natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Seda kogemust arvestades on mitmes liikmesriigis planeeritud tugevdada keskpankade rolli usaldatavusjärelevalves.
Taking stock of such experience, in a number of Member States it is planned to strengthen the role of central banks in prudential supervision.
Selline areng võib aja jooksul teha mõeldavaks selle, et kaalutakse uuesti EKP institutsioonilist rolli ja aluslepinguga antud võimalust anda EKP-le usaldatavusjärelevalve valdkonnas konkreetsed ülesanded, samuti arvestades euroala edasist laienemist ja nõudmist asutuste, mis on „liiga suured, et pankrotti minna“, tugevama järelevalve järele.
Such developments may over time suggest further considering the institutional role of the ECB and the possibility given by the Treaty to confer specific tasks in the field of prudential supervision upon the ECB, also in the light of further enlargement of the euro-area and the requirements of more intense supervision of the so-called «too big to fail» institutions.
Eurosüsteemi institutsiooniline raamistik tugineb tegevuses detsentraliseeritud lähenemisviisile, mis võimaldab riikide asutuste oskusteavet ja olemasolevat infrastruktuuri täielikult ära kasutada.
The Eurosystem institutional framework relies on a decentralised operational approach which allows exploiting fully the national authorities’ expertise and existing infrastructures.
See korraldus on ka finantskriisi kontekstis osutunud tulemuslikuks aluslepinguga määratud institutsiooniliste ülesannete haldamisel.
This setting has proved effective in managing the institutional tasks assigned by the Treaty also in the context of the financial crisis.
See võib anda asjakohase raamistiku järelevalvekohustuste täitmiseks.
It could provide an appropriate framework for the exercise of supervisory responsibilities.
Väärib märkimist, et argumendid, mida tavaliselt kasutatakse, põhjendades ettevaatlikkust keskpankade kaasamisel finantsjärelevalvesse, ei kehti riiklikul tasandil Euroopa rahaliidu kontekstis.
It is worth pointing out that the arguments normally used to argue for caution regarding the involvement of central banks in financial supervision do not hold at national level within the context of European monetary union.
Kui palju ja kui kiiresti peaksid finantsasutused omakapitali suurendama?
To what extent and how quickly should financial institutions increase their equity capital?
Et leevendada tulevasi riske, peavad pangad olema eriti hoolikad, tagades, et neil on olemas piisavad kapitalipuhvrid.
To cushion the risks that lie ahead, banks will need to be especially mindful in ensuring that they have adequate capital buffers in place.
Selles osas nõustun finantsstabiilsuse nõukogu ja Baseli pangajärelevalve komitee kavandatava määruse peamise suunaga ja selle rakendamisega 2012. aastal ning vältimatult vajalike üleminekuperioodide ja varasemate soodustuste säilitamise põhimõtetega.
In this perspective I agree with the main thrust of the envisaged regulation by the Financial Stability Board and the Basel Committee on Banking Supervision and its introduction in 2012, provided with indispensable transition periods and grandfathering principles.
Lisaks sellele võivad mõned pangad, eriti need, kes on saanud riigi toetust, vajada põhjalikku ümberstruktureerimist selleks, et kinnitada oma pikaajalist elujõulisust pärast seda, kui selline toetus pole enam kättesaadav.
In addition, some banks, especially those which have received state support, may need fundamental restructuring in order to confirm their long-term viability when such support is no longer available.
See võib tähendada kasumi teenimise võime suurendamise huvides bilansimahu vähendamist mittetasuvatest tegevusharudest loobumise kaudu.
This could involve the shrinking of balance sheets through the shedding of unviable businesses with a view to enhancing their profit-generating capacities.
Samal ajal peaksid pangad täielikult ära kasutama kasumite hiljutist taastumist, et tugevdada oma kapitalipositsioone, nii et tegevusharude vajalik ümberstruktureerimine ja häiretega toimetuleku suurendamine ei kahjustaks oluliselt võimet majandust krediteerida.
At the same time, banks should take full advantage of the recent recovery in their profitability to strengthen their capital positions, so that the necessary restructuring of businesses and the enhancement of shock-absorbing capacities do not impinge materially on the provision of credit to the economy.
Kuidas saaks kaotada konkurentsimoonutused, mis on tekkinud pärast kriisi ning valitsuste ja liikmesriikide keskpankade võetud päästemeetmeid?
How can the competitive disturbances that have developed following the crisis and rescue measures taken by the government and central banks of the Member States be eliminated?
Ehkki valitsuste meetmed finantssüsteemi toetuseks on olnud tulemuslikud finantskriisi süvenemise ärahoidmisel, on säilinud mure, et tugimeetmed võivad ise tekitada märkimisväärseid konkurentsimoonutusi i) riikide sees, sest valitsuse toetus ja päästekavad annavad neist kasu saavatele pankadele suhtelise eelise pankade ees, millel toetuskavadele juurdepääs puudub, ja ii) riikide vahel, kui avaliku sektori toetus ühes riigis on suurem kui teistes riikides.
Although government measures in support of the financial system have been effective in averting an escalation of the financial crisis, a concern exists that support measures could themselves create considerable distortions of competition (i) within countries, as government support and rescue schemes provide an advantage to benefiting banks relative to banks without access to support schemes and (ii) across countries when public support by one country is more favourable than in other countries.
Ehkki jõupingutused ELis tugimeetmete ühtlustamiseks on konkurentsi moonutavat mõju piiranud, osutab teatud tõendusmaterjal sellele, et konkurentsimoonutused on tekkinud.
Although the efforts for harmonisation of support measures in the EU have contained the distortionary effects, some evidence pointing to distortions of competition has appeared.
Euroopa Komisjon, mille ülesanne on jälgida turu olukorda ja liikmesriikide avaliku sektori tugimeetmed läbi vaadata, pole seni teatanud ühestki tõsise konkurentsimoonutuse juhtumist.
The European Commission, which is responsible for monitoring the situation in the market and reviewing Member States’ public support measures, has thus far not reported any instances of significant distortion.
Samal ajal osutavad võimalikele konkurentsimoonutustele valitsuse tagatud võlakirjade intressivahed.
At the same time, one indication of potential distortions emerges from spreads of government guaranteed bonds.
Need intressivahed erinevad sama reitinguga, kuid erinevates riikides registreeritud pankade lõikes.
These spreads diverge for banks with the same rating but which are head-quartered in different countries.
See osutab asjaolule, et nende vahede kujunemisel on riigirisk olnud võtmetähtsusega tegur, kuid samuti ka konkurentsimoonutusele, mille kohaselt „tugevate riikide nõrkadel pankadel on juurdepääs odavamale rahastamisele“.
This suggests that sovereign risk has been a key driver of these spreads but it also points to a distortion whereby ‘weak banks from strong countries obtain cheaper funding’.
Tõenäoliselt moonutab piiriülest konkurentsi ka hoiuste parem tagamine.
Enhanced deposit insurance is also likely to have distortionary effects on cross-border competition.
Siiski lõpetatakse tõenäoliselt järgnevatel kuudel nii valitsuse tagatud võlakirjade programmid kui ka hoiuste tõhustatud tagamine, kaotades sellega konkurentsimoonutuste peamised allikad, ehkki ei saa välistada seda, et konkurentsitegurite ajutine mõjutamine võib pikaajaliselt mõjutada konkurentsi turul.
However, both government guaranteed bond programmes and enhanced deposit insurance are likely to be phased out over the coming months, thereby eliminating the main sources of competitive disturbances, while it cannot be ruled out that temporary impacts on factors of competition could have a long-lasting impact on market competition.
Teise esialgse vihje sellele, et konkurentsi tugevus euroala riikide pangandussektoris on võib-olla muutunud, võib leida asjaolust, et riikidevaheline jaepankade laenu- ja hoiuseintresside hajuvus suurenes oluliselt 2008. aasta teises pooles ja see on püsinud kõrge (ajaloolises perspektiivis) kogu 2009. aasta vältel.
Another tentative indication that the degree of competition in the banking sector across euro area countries may have changed can be gauged from the fact that cross-country dispersion of retail bank loan and deposit rates markedly increased in the second half of 2008 and have remained high (from a historical perspective) throughout 2009.
Lisaks sellele, et see kajastab konkreetseid panku iseloomustavaid tegureid, ei saa välistada, et see muutus kajastab teatud määral ka mõju, mida piiriülesele konkurentsile avaldasid erinevused valitsuste tugimeetmetes, mis nende mõju kaudu konkreetsete pankade rahastamiskuludele kanduvad edasi pankade jaeklientidele pakutavatesse intressimääradesse.
Apart from reflecting idiosyncratic factors affecting individual banks, it cannot be excluded that this development to some extent also reflects effects on cross-border competition triggered by differences in government support measures, which, via their effects on individual banks’ cost of funding, are being transmitted to the interest rates offered to banks’ retail customers.
Seda küll tunnistades, näitab empiiriline tõendusmaterjal siiski, et isegi finantskriisi ajal on euroalal keskpanga intressimäärade edasikandumine jaepanganduse intressimääradesse toiminud üldiselt kooskõlas ajaloolise kogemusega.
That being said, empirical evidence suggests that even during the financial crisis the pass-through of policy rates to retail bank interest rates in the euro area has functioned broadly in line with historical experiences.
Lisaks sellele näitab ka eurosüsteemi pangalaenude ülevaates sisalduv teave, et konkurents (või selle puudumine) on olnud oluliseks teguriks euroala pankade rangete krediidistandardite neto-omavahendite kehtestamisel alates 2007. aasta kolmandast kvartalist.
In addition, information from the Eurosystem’s Bank Lending Survey also does not suggest that competition (or lack thereof) has been a major factor in the observed net tightening of euro area banks’ credit standards since Q3 2007.
Keskpanga tugimeetmed eurosüsteemis on suunatud pangandussektorile tervikuna ja sellistena sisaldavad need väiksemat diskrimineeriva kohtlemise riski.
Central bank support measures within the Eurosystem aim at the banking sector as a whole and as such entail fewer risks of entailing discriminatory treatment.
Ehkki need pole tingimata vabad teatavate turumoonutuste põhjustamise riskist, on risk põhjustada nende meetmetega panganduse konkurentsi valdkonnas moonutusi piiratud, vähemalt lühiajalises perspektiivis.
Although they are not necessarily free from risks of introducing certain market distortions, the risk of these measures introducing distortions in the field of bank competition is limited, at least in the short run.
See kehtib mõlema, nii eurosüsteemi poolt euroala rahaloomeasutustele pakutavate standardsete refinantseerimistehingute kui ka finantskriisi ajal võetud mittestandardsete meetmete puhul.
This applies to both the standard refinancing operations offered by the Eurosystem to euro area Monetary Financial Institutions (MFIs) and to the non-standard measures introduced during the financial crisis.
Vaadates küsimust rahvusvahelisest vaatepunktist, võib öelda, et eurosüsteemi poolt pärast 2008. oktoobrit võetud mittestandardsed rahapoliitika meetmed erinevad mõnevõrra muude riikide keskpankade võetud meetmetest ja seega võidi mõjutada ülemaailmselt tegutsevate pankade vahelisi (ja samuti euroala siseste ja euroala väliste pankade vahelisi) võrdseid konkurentsitingimusi.
Taking instead an international perspective, the non-standard monetary policy measures introduced by the Eurosystem since October 2008 differ somewhat from measures introduced by central banks in other jurisdictions and hence the level-playing field across global banks (and also between euro area and non-euro area banks) might have been affected.
Siiski tuleb meeles pidada, et keskpankade poolt kriisiga seoses kogu maailmas võetud meetmed olid kujundatud vastavalt konkreetsete riikide majanduse finants- ja majandusstruktuuride iseärasustele.
However, it has to be borne in mind that the measures undertaken by central banks around the world in the context of the crisis were tailored to the specificities of the financial and economic structures prevailing in their economies.
Lisaks sellele erinesid enne finantskriisi ka maailma keskpankade tegevussraamistikud.
Moreover, operational frameworks across global central banks differed also prior to the financial crisis.
Lõpuks peaksid keskpankade kriisileevendusmeetmete põhjustatud rahvusvahelise võrdse konkurentsi tingimuste mis tahes moonutused pärast meetmete võtmise lõpetamist järk-järgult kaduma ja seega pole oodata nende pikaajalist mõju pankadevahelisele konkurentsile.
Finally, any distortions to the international level-playing field implied by the central bank crisis-measures should evaporate once these measures are terminated and thus should not be expected to have any long-lasting impact on bank competition.
Ehkki näib, et konkurentsimoonutused olid põhimõtteliselt üsna piiratud ulatusega, kujutavad stiimulite moonutused endast olulist tugimeetmetest põhjustatud probleemi.
While competitive distortions appear in principle to have been largely contained, the distortions of incentives present another important concern arising from the support measures.
Konkreetsemalt on päästemeetmetega toetatud suuri ja süsteemselt olulisi panku, mille pankrot oleks ohustanud finantssüsteemi stabiilsust.
More specifically, the rescue measures have been primarily in support of large and systemically important banks whose failure may have threatened the stability of the financial system.
Sellest tulenevalt võivad need pangad saada kasu turul levinud ettekujutusest, et neil on valitsuselt vaikimisi antud päästmisgarantii, mis võimaldab neil jätkata kasumlikku, kuid riskantset äri ilma asjakohase turudistsipliinita.
Consequently, these banks may be benefiting from market perceptions of an implicit bail-out guarantee from the government, allowing them to pursue profitable but risky business without the appropriate market discipline.
On esitatud mitu ettepanekut seoses nende asutustega, mis on „liiga suured, et pankrotti minna“, seotud probleemi lahendamiseks.
Several proposal have been put forward to deal with this so-called ‘too-big to fail’ issue.
Kuidas sundida/motiveerida finantsasutusi oma riskivalmidust vähendama?
How can financial institutions be forced/ incentivised to reduce their risk appetite?
Käimasolev regulatiivne reform finantssüsteemi tugevdamiseks sisaldab mitmeid elemente, mis stimuleerivad pankade konservatiivset riskijuhtimist.
The ongoing regulatory reform on strengthening the resilience of the financial system will contain several elements that will provide incentives for prudent risk management for banks.
Sellega seoses lisavad 2009. aastal esitatud Baseli komitee ettepanekud stiimuleid riskivalmiduse vähendamiseks, nõudes riskide ulatuslikumat katmist (näiteks järk-järgult suurenev vastaspoole maksevõimetuse risk kauplemispositsioonides ja vastaspoole krediidiriski katmise kapitalinõude kasutuselevõtmine tuletisväärtpaberite, tagasiostulepingute ja väärtpaberite rahastamisel) kvaliteetsema kapitaliga, mis on kallim.
In this context the Basel Committee proposals issued in 2009 will increase incentives for reduced risk appetite by requiring a more comprehensive coverage of risks (e.g. incremental default risk in the trading book and the introduction of a counterparty credit risk capital charge for derivatives, repos and securities financing) to be covered by higher quality capital, which is more costly.
Lisaks sellele nõutakse ühtlustatud likviidsusraamistiku kasutuselevõtmisega, et pangad rahastaksid end struktuurilises mõttes stabiilsematest allikatest.
Moreover, the introduction of a harmonised liquidity framework will require banks to finance themselves using more stable funding sources on a structural basis.
Lisaks on kokku lepitud kindlates hüvitise põhimõtetes, mis pidurdavad liigset riskimist pikaajalise kasumlikkuse ja konservatiivse riskijuhtimise arvel.
Finally, principles of sound compensation have been agreed that will discourage excessive risk-taking at the expense of long-term profitability and prudent risk management.
Need meetmed üheskoos võetuna ja asjakohaselt rakendatuna võivad aidata oluliselt pidurdada lühiajalistel motiividel tegutsemist ja kaotada vigased riskijuhtimise menetlused, millele olime tunnistajaks minevikus.
These measures if taken together and properly implemented can significantly contribute to deterring short-termism and eliminating the flawed risk management practices we observed in the past.
Mida näete finantsteenuste alases õigusloomes kõige pakilisema küsimusena, mis tuleb finantsteenuste tegevuskava järel lõpule viia?
What do you see as the most pressing issues in financial services legislation which remain to be completed after the Financial Services Action Plan?
Üks finantskriisi peamisi õppetunde on see, et kogu maailma finantsturgude vahelised tihedad vastastikused seosed tekitavad ühiseid probleeme, mida tuleb asjakohaselt lahendada kooskõlastatud tegevuse kaudu.
One of the main lessons from the financial crisis is that the close interconnections existing between financial markets across the globe pose common problems that have to be addressed in an appropriate way with a concerted action.
Seepärast – ja see on ka juba toimunud – peaks ELi seadusandlik tegevus asjakohaselt reageerima rahvusvahelisel tasandil tehtud algatustele ja esitatud soovitustele, eriti G20 omadele, mille tähtsus on finantskriisi ajal selgeks saanud.
Therefore, as it has been already the case, the regulatory agenda for the EU should properly respond to the initiatives and recommendations being put forward at international level, and in particular by the G20, whose importance has emerged during the financial crisis.
G20 tegevuskavad ja soovitused on juba käivitanud mahuka ja tähtsa töö regulatiivse, järelevalve ja finantsstabiilsuse korralduse alal rahvusvahelistes organisatsioonides, nagu finantsstabiilsuse nõukogu ja Baseli pangajärelevalve komitee pangandussektori puhul, mis on ELi kontekstis eriti oluline.
The action plans and recommendations by the G20 have already triggered a substantive amount of important work on the regulatory supervisory and financial stability arrangements from international bodies such as the Financial Stability Board and the Basel Committee on Banking Supervision for the banking sector which is of particular relevance in the EU context.
Pidades silmas tähtsamaid küsimusi, mille osas tuleks teha regulatiivseid algatusi, võime eristada kahte peamist teemade ringi.
When considering the more important issues that should be addressed through regulatory initiatives we can distinguish between two main set of issues.
Esiteks rahvusvahelistest algatustest lähtuvad regulatiivsed algatused, mis on seotud usaldatavusjärelevalve raamistiku tugevdamisega.
First, regulatory initiatives related to the enhancement of the prudential framework stemming from international initiatives.
Baseli komitee reformikava lõpetamine ja selle järgnev rakendamine Euroopas on otsustavalt tähtis, et saavutada vastupidavam pangandussüsteem, mis suudab pikaajaliselt teotada tervet majanduskasvu ilma turu toimimist ja majanduse elavdamist takistamata.
The completion of the Basel Committee reform programme, and the subsequent implementation in Europe, is critical to achieving a more resilient banking system that can support sound economic growth over the longer term, without impinging on the functioning of the market and economic recovery.
Lisaks sellele sooviksin rahvusvaheliste reformide kontekstis rõhutada nelja järgmist teemat:
Moreover, within the context of international reforms I wish to underline the importance of four issues:
a) vajadus saavutada rahvusvaheline konsensus süsteemselt oluliste finantsasutuste tekitatud probleemide lahendamise osas.
a) The need to reach an international consensus related to the solutions to the problems created by the systemically important financial institutions (SIFIs).
On vaja leppida kokku konkreetse regulatiivse lähenemisviisi suhtes, mis tuleks süsteemselt oluliste finantsasutustega seoses vastu võtta, ja selles, millised peaksid olema täiendavad järelevalvemenetlused nende asutuste tegevuse ja riskide tulemusliku järelevalve tagamiseks.
There is a need to agree on the specific regulatory approach that should be adopted for the SIFIs and what should be the additional supervisory procedures in order to ensure an effective monitoring of their activities and risks.
Hiljutine finantsteenuste komitee abil koostatud EKP teatis süsteemselt oluliste finantsasutuste kohta käsitleb kõikehõlmavalt süsteemselt oluliste finantsasutuste tegevuse reguleerimise eesmärke ja meetmeid, mille võiks vastu võtta süsteemselt oluliste finantsasutuste pankrotiriski vähendamiseks ja selliste pankrottide tagajärgede mõõtmiseks: „Reguleerimisel on kaks eesmärki: i) suurendada astutuste häiretega toimetulekut ja vähendada süsteemselt oluliste finantsasutuste osa süsteemse riski tekkes, pöörates erilist tähelepanu probleemide levikule ja doominoefektile; ii) leevendada päästmisgarantiiga seonduvat moraalset kahju.
A recent ECB note on SIFIs, elaborated as a contribution to the Financial Services Committee, addresses comprehensively the main objectives for the regulation on SIFIs and the measures that could be adopted to reduces the risk of failure of a SIFI and to measure the consequence of such failures: “There are two objectives of regulation: (i) increasing the shock-absorbing capacity of institutions and lowering a SIFI’s contribution to systemic risk, with special reference to the potential for contagion and spill-over effects; (ii) mitigating the moral hazard problem and the associated bail-out guarantee.
Tegelikult võib väita, et ühe eesmärgi saavutamiseks vajalik tegevus on möödapääsmatult vajalik ka teise eesmärkide saavutamiseks“;
Indeed, it can be argued that actions addressing one objective are instrumental in achieving the other as well.»
b) offshore -finantskeskuste ja koostööst hoiduvate riikide tekitatud usaldatavusriskidega tegelemine.
b) Addressing prudential risks presented by offshore financial centres and non-cooperative jurisdictions.
Euroopa Liidus on kolmanda tasandi järelevalvekomitee viinud läbi täiendava kaardistamise, koostades konsolideeritud loetelu koostööst hoiduvate riikide kohta, kellega seoses on mitmed ELi järelevalveasutused teatanud alalistest probleemidest.
Within the European Union, the 3L3 supervisory committees have carried out complementary mapping, identifying a consolidated list of non-cooperative jurisdictions, on which several EU supervisors have reported the existence of persistent problems.
Siiski tuleks koostööst hoiduvate riikide tekitatud usaldatavusriske käsitleda ELi õiguslikus raamistikus, selleks et tagada, et kõik liikmesriigid tegelevad selle teemaga ühtlustatult ja järjekindlalt, et vältida regulatiivset arbitraaži ja et säilitada võrdsed konkurentsitingimused finantsasutuste vahel.
Nevertheless, the EU legal framework should address prudential risks presented by non-cooperative jurisdictions, in order to ensure all Member States deal with this issue in a harmonised and consistent way, in order to avoid regulatory arbitrage and to maintain the level playing field between financial institutions.