märgib, et arvestades Hiina, India ja muude Aasia tärkava turumajandusega riikide suureneva ülemaailmse ja piirkondliku mõjuvõimuga võivad nii Ameerika Ühendriigid kui ka EL suunata oma põhitähelepanu, poliitilised jõupingutused ja ressursid järk-järgult ümber Vaikse ookeani piirkonda, ning hakata pidama Põhja-Atlandi mõõdet ja vastastikust koostööd strateegiliselt vähem oluliseks; toonitab, et Aasia riikidele tuleks Euroopa Liidu välispoliitikas pöörata üha suuremat tähelepanu; kutsub üles paremini kooskõlastama USA ja ELi poliitilisi seisukohti Hiina, India ja teiste tärkava turumajandusega Aasia riikide suhtes, et ära hoida poliitika lahknemist selliste riikide suhtes; on veendunud, et kui USA ja EL kooskõlastavad oma jõupingutused, saavutavad nad BRICS-riikide ja teiste tärkava turumajandusega riikidega tõhusa, positiivse ja konstruktiivse dialoogi pidamiseks vajaliku poliitilise koostoime; on seisukohal, et lisaks G7 kohtumistele annaks ka korrapärased ELi ja USA tippkohtumised hea võimaluse ühiste eesmärkide kindlakstegemiseks ja strateegia kooskõlastamiseks ülemaailmselt tähtsates küsimustes, kaasa arvatud ka majandusjuhtimine, et jõuda tärkava turumajandusega riikidega ühise lähenemisviisini; tuletab meelde, et Atlandi-ülesed suhted on nii majanduslikult kui ka poliitiliselt ülitähtsad ning rõhutab USA ja ELi tugevat majanduslikku suhet; on seisukohal, et Atlandi-ülene majandusnõukogu ja Atlandi-ülene õigusloojate dialoog võivad samuti pakkuda võimaluse dialoogiks ja ülevaateks ning selles tuleks käsitleda ka BRICS-riikide ning teiste oluliste tärkava turumajandusega riikide strateegilist kaasamist ELi ja Ameerika Ühendriikide poolt ning võimalusi edendada õigusnormide lähendamist nende riikidega; tuletab meelde vajadust luua Atlandi-ülene poliitikanõukogu, mis oleks ajutine organ välis- ja julgeolekupoliitika süstemaatiliseks ja kõrgetasemeliseks arutamiseks ning kooskõlastamiseks ELi ja USA vahel;
Notes that, given the increasing global and regional relevance of China, India and other emerging countries in Asia, both the United States of America and the EU may progressively shift their primary attention, political investment and resources to the Pacific and perceive the North Atlantic dimension and mutual cooperation as less strategic; further notes that Asia should play a more important role on the foreign agenda of the European Union and EU Member States; calls for more coordination of the US and EU policies towards China, India and other emerging countries in Asia in order to avoid a decoupling of such policies; strongly believes that by coordinating their efforts the USA and the EU will attain the required political synergies to engage in an effective positive and constructive dialogue with the BRICS and other emerging countries; takes the view that, without prejudice to the G-7, regular EU-US summits would provide the opportunity to identify common objectives and coordinate strategies on matters of global relevance, including economic governance, in order to reach a common approach towards the emerging powers; recalls that transatlantic relations are of utmost importance both economically and politically and stresses the mutual strong economic relationship between the United States of America and the EU; considers that the Transatlantic Economic Council and the Transatlantic Legislators' Dialogue could also offer an opportunity for dialogue and stock-taking and should thus include a reflection on strategic engagement by the EU and the US of the BRICS and other relevant emerging countries and on how to foster regulatory convergence with such countries; recalls the need to set up a Transatlantic Political Council as an ad-hoc body for systematic, high-level consultation and coordination on foreign and security policy between the EU and the US;