natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Aastate jooksul on parlamendi arutelude käigus vastusena parlamendiliikmetelt puutumatuse äravõtmise taotlustele kujunenud välja teatud üldpõhimõtted .
Over the years, certain general principles have emerged from Parliament's deliberations in response to requests for the waiver of immunity of its Members.
Neid tunnustati 10. märtsi 1987. aasta istungil vastu võetud resolutsioonis
They were given recognition in the resolution adopted at the sitting of 10 March 1987
Näib, et on kasulik tuletada meelde kõnealuse raporti jaoks olulised põhimõtted, samal ajal rõhutades vajadust, et puutumatuse äravõtmise otsustel peab olema kindel õiguslik alus, nii et neid ei mõjutaks asjaomase parlamendiliikme poliitiliste vaadete või rahvusega seonduvad kaalutlused.
It seems useful to call to mind the principles that are of relevance to this report, while stressing the need for decisions on waiver of immunity to have a sound legal basis so that they are not influenced by considerations relating to the political affiliation or the nationality of the Member concerned.
A. Parlamentaarse puutumatuse eesmärk
A. Purpose of parliamentary immunity
Parlamendiliikme puutumatus ei ole tema isiklikuks kasuks loodud eesõigus, vaid tagatis sellele, et parlament ja selle liikmed on suhetes teiste institutsioonidega sõltumatud.
Parliamentary immunity is not a Member's personal privilege, but a guarantee of the independence of Parliament and its Members in relation to other authorities.
Selle põhimõtte kohaselt ei oma mingit tähendust, millisel kuupäeval väidetavad teod toime pandi ning kas see kuupäev langeb parlamendiliikmeks valimisele eelnevasse või järgnevasse aega, kuna arvestada tuleb ainuüksi Euroopa Parlamendi kaitset selle liikmete kaitsmise kaudu.
On the basis of this principle, the date on which the alleged deeds took place is of no importance and may be either prior or subsequent to the election of the Member, since protection of Parliament through its Members is the sole consideration.
B. Puutumatuse ajalised piirangud
B. Time limit on immunity
Euroopa Kohtul on tulnud kahel korral tõlgendada Euroopa ühenduste privileegide ja immuniteetide protokolli artiklis 10 sisalduvat väljendit „Euroopa Parlamendi istungjärkude ajal”.
The Court of Justice has twice been consulted on the interpretation of the phrase 'during the sessions of the European Parliament', which appears in Article 10 of the PPI.
Kahest Euroopa Kohtu otsusest tuleneb (12. mai 1964. aasta otsus 101/63 kohtuasjas Wagner v Fohrmann ja Krier, EKL 1964, lk 397, ning 10. juuli 1986. aasta otsus 149/85 kohtuasjas Wybot v Faure, EKL 1986, lk 2403), et Euroopa Parlamendi iga-aastase istungjärgu ajal, sealhulgas istungjärgu vaheaegadel, on parlamendiliikmetele Euroopa ühenduste privileegide ja immuniteetide protokolliga ette nähtud puutumatus.
From the two judgments of the Court (Case 101/63 Wagner v Fohrmann and Krier [1964] ECR 397 and Case 149/85 Wybot v Faure [1986] ECR 2403), it may be inferred that Parliament holds an annual session during which its Members, even during the periods when the session is interrupted, enjoy the immunity provided for in the PPI.
Samuti tuleneb juba parlamendiliikme puutumatuse algeesmärgist, et selle mõju kestab kogu parlamendiliikme ametiaja vältel ning hõlmab kohtumenetluse alustamist, ettevalmistavaid uurimistoiminguid, otsuste täideviimiseks tehtud meetmeid, apellatsiooni- või kassatsioonimenetlust.
Furthermore, it stems from the very purpose of parliamentary immunity that the latter remains effective throughout a Member's term of office and covers the commencement of the proceedings, preparatory inquiries, measures for the execution of pre-existing judgements, appeals or applications for judgments to be set aside.
C. Euroopa Parlamendi liikme puutumatuse sõltumatus riikide parlamentide liikmete puutumatusest
C. Independent nature of European parliamentary immunity compared with national parliamentary immunity
Asjaolu, et privileegide ja immuniteetide protokolli artikli 10 esimese lõigu punktis a viidatakse riikide parlamentide liikmete puhul tunnustatud puutumatusele, ei tähenda, et parlament ei saa kehtesta oma reegleid, mis moodustavad kohtulahenditega loodava õiguse osa.
The fact that Article 10, first paragraph, section (a), of the PPI refers to the immunities accorded to members of national parliaments does not mean that the Parliament cannot create its own rules which constitute a species of 'case law'.
Mis puudutab puutumatuse äravõtmist, siis ei tohi segi ajada puutumatust , mis on ühesugune teatud kodakondsusega parlamendiliikmete jaoks nende riigi parlamendis ja Euroopa Parlamendis, puutumatuse äravõtmisega , mis on iga üksiku parlamendi eelisõigus.
As regards the waiver of immunity, such immunity , which is identical for Members of a given nationality in their national parliament and in the European Parliament, must not be confused with the waiver thereof , which is a prerogative of each individual parliament.
Need reeglid, mis on tuletatud puutumatuse äravõtmise taotluste osas langetatud otsustest, loovad tervikliku Euroopa parlamentaarse puutumatuse mõiste, mis on üldjoontes erinevatest riiklikest parlamentaarsetest menetlustest sõltumatu.
Those rules, which are derived from decisions adopted in respect of requests for waiver of immunity, create a consistent notion of European parliamentary immunity which, in general terms, is independent of the various national parliamentary procedures.
Kui see ei oleks nii, siis eristataks sama parlamendi liikmeid nende kodakondsuse alusel.
If this were not the case the disparities between members of one and the same parliament would be accentuated on the basis of their nationality.
Nende põhimõtete kohaldamisel on parlamendi otsustes kujunenud välja püsiv tegur, millest on saanud aluskriteerium vastuste koostamisel puutumatuse äravõtmise taotlustele.
Through application of these principles, a constant factor has emerged in Parliament's decisions, which has become a basic criterion in its response to each request for waiver of immunity.
Puutumatust ei võeta mingil juhul ära, kui parlamendiliiget süüdistatakse tegevustes, mis langevad poliitiliste tegevuste valdkonda.
Immunity is not waived in any case where a Member is accused of actions that come under the heading of political activity.
Seda kriteeriumi on täiendatud teiste kaalutlustega, mis võivad rääkida kas puutumatuse äravõtmise poolt või vastu.
This criterion has been complemented by other considerations which may militate either for or against waiver of immunity.
Nende hulgas on:
These include:
– fumus persecutionis esinemine, see tähendab, et esineb kahtlus, et kohtumenetluse aluseks on kavatsus kahjustada kõnealuse parlamendiliikme poliitilist tegevust;
– the existence of fumus persecutionis , i.e. the suspicion that criminal proceedings have been brought with the intention of undermining the political activity of the Member concerned,
– süüdistuste eriti tõsine iseloom.
– the particularly serious nature of the charges.
Pädevus otsustada, milline on „pädev ametiasutus”
Competence to decide on the "competent authority"
Kodukorra artikli 7 lõige 7 võimaldab vastutaval komisjonil „ esitada põhjendatud arvamuse taotluse esitanud ametiasutuse pädevuse ja taotluse vastuvõetavuse kohta”.
Rule 7(7) of the Rules of Procedure allows the committee responsible to " offer a reasoned opinion about the competence of the authority in question and about the admissibility of the request ".
Seega võib puutumatuse äravõtmise taotluse uurimisele eelneda selle vastuvõetavuse kindlakstegemine, mis hõlmab küsimust riikliku ametiasutuse pädevuse kohta sellise taotluse esitamiseks.
Therefore examination of the request for the waiver of immunity may be preceded by a verification of its admissibility, which includes the question of the competence of the national authority to submit such a request.
Analüüsides puutumatuse äravõtmise taotluse vastuvõetavust, peab vastutav komisjon arvestama asjaomase liikmesriigi seadustega, näiteks selleks, et hinnata, kas taotlus esitati pädeva ametiasutuse poolt
In analysing the admissibility of a request for waiver of immunity, the committee responsible has to take into consideration national law of the Member State concerned, e.g. in order to assess whether the request was made by the competent authority
Tänase seisuga on vastanud Austria, Belgia, Tšehhi Vabariik, Küpros, Taani, Eesti, Soome, Saksamaa, Kreeka, Ungari, Itaalia, Leedu, Madalmaad, Portugal, Sloveenia, Rootsi ja Ühendkuningriik.
To date Austria, Belgium, the Czech Republic, Cyprus, Denmark, Estonia, Finland, Germany, Greece, Hungary, Italy, Lithuania, the Netherlands, Portugal, Slovenia, Sweden and the UK have responded.
Küsimus on vaja veel esitada Bulgaariale ja Rumeeniale. ning vastavuses asjakohase menetlusega, austades samal ajal vastava liikmesriigi pädevust kohaldada ja tõlgendada tema enda seaduseid.
Bulgaria and Romania have yet to be asked. and in accordance with the relevant procedure, while respecting at the same time the powers of a given Member State to apply and interpret its own legislation.
Kaasuste puhul, mis on seotud Poolas valitud parlamendiliikmetega, on seetõttu vajalik uurida Poola õigust, et leida vastus küsimusele, kas taotlus on vastuvõetav.
In cases involving Members elected in Poland it is therefore necessary to look to Polish law for an answer to the question of the admissibility of the request.
KÜSIMUSED SEOSES POOLAS VALITUD PARLAMENDILIIKMETE PUUTUMATUSEGA
Questions concerning immunities of members elected in poland
Pädevus esitada taotlus puutumatuse äravõtmiseks
Competence to submit a request for the waiver of immunity
Vastavalt mandaadiseaduse artiklile 7b on puutumatuse äravõtmise taotluse esitamise pädevus kas riigiasutusel või eraisikul.
In accordance with Article 7b of the Law on the Mandate, the competence to request a waiver of immunity lies with a public authority or with a private person.
See pädevus sõltub õigusrikkumise liigist ning selle liigitamisest kas õigusrikkumisena, mille puhul esitatakse riiklik süüdistus, või õigusrikkumisena, mille puhul esitatakse erasüüdistus.
That competence depends on the type of offence and on its classification as a publicly or privately prosecuted offence.
Tuleks lisada, et Poola kriminaalõiguses saab õigusrikkumiste puhul, mis liigitatakse riikliku süüdistuse asjadeks, esitada süüdistuse ka eraisik, kes on sellisel juhul asesüüdistaja rollis.
It should be added that under Polish criminal law offences categorised as publicly prosecuted may also be "prosecuted" by a private person who acts as a "subsidiary prosecutor".
Sellisel juhul ei pea riigiprokurör kohtumenetluses alati osalema.
In such case the public prosecutor does not always take part in the proceedings before the court.
Õigusrikkumiste puhul, milles esitatakse erasüüdistus, on riigiprokuröril võimalus eraisiku algatatud menetlusega ühineda või algatada selline menetlus ise (olenemata eraisiku osalemisest).
With respect to privately prosecuted offences there is also a possibility for the public prosecutor to accede to proceedings initiated by the private person or even to initiate such proceedings (with or without the participation of that person).
Kõik eespool toodud võimalused tõstatavad erinevaid küsimusi mandaadiseaduse artikli 7b tõlgendamise osas kooskõlas kodukorra artikli 6 lõikega 2, mis sätestab: „ Kui mõne liikmesriigi pädev ametiasutus on esitanud presidendile mõnelt parlamendiliikmelt puutumatuse äravõtmise taotluse, teatatakse esitatud nõudest parlamendi istungil ning see suunatakse edasi vastutavale komisjonile.”
All the above possibilities raise various questions in relation to the interpretation of Article 7b of the Law on the Mandate read in conjunction with Rule 6(2) of the Rules of Procedure, which provides: " Any request addressed to the President by a competent authority of a Member State that the immunity of a Member be waived shall be announced in Parliament and referred to the committee responsible. "
Nagu eespool mainitud, saab vastutav komisjon oma puutumatuse äravõtmise taotluse vastuvõetavuse kindlakstegemise pädevuse teostamisel otsustada riikliku ametiasutuse pädevuse üle sellise taotluse esitamiseks.
As mentioned above, in the exercise of its power to verify the admissibility of a request for waiver of immunity, the committee responsible can decide on the competence of the national authority to submit such request.
Esile saab tuua järgmised tunnused:
The following distinctions can be drawn:
Õigusrikkumised, milles puhul esitatakse riiklik süüdistus
Offences subject to public prosecution
a) menetlused, mille on algatanud riigiprokurör
a) proceedings initiated by the public prosecutor
Põhimõtteks on, et õigusrikkumisi, milles esitatakse riiklik süüdistus, menetleb riigiprokurör.
The principle is the public prosecution of offences by public prosecutor.
See ei tekita raskusi.
This does not raise any difficulties.
Selliste õigusrikkumiste puhul kohaldub mandaadiseaduse artikli 7b lõige 1 ning taotlus esitatakse justiitsministeeriumile riigiprokuratuuri vahendusel, mis vastab mõistele „pädev ametiasutus” kodukorra artikli 6 lõike 2 tähenduses.
In the case of such offences, Article 7b(1) of the Law on the Mandate applies and the request will be brought through the intermediary of the Public Prosecutor’s Office of the Ministry of Justice, who fulfils the notion of a "competent authority" within the meaning of Rule 6(2) of the Rules of Procedure.
Puutumatuse äravõtmise taotlus tuleks lugeda vastuvõetavaks.
The request for the waiver of immunity should be considered admissible.
b) menetlused, mille on algatanud või milles taotleb vastutusele võtmist eraisik („asesüüdistaja”)
b) proceedings initiated or pursued by a private person ("subsidiary prosecutor")
Õigusrikkumise liigitamine õigusrikkumisena, milles esitatakse riiklik süüdistus, ei muutu.
The categorisation of the offence as publicly prosecuted does not change.
Seetõttu ei tohiks olla tähtis, kes algatas või kes taotleb vastutusele võtmist, seni kuni taotluse puutumatuse äravõtmiseks esitab justiitsministeeriumi riigiprokuratuur.
Therefore it should not be relevant who initiates or pursues the prosecution as long as it is the Public Prosecutor’s Office of the Ministry of Justice who submits the request for the waiver.
Justiitsministeeriumi riigiprokuratuuri saab sellisel juhul käsitleda „vahendajana” „asesüüdistajale”.
The Public Prosecutor’s Office of the Ministry of Justice in such case can be considered to act as "intermediary" for the "subsidiary prosecutor".
See tegutseb mandaadiseaduse artikli 7b lõike 1 alusel ning seega „pädeva ametiasutusena” kodukorra artikli 6 lõike 2 tähenduses.
It will act on the basis of Article 7b(1) of the Law on the Mandate and thus as a "competent authority" within the meaning of Rule 6(2) of the Rules of Procedure.
Õigusrikkumised, milles esitatakse erasüüdistus
Offences subject to private prosecution
Praegu on vaid viis õigusrikkumist, mis kuuluvad erasüüdistuse asjade kategooriasse.
Currently there are only five offences that fall under the category of privately prosecuted.
a) menetlused, mille on algatanud või milles taotleb vastutusele võtmist eraisik
a) proceedings initiated and pursued by the private person
Mandaadiseaduse artikli 7b lõike 2 alusel „ Loa taotluse kriminaalmenetluse alustamiseks saadiku või senaatori vastu õigusrikkumise korral, milles esitatakse erasüüdistus , esitab erasüüdistuse esitaja pärast seda, kui asi on antud kohtusse arutamiseks. "
Under Article 7b(2) of the Law on the Mandate " An application for authorisation to bring criminal proceedings against a deputy or senator in the event of an offence subject to private prosecution shall be lodged by the private prosecuting party , once the matter has been referred to the courts. "
Seega on selge, et mis tahes õigusrikkumise puhul, milles esitatakse erasüüdistus, volitab Poola seadus puutumatuse äravõtmise taotluse esitamiseks üksnes eraisikut.
It is clear therefore that with respect to any privately prosecuted offence Polish law authorises only the private person to make a request for waiver of immunity.
Ainsaks tingimuseks on, et selline taotlus tuleb esitada, kui asi on antud kohtusse.
The only condition is that such request is to be made once the case has been brought before the court.
See on vastuolus kodukorra artikli 6 lõikega 2.
This is at odds with Rule 6(2) of the Rules of Procedure.
See artikkel nõuab, et äravõtmise taotluse esitaks liikmesriigi „pädev ametiasutus ” (poola keeles właściwy organ ).
That Rule requires a request for waiver to be made by a "competent authority " (in Polish " właściwy organ ") of a Member State.
Taotlust ei saa seega esitada igaüks, vaid see peab tulema: (i) liikmesriigi ametiasutuselt, (ii) millele liikmesriik on andnud pädevuse sellise taotluse esitamiseks.
The request therefore cannot be made by simply anybody but has to come from: (i) the authority of the Member State, (ii) to which that Member State gave competence to make such request.
Eraisikutele ei ole seda pädevust, millele kodukorra artikli 6 lõikes 2 viidatakse, antud.
Private persons cannot be considered as having the attribute of authority referred to in Rule 6(2).
Vastavalt ei ole neil selle artikli alusel võimalust otsese taotluse esitamiseks puutumatuse äravõtmiseks ning mis tahes selline taotlus tuleb lugeda vastuvõetamatuks .
Accordingly, under that Rule they do not have any possibility of making a direct request for waiver of immunity and any such request will have to be deemed inadmissible .
See järeldus kehtib hoolimata asjaolust, et liikmesriigi seaduse alusel on eraisik pädev esitama puutumatuse äravõtmise taotluse otse, ilma et sellist taotlust esitataks riigiprokuratuuri või kohtu kaudu või pärast seda, kui viimased on selle läbi vaadanud.
This conclusion holds good regardless of the fact that under the national law of a Member State a person is competent to make a request for the waiver directly without such request being submitted through or examined by the public prosecutor office or a judge.
b) eraisiku algatatud menetlused, millega riigiprokurör on hiljem ühinenud
b) proceedings initiated by a private person, to which the public prosecutor subsequently acceded
Sama järeldus tuleb teha juhul, kui prokurör liitub eraisikuga viimase erasüüdistusasjas.
The same conclusion must be drawn in the event that the public prosecutor joins the person in his or her private prosecution.
Asjaolu, et prokurör ühineb menetlusega, ei muuda õigusrikkumise kvalifitseerimist õigusrikkumisest, milles esitatakse erasüüdistus, õigusrikkumiseks , milles esitatakse riiklik süüdistus.
The fact that the public prosecutor accedes to the proceedings does not change the qualification of the offence from private to public.
Seega on üksnes eraisikul õigus nõuda puutumatuse äravõtmist.
Thus only the private person would be allowed to request the immunity to be waived.
c) menetlused, mille on algatanud riigiprokurör (koos või ilma isiku osalemiseta, kellel on õigus esineda kohtumenetluses erasüüdistajana)
c) proceedings initiated by the public prosecutor (with or without participation of the person having the right to act as a private prosecutor in the proceedings before the court)
Sarnaselt kehtib vastav järeldus, kui menetluse õigusrikkumise puhul, milles esitatakse erasüüdistus, algatab riigiprokurör.
Similarly, the conclusion remains good when it is the public prosecutor who initiates the prosecution of a privately prosecuted offence.
Õigusrikkumise liigitus ei muutu ning kohalduvad punktides a ja b tehtud tähelepanekud.
The categorisation of the offence does not change and the observations made under points a) and b) apply.
Samuti näib, et riigiprokuröri võimalus esitada asi kohtus edukalt, sõltub eraisiku poolt puutumatuse äravõtmise taotluse esitamisest.
It seems also that the possibility for the public prosecutor to have the case successfully heard by the court would depend on the private person's request for the waiver.
Käesoleva ajani ei ole õiguskomisjonil palutud otsust langetada kahes viimases asjas; siiski, arvestades eri stsenaariumidega Poola seaduse alusel, on tõenäoline, et on üksnes aja küsimus, millal selline juhtum tõusetub.
To date, the Committee on Legal Affairs has not been asked to pronounce on the last two cases; however, it is likely to be only a question of time before such a case arises, given the various scenarios possible under Polish law.
Täiendavad märkused
Additional observations
„Pädeva ametiasutuse” nõude eesmärgiks artikli 6 lõikes 2 on tagada, et parlament saaks menetluses üksnes taotlused, mis on pälvinud liikmesriigi ametiasutuste tähelepanu.
The purpose of the requirement for a "competent authority" in Rule 6(2) is to guarantee that Parliament receives only requests in proceedings that have received the attention of the authorities of a Member State.
Tuleks rõhutada, et selle artikli eesmärgiks ei ole sekkuda eraisikute õigustesse kohtumenetluses.
It should be stressed that this Rule is not intended to interfere with the rights of private persons in judicial proceedings.
Seega on liikmesriigi kohustuseks kindlustada, et selliseid õigusi oleks võimalik kasutada seoses parlamendiliikmetega.
It is, however, for the Member States to ensure how such rights can be exercised with regard to Members of the Parliament.
Eesmärgiks on anda liikmesriikidele võimalus säilitada teatud ulatuses kontroll Euroopa Parlamendi liikmetelt puutumatuse äravõtmise taotluste üle, samal ajal tagades, et taotlused, mis Euroopa Parlamendile tehakse, on tõsised.
The purpose is to give Member States the possibility to retain certain amount of control over requests for the waiver of the immunity of Members of the European Parliament, while guaranteeing at the same time that requests made to the European Parliament are serious.
Samuti tuleks märkida, et kodukorra artiklites 6 ja 7 on mõistele „ametiasutus” viidatud selgelt ning järjepidevalt seoses kõigi küsimustega, mis puudutavad vastutava komisjoni ja liikmesriigi ametiasutuste vahelisi suhteid asjades, mis puudutavad puutumatuse äravõtmist.
It should also be noted that the notion of "authority" is clearly and consequently referred to in Rules 6 and 7 of the Rules of Procedure with respect to all questions concerning relations between the committee responsible and authorities of a Member State in cases concerning waivers of immunity.
Arvestades seotud tegude ja menetluste iseloomu, tuleks järeldada, et see volitus tuleks anda kohtuvõimule.
Given the nature of the acts and proceedings involved, it should be inferred that this power should be vested in the judiciary.
Enamikus liikmesriikides on selleks riigiprokuratuur; mõnedel juhtudel määrab seadus justiitsministeeriumi, politseiasutuse, kohtuniku või lihtsalt ametiasutuse, mis vastutab menetluse eest.
In most Member States, this is the public prosecutor's office; in some case the law designates the Minister of Justice, police authority, a judge or simply the authority in charge of proceedings.
Enamikel juhtudel on see ametiasutus, mis algatab menetluse alustamise.
In most cases this is the authority which takes the initiative in instituting proceedings.
Tuleks märkida, et kuigi õigusrikkumiste erasüüdistusmenetlus on levinud eri liikmesriikide seadustes, näib eraisiku õigus esitada taotlus puutumatuse äravõtmiseks otse Euroopa Parlamendile iseloomulik üksnes Poola õigusele.
It should be noted that, although private prosecution of offences is common under the laws of various Member States, the possibility for a private person to address a request for waiver of immunity directly to the European Parliament seems to be peculiar to Polish law.