natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kui reguleerivad asutused oleksid peatanud selle protsessi, oleks tõenäoliselt lõpuks hoitud ära petturlik olukord, millele nad tegelikult vaatasid läbi sõrmede, võimaldades kompromisskaval aset leida.
Had the regulators halted this progression, an eventually fraudulent position would have been averted, which effectively they condoned by allowing the Compromise Scheme to take place ...
Selline täielik tegevusalane läbikukkumine on võimalik vaid siis, kui jääb vajaka eetilisest vastutustundest.
Total operational failure of this ultimate kind can only be due to an overall deficiency in ethically responsible attitude.
Teised on väitnud ka, et lisaks organisatsioonilistele ja tegevusalastele puudustele pidi reguleerimisalane läbikukkumine olema samuti kokku lepitud.
Others have wished further to maintain that, over and above organisational and operational deficiencies, regulatory failure must also have been collusive."
Märgukirjas WE-CONF6 väideti ka, et on möödapääsmatu, et mida rohkem keegi teadis konventsionaalsetest kindlustusmeetoditest, seda vähem tõenäoliselt eksitas teda see, mida Equitable Life tegi, ja seda tõenäolisemalt äratas temas kahtlusi see, mis tegelikult juhtus kindlustusmaksetega.
The memo WE-CONF6 claimed that " it is inescapable that the more someone knew about conventional assurance methods, the less likely he was to be misled by what Equitable did, and the more likely to be suspicious about what was really happening to the premiums.
Ometi pigistasid reguleerijad, kes oleksid pidanud olema kõige suuremad eksperdid, silma kinni kogu asja ees.
Yet the regulators, who should have been the most expert of all, turned a blind eye to the whole matter."
Oma tunnistuses (H4) rõhutas hr Colin SLATER, vannutatud audiitor ja raamatupidamisekspertiisi ekspert, mõnda raamatupidamisalast nõrka kohta Equitable Life’i tehingutes, mida reguleerivad asutused oleksid võinud ja pidanud märkama ning vastavalt reageerima.
In his testimony (H4) Mr. Colin SLATER, chartered accountant and expert in forensic accounting, highlighted some accounting weaknesses in Equitable Life's operations which the Regulators could and should have noticed and reacted to.
Eriti tuletas ta meelde, kuidas 2000. aasta juulis hinnati Hymani kohtuasja kaotust Equitable Life’i jaoks 1500 miljoni naelsterlingi suuruseks.
In particular, he reminded how "in July 2000 the Hyman case loss was estimated to cost the Society £1,500m ...
Hiljem esilekerkinud teave näitas, et tagatud annuiteedimäära juhtumi kaotus ei olnud mitte mingil juhul ainsaks teguriks, mis viis Equitable Life’i kokkuvarisemiseni.
Information emerged subsequently has shown that the loss of the GAR case was by no means the only factor contributing to the Society’s downfall ...
Alates 1980ndate lõpust püüdis Equitable Life kombineerida kasumiosalusega tulusid, tasandades neid hoiustamisfondi hinnangute läbipaistvusega, sealjuures pärandit säilitamata
From the late 1980s Equitable Life tried to combine the benefits of with-profits smoothing with the transparency of managed fund valuations, but without maintaining any estate.
Kasumiosalusega büroo direktorid deklareerisid perioodilisi boonuseid, mille eesmärgiks oli peegeldada investeeringu tootluse trendi.
"The directors of a with-profit office declare periodic bonuses intended to reflect the underlying trend of investment performance.
Nii olid kasumiosalusega investorid teatud määral kaitstud turumuutuste eest.
In this way with-profit investors are protected to some extent from market swings.
Paljud kasumiosalusega seltsid kindlustasid selle, säilitades varade ülejäägi „pärandi”, mis ei kuulu mitte kellelegi.
Many with-profit offices reinforce this by maintaining an ‘estate’ of surplus assets, which belongs to no one.
Equitable Life’i lähenemisviis oli sätestatud dokumendis „With Profits Without Mystery” („Kasumiosalusest ilma saladusteta”), mille koostajaks Roy Ranson ja mida esitleti aktuaaride juhtorganile 20. märtsil 1989. aastal.
The Equitable Life approach was set out in the paper ‘With Profits Without Mystery’ prepared by Roy Ranson and presented to the Institute of Actuaries on 20 March 1989.
Kontseptsioon ei saanud täielikku heakskiitu.
The concept did not meet with unqualified approval.
Üheks kommenteerijaks oli hr Clark, hilisem aktuaaride juhtorgani juhataja (2000–2002), kes ütles, et autorid kinnitavad oma veendumust, et varade omanikuks on praegune kindlustusvõtjate põlvkond.
One commentator was Mr. Clark, later President of the Institute of Actuaries (2000-2002) saying ‘the authors state their belief, that the assets are owned by the current generations of policyholders'.
Hr Colin SLATER usub, et autorid järeldasid, et kui ignoreerida tasandamist, tasakaalustab individuaalsete poliiside individuaalsete osakute summa fondi turuväärtust.
I believe that the implication the authors draw from this is that, ignoring smoothing, the sum of individual asset shares for individual policies equals the market value of the fund.
See tähendab, et tasandamine peab olema täiesti tasakaalustatud, et kui ühele kindlustusvõtjate rühmale makstakse ülemäära, peab see olema võrdne ning seda peab tasakaalustama teisele rühmale vähem maksmine.
This means that smoothing must be a totally balanced concept that any over-payment to one group of policyholders must be equally and oppositely balanced by an under-payment to another group.
Kui seda ei õnnestu saavutada, peaks see möödapääsmatult viima pikaajalises perspektiivis maksejõuetuseni, kui ülejäänud teooria jätta puutumatuks.
Failure to achieve this must inevitably lead to insolvency in the long run if the rest of the theory is left intact."
Kogudes süüdistusi reguleerivate asutuste tegevusega seotud puuduste kohta, kirjeldas Ühendkuningriigi valitsus tõendis WE32
Countering accusations of regulators' operational shortcomings, the UK Government detailed in WE32
Vt WE32, 66.–67. jaotis. , miks nende arvates olid tegelikkuses kõik kolmanda elukindlustusdirektiivi nõuded korrektselt rakendatud ning et järelevalves Equitable Life’i üle kohaldati kõiki direktiivis nõutud usaldatavusnormatiive.
see WE32, para.66-67. why, in their opinion, all requirements of 3LD were correctly implemented in practice and that in the supervision of Equitable Life all prudential standards required by the Directive had been applied.
Eelkõige väitsid nad, et kolmandas elukindlustusdirektiivis nõutakse, et elukindlustusseltsi kindlustustehniliste reservide arvutamine peab põhinema aktuaaride eeskirjadel, sarnaselt kõikides liikmesriikides, ning nii, nagu on soovitanud Groupe Consultatif des Associations d’Actuaires dans les Pays des Communautés Européenne s.
In particular they stated that 3LD " required the calculation of the technical reserves of a life insurance company to be based on actuarial principles, common to all member states, and as recommended by the 'Groupe Consultatif des Associations d’Actuaires dans les Pays des Communautés Européennes'.
Nimetatud eeskirjad hõlmasid intressimäärade piiramist, mida saab kasutada väärtuse hindamisel, aga nendes ei kehtestatud hindamismeetodit, mille valik jäeti liikmesriikide otsustada
These principles included limiting the rates of interest that could be used in the valuation, but did not prescribe the valuation method to be used, the choice of which was left open to member states to decide
Vt kolmanda elukindlustusdirektiivi artiklit 18, üle võetud elukindlustusseltside 1994. aasta eeskirjadega 58–75. .
see Art.18 3LD, transposed by Regulations 58-75 of Insurance Companies Regulations 1994 . .
Direktiivis võeti kasutusele lubatavuse piirmäärade nõue seoses varadega, aga liikmesriikidel ei lubatud seltsidelt nõuda investeeringuid teatud varadesse.
The Directive introduced a requirement for “admissibility limits” in relation to assets but prevented member states from requiring companies to invest in particular assets.
Direktiiviga muudeti varade sobivuse ja paigutamise eeskirju, mis oli kasutusele võetud esimeses elukindlustusdirektiivis ja mida kohaldati kõikides liikmesriikides
It amended the asset matching and localisation rules introduced by the First Life Directive so that these applied across all member states
Direktiivis lubati samuti esmakordselt katta nõutud solventsusmarginaali täiendava laenukapitaliga
It also permitted the required solvency margin to be covered ... by subordinated loan capital for the first time
Vt kolmanda elukindlustusdirektiivi artikli 25 lõiget 1. .
see Art.25, para.1 3LD. .
See ei olnud tingitud usaldatavusnormatiivide pädeva asutuse nõusolekust vastavalt direktiivile, ent selline nõusolek oli kohustuslik Ühendkuningriigis, taas rakendatud usaldatavusnormatiivide pädeva asutuse poolt asjaomaste vahenditega vastavalt kindlustusseltside 1982. aasta seaduse 68. jaotisele.
This was not subject to the consent of the prudential competent authority under the Directive but such consent was nonetheless made a requirement in the UK , again implemented by means of the issuance by the prudential competent authority of an order under section 68 of the Insurance Companies Act 1982."
Ühendkuningriigi asutused selgitasid tõendis WE32, et kolmas elukindlustusdirektiiv keelustas eelneva nõusoleku andmise usaldatavusnormatiivide pädeva asutuse poolt toodetele ja kindlustusmaksetele
The UK authorities further explained in WE32 that 3LD " prohibited the prior approval by the prudential competent authority of products or premium rates
Vt kolmanda elukindlustusdirektiivi artikleid 29 ja 39. , selle asemel, et tugineda nõutud solventsusmarginaalile, kindlustustehniliste reservide ja varade hindamisega seotud eeskirjadele, et pakkuda piisavat kaitset kindlustusvõtjatele.
see Art.29 and 39 3LD. , instead relying on the required solvency margin, the rules concerning the technical reserves and the valuation of assets.... to afford adequate protection to policyholders...
Samal ajal kui kolmanda elukindlustusdirektiiviga lubati liikmesriikidel määrata selgeid säilitamisnõudeid lõplikele boonustele, seda ei nõutud.
Whilst the Third Life Directive permitted Member states to impose explicit reserving requirements for terminal bonus, it did not require this.
Vt kolmanda elukindlustusdirektiivi artiklit 18.
see Art.18 3LD. "
Tõendis WE43 väitis kindlustusvõtja hr VINALL, et reguleerivad asutused ei täitnud oma kohustusi ning halvendasid probleemi veelgi, andes kindlustusvõtjatele eksitavat teavet.
In WE43 policyholder Mr. VINALL claimed that " the regulator failed in his duty and then compounded the problem by giving policyholders misleading information."
Ta tuletas väga üksikasjalikult meelde pettumust valmistanud kogemusi FSAga kontakteerumisel 2001. aastal, pärast kaebuste arvu suurenemist Equitable Life’i kohta, et saada usaldusväärset teavet ning kogu tõde ettevõtte finantsseisundi kohta.
He recalls in large detail his frustrating experience in contacting the FSA in 2001, following the increasing number of reports on Equitable Life, in order to obtain some reliable information and to establish the truth about the Company's financial position.
Pärast seda, kui arvatavasti FSA Equitable Life’i järelevalvemeeskonna liige oli talle öelnud Equitable Life’i maksevõime ja reservide kohta, et nad ei näe mingit põhjust muretsemiseks, teatas hr VINALL, et FSA töötajad ei suhtu tema küsimusesse tõsiselt, ning katkestas isegi tema telefonikõneluse.
After allegedly having been told by a member of the FSA Equitable supervisory team that in relation to the solvency and reserve levels of Equitable " they could see no cause for concern ", Mr. VINALL reported that the FSA staff would not take his questions seriously and had even hung up on him.
Kirjalikele kaebustele vastati, et tal ei ole mingit alust väita, et FSA käitus ebaprofessionaalselt; seda otsust kordas ka FSA kaebuste komisjoni liige.
Written complaints were answered concluding that he had no grounds to claim the FSA had acted unprofessionally, a finding repeated by the FSA Complaints Commissioner.
Tema arvates oli FSA keeldumise esitada täpset teavet kindlustusvõtjatele tagajärjeks, et ta jäi seltsi vajalikust kauemaks, mille tagajärjel ta pidi maksma 20% leppetrahvi seltsist lahkumisel.
In his view, the FSA's refusal to provide accurate information to the policyholder led him to stay with the company longer than he should have, with the consequence of having to pay a 20% penalty when leaving the company.
7. juuni 2006. aasta elektronpostis (WE43 lisa) kinnitas Ühendkuningriigi parlamendi ombudsmani büroo hr VINALLile, et nad olid teadlikud paljude üksikisikute esitatud kaebustest, et FSA oli neile korduvalt kinnitanud, et ei ole mingit põhjust tunda muret Equitable Life’i maksevõime pärast.
In an e-mail of 7 June 2006 (annex to WE43) the Office of the UK Parliamentary Ombudsman confirms to Mr. VINALL they were "aware of the complaints having been made by many individuals ... that they had been reassured by the FSA that there was no reason to be alarmed as to the solvency of the Society."
Paljude süüdistuste seas, mille kohaselt Ühendkuningriigi reguleerivad asutused (eelkõige HMT ja FSA) olid juba 1998. aastal teadlikud potentsiaalsest tagatud annuiteedimäära probleemist Equitable Life’is, aga millele nad ei reageerinud, tsiteeriti ajakirjas SAGA
Among a number of allegations that UK regulators (in particular HM Treasury and FSA) knew already in 1998 of a potential GAR problem at Equitable but took no action, an article in SAGA magazine
Saga Magazine oli algselt infoleht, mis keskendus hinna-kvaliteedi suhte pakkumisele üle 50aastastele inimestele, täna on see publikatsioon, millel on igal kuul üle 1,25 miljoni lugeja (allikas: www.saga.co.uk).
'Saga Magazine' was originally a newsletter focused on providing value-for-money for people aged 50+; today it is a publication reaching over 1.25 million readers each month (source: www.saga.co.uk).
Vt WE53 lisa N-1. .
see WE53 annex N-1. ."
Tõendis WE-FILE17 juhtis hr HARDING eelkõige tähelepanu reguleerivate asutuste väidetavale läbikukkumisele vastavalt Ühendkuningriigi ülemkoja otsusele (20. juuli 2000), kuna võis olla liiga hilja päästa Equitable Life’i rahapaigutuse puudumisel valitsuse eest, ent ei olnud liiga hilja tagada, et kaalutakse tagamata annuiteedimäärade õiguseid enne vara ülekandmist ühelt kindlustusvõtjalt teisele.
In WE-FILE17, Mr. HARDING specifically points out alleged regulatory failure subsequent to the House of Lords ruling (20 July 2000), as "it may have been too late to save the Equitable in the absence of a cash injection from the Government, (but) it was not too late to ensure that the rights of non-GARs were also considered before transferring wealth from one policyholder to another."
Kommenteerides vaidlusi tekitanud poliiside kärpimisi aastatel 2000 ja 2001, väidetakse tõendis WE-CONF8, et poliiside kärpimise ja nende jaotamise üle pidi otsustama Equitable Life’i juhatus.
Commenting on the controversial policy cuts in 2000/2001, WE-CONF8 states that " the decision on the policy cuts, and how these were to be distributed, was one for the Society's board to make.
FSA-l oleks olnud põhjust sekkuda üksnes siis, kui kavandatud kärped oleksid rikkunud kas lepingulisi õigusi või kindlustusvõtjate põhjendatud ootusi üldiselt või mis tahes kindlustusvõtjate rühmas.
The FSA would only have grounds to intervene if the proposed cuts breached either the contractual rights or the reasonable expectations of policyholders in general or any class of policyholder ...
Ent poliisi väärtus, mille Equitable Life tegi kättesaadavaks oma kindlustusvõtjatele, oli kombinatsioon lepingulisest väärtusest ja ( vabalt kasutatavast ) lõplikust boonusest.
But the 'policy value' EL made available to its policyholders were a combination of the contractual value and the ( discretionary ) final bonus ...
Antud juhul peegeldasid kärped vähest investeeringutasuvust 2000. ja 2001. aastal ning olid üldjoontes kooskõlas sellel ajavahemikul suurtel investeerimisturgudel toimunud langustega.
In this case the cuts reflected the poor investment returns over 2000 and 2001 and were broadly in line with the falls in that period that occurred in the major investment markets."
Viidates süüdistustele, mis on seotud Hymani protsessi tagajärgede mitteõigeaegse hindamisega, väidetakse tõendis WE-CONF8, et FSA arvas, et otsus püüelda kohtuotsuse poole pretsedendina on põhjendatud, võttes arvesse, et Equitable Life seisis silmitsi üha suurema arvu kaebustega tagatud annuiteedimääraga kindlustusvõtjatelt.
Referring to allegations of untimely assessment of possible consequences of the Hyman litigation, WE-CONF8 states that " the FSA considered the decision to seek judgement on a test case in the courts was reasonable, given that EL was faced with an increasing number of complaints from GAR policyholders.
Selle asemel, et tegeleda nende kaebustega individuaalselt, soovis Equitable Life olla kindel pretsedendis, tuletades meelde (mida arvas ka lord Penrose), et ei ole vajadust kritiseerida Equitable Life’i juhatust või juhtkonda meetmete võtmise eest eesmärgiga panna proovile tekkinud õigusküsimusi
Rather than dealing with these complaints individually, EL wanted the certainty of a precedent ", recalling how Lord Penrose had also found " no reasons to criticize the Society's board or executive management for taking steps to test the legal issues that had arisen
WE16, peatükk 1, lõige 120. .
WE16, chapter 1, para.120. "
Ta järeldas, öeldes, et Equitable Life’i juhatus teostas situatsiooniplaneerimist ulatuslike võimalike tulemuste kohta, leides, et halvimal juhul peaksid nad otsima seltsile ostja.
It concluded saying that the EL board had " carried out contingency planning for a wide range of possible outcomes, identifying that in the worst case it would have to seek a buyer for the business."
Lõpuks, kinnitades Ühendkuningriigi reguleerivate asutuste reguleerimise läbikukkumist, väidetakse tõendis WE-CONF25, tuginedes üksikasjalikele juriidilistele argumentidele, et Ühendkuningriigi reguleerivad asutused oleksid võinud ja pidanud sekkuma enne ja pärast 1994. aasta juulit, kasutades neile antud volitusi kindlustusseltside 1982. aasta seaduse 45. jaotises, et parandada tõsiseid puudujääke seoses Equitable Life’i äritegevuses ülemääraste väljamaksete ja tagatud annuiteedimäärade reserviga.
Finally, alleging regulatory failure by UK Regulators, WE-CONF25 claims, with the support of detailed legal arguments, that the UK regulators " could and should have intervened, both before and after July 1994, resorting to powers provided under Section 45 of ICA 82 ", to rectify the serious deficiencies in EL's conduct of business due to over-bonusing and provision of GARs.
Eriti pärast 1994. aasta 1. juulit oleksid nad võinud olla seisukohal, et puudused Equitable Life’i äritegevuses olid nii kaalukad, et oleksid õigustanud juhiste andmist vastavalt seaduse (muudetud) 11. jaotisele tervikliku ja usaldusväärse juhtimise puudumise tõttu.
In particular, after 1 July 1994, they could have "taken the view that the deficiencies in the conduct of the Society’s business were so grave as to justify the giving of a direction under section 11 of the Act (as amended), on the ground of the absence of sound and prudent management.
Selle tegemisel oleks reguleeriv asutus võinud kasutada volitusi, mis tulenevad 45. jaotise lõike 2 punktist a, et ennetada või piirata lõplike boonuste maksmist.
Having done this, the regulator could ... have made use of the power conferred by section 45(2)(a) to prevent or restrict the payment of final bonuses.
Kuna ei ole vaja kahelda selles, et tagatud annuiteedimäär põhjustas Equitable Life’i õigusliku vastutuse, oleksid nad seetõttu pidanud võtma arvesse mis tahes kaalutlusi reguleerivate asutuste poolt vastavalt 45. jaotise lõike 2 punktile d ja 35 A. jaotisele.
As there seems to be no doubt that GARs gave rise to a legal liability on the part of Equitable, they would therefore have had to be taken into account in any consideration by the regulators of section 45(2)(d) and section 35A ...
Kõige ilmsem meede, mida reguleerivad asutused oleksid saanud sundida Equitable Life’i võtma, hõlmamata keeldu 45. jaotise lõikes 2, oleks olnud see, kui nad oleksid nõudnud Equitable Life’ilt tegevuse lõpetamist seoses kindlustusvõtjatele põhjendatud ootuste andmisega.
The most obvious action which the regulators could have required Equitable to take, not involving the prohibition in sub-section 45(2), would have been to require the Society to put a stop to the very practice that was producing the reasonable expectations on the part of policyholders."
Vt WE-CONF25, lõiked 9–12, 18–20.
see WE-CONF25, para.9-12, 18-20.
1b) Väidetav Ühendkuningriigi reguleerivate asutuste poolne töö takistamine ja kokkumäng Equitable Life’iga
1b) Alleged obstruction by UK regulators and collusion with EL
Kindlustusvõtjad hr CHASE GREY (WE9) ja hr WEIR (WE6) võtsid veelgi kategoorilisema hoiaku, väites, et nende arvates mängisid reguleerivad asutused kokku ja tegid takistusi, et varjata oma reguleerimise ebaõnnestumist ja kohustusi.
An even tougher stance was taken by policyholders Mr. CHASE GREY (WE9) and Mr. WEIR (WE6), arguing that, in their opinion, there was collusion and obstruction by the regulators to conceal their regulatory failure and responsibilities.
Eelkõige väitis CHASE GREY (WE9), et tagamata kasumiosalusega poliisi kasutuselevõtmine 1987. aastal moodustas kuritegeliku pettusega seotud kokkuleppe Inglise tavaõiguses määratletud tähenduses.
In particular, Mr. CHASE GREY (WE9) claimed that " the introduction of the non-guaranteed with-profits policy in 1987constituted a conspiracy to defraud, as defined by English Common Law.
Riigikassa ja/või FSA oleksid saanud põhjendatud uurimisel avastada ELASi puudujäägiga kapitali ja kuritegeliku pettusega seotud kokkuleppe.
The deficient capital position of ELAS and the conspiracy to defraud were discoverable by the Treasury and/or FSA by reasonable inquiry.
Ühendkuningriigi valitsus on CHASE GREY arvates järjepidevalt teinud asja segasemaks ja infosulgu tekitanud, et varjata oma reguleerimise ebaõnnestumist.
The British Government ... has consistently acted by obfuscation and obstruction to conceal its failure of regulation ."
Tõendis WE-CONF6 väideti, et umbes 15 aasta jooksul (1987–2001) oli nii Equitable Life kui ka seda kontrollivad reguleerivad asutused pidevalt käitunud viisil, mille eesmärk on kas olemasolevate või tulevaste kindlustusvõtjate segadusse ajamine või petmine.
WE-CONF6 claimed that " over a period of approximately 15 years (1987-2001) both the Society and the regulatory organisations set over it, consistently acted in ways designed to confuse and deceive policyholders, whether actual or prospective."
Hr NASSIM (WE7) täpsustas, et olles aastatel 1990–1992 suurte maksevõimeriskide koha pealt silma kinni pigistanud, rakendas reguleeriv asutus seejärel enesekaitseks eitamispoliitikat, et varjata eelmistel aastatel aset leidnud halduslikku omavoli ja vabastada ennast vastutusest, kui kasumiosalusega fondi kriis tegelikult aset leidis.
Mr. NASSIM (WE7) specified that "having turned a blind eye to gross solvency risks in 1990-92, the Regulator adopted thereafter a self-protective policy of denial, to conceal the maladministration that had taken place in previous years, and to absolve itself of responsibility when the collapse of the WP Fund eventually manifested itself.
Ajavahemikul 1996–2002 pani valitsus tagatud kasumiosalusega fondi sulgemisele viivad asjaolud tagatud annuiteedimäärade süüks, selle asemel et pidada põhjuseks varasemat ja palju tõsisemate tagajärgedega ülemääraste väljamaksete tava ajavahemikul 1982–1987.
It colluded throughout the period 1996-2002 in attributing the circumstances leading to the closure of the WP Fund to problems with Annuity Guarantees, rather than the earlier and far more serious over-bonusing of 1982-87."
Tõendis WE8 järeldas hr NASSIM, et kui parlamendi ülemkoja otsuses paisati välja uudis tagatud annuiteedimääraga fondi kriisist, jahmatas see paljusid selles küsimuses vastutavaid isikuid.
In WE8 Mr. NASSIM concluded that "when the GAR crisis was precipitated by the House of Lords judgement, there was widespread consternation among the many parties with an interested responsibility in the matter.