nii, et oleks võimalik aastal juhtis ta tähelepanu „demokraatiadetsiidile”, kuna liikmesriigid otsustasid Euroopa Liidu eelarve üle, ilma et nad oleks kaasanud riikide parlamente.
sure from the European Parliament, much has been achieved in these fields.
toime tulla aktuaalsete väljakutsetega.
For example, in October 2007 it was possible by means of the Lisbon Treaty to render a Charter of Fundamental Rights binding which will protect our citizens.
Keskkonnakaitse ja eelkõige võitlus kliimamuutuste vastu, uute tehnoloogiate arendamine ning teadmistele laia juurdepääsu tagamine võimaldavad ELil täita rahvusvahelisi kohustusi.
The Charter is equally binding on Member States and the European Institutions, with the exception of the United Kingdom and Poland.
Pärast pikka ja rasket võitlust sai Euroopa Parlamendist 1970. aastate keskel nõukogu kõrval eelarvepädev institutsioon.
On 12 December 2007 in Strasbourg, the Charter was solemnly proclaimed and signed by the Presidents of the European Parliament, the European Commission and the European Council.
Parlament järgib kaljukindlalt põhimõtet, et Euroopa Liidul peab oma eesmärkide saavutamiseks olema piisavalt rahalisi vahendeid.
The Lisbon Treaty will give it force of law.
Selle saavutamiseks on parlament kasutanud kõiki võimalusi: näiteks 1980. aastal lükkas ta esimest korda ühenduse eelarve tagasi.
After long, hard struggles, the European Parliament became one arm of the budgetary authority – the other being the Council of Ministers – in the mid1970s. It has adhered unshakably to its principle that the European Union must have sucient funds to attain its objectives.
Euroopa Parlament on kasutanud oma eelarvepädevust hoovana, et suurendada erinevates üksteisele järgnevates lepingutes õigusloomega seotud volitusi.5
In order to attain this objective, Parliament has used all its powers: in 1980, for example, it rejected the Community budget for the first time.
Kui 1958. aastal oli parlamendil üksnes nõuandev roll, siis Lissaboni lepingu jõustumisega saab ta nõukoguga samaväärsed seadusandja volitused praktiliselt kogu õigusloome ulatuses.
The eorts to reach a consensus are also evident from the way in which the European Parliament has sought to increase its powers.
Euroopa Parlament kasutab oma õigusloomega seotud volitusi selleks, et kodanike igapäevaelu lihtsamaks teha.
However, these are not an end in themselves but must serve the good of citizens.
Seda eesmärki silmas pidades on vastu võetud paljud otsused.
As in the case of human rights, here too the European Parliament displayed foresight about future events and sought a compromise between national and European viewpoints.
Tahaksin siinkohal välja tuua need, millel on suurim sümboolne tähendus, näiteks sissetulevate ja väljaminevate mobiiltelefonikõnede
With regard to the budget, Parliament was able to expand its powers in gradual stages.
Algselt rahastati eelarvest peamiselt ühist põllumajanduspoliitikat.
As long ago as 1958 it pointed out that there was a ‘democratic
Nii püüti tagada Euroopa Ühenduse põllumajanduse iseseisvus ja sõltumatus.
Originally the budget served mainly to finance the common agricultural policy, the aim being to guarantee the independence and autonomy of agriculture in the European Communities.
Sammhaaval suutis Euroopa Parlament saavutada selle, et rahalisi vahendeid teiste valdkondade tarvis eraldataks riikidele ja piirkondadele solidaarsuse põhimõtte alusel.
Gradually the European Parliament managed to secure acceptance that funds for other fields should be distributed among countries and regions on the basis of the principle of solidarity.
Sellele põhimõttele jäi parlament kindlaks ka ühinemisläbirääkimistel kümne liikmesriigiga, kes astusid Euroopa Liitu 2004. aasta mais.
Parliament also defended this principle in the negotiations with the ten Member States which joined the European Union in May 2004.
Euroopa Liit pidi saama vajalikud rahalised vahendid, et laienemine õnnestuks.
It was necessary to provide the European Union with the necessary funds to make a success of enlargement.
Ilma rahalise solidaarsuseta ei ole edukas areng võimalik ning olemasolevaid erinevusi ei saa tasandada.
ous decisions have been taken with this in mind.
deks valmis.
Among them I should like only to single out those whose symbolic value is greatest.
Euroopa Parlament võib täie õigusega olla uhke selles valdkonnas tehtud töö üle.
Eorts to protect the environment and particularly combat climate change, develop new technologies and help to ensure broad access to knowledge make it possible for the EU to meet its international obligations.
hinna langetamine välismaal, „musta nimekirja” koostamine lennurmadest, mis ei vasta nõutavatele ohutusstandarditele ning ei tohi seetõttu ELi õhuruumi kasutada, või vähki tekitavate ainete keelustamine mänguasjades.
Since the enlargement of 2004, the EU has been in a fundamentally dierent situation with regard to legislation as well.
Pärast 2004. aasta laienemist on EL täiesti uues olukorras, seda ka õigusloome seisukohast.
It is becoming increasingly dicult to arrive at compromises with 27 Member States within the Council.
Nõukogus on järjest keerulisem saavutada 27 liikmesriiki rahuldavat kompromissi.
This was particularly true of two proposals with major implications: the Services Directive6and the
See osutus edukaks lahenduseks, kuna neil oli niiviisi võimalik kiiremini tutvuda Euroopa Parlamendi ja kogu Euroopa Liidu tegevusega.
Chemicals Regulation (‘REACH’)7.
7 teenuste direktiivi ja kemikaalide määruse (REACH) puhul.
Here it was ultimately the European Parliament that brought about a compromise and thus made it possible to adopt both of these legislative acts.
Mõlema õigusakti puhul aitas Euroopa Parlament leida kompromissi, mis võimaldas need õigusaktid vastu võtta.
The European Parliament uses its legislative powers to simplify the everyday lives of citizens. Numer-
Kompromiss oli võimalik seetõttu, et rahvuslikud ja poliitilised erinevused jäeti kogu Euroopa huvide nimel kõrvale.
Liberalisation of services provided by a service-provider from another Member State while respecting the labour law of the Member State where the service is provided.
Nende teenuste liberaliseerimine, mida pakub teenuse osutaja teisest liikmesriigist vastavalt selle riigi tööõigusele, kus teenust osutatakse.
Stricter monitoring of possible risks to human health from chemicals.
Keemiliste ainete rangem kontrollimine seoses võimalike ohtudega inimeste tervisele.
This compromise proved possible because national and political dierences were put on one side in favour of the overall European interest.
Üksteisemõistmise traditsioon mängis oma osa selles, et Euroopa Parlamendil õnnestus saavutada poliitiliselt vajalikke kompromisse, sealhulgas juba ülalmainitud teenuste direktiivi ja kemikaalide määruse puhul.
ber 2005 to December 2006.
oma allkirjaga ELi eelarve.
All the observers were members of their countries’ national parliaments.
Rahvusvahelistes suhetes edastab ta ametlike visiitide ajal vestluspartneritele Euroopa Parlamendi seisukoha.
They were allowed to join the political groups and got to know Parliament’s working methods.
Euroopa Parlamendi president juhatab koos kolleegiga ühest Vahemere riigist Euroopa – Vahemere piirkonna parlamentaarset assambleed.
Our new colleagues were therefore already fully integrated into Parliament’s work from the first day of enlargement.
Lisaks sellele osaleb ta ka G8-riikide parlamentide esimeeste kohtumistel.
The European Parliament was able to make this important contribution because it had anticipated the enlargement in the European Parliament and prepared for the new state of aairs. Parliament has every reason to be proud of its work here.
Igapäevane koostöö Euroopa Parlamendis inimeste vahel, kel on erinev poliitiline ja kultuuriline taust, ning pidev kogemuste vahetamine on alates 1958. aastast Euroopa Parlamendi eripära ja rikkus.
It was partly thanks to this tradition of mutual understanding that it proved possible within the European Parliament to reach politically necessary compromises, for example, as already mentioned, on the Services Directive and the Chemicals Regulation.
Euroopa Parlamendi iga president on andnud oma panuse institutsiooni arengusse.
Since 1958, everyday cooperation in Parliament between people from dierent political and cultural backgrounds, the constant exchange of experiences, have been a specic characteristic of the European Parliament and the source of its rich vitality.
Presidendid annavad impulsse aruteludeks, on vahendajad parlamendi sees, esindavad seda Euroopa Liidus ja väljaspool ning suhtlevad kodanikega.
After the fall of the Berlin Wall, the European Parliament invited observers from the new Länder, selected by the Bundestag, to come to Parliament as early as 1991 to promote the integration of citizens of the former GDR into the EU.
Oma ametiaja tähtsa ülesandena näen ma Euroopa Liidu väärtuste edendamist liidu sees ja väljaspool seda ning kultuuridevahelise dialoogi soodustamist, eelkõige meie partneritega araabia ja islamimaades.
They were involved in Parliament’s work without having the status of Members.
Üleilmastumise ajajärgul, mis on ühtlasi nii lootustandev kui ka hirmutav, peame otsustavalt võitlema sallimatuse kõikide vormidega ning edendama üksteisemõistmist.
This was a great success, as it enabled them to familiarise themselves with the procedures of our institution and with the European Union as a whole at an earlier stage.
Sest ühiseid väärtusi – vabadust, demokraatiat, inimõigusi, õigusriiki ning eelkõige rahu pikaaegset kindlustamist – on võimalik saavutada üksnes kultuuridevahelise dialoogiga.
Each President of Parliament has made his or her own contribution to the institution’s development.
Presidendi tähtsus ja tema ülesanded on kasvanud koos parlamendi mõjuvõimu suurenemisega.
They set debates in train, act as mediators within Parliament, represent it both inside and outside the European Union and take its message to citizens.
Nii on aegade jooksul välja kujunenud tava, et Euroopa Parlamendi president kutsutakse regulaarselt selgitama riigipeadele ja valitsusjuhtidele Euroopa Ülemkogu kohtumise avaistungil Euroopa Parlamendi seisukohta päevakorda kantud teemade suhtes.
Later, this good experience was repeated twice more: firstly, in preparation for the accession of the ten new Member States, observers came to the European Parliament from May 2003 until enlargement on 1 May 2004 and then, in preparation for the accession of Bulgaria and Romania, from Septem-
Lisaks sellele kirjutab Euroopa Parlamendi president koos nõukogu eesistujaga alla kaasotsustamismenetluse raames vastu võetud õigusaktidele ning kinnitab
Gallery of portraits of the Presidents of the European Parliament since 1958
Euroopa Parlamendi presidentide portreed alates 1958. aastast
Gallery of portraits of
Euroopa Parlamendi
European Parliament since 1958
1958 presidentide portreed alates 1958. aastast
PRESIDENTS OF THE EUROPEAN PARLIAMENT BEFORE DIRECT ELECTIONS
EUROOPA PARLAMENDI PRESIDENDID ENNE OTSESEID VALIMISI
VICTOR LEEMANSPRESIDENT FROM MARCH 1965 TO MARCH 1966 COUNCIL OF EUROPE TELEVISION RECORDING
VICTOR LEEMANSPRESIDENT MÄRTS 1965 MÄRTS 1966 EUROOPA NÕUKOGU TELESALVESTUS
GEORGES SPÉNALEPRESIDENT FROM MARCH 1975 TO MARCH 1977
GEORGES SPÉNALEPRESIDENT MÄRTS 1975 MÄRTS 1977
SIMONE VEILELECTED PRESIDENT IN JULY 1979
SIMONE VEILVALITUD PRESIDENDIKS JUULIS 1979
EMILIO COLOMBOPRESIDENT FROM MARCH 1977 TO JULY 1979
EMILIO COLOMBOPRESIDENT MÄRTS 1977 JUULI 1979
PRESIDENTS OF THE EUROPEAN PARLIAMENT AFTER DIRECT ELECTIONS
EUROOPA PARLAMENDI PRESIDENDID OTSESTEST VALIMISTEST ALATES
PIERRE PFLIMLINELECTED PRESIDENT IN JULY 1984
PIERRE PFLIMLINVALITUD PRESIDENDIKS JUULIS 1984
PIETER DANKERTELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1982
PIETER DANKERTVALITUD PRESIDENDIKS JAANUARIS 1982
ENRIQUE BARÓN CRESPOELECTED PRESIDENT IN JULY 1989
ENRIQUE BARÓN CRESPOVALITUD PRESIDENDIKS JUULIS 1989
LORD PLUMBELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1987
LORD HENRY PLUMBVALITUD PRESIDENDIKS JAANUARIS 1987
EGON A. KLEPSCHELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1992
EGON A. KLEPSCHVALITUD PRESIDENDIKS JAANUARIS 1992
KLAUS HÄNSCHELECTED PRESIDENT IN JULY 1994
KLAUS HÄNSCHVALITUD PRESIDENDIKS JUULIS 1994
JOSÉ MARÍA GILROBLES GILDELGADOELECTED PRESIDENT IN JANUARY 1997
JOSÉ MARÍA GILROBLES GILDELGADOVALITUD PRESIDENDIKS JAANUARIS 1997
NICOLE FONTAINEELECTED PRESIDENT IN JULY 1999
NICOLE FONTAINEVALITUD PRESIDENDIKS JUULIS 1999
JOSEP BORRELL FONTELLESELECTED PRESIDENT IN JULY 2004
JOSEP BORRELL FONTELLESVALITUD PRESIDENDIKS JUULIS 2004
PAT COXELECTED PRESIDENT IN JANUARY 2002
PAT COXVALITUD PRESIDENDIKS JAANUARIS 2002
HANS-GERT PÖTTERINGELECTED PRESIDENT IN JANUARY 2007
HANSGERT PÖTTERINGVALITUD PRESIDENDIKS JAANUARIS 2007
MARCH 1977 JULY 1979
MÄRTS 1977 JUULI 1979
I view the years from early 1977 to 1979 as being the most rewarding of my lengthy commitment to Europe.
Ajavahemik 1977. aasta algusest kuni 1979. aastani oli kõige rahuldust pakkuvam periood minu pikaajalise tegevusaja jooksul Euroopa ideaali nimel.
Having been elected Member of the European Parliament for Italy in 1976, I was elected its President in 1977.
Pärast seda, kui Itaalia parlament valis mind 1976. aastal Euroopa Parlamendi liikmeks, valiti mind 1977. aastal ka parlamendi presidendiks.
I am grateful to the Members of the European Parliament during that parliamentary term, who three times in succession, from 1977 to 1979 (an uncommon occurrence under the regulatory framework of the time), decided to re-elect me in order to ensure the success, under my presidency and with their full cooperation, of the greatest of European democratic undertakings: election of the European Parliament by universal surage.
Olen tänulik sellel ajal Euroopa Parlamendi koosseisu kuulunud liikmetele, kes otsustasid mind aastatel 1977–1979 kolm korda järjest (selleaegse reguleeriva raamistiku ajal harva esinev juhtum) uuesti valida, et tagada minu presidendiks olemise ajal ja nende igakülgse koostöö abil Euroopa suurima demokraatliku ettevõtmise edu – Euroopa Parlamendi valimine üldiste valimiste teel.
It was an intense and exhilarating period: we were at last shouting our belief in Europe from every town square, in dierent languages, and when knowing the language was of no assistance, our belief in Europe served to convey our convictions on the future of Europe.
See oli pingeline ja vaimustust tekitav ajajärk – lõpuks ometi kuulutasime igal linnaväljakul valjuhäälselt ja eri keeltes, et usume Euroopasse. Ning seal, kus meie keelteoskusest ei piisanud, andis just meie kindel usk Euroopasse edasi sõnumi Euroopa tuleviku kohta.
When the elections results were announced, we saw that 114 375 367 voters, in nine Member States, had elected 410 Members.
Kui valimiste tulemused teatavaks tehti, ilmnes, et üheksas liikmesriigis osales valimistel ühtekokku 114 375 367 hääletajat, kes valisid 410 Euroopa Parlamendi liiget.
However, alongside the already signicant advent of elections to the European Parliament by universal surage, there were also other events which helped to raise the political and economic importance of the process of European integration.
Siiski toimus peale väga olulise tähtsusega Euroopa Parlamendi üldiste valimiste veel teisigi sündmusi, mis aitasid suurendada Euroopa integratsiooniprotsessi poliitilist ja majanduslikku tähtsust.
In the late 1970s, during my presidency and as the European election process progressed, the Europe of six, and then of nine, trapped to the east and west between the ideologies of the 19th Century, not only witnessed but also precipitated, through its faith in democratic ideals, the fall of two right-wing dictatorships – first of Franco in Spain, and then of Salazar in Portugal.
1970. aastate lõpul, mil ma täitsin presidendi ülesandeid, ja Euroopa Parlamendi kogu valimisprotsessi vältel olid kuue ja hiljem üheksa liikmega Euroopa ühendused – olles ise 19. sajandi ideoloogiate poolt peale surutud ida ja lääne vastuolude lõksus – esmalt Portugalis Salazari ja see järel Hispaanias Franco parempoolse diktatuurirežiimi kokkuvarisemise tunnistajaks ning demokraatlike ideaalide eest võitlejana ka selles osalejaks. Euroopa Parlamendi presidendina oli mul au pidada esimene kõne Euroopa ühenduste esindajana Hispaania parlamendis, mis kutsuti pidulikult kokku Madridis, ning hiljem Portugali parlamendis, mille liikmed kohtusid Lissabonis.
It was my honour, as the President of the European Parliament, to give the first pro-European speech in the Spanish Cortes, solemnly convened in Madrid, and later to the Portuguese Parliament which, appropriately, was meeting in Lisbon.
Ja kuigi suhted idablokiga, mille suhtes Nõukogude Liit rakendas piiratud suveräänsuse põhimõtet, põrkusid endiselt vastu läbipääsmatuse müüri, äratas Euroopa – mis suudeti muuta alaks, mida iseloomustavad rahu, vabadus, majanduslik areng, vaba turg ja sotsiaalne solidaarsus – idabloki riikides alati lummust või vähemalt huvi.
Furthermore, although relations with the East remained impervious – given the tight grip maintained on the Soviet countries in application of the principle of limited sovereignty – our Europe, which was managing to forge itself into an area of peace, freedom, economic development, free markets and social solidarity, nevertheless held a fascination, or at an least attraction, for the countries of the East.
Ei tohiks aga unustada, et Euroopa integratsiooni pidevas protsessis tuli korduvalt ette suuremaid või väiksemaid kriise, mille põhjuseks oli pidev vastuolu riikide sõltumatuse säilitamise ja ulatuslike riigiüleste algatuste vahel.
One should not forget, however, that the on-going process of the construction of Europe periodically experienced major or minor crises attributable to the permanent conict between upholding the principle of nationality and extensive supranational initiatives.
Siinkohal lõpetan oma paratamatult katkendlikud meenutused, märkides vaid, et minu presidendiks olemise ajal algatas parlament protsessi,
I will conclude my inevitably hazy recollections at that point, noting that, under my presidency, Parliament triggered the process which led, on 13 December 1979, to the budget presented by the Council of Ministers being thrown out.
D millega kaasnes 13. detsembril 1979. aastal ministrite nõukogu esitatud eelarve tagasilükkamine.
In doing so, it wished not only to draw attention to aspects of the budget approach which it considered unacceptable, but also fully to assert its budget authority role within the Community financial system.
Sellega soovis parlament juhtida tähelepanu mitte üksnes eelarve nendele aspektidele, mis olid parlamendi jaoks vastuvõetamatud, vaid kehtestada end ühenduse finantssüsteemis ka täielikult eelarvepädeva asutusena.
EMILIO COLOMBOWELCOMES PIERRE PFIMLIN, MAYOR OF STRASBOURG, AT THE JULY 1979 INAUGURAL SESSION, FOLLOWING THE FIRST DIRECT ELECTIONS TO THE
EMILIO COLOMBOEMILIO COLOMBO VÕTAB PÄRAST ESIMESI EUROOPA PARLAMENDI OTSESEID VALIMISI 1979.