natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It follows from the examination of the provisions of the 1965 Hague Convention, the Brussels Convention and the 1997 Convention, Regulation Nos 1348/2000 and 44/2001 and the information communicated by the Member States under Article 14(2) of Regulation No 1348/2000 that, in the areas covered by those provisions, neither the Community legislature nor the Member States consider it to be a necessary component of the exercise of the defendant’s rights of defence that the applicant provide a translation of the document instituting the proceedings, since the defendant must simply be given sufficient time to enable him to have that document translated and to prepare his defence.
Haagi, Brüsseli ja 1997. aasta konventsiooni, määruste nr 1348/2000 ja 44/2001 sätete ning määruse nr 1348/2000 artikli 14 lõikel 2 põhineva liikmesriikide edastatud teabe analüüsist tuleneb, et nende sätetega hõlmatud valdkondades ei pea ühenduse õiguslooja ega liikmesriigid seda, et hageja ise kannab hoolt menetluse algatamist käsitleva dokumendi tõlkimise eest, kostja kaitseõiguste tagamiseks hädavajalikuks — kostjal peab üksnes olema piisavalt pikk tähtaeg selleks, et ta võiks lasta dokumendi tõlkida ja korraldada oma kaitse ettevalmistamise.
Such a choice on the part of the Community legislature and the Member States does not undermine the protection of fundamental rights, which is guaranteed by the ECHR.
Ühenduse õiguslooja ja liikmesriikide niisugune valik ei ole EIÕK-st tuleneva põhiõiguste kaitse põhimõttega vastuolus.
In fact, Article 6(3)(a) of that convention, which provides that everyone charged with a criminal offence has the minimum right to be informed promptly, in
Nimetatud konventsiooni artikli 6 lõike 3 punkt a, mille kohaselt on igal süüdistataval eelkõige õigus saada kiires korras talle arusaadavas keeles üksikasjalikku teavet tema vastu esitatud süüdistuse iseloomust
WEISS UND PARTNER a language which he understands and in detail, of the nature and cause of the accusation against him, is applicable only in criminal matters.
WEISS UND PARTNER ja põhjustest, kehtib vaid karistusõiguse valdkonnas.
There is no provision in the ECHR requiring a document instituting proceedings in civil or commercial matters to be translated.
Mitte ükski EIÕK norm ei näe ette menetluse algatamist käsitleva dokumendi tõlkimise kohustust tsiviil- ja kaubandusasjades.
Consequently, if the Community legislature chose, by Article 8 of Regulation No 1348/2000, to permit the addressee of a document to refuse it if it is not translated into an official language of the Member State addressed or a language of the Member State of transmission which he understands, that is principally to establish in a consistent manner who is responsible for the translation of such a document and liable for the cost thereof at the stage when it is served.
Järelikult, kui ühenduse õiguslooja eelistas määruse nr 1348/2000 artikliga 8 lubada dokumendi adressaadil selle vastuvõtmisest keelduda, kui seda ei ole tõlgitud adressaatliikmesriigi ametlikku keelde või edastava liikmesriigi keelde, millest viimane aru saab, siis tegi õiguslooja seda peamiselt selleks, et määrata ühetaoliselt kindlaks, kes peab niisuguse dokumendi kättetoimetamisel tagama selle dokumendi tõlkimise ja katma sellega seonduvad kulud.
Since the examination of international and Community law concerning the scope of the principle of the protection of the rights of the defence, and in particular the need for a translation of a document instituting proceedings, has enabled the purpose of Article 8 of Regulation No 1348/2000 to be clarified, it is in the light of that purpose that it is necessary to determine what is covered by the term ‘document to be served’ within the meaning of that article where the document is a document instituting proceedings and whether such a document can or must include annexes consisting of documentary evidence.
Kuna rahvusvahelise õiguse ja ühenduse õiguse analüüs seoses kaitseõiguste tagamise põhimõtte ulatusega, ja eelkõige seoses vajadusega tõlkida menetlsue algatamist käsitlev dokument, võimaldas määruse nr 1348/2000 artikli 8 eesmärki täpsustada, siis tuleb — juhul, kui tegemist on mentlsue algatamist käsitleva dokumendiga ja kui sellel dokumendil võivad või peavad olema tõendavatest dokumentidest koosnevad lisad — just sellest analüüsist lähtudes kindlaks määrata, mida mõiste „kättetoimetatav või teatavakstehtav dokument” tegelikult hõlmab.
Regulation No 1348/2000 must be given an autonomous interpretation so that it may be applied in a uniform manner (Leffler, paragraphs 45 and 46).
Määrust nr 1348/2000 tuleb selle ühetaolise kohaldamise eesmärgil tõlgendada autonoomselt (eespool viidatud kohtuotsus Leffler, punktid 45 ja 46).
The same applies to Regulation No 44/2001 and, in particular, the term ‘document instituting the proceedings’ within the meaning of Articles 26 and 34(2) of that regulation, as well as the corresponding provisions of the Brussels Convention.
Sama kehtib määruse nr 44/2001 kohta ning eelkõige selle määruse artikli 26 ja artikli 34 punkti 2 ja Brüsseli konventsiooni sarnaste normide tähenduses mõiste „menetluse algatamist käsitlev dokument” kohta.
Ruling on the interpretation of Article 27(2) of the Brussels Convention concerning recognition of judgments, the Court defined the term ‘document which instituted
Tehes otsust Brüsseli konventsiooni kohtuotsuste tunnustamise kohta artikli 27 punkti 2 tõlgendamise küsimuses, defineeris Euroopa Kohus menetluse algatamist
The Court thus held that in the case giving rise to the judgment in Hengst Import the document which instituted the proceedings was constituted by the combination of the order to pay (‘decreto ingiuntivo’) issued by an Italian court in accordance with Article 641 of the Italian Code of Civil Procedure and the plaintiff’s application.
Nii otsustas Euroopa Kohus seoses eespool viidatud kohtuasjaga Hengst Import, et menetluse algatamist käsitlev dokument koosnes decreto ingiuntivo’st (maksekäsk), mille Itaalia kohus oli andnud kooskõlas Itaalia tsiviilkoodeksi artikliga 641, ja taotleja hagiavaldusest.
It is the joint service of both those documents which starts time running for the defendant to oppose the order.
Kostja jaoks hakkab kaitse ettevalmistamise tähtaeg kulgema siis, kui talle on mõlemad nimetatud dokumendid samal ajal kätte toimetatud.
Moreover, the plaintiff cannot obtain an enforceable order before the expiry of that timelimit (Hengst Import, paragraph 20).
Teisalt ei saa taotleja saavutada täiteotsuse tegemist enne selle tähtaja lõppu (eespool viidatud kohtuotsus Hengst Import, punkt 20).
The Court stated that the ‘decreto ingiuntivo’ is just a form which, to be comprehensible, must be read with the application.
Euroopa Kohus märkis, et decreto ingiuntivo on koostatud sellises vormis, et sellest arusaamiseks tuleb seda lugeda koosmõjus hagiavaldusega.
Conversely, service of the application alone does not enable the defendant to decide whether to defend the action since, without the ‘decreto ingiuntivo’, he does not know whether the court had granted or refused the application.
Samuti ei võimalda ainuüksi hagiavalduse kättetoimetamine kostjal kindlaks teha, kas ta peab oma kaitse ette valmistama, kuna ilma decreto ingiuntivo’ta ei tea ta seda, kas kohus rahuldas hagi või mitte.
Moreover, the requirement for joint service of the ‘decreto ingiuntivo ’and the application was confirmed by Article 643 of the Italian Code of Civil Procedure, according to which it marked the start of the proceedings (Hengst Import, paragraph 21).
Peale selle leidis decreto ingiuntivo ja hagiavalduse koos kättetoimetamise vajadus kinnitust ka Itaalia tsiviilkohtumenetluse koodeksi artiklis 643, millest tulenes, et sellest hetkest sai hagimenetlus alguse (eespool viidatud kohtuotsus Hengst Import, punkt 21).
It is apparent from that autonomous definition of the document instituting the proceedings, as interpreted by the Court, that such a document must consist of the document or documents, where they are intrinsically linked, enabling the defendant to understand the subjectmatter and grounds of the plaintiff’s application and to be aware of the existence of legal proceedings in which he may assert his rights, either by defending a pending action or, as was the case in the matter giving rise to the judgment in Hengst Import, by challenging a judgment delivered on the basis of an ex parte application.
Menetluse algatamist käsitleva dokumendi niisugusest autonoomsest mõistest Euroopa Kohtu tõlgenduses tuleneb, et see dokument peab koosnema kas ühest või siis, kui need on omavahel lahutamatult seotud, mitmest dokumendist, mis võimaldavad kostjal mõista hagi eset ja põhjendust ning seda, et on tegemist kohtumenetlusega, mille jooksul ta saab oma õigusi kaitsta kas käimasolevas menetluses või esitades taotluse alusel tehtud otsuse peale hagi, nii nagu see oli eespool viidatud kohtuasjas Hengst Import.
Moreover, as was pointed out at paragraph 43 above, under some national legal systems there is no requirement for the documentary evidence in a case to be annexed to what is defined as a document instituting the proceedings and they may be communicated separately.
Liiatigi, nagu juba mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 43, ei näe mõnede riikide õigus ette seda, et nende mõistes menetluse algatamist käsitlevale dokumendile tuleks lisada tõendid, vaid lubab nende esitamist eraldi.
Such documents are not therefore regarded as intrinsically linked to the document instituting the proceedings, in that they are essential to enable the defendant to understand the claim brought against him and to be aware of the existence of the legal proceedings, but have a probative function which is distinct from the purpose of service itself.
Seega ei käsitleta niisuguseid dokumente menetluse algatamist käsitleva dokumendiga lahutamatult seotuna selles tähenduses, nagu oleksid need hädavajalikud selleks, et kostja saaks mõista tema vastu esitatud nõuet ja kohtumenetlust, vaid neil on tõendifunktsioon, mis on kättetoimetamise või teatavakstegemise eesmärgist eraldiseisev.
It is appropriate to note that the conditions for recognition of judgments laid down in Regulation No 44/2001 have been relaxed by comparison with the conditions laid down in the Brussels Convention.
Sellega seoses on otstarbekas märkida, et määruses nr 44/2001 ette nähtud kohtuotsuste tunnustamise tingimused on leebemad kui Brüsseli konventsioonis ette nähtud tingimused.
Article 34(2) of that regulation departed from the requirement in Article 27(2) of the Brussels Convention that the document instituting the proceedings be duly served, in order to place the emphasis on effective observance of the rights of the defence, which are considered to have been observed when the defendant is aware of the pending legal action and has been able to commence proceedings to challenge a judgment entered against him (see, to that effect, ASML, paragraphs 20 and 21).
Nimetatud määruse artikli 34 punkt 2 ei nõua Brüsseli konventsiooni artikli 27 punktis 2 viidatud menetluse algatamist käsitleva dokumendi nõuetekohast kättetoimetamist, vaid kaitseõiguste sisulist tagamist, mis loetakse tagatuks, kui kostja oli käimasolevast kohtumenetlusest teadlik ja tal oli võimalik tema suhtes tehtud otsus edasi kaevata (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus ASML, punktid 20 ja 21).
That change in Regulation No 44/2201 by comparison with the Brussels Convention supports the interpretation of the term ‘document to be served’ — where that consists of a document instituting the proceedings — that such a document must include the essential information enabling a defendant to be aware primarily of the existence of legal proceedings but not of every item of documentary evidence which makes it possible to prove the various facts and points of law on which the application is based.
See määruses nr 44/2001, võrreldes Brüsseli konventsiooniga, tehtud muudatus toetab kättetoimetatava või teatavakstehtava dokumendi mõiste — kui selleks on menetluse algatamist käsitlev dokument — niisugust tõlgendust, mille kohaselt see dokument peab sisaldama olulisi andmeid, et kostja mõistaks eelkõige seda, et on algatatud kohtumenetlus, kuid see dokument ei pea sisaldama kõiki tõendavaid dokumente, mis võimaldaksid tõendada kõiki faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, millel nõue põhineb.
It follows from the above considerations that the term ‘document to be served’ in Article 8 of Regulation No 1348/2000, where such a document consists of a document
Nendest asjaoludest nähtub, et määruse nr 1348/2000 artiklis 8 viidatud kättetoimetatava või teatavakstehtava dokumendi mõistet tuleb juhul, kui selleks on menetluse
It is possible from an examination of the term ‘document’, as follows from the ECHR and, in particular, Article 6(3)(a) of that convention, referred to at paragraph 57 above, to reach a similar conclusion as regards criminal proceedings.
Käesoleva kohtuotsuse punktis 57 meenutatud dokumendi mõiste, nagu see tuleneb EIÕK-st ja eelkõige selle artikli 6 lõike 3 punktist a, analüüs võimaldab kriminaalasjade puhul jõuda sarnasele järeldusele.
According to the European Court of Human Rights, an indictment must enable the person charged to be informed not only of the cause of the accusation against him, that is the acts he is alleged to have committed and on which the accusation is based, but also of the detailed legal characterisation of those facts (see judgments of the European Court of Human Rights of 25 March 1999, Pélissier and Sassi v France, ECHR 1999-II, § 51, and of 19 December 2006, Mattei v France, No 34043/02, § 34).
Euroopa Inimõiguste Kohus on seisukohal, et süüdistav õigusakt peab võimaldama süüdistataval teada saada mitte ainult süüdistuse põhjuse, st talle etteheidetavad teod, millel süüdistus põhineb, vaid ka nendele tegudele antud detailse õigusliku kvalifikatsiooni (vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 25. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas Pélissier ja Sassi vs. Prantsusmaa, Recueil des arrêts et décisions 1999-II, § 51, ja 19. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas nr 34043/02: Mattei vs. France, § 34).
On the other hand, the rights of the defence are not undermined by the mere fact that the indictment does not include the evidence in support of the facts on which the accused stands charged.
Seevastu ei sea kaitseõigust kahtluse alla ainuüksi asjaolu, et süüdistav õigusakt ei hõlma süüdistatavale etteheidetavate tegude kohta tõendavaid dokumente.
Ruling in respect of Article 6(3)(e) of the ECHR, under which a person charged with a criminal offence has the right to an interpreter, the European Court of Human Rights has also held that that right does not go so far as to require a written translation of all items of written evidence or official documents in the procedure (judgment of 19 December 1989, Kamasinski v Austria, Series A, No 168, § 74).
Peale selle on Euroopa Inimõiguste Kohus otsustanud seoses EIÕK artikli 6 lõike 3 punktiga e, mis tunnustab süüdistatava õigust kasutada tõlki, et see õigus ei võimalda nõuda kõigi dokumentaalsete tõendite või ametlike toimikus sisalduvate dokumentide kirjalikku tõlget (Euroopa Inimõiguste Kohtu 19. detsembri 1989. aasta otsus kohtuasjas Kamasinski vs. Autriche, A seeria, nr 168, § 74).
As is apparent from the conclusion at paragraph 57 above, the requirements for the protection of the rights of the defence are not as stringent in civil and commercial matters as they are in criminal proceedings.
Kuid nagu selgub käesoleva kohtuotsuse punktis 57 tõdetust, ei ole kaitseõiguste tagamise nõuded tsiviil- ja kaubandusasjades sugugi nii kõrged kui kriminaalasjades.
In the light of all the foregoing considerations, the term ‘document to be served’ in Article 8(1) of Regulation No 1348/2000, where such a document is a document instituting the proceedings, must be interpreted as meaning the document or documents
Neid asjaolusid arvestades tuleb määruse nr 1348/2000 artikli 8 lõikes 1 viidatud „kättetoimetatava või teatavakstehtava dokumendi” mõistet juhul, kui selleks on menetluse algatamist käsitelv dokument, tõlgendada nii, et nimetatud mõiste hõlmab
WEISS UND PARTNER which must be served on the defendant in due time in order to enable him to assert his rights in legal proceedings in the State of transmission.
WEISS UND PARTNER dokumente, mille õigeaegne kostjale kättetoimetamine või teatavakstegemine annab talle võimaluse edastavas liikmesriigis algatatud kohtumenetluses oma õigusi kaitsta.
Such a document must make it possible to identify with a degree of certainty at the very least the subjectmatter of the claim and the cause of action as well as the summons to appear before the court or, depending on the nature of the pending proceedings, to be aware that it is possible to appeal.
Niisugune dokument peab võimaldama täpselt kindlaks määrata vähemalt nõude eseme ja põhjuse ning samuti kohtukutse, või sõltuvalt menetluse laadist võimaluse kohtusse edasikaebamiseks.
Documents which have a purely evidential function and are not necessary for the purpose of understanding the subjectmatter of the claim and the cause of action do not form an integral part of the document instituting the proceedings within the meaning of Regulation No 1348/2000.
Dokumendid, millel on vaid tõendifunktsioon ja mis ei ole nõude eseme ja põhjuse mõistmiseks hädavajalikud, ei ole menetluse algatamist käsitleva dokumendi osad määruse nr 1348/2000 tähenduses.
That interpretation is consistent with the objectives of Regulation No 1348/2000 to improve and expedite the transmission of documents.
Niisugune tõlgendus on kooskõlas määruse nr 1348/2000 eesmärkidega parandada ja kiirendada dokumentide edastamist.
Indeed, it can take a long time to translate supporting documents and, in any event, such translation is not necessary for the purposes of the action which will take place before the court of the Member State of transmission and in the language of that State.
Tõendavate dokumentide tõlkimine võib märkimisväärselt aega võtta, samal ajal kui see tõlge ei ole edastava liikmesriigi kohtus ja selle riigi keeles toimuvas menetluses kohaldatavatest nõuetest tulenevalt isegi mitte vajalik.
It is for the national court to determine whether the content of the document instituting the proceedings enables the defendant to assert his rights in the Member State of transmission and, in particular, to identify the subjectmatter and the cause of action as well as to be aware of the existence of the legal proceedings.
Siseriiklik kohus peab kontrollima, kas menetluse algatamist käsitleva dokumendi sisu võimaldab kostjal edastavas riigis oma õigusi kaitsta ning kas see võimaldab tal eelkõige kindlaks teha tema vastu esitatud nõude eseme ja põhjuse ning selle, et on algatatud kohtumenetlus.
If the national court considers that the content is inadequate in that regard on the ground that certain necessary information relating to the application is to be found in the annexes, it must endeavour to resolve that problem in accordance with its national procedural law, taking care to ensure the full effectiveness of Regulation No 1348/2000, in compliance with its objective (see, to that effect, Leffler, paragraph 69), while according maximum protection to the interests of both parties to the dispute.
Kui siseriiklik kohus leiab, et dokumendi sisu on selles osas ebapiisav, kuna mõned olulised nõudega seonduvad andmed asuvad lisades, peab nimetatud kohus lahendama selle küsimuse siseriikliku menetlusõiguse kohaselt, jälgides samas, et määruse nr 1348/2000 eesmärki järgides saaks tagatud selle kasulik mõju (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Leffler, punkt 69) ning kaitses mõlema vaidluspoole huve parimal võimalikul viisil.
The party issuing the document instituting the proceedings could thus be afforded the opportunity of remedying the lack of a translation of an essential annex by
Menetluse algatamist käsitleva dokumendi koostajale võidakse niisiis anda võimalus hädavajaliku lisa tõlke puudumine heastada, saates selle tõlke määruses nr 1348/2000
The Court has held that the effect that sending a translation has on the date of service should be determined by analogy with the double-date system developed in Article 9(1) and (2) of Regulation No 1348/2000 (Leffler, paragraphs 65 to 67) in order to protect the parties’ interests.
Mis puutub sellesse, milline mõju on tõlke saatmisel kättetoimetamise või teatavakstegemise kuupäevale, siis Euroopa Kohus leidis, et see tuleb kindlaks määrata analoogia põhjal määruse 1348/2000 artikli 9 lõigetes 1 ja 2 välja töötatud kahe kuupäeva korraga (eespool viidatud kohtuotsus Leffler, punktid 65–67), et poolte huvid oleksid kaitstud.
In the light of all the foregoing considerations, the answer to the first question must be that Article 8(1) of Regulation No 1348/2000 is to be interpreted as meaning that the addressee of a document instituting proceedings which is to be served does not have the right to refuse to accept that document, provided that it enables the addressee to assert his rights in legal proceedings in the Member State of transmission, where annexes are attached to that document consisting of documentary evidence which is not in the language of the Member State addressed or in a language of the Member State of transmission which the addressee understands, but which has a purely evidential function and is not necessary for understanding the subjectmatter of the claim and the cause of action.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 1348/2000 artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et adressaadil puudub õigus keelduda kättetoimetatava menetluse algatamist käsitleva dokumendi vastuvõtmisest — ka siis kui sellel dokumendil on lisad, mis ei ole koostatud adressaatliikmesriigi keeles ega edastava liikmesriigi keeles, millest adressaat aru saab, kuid millel on vaid tõendifunktsioon ja mis ei ole hädavajalikud nõude eseme ja põhjuse mõistmiseks — juhul kui see dokument võimaldab adressaadil edastavas liikmesriigis toimuvas kohtumenetluses oma õigusi kaitsta.
By its second question, posed in the event that the answer to the first is that the addressee of a document may refuse to accept it if the annexes to that document are not translated, the Bundesgerichtshof asks whether Article 8(1)(b) of Regulation No 1348/2000 must be interpreted as meaning that the addressee of a document to be served is deemed to ‘understand’ the language of a Member State of transmission
Teise küsimusega — mis on esitatud juhuks, kui Euroopa Kohus vastab, et adressaat ei saa keelduda dokumendi vastuvõtmisest juhul, kui selle lisad ei ole tõlgitud — tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 1348/2000 artikli 8 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et kättetoimetatava dokumendi adressaat „saab” selle määruse tähenduses eeldatavalt „aru” edastava liikmesriigi keelest, kui ta leppis oma majandustegevuse raames hagejaga sõlmitud lepingus kokku, et kirjavahetust
WEISS UND PARTNER within the meaning of that regulation where, in the course of his business, he agreed in a contract with the applicant that correspondence was to be conducted in the language of the Member State of transmission.
WEISS UND PARTNER peetakse edastava liikmesriigi keeles.
In view of the reservation formulated to the answer to the first question, it is necessary to answer the second question.
Arvestades esimesele küsimusele antud vastuses toodud erandit, tuleb teisele küsimusele vastata.
In order to establish whether the addressee of a document served understands the language of the Member State of transmission in which the document is written, the court must examine all the relevant evidence submitted by the applicant.
Tegemaks kindlaks, kas kättetoimetatava dokumendi adressaat saab aru edastava liikmesriigi keelest, milles dokument on koostatud, peab kohus hindama kõiki andmeid, mille hageja talle sellega seoses on esitanud.