natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Siiski on Eurostati hinnangul võimatu olla arvudes täpne, eriti praegusel ajal, kui toimub inimeste ulatuslik liikumine ELi piirides.
However, according to Eurostat, it is impossible to be precise about figures, especially at this time of large-scale movement of people across the internal frontiers of the EU.
Eurostat väidab kooskõlas ÜRO konventsioonidega jätkuvalt, et elanike koguarv on kõige usaldusväärsem demograafiline võrdlusnäitaja.
Eurostat continues to argue, in accordance with UN conventions, that total resident population is the most reliable demographic comparator.
Eurostati hinnangul elab 94% ELi elanikkonnast oma päritoluriigis, 4% on kolmandate riikide kodanikud ja üksnes 2% ELi kodanikest elab teises liikmesriigis.
Eurostat's estimate is that 94 per cent of the EU population is resident in their home state, 4 per cent are non-EU citizens, and that only 2 per cent are EU citizens living in another Member State.
Tuletatakse meelde, et ELi kodaniku määratlus sõltub täielikult liikmesriigi kodakondsuse saamisest.
One recalls that the definition of EU citizen depends entirely on the acquisition of nationality of a Member State.
Puudub igasugune võimalus saada ELi kodanikuks ilma liikmesriigi kodakondsuseta.
There is no way of becoming an EU citizen without being a national of a Member State.
Võib olla kahetsusväärne, et peaaegu kõikides riikides muutub naturalisatsiooni kord ja topeltkodakondsuse andmine varasemast üha keerulisemaks.
It may be regretted that in almost all States the process of naturalisation and the granting of dual citizenship is becoming more complicated than it used to be.
Lisaks tegutsevad riigid individuaalselt, võtmata arvesse oma tegevuse mõju ELi kodakondsuse ulatusele ja kvaliteedile.
And States are acting individually without regard for the effect of their actions on the breadth or quality of EU citizenship.
Niisugused ühepoolsed tendentsid on vastuolus püüdlustega vaadata läbi ELi aluslepingud kodanikusõbralikul moel.
Such unilateral tendencies are somewhat discordant with the efforts to revise the EU Treaties in a citizen-friendly way.
Näiteks on Euroopa Liidu leping, mida on muudetud Lissaboni lepinguga, ELi kodakondsuse tähenduse osas viimistlemata:
The Treaty on European Union as amended by the Treaty of Lisbon, for example, is robust about what EU citizenship means, as follows:
Liit järgib kogu oma tegevuses oma kodanike võrdsuse põhimõtet, liidu institutsioonid, organid ja asutused kohtlevad kodanikke võrdselt.
In all its activities, the Union shall observe the principle of equality of its citizens, who shall receive equal attention from its institutions, bodies, offices and agencies.
Iga isik, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus, on liidu kodanik.
Every national of a Member State shall be a citizen of the Union .
Liidu kodakondsus täiendab, kuid ei asenda liikmesriigi kodakondsust.
Citizenship of the Union shall be additional to national citizenship and shall not replace it.
Liit toimib esindusdemokraatia alusel.
The functioning of the Union shall be founded on representative democracy.
Kodanikud on liidu tasandil otseselt esindatud Euroopa Parlamendis.
Citizens are directly represented at Union level in the European Parliament.
Liikmesriike esindavad Euroopa Ülemkogus nende riigipead või valitsusjuhid ja nõukogus nende valitsused, kes ise annavad demokraatlikult aru kas oma riikide parlamentidele või kodanikele.
Member States are represented in the European Council by their Heads of State or Government and in the Council by their governments, themselves democratically accountable either to their national Parliaments, or to their citizens.
Igal kodanikul on õigus osaleda liidu demokraatias.
Every citizen shall have the right to participate in the democratic life of the Union .
Otsused tehakse nii avalikult ja nii kodanikulähedaselt kui võimalik.
Decisions shall be taken as openly and as closely as possible to the citizen.
Euroopa tasandi erakonnad aitavad kaasa euroopaliku poliitilise teadvuse kujundamisele ja liidu kodanike tahte väljendamisele.
Political parties at European level contribute to forming European political awareness and to expressing the will of citizens of the Union .
ELil puudub seetõttu kodakondsust käsitlev ühtne määratlus ning sellel on kakskümmend seitse riiklikku eri määratlust.
The EU has no single definition of its citizenship, therefore, but twenty-seven national varieties.
ELi kahekümne seitsme liikmesriigi kodakondsusseaduste reastamine on segadust tekitav
The array of nationality laws among the twenty-seven States of the EU is bewildering.
Vt Rainer Bauböck, Eva Ersbųll, Kees Groenendijk and Harald Waldrauch (eds), Acquisition and Loss of Nationality: policies and trends in 15 European states , Institute for European Integration Research, Austrian Academy of Sciences, Viin, jaanuar 2006. .
See Rainer Bauböck, Eva Ersbøll, Kees Groenendijk and Harald Waldrauch (eds), Acquisition and Loss of Nationality: policies and trends in 15 European states , Institute for European Integration Research, Austrian Academy of Sciences, Vienna, January 2006.
Mõned liikmesriigid annavad kolmandate riikide kodanikele teatavaid privileege, kui nende esivanemad on pärit asjaomasest liikmesriigist; teised keelduvad sellest otsustavalt.
Some States grant special privileges to third country nationals of ancestral affinity; others most emphatically do not.
Mõnes liikmesriigis kehtivad alaliste elanike õigused seoses endiste kolooniatega, teistes mitte.
Some have residential rights for ex-colonial subjects; others do not.
Liikmesriigid käsitlevad oma ülemereterritooriumide või asumaadega seotud kodanikuõigusi väga erineval viisil.
Member States treat the civic rights of their overseas territories or dependencies in many different ways.
Seetõttu ei ole EL teinud katset kõnealuseid seadusi ühtlustada, kuigi riikide vahel on mitmeid näiteid sarnasuse kohta.
There has been no attempt by the EU to harmonise these laws, although there are many instances of imitation among States.
Euroopa Kohus on kinnitanud, et liikmesriikide õigust kehtestada oma eeskirjad kodakondsuse saamise või äravõtmise suhtes, piirab vajadus olla kooskõlas ELi õigusaktidega
The European Court of Justice has asserted that the right of Member States to set their own rules about the acquisition or loss of nationality is constrained by the necessity to respect EU law.
Vt näiteks kohtuasjad C-369/90 Micheletti[1992], C-145/04 Hispaania versus Ühendkuningriik [2006] (Gibraltar) ja C-300/04 Eman ja Sevinger versus College van burgemeester en wethouders van Den Haag [2006] (Aruba). .
See, for example, Cases C-369/90 Micheletti[1992], C-145/04 Spain v. United Kingdom [2006] (Gibraltar) and C-300/04 Eman and Sevinger v. College van burgemeester en wethouders van Den Haag [2006] (Aruba).
Selles kontekstis pöörati palju tähelepanu Hispaania 2005. aasta otsusele võtta vastu tervelt 700 000 sisserändajat oma partneritega konsulteerimata.
In this context, the 2005 decision by Spain to legalise as many as 700.000 immigrants without consulting its partners received a lot of attention.
Hoolimata sellest, milline lähenemisviis seoses valimisseadusega saavutatakse, jääb endiselt alles lahendamata probleem, kuidas jaotada kohad Euroopa Parlamendis.
Whatever approximation may be achieved in electoral law, however, there will still be the outstanding problem of how to distribute seats in the European Parliament.
Kas Lissaboni lepingu artikliga 14 tehtud muudatused Euroopa Liidu lepingusse seoses ELi kodanikustaatusega omavad selles kontekstis tõesti tähtsust?
Do the changes made by the Treaty of Lisbon to Article 14 of the Treaty on European Union on the status of EU citizenship really matter in this context?
Kas peaksime kokku lugema pigem ELi kodanikke kui elanikke riikides?
Should we be counting EU citizens rather than national inhabitants?
Kui jah, siis kes täpselt on Euroopa Liidu kodanik?
If so, who precisely is the European Union citizen?
Või peaksime järgima James Madisoni veendumust, et vabariigis on parlamentaarne esindatus rohkem sünnijärgne õigus kui kodakondsusega kaasnev privileeg?
Or do we follow James Madison’s belief that, in the republic, parliamentary representation is more of a birthright than a civic privilege?
Madisoni lähenemisviisi kohaselt soovitatakse, et Euroopa Parlament ei esinda üksnes de jure ELi kodanikke (nagu on ametlikult sätestatud Euroopa Liidu lepingus), vaid esindab ka kõiki teisi liidu territooriumil elavaid isikuid, sealhulgas vähemusi ja alalisi elanikke, ning tal on kohustus nende eest hoolitseda.
The Madisonian approach suggests that the European Parliament represents not only de jure EU citizens (as formally established by the EU Treaty), but that it also represents, and has a duty of care towards, anyone else who abides in the territory of the Union, including minors and denizens.
Niisugusel juhul ja võrdsete tingimuste korral näib parlamendikohtade jaotamise traditsiooniline meetod elanike koguarvu alusel (millel ei ole seost häälte lugemisega nõukogus) olevat endiselt kõige õigem ja seda ei tohiks muuta, vähemalt ilma põhjaliku kaalumiseta.
That being the case, and all other things being equal, the traditional method of distributing seats in the Parliament on the basis of total population – to say nothing of counting votes in the Council – still seems to be the right one and should not be amended at least without deeper reflection.
Täiendava reformi vajalikkus
The need for further reform
Euroopa Parlament ei peaks iseenda valimismeetoditega rahul olema.
The European Parliament should not be complacent about its own electoral methods.
Kui parlament soovib rääkida teistele riikidele ka edaspidi pluralistliku liberaalse demokraatia eelistest, tuleb olla ka enesekriitilisem.
If it is to continue to regularly preach the virtues of pluralist liberal democracy to other countries it needs also to be more self-critical.
OSCE/ODIHR korraldas oma esimese täieliku vaatlusmissiooni Euroopa Parlamendi valimistel 2009. aastal.
The OSCE/ODIHR conducted its first fully-fledged observer mission to the European Parliamentary elections in 2009.
Tähelepanekud on huvitavad
Its findings are interesting.
OSCE/ODIHRi ekspertrühma raport, Elections to the European Parliament, 4-7 June 2009 , Varssavi, 22. september 2009. .
OSCE/ODIHR Expert Group Report, Elections to the European Parliament, 4-7 June 2009 , Warsaw, 22 September 2009.
Esiteks hämmastas OSCE meeskonda valimiste erinevus riikides, mis väljendus kohtade jaotamise meetodite, eelhääletusel osalemise võimaluse, vabade kohtade jagamise, valimissüsteemide, valimisõiguse, kandideerimise, kandidaatide nimetamise, valimisringkondade ja hääletuspäevade osas.
First, the OSCE team was struck by how different the elections were in each State, noting variances in the methods of distributing seats, the possibility to cast preferential votes, the allocation of vacant seats, electoral systems, franchise, candidature, nomination of candidates, constituencies and polling days.
Samuti pidasid rahvusvahelised vaatlejad kummaliseks seda, et Euroopa tasandi erakondadel on keelatud valimiskampaaniate korraldamine
The international observers also found it odd that the European political parties are effectively forbidden from electoral campaigning.
Määrus (EÜ) nr 2004/2003 ja selle 2007. aasta muudatused. .
Regulation EC 2004/2003, as amended in 2007.
OSCE/ODIHR kritiseeris eelkõige alljärgnevat:
The OSCE/ODIHR criticised in particular:
· ühtsete kandideerimisnõuete puudumine ELis;
· a lack of harmonization of candidacy requirements throughout the EU;
· üksikkandidaatide valimistel osalemist lubavate OSCE kohustuste kohaste sätete puudumine mõnes riigis;
· a lack of provisions in some States allowing individual candidates to run in the elections in line with OSCE commitments;
· hääletusõigust, eelkõige vangide ja kodakondsuseta ELi residentide hääletusõigust käsitlevate sätete puudumine mõnes riigis;
· a lack of provisions in some States on voting rights, particularly for prisoners and for EU residents who do not hold citizenship of any State;
· valimistulemusi puudutava kohtuotsuse edasikaebamisvõimaluse puudumine mõnes riigis;
· a lack of possibility to appeal to a court decision regarding election results in some States;
· sätete puudumine mõnes riigis, mis võimaldaksid siseriiklikele ja rahvusvahelistele vaatlejatele kooskõlas OSCE kohustustega piisava juurdepääsu ja koostöö.
· a lack of provisions in some States to ensure adequate access and cooperation for domestic and international observers, in line with OSCE commitments.
Soovitused olid alljärgnevad:
Their recommendations included:
· vaadata läbi osa praegustest teadlikkuse tõstmise kampaaniate praktikatest eesmärgiga suurendada tõhusust ja vältida võimalikku erapoolikuse mulje jätmist;
· reviewing some of the current practices for awareness-raising campaigns with a view to increasing effectiveness and avoiding possible perceptions of partisanship;
· tagada, et valimiskampaaniaid reguleerivad siseriiklikud õigusaktid käsitleksid adekvaatselt Euroopa tasandi erakondade tegevust;
· ensuring that national campaign legislation adequately addresses the activities of European-level political parties;
· valimiskuupäevade ühtlustamine, et tulemuste avaldamisel võetaks arvesse nii vajadust tagada läbipaistvus kui ka vältida tulemuste võimalikku mõjutamist teistes riikides;
· unifying the dates of the elections in order to ensure that the publication of results respects both the need for transparency and the need to avoid potential influence on the results in other States;
· teabevahetusprotsesside parandamine registreeritud valijate kohta eesmärgiga kaitsta häälte võrdsust ja vältida võimalikku mitmekordset hääletamist;
· improving the process of exchange of information on registered voters so as to protect the equality of the vote and avoid possible multiple voting;
· vajaduse korral õigusaktide muutmine, et luua sõltumatu meedia jälgimise mehhanism, mille abil hinnata, kas kampaaniaperioodil järgitakse meediat puudutavaid sätteid.
· amending legislation where necessary to provide for an independent media monitoring mechanism to assess whether media provisions are respected during the campaign period.
OSCE/ODIHR tõi oma kasulikus ja lähemat tähelepanu väärivas raportis välja arvukalt kaebusi ELi kodanikelt, kellelt väidetavalt on välisriigi residendina ära võetud valimisõigus.
In their valuable report, which deserves close attention, the OSCE/ODIHR unearthed numerous complaints from EU citizens allegedly deprived of the franchise when resident in States other than their own.
Eksperdid toetavad komisjoni püüet parandada hääletamise ja kandideerimise olukorda.
The experts back the Commission's attempt to improve the situation with regard to voting and standing as a candidate.
Euroopa Parlamendi petitsioonikomisjon on saanud hulgaliselt tõsiseid kaebusi Euroopa valimiste ühe või teise aspekti kohta.
The Petitions Committee of the European Parliament has received a number of serious complaints about one or another aspect of the European elections.
Paljud neist kaebustest on pärit ELi kodanikelt, kes elavad Hispaanias või Maltal ning kellel kohalikud valimisorganid ei lubanud oma tegevuse (sagedamini küll tegevusetuse) tõttu väidetavalt valimistel osaleda.
Several of those stem from EU citizens now resident in Spain or Malta who object to being disallowed from voting in the European elections by the action (or, more usually, non-action) of the local electoral authorities.
Osa kaebusi saadi kodakondsuseta isikutelt, kellel ei lubatud nende uues elukohariigis erakonda astuda.
Other complaints have been received about non-nationals being barred from joining a political party in their new State of residence.
Kõige eredamad juhtumid väidetava diskrimineerimise kohta pärinevad Lätist ja Eestist, kus vastavalt tervelt 20% ja 12% venekeelsest rahvastikust loetakse Euroopa ja muudel valimistel mittekodanikeks.
The most glaring cases raised by petitioners of alleged discrimination are found in Latvia and Estonia where as much as 20 per cent and 12 per cent, respectively, of the population which is Russian are regarded as 'non-citizens' for the purposes of the European and other elections.
Paljud Itaaliast pärit kaebuse esitajad soovivad keelata Euroopa valimistel kandideerimise süüdimõistetud kurjategijatele.
Several petitioners from Italy wish to exclude all convicted criminals from standing as a candidate to the European Parliament.
Üldine reegel kogu ELis on siiski, et pärast karistuse kandmist või trahvi maksmist rehabilitatsiooniks, sh valimistel osalemiseks enam takistusi ei tehta.
The general rule across the EU, however, is that once a sentence has been served or a penalty paid there is no further bar to rehabilitation, including electoral participation.
Enamik riike jätavad selle, kes parlamenti valitakse, erakondade ning eelkõige valijate otsustada.
Most States leave it to political parties ‑ and ultimately, the voters ‑ to exercise their discretion as to who should be elected to parliament.
Sellegipoolest võib olla pärast täiendavat juurdlust võimalik kasutada Euroopa Parlamendi liikme tagasikutsumise võimalust, kusjuures pärast Euroopa Parlamenti valimist kuriteos süüdi mõistetava liikme saab valijate petitsiooniga tagasi kutsuda.
Nevertheless, it may be possible, after further investigation, to introduce the right of recall of MEPs, whereby a Member convicted of a crime after his or her election to the European Parliament could be recalled by a petition of voters.
See on eriti asjakohane riigi raha ulatusliku väärkasutamise korral.
This would be particularly appropriate in a case of gross misuse of public funds.
Üks kaebuse esitaja tõstatas küsimuse, miks Ühendkuningriigi lordide koja päritava mandaadiga liikmed ei saa Euroopa Parlamendi valimistel kandideerida
Another petitioner has raised the issue of why in the United Kingdom hereditary peers who sit in the House of Lords are disqualified from standing for election as MEPs.
Põhjus on iroonilisel kombel selles, et lordide koja ülejäänud aristokraatlik element on selle koja ainus osa, mida valitakse (lordide poolt).
The answer is because, ironically, the residuary aristocratic element in the House of Lords is the only part of that chamber which is itself elected (by their peers).
Eluaegseid lorde ei valita ning nad ei saa lordide kojast tagasi astuda. .
'Life peers' are not elected to and cannot resign from the House of Lords.
Petitsioone on saadud ka inimestelt valimisõiguse äravõtmise kohta a) teatud aja möödudes päritoluriigi valimistel ja b) uue elukohariigi parlamendivalimistel.
Petitions have also been received about the disenfranchisement of people (a) from voting after a period of time in elections in their country of origin, and (b) from voting in their new country of residence in national parliamentary elections.
Nagu varem on arutatud, nõuaks valimisõiguse laiendamine riiklikele valimistele aluslepingu muutmist ning seda tuleks seetõttu põhjalikult arutada konvendil, kelle ülesandeks on kaaluda ELi kodakondsuse ja valimisreformi vahelist seost.
As discussed previously, the issue of widening the franchise to national elections would require a treaty change and should, therefore, be properly the subject of a Convention charged to consider the relationship between EU citizenship and electoral reform.
Konvendil tuleks paluda kaaluda kõiki muid küsimusi, mille on tõstatanud parlamendipoolsed petitsioonide esitajad ning OSCE/ODIHR.
The Convention should be invited to consider all the other issues raised by the Parliament's petitioners and by the OSCE/ODIHR.
Legitiimsus ja valimisaktiivsus
Legitimacy and turnout
Euroopa Parlamendil on õigus, kui ta soovib avalikkuse silmis tugevdatud alust, et temast saaks uue Euroopa poliitilise ruumi keskpunkt, ühise poliitilise turu heakskiidetud foorum: seadusandlik pädevus seoses Euroopa õigusaktide ja eelarvetega ning täidesaatva organi aruandluse üle järelevalve teostamine.
The European Parliament is correct to wish to have an enhanced standing in the eye of the public so that it becomes the focus of the new European political space, the accepted forum of the single political market: making European laws and budgets, and holding the executive to account.
Praegu õõnestab poliitilise legitiimsuse saavutamise püüdu jätkuv valimisosaluse vähenemine, vähene meediakajastus, osavõtmatud fraktsioonid ja isegi teatavate riikide parlamentide varjatud kadedus parlamendi suurenevate volituste suhtes.
To date, the search for political legitimacy is being undermined by the continuing decline in turnout at elections, by scanty media reportage, by apathetic political parties and, even, by the latent jealousy of some national parliaments about its growing powers.
Raske on mitte tunda muret asjaolu pärast, et Euroopa valimistel osalemine on pidevalt langenud, olles 1979. aastal 63,0% ja 2009. aastal 43,1%
It is hard not to be depressed by the fact that overall turnout in the European Parliamentary elections has fallen steadily from 63.0 per cent in 1979 to 43.1 per cent in 2009.
Vt III lisa. .
See Annex III.
Langev valimisaktiivsus tähendab mis tahes mõõdupuu järgi eemaldumist Euroopa asjadest.
On any measure, the falling turnout is evidence of a level of disengagement from European affairs.
Üldised tulemused moonutavad väga suuri riikidevahelisi erinevusi, mis tulenevad nende õiguslikest, ajaloolistest ja praegustest oludest.
Nevertheless, the overall turnout figures disguise very large variations between countries stemming from their legal, historical and actual circumstances.
Näiteks ELi liikmeks olemise aeg, korruptsiooni esinemine või riiklike üldvalimiste korraldamine lähedasel ajal võivad valimisaktiivsust oluliselt mõjutada
The length of EU membership, the incidence of corruption, or the imminence of a national general election, for example, make a big difference to turnout.
Belgias, Küprosel ja Luksemburgis on hääletamine kohustuslik. .
In Belgium, Cyprus and Luxembourg voting is compulsory.
Luksemburgis oli valimistest osavõtt 2009. aastal üle 90%, Slovakkias aga alla 20%.
In 2009 the turnout in Luxembourg was over 90 percent, while in Slovakia it was under 20 per cent.
Oluline tegur on riiklikel ja Euroopa valimistel osalemise erinevus: ELi keskmine erinevus 2009. aastal oli 25%, mis tähendab, et vaid igast kolmest riiklikel valimistel osalejast osalesid Euroopa valimistel kõigest kaks.
The important factor is the gap between national and European voting habits: the EU mean gap in 2009 was 25 per cent, meaning that of every three voters in national elections, only two turned out for the European Parliament.
Madalmaades oli see suhe kaks ühe vastu
In the Netherlands the ratio was two to one.
Vt Richard Rose’i ja Gabriela Borzi uuringut Variability in European Parliament Turnout: political causes and implications , Studies in Public Policy Number 466, Centre for the Study of Public policy, University of Aberdeen, 2010. .
See the study by Richard Rose and Gabriela Borz, Variability in European Parliament Turnout: political causes and implications , Studies in Public Policy Number 466, Centre for the Study of Public policy, University of Aberdeen, 2010.
Kas valimismenetluse ametliku reformiga on võimalik kõnealused probleemid lahendada?
Can a formal reform of the electoral procedure rectify the turnout problem?
Uue reformide vooru algatamise kriteeriumid tuleks hoolikalt kindlaks määrata.
Our criteria for initiating a new bout of reform should be carefully defined.
Me ei püüa ühtlustada ühtlustamise pärast.
We are not seeking uniformity for uniformity’s sake.
Avastatud probleemide riiklikul tasandil lahendamisel peaks meie lähenemisviis olema realistlik.
In catering for perceived problems at the national level, our approach should be realistic.
Järkjärgulisusega on aastate vältel püütud täita mitmeid algselt liidu asutajate 1950ndatel seatud eesmärke.
Gradualism, perforce, has worked over the years to bring forth many of the objectives first articulated by the founding fathers of the Union in the 1950s.
On ebatõenäoline, et kõnealune reform jääb viimaseks: tugevad parlamendid on valmis kohanema muutuvate ühiskondlike ja poliitiliste oludega.
This reform is unlikely to be the last: strong parliaments adapt readily to changing societal and political circumstances.