natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Euroopa Ühenduse asutamislepingu artikli 19 lõigus 2 (muudetud Euroopa Liidu lepinguga) öeldakse:
Article 19(2) TEC, as amended by Maastricht, says:
„ Ilma et see piiraks artikli 190 lõike 4 [ ühtne valimismenetlus ] ja selle rakendamiseks vastuvõetud sätete kohaldamist, on igal liidu kodanikul, kes elab liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, selles liikmesriigis Euroopa Parlamendi valimistel õigus valida ja olla valitud samadel tingimustel kui selle riigi kodanikel .
‘Without prejudice to Article 190(4) [ the uniform electoral procedure ] and to the provisions adopted for its implementation, every citizen of the Union residing in a Member State of which he is not a national shall have the right to vote and to stand as a candidate in elections to the European Parliament in the Member State in which he resides, under the same conditions as nationals of that State .
Seda õigust kasutatakse vastavalt nõukogu poolt ühehäälselt komisjoni ettepaneku põhjal ja pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga vastuvõetud üksikasjalikule korrale; nimetatud korras võib ette näha erandeid, kui neid õigustavad liikmesriigi eriomased probleemid.” (autori rõhud)
This right shall be exercised subject to detailed arrangements adopted by the Council, acting unanimously on a proposal from the Commission and after consulting the European Parliament; these arrangements may provide for derogations where warranted by problems specific to a Member State.’ (the author's emphasis)
Tuleks märkida, et asutamisleping näeb ette valimisõiguse mittekodanikust elanikule mõnes teises liikmesriigis, kuid ei võta sellelt kodanikult ära samu õigusi tema oma liikmesriigis.
It should be noted that the Treaty provides electoral rights for non-nationals resident in another member state while it does not deprive the citizen of those same rights in their own member state.
Teiste sõnadega annab asutamisleping liidu kodanikele täiesti uued kodanikuõigused, mitte ei asenda olemasolevaid õigusi.
In other words, the Treaty confers new genuine citizen's rights on the citizens of the Union rather than substituting for existing ones.
Pärast seda on kodanike valimisõigused kaasatud ka põhiõiguste hartasse ja Euroopa põhiseaduse lepingusse
Citizens' electoral rights have since been consolidated in the Charter of Fundamental Rights and in the Treaty establishing a Constitution for Europe
Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 39 ja Euroopa põhiseaduse lepingu artikkel II-99. .
Article 39 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union and Article II-99 of the Treaty establishing a Constitution for Europe. .
Euroopa Parlament on alati seisnud nimetatud õiguste laiendamise eest.
Parliament has always championed an extension of these rights
Seda tõendab kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni arvamus (muudatusettepanek 3), mis on muudatusettepanek põhjendusele 1.
As evidenced in the Opinion of the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs (Amendment 3), adopted as an amendment to Recital 1. .
1993. aasta direktiiv
The 1993 Directive
Pärast Euroopa Liidu lepingut üritati 1993. aasta õigusaktidega kehtestada üksikasjalik kord, et „kaotada kodakondsusnõue, mis praegu nende õiguste kasutamiseks peab enamikus liikmesriikides täidetud olema”
Consequent on Maastricht, the 1993 legislation sought to lay down detailed arrangements in order to ‘abolish the nationality requirement which currently has to be satisfied in most Member States in order to exercise those rights’
Nõukogu direktiivi 93/109/EÜ neljas põhjendus. .
Fourth recital of Council Directive 93/109/EC. .
Direktiiv 93/109/EÜ, austades subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtteid, jäi siseriikliku valimissüsteemi ühtlustamisel puudulikuks.
Directive 93/109/EC, duly respecting the principles of subsidiarity and proportionality, stopped way short of harmonising national electoral systems.
Kuigi üritati austada kodaniku vabadust valida, kus oma valimisõigust kasutada, otsustati asutamislepingut tõlgendada kitsalt, ühendades kaks konkreetset õigust, õiguse hääletada ja õiguse kandideerida.
However, while trying to respect the freedom of the citizen to choose where to exercise his or her electoral rights, it chose to interpret the Treaty narrowly by conflating the two specific rights, the right to vote and the right to stand as a candidate.
Kui rääkida õigusest olla valijate registris, siis väga paljud inimesed saavad end valijaks registreerida rohkem kui ühes kohas erinevates elukohtades nii oma riigi siseselt kui ka teistes liikmesriikides.
As far as the right to be on the electoral roll is concerned, it is the case that very many people can be registered to vote in more than one place at different residencies both within their own and other member states.
Õigusaktidega taheti tagada, et hoolimata mitmekordsest registreerimisest hääletab kodanik vaid ühe korra.
The legislation sought to ensure that, despite multiple registrations, the citizen actually voted only once.
Kandideerimise suhtes rakendati sama lähenemisviisi.
It applied the same approach to candidature .
1993. aastal võeti kasutusele keeruline teabevahetussüsteem, mille kohaselt (i) kodanik, kes soovib valimistel osaleda, peab lisaks tavapärasele isiku ja elukoha tõendamisele esitama ametliku avalduse kavatsuse kohta hääletada või kandideerida vaid ühe korra, ja kui ta soovib kandideerida, siis ka päritoluliikmesriigi pädevate haldusasutuste tõendi selle kohta, et temalt ei ole kandideerimisõigust ära võetud; (ii) elukohaliikmesriigi ametiasutused peavad kontrollima, kas isikul on keelatud kasutada oma valimisõigusi oma päritoluliikmesriigis, ning igal juhul peavad nad teavitama päritoluliikmesriiki selle kodaniku identiteedist, kes on registreeritud elukohas valijaks ja kandideerib; ja (iii) päritoluriigi ametiasutused peavad tagama, et see sama isik ei hääletaks ega kandideeriks päritoluriigis.
In 1993 a complicated system of information exchange was put in place whereby (i) the citizen wishing to enrol has to provide, beyond the normal identity and residency checks, a formal declaration of his or her intention to vote or to stand only once, and, if wishing to be a candidate, an official attestation from a competent authority of the home state that he or she is not disqualified from standing; (ii) the authorities in the member state of residence have to check whether the individual is banned from exercising his or her electoral rights in their home member state and, in any case, they have to inform the home member state of the identity of its nationals registered to vote and stand in their place of residence; and (iii) the authorities of the home state have to ensure that the same individuals do not vote or stand at home.
Mõned probleemid
Some problems
Praktiline kogemus näitab, et vajaliku teabevahetuse halduskord on liiga tülikas, et olla tõhus või operatiivne.
Practical experience suggests that the administrative procedures for the necessary information exchange are too cumbersome either to work efficiently or to be effective in time.
Eriti suureks takistuseks enamikus liikmesriikides on osutunud nõue esitada ametlik tõend õiguse kohta kandideerida.
In particular, the need to provide a formal attestation of eligibility to stand as a candidate proves to be an insurmountable obstacle in the case of most member states.
On selgunud, et valimisseadused ja selle riiklik ja/või detsentraliseeritud kohalik järelevalve on EL-27s endiselt äärmiselt erinev ning samaväärselt oleks nende ELis kasutatavate siseriiklike tavade ühtlustamine äärmiselt ajamahukas, kulukas ja piirav.
It has become clear that electoral law and its national and/or decentralised local supervision remain hugely diverse across the EU-27, and, equally, that approximation of these national practices championed by the EU would be very time-consuming, costly and intrusive.
Konkreetsem probleem tekib pädevate asutuste tuvastamise, andmete vormindamise, tähtaegade puudumise ja transliteratsiooniga.
Specific problems relate to the identification of the competent authority, the formatting of data, lack of deadlines, and transliteration.
Nagu me teame, on Euroopa Parlamendi valimiste aktiivsus langenud püsivalt 1979. aasta 63 protsendilt 2004. aastal alla 46 protsendi.
As we know, turnout in the European Parliamentary elections has fallen steadily from 63% in 1979 to below 46% in 2004.
Kuigi täpseid andmeid on raske kätte saada, tundub, et väga väike osa ELi kodanikest on end registreerinud valijaks väljaspool oma päritoluriiki.
Although accurate data is hard to come by, it appears that very few EU citizens have been registering to vote outside their home state.
2004. aastal kandideeris
In 2004 only 57 non-nationals stood as candidates
Kokku 8974 kandidaadi seas. ainult 57 mittekodanikku.
Out of a total of 8974 candidates. .
Kuid sellest hoolimata on komisjoni uurimus tuvastanud järkjärgulise nende inimeste arvu suurenemise, kes soovivad kasutada oma õigust hääletada väljaspool päritoluriiki
Nevertheless, the Commission's research has identified a gradual rise in the number of people wishing to exercise their right to vote outside their home state
Komisjoni proovarvud viitavad selle arvu kahekordistumisele aastatel 1994 kuni 2004. .
The Commission's tentative figures suggest a doubling of the number from 1994 to 2004. .
Seoses 2004. aasta laienemisele järgnenud rahvastiku liikuvuse suurenemisega võime eeldada, et see suund jätkub.
With the increased mobility of the population subsequent to the 2004 enlargement, we can expect that trend to continue.
Üks madala osaluse põhjus seniajani on see, et mittekodanikke ei julgustata – mõnel juhtumil on see ka keelatud – liituma nende elukohaliikmesriigi poliitiliste erakondadega.
One reason for such low participation to date is that non-nationals are discouraged ‑ and in some cases even prohibited ‑ from joining political parties in their state of residence.
Komisjonil on põhjust sellise olukorra pärast muret tunda ning Euroopa Parlament peaks julgustama kõiki täiendavaid jõupingutusi, et teavitada mittekodanikke nende valimisõigusest (direktiivi 93/109/EÜ artikli 12 alusel).
The Commission is right to be concerned about this state of affairs, and Parliament should encourage all further efforts to inform non-nationals of their electoral rights (under Article 12 of Directive 93/109/EC).
Poliitilised erakonnad peaksid võtma vastu kõiki ELi kodanikke, sõltumata nende rahvusest.
Political parties should be welcoming to all EU citizens whatever their nationality.
Euroopa tasandi poliitilistel erakondadel on eriline kohustus julgustada ELi kodanikke osalema aktiivselt Euroopa Liidu poliitilistes protsessides.
Political parties at European level have a particular duty to encourage the active engagement of EU citizens in the political processes of the European Union;
Kavandatavad muudatused
Proposed changes
Olles korraldanud 2004. aasta valimiste kohta uurimuse ja laiemalt konsulteerinud, jõuab komisjon järeldusele, et Euroopa Parlamendi valimistel leiti väga vähe tõendeid topelthääletamise kohta
Having conducted its study of the 2004 elections and having consulted widely, the Commission concludes that there is very little evidence of double voting in European Parliamentary elections
Pigem võiks öelda, et nende inimeste nappus, kes oleks ühegi korra hääletanud, on suurem probleem kui oht, et inimesed hääletavad kaks korda (või rohkem). .
Rather, it might be said that the lack of people voting once is more of an issue than the threat of people voting twice (or more). .
Komisjon kaalus mitmeid võimalusi, kaasa arvatud praeguse süsteemi säilitamist, mis mõjutab negatiivselt nende inimeste arvu, kes otsustavad kasutada oma Euroopa Liidu kodakondsuse alusel saadud laiemat valimisõigust.
It considered a number of options, including staying with the present system with its depressing effect on the number of individuals choosing to exploit their wider electoral rights as derived from EU citizenship.
Komisjon paneb seetõttu ette mitmeid meetmeid, mille eesmärk on korda lihtsustada ning vähendada valimiste eest vastutavate asutuste ja isikute koormust.
The Commission therefore proposes a number of measures designed to simplify the procedure and to lessen the burden on electoral authorities and individuals.
Komisjon teeb ettepaneku kärpida olemasolevat teabevahetussüsteemi, kuid säilitada isiklik avaldus mitte hääletada ega -kandideerida kaks korda, tugevdada järelkontrolli ja suurendada karistusi rikkumiste eest.
It proposes to scrap the current information exchange system but maintain the individual declaration not to vote or stand twice, strengthen ex-post checks and increase penalties for infringement.
Kaotatakse ka ära kandidaatide kohus tõestada oma kandideerimisõigust.
The special attestation of eligibility for candidates would also be abolished.
Raportööri arvates peaks Euroopa Parlament neid tehnilisi ettepanekuid reservatsioonideta tervitama.
In the view of the rapporteur, Parliament should welcome these technical proposals without reservation.
Euroopa Parlament peaks samuti tervitama kavatsust jõustada need muudatused 2009. aasta valimisteks, ülevaatamisklausli lisamist 2009. aasta valimiste järel ja nõuet liikmesriikidele teavitada komisjoni, kuidas võetakse direktiiv üle oma siseriiklikesse õigusnormidesse.
Parliament should also welcome the intention to give effect to these changes in time for the 2009 elections, the inclusion of a revision clause post-2009, and the requirement for member states to inform the Commission about how they transpose the directive into national law.
Euroopa Parlament peaks nõudma, et komisjon hoiaks neid ülevõtmise arenguga täielikult kursis.
Parliament should insist that it is kept fully informed by the Commission about the progress of transposition.
Euroopa Parlamendi eesmärgid
Parliament’s objectives
Probleem on eriti tõsine nende võimalike kandidaatide suhtes, kellel on topeltkodakondsus.
The problem is particularly acute with respect to potential candidates who hold dual nationality.
Euroopa Parlamendi huvides on viia maksimumini nende inimeste arv, kes soovivad kasutada oma valimisõigust täies ulatuses.
Parliament’s interest is in maximising the number of people who choose to exercise their electoral rights to the full.
Ajastul, kui kodanike liikuvus üle liidu sisepiiride on suurenenud, on soovitav muuta valimisõigus ühise poliitilise turu ulatuses nii ülekantavaks kui võimalik.
In the age of increased citizen mobility across the internal frontiers of the Union, it is desirable to make electoral rights as portable as possible within the single political market.
Kandideerimisküsimus jääb seega siseriikliku õiguse pädevusse (artikkel 8).
The matter of candidature, therefore, remains a matter for national law (Article 8).
Üksikasjalik kord, mis direktiivi artikli 19 lõigus 2 ette nähakse, peaks olema hädavajalik vaid selleks, et rakendada kahte ettenähtud õigust – õigust hääletada ja kandideerida teises liikmesriigis.
The ‘detailed arrangements’ prescribed for this Directive in Article 19(2) must be limited to what is strictly necessary to give effect to the two intended rights – that is, both to vote and to stand in a state other than one’s own.
Selles sisalduvad ka korraldused liikmesriikidele, et tagada õigusakti järgimine.
This includes arrangements for member states to ensure that the law is observed.
Kuid nõukogu ei tohi kehtestada ELi tasandil uusi tingimusi kandideerimisõiguse kasutamiseks peale nende, mis on ette nähtud siseriiklike õigusnormidega.
The Council may not, however, introduce new conditions at the EU level for the exercise of the right to stand as a candidate other than or beyond those foreseen in national law.
Direktiiv 93/109 on seega ebaproportsionaalne vähemalt kolmel põhjusel.
Directive 93/109 is therefore disproportionate in at least three respects.
Esiteks vastavalt artikli 3 punktile b võib kodanik hääletada või kandideerida, „kui vastavalt artiklitele 6 ja 7 ei ole temalt neid õigusi ära võetud.”
First, according to its Article 3(b), the citizen can vote or stand ‘unless deprived of those rights pursuant to Articles 6 and 7’.
Vastavalt artiklile 7 on elukohariik kohustatud takistama kodanikku hääletamast kohe, kui on tõestatud, et sel isikul on need õigused päritoluriigis ära võetud „mõne tsiviil- või kriminaalõigusliku üksikotsusega”.
Under Article 7 the state of residence is obliged to stop a citizen from voting as soon as it is proven that this person is deprived of those rights ‘through an individual civil law or criminal law decision’ in the home state.
Elukohariik peab selliseid ennetavaid meetmeid kasutama hoolimata sellest, kas sel isikul oleks valimisõigused ära võetud vastavalt asjakohase elukohariigi siseriiklikele seadustele sama väärteo eest ja samal viisil.
The state of residence must take such preventative action regardless of whether the individual would have been deprived of his or her electoral rights according to the national law of the state of residence concerned for the same misdemeanour and in the same manner.
Elukohariigil pole õigust otsustada iga üksikjuhtumi puhul ise vastavalt oma siseriiklikele õigusnormidele.
The state of residence is not entitled to use its discretion on a case by case basis in the light of its own national legislation.
Seega on võimalik, et isikut karistatakse ebaõiglaselt ning teda diskrimineeritakse tema kodakondsuse alusel.
Therefore, it could be that an individual is unfairly penalised and discriminated against on the grounds of his or her nationality.
Lisaks sellele välistatakse artikli 6 lõike 1 alusel kodaniku kandideerimine, kui temalt on „elukoha- või päritoluliikmesriigi õiguse alusel” kandideerimisõigus ära võetud.
Moreover, under Article 6(1) a citizen is precluded from standing if legally deprived of his or her right to stand ‘under either the law of the Member State of residence or the law of his home Member State’.
See teine aspekt kutsub esile samasuguse kriitika nagu eelnevalt tõstatatud kriitika seoses hääletamisõigusega.
The second aspect provokes the same criticism as formulated above with respect to the right to vote.
Huvitaval kombel puudutab see üldine keeld ainult Euroopa Parlamendi valimisi.
Interestingly, this blanket prohibition only pertains to European Parliamentary elections.
Kohalike valimiste puhul on elukohariigil endiselt otsustamisõigus. „…võib sätestada…ei saa seda õigust kasutada…
As far as municipal elections are concerned, the state of residence has a power of discretion: ‘… may provide that … shall be precluded …’
Nõukogu 1994. aasta detsembri direktiivi 94/80/EÜ (millega sätestatakse üksikasjalik kord, mille alusel liikmesriigis elavad, kuid selle riigi kodakondsuseta liidu kodanikud saavad kasutada õigust hääletada ja kandideerida liikmesriigi kohalikel valimistel) artikli 5 lõige 1, EÜT L 368, 31.12.1994, lk 38. ”
Article 5(1) of Council Directive 94/80/EC of December 1994 laying down detailed arrangements for the exercise of the right to vote and to stand as a candidate in municipal elections by citizens of the Union residing in a Member State of which they are not nationals, OJ L 368 of 31/12/1994, p.38. .
Lõpuks, ja olles 1976. aasta aktiga ilmselgelt vastuolus, nähakse 1993. aasta direktiivi artiklis 4 kategooriliselt ette, et: „Ükski isik ei tohi samadel valimistel kandideerida enamas kui ühes liikmesriigis.”
Finally, and in apparent breach of the 1976 Act, Article 4 of the 1993 Directive lays down categorically that: ‘No one may stand as a candidate in more than one Member State at the same election.’
Selline keeld on rangem kui vaja, tagamaks, et ELi kodanik saab kandideerida samadel tingimustel, mis selle elukohariigi õigusega „on kehtestatud oma kodanike suhtes” (artikkel 3 b).
Such a prohibition goes beyond what is strictly necessary to ensure that an EU citizen stands as a candidate under the same conditions as the state of residence ‘imposes by law on its own nationals’ (Article 3(b)).
See keeld on ebaproportsionaalne, sest iga liikmesriik võib võtta seisukoha, et oma siseriiklike õigusnormide alusel pole neil midagi mitmekordse kandideerimise vastu.
This prohibition is disproportionate because a member state may very well take the view that it has no objection under its national law to multiple candidatures.
Tõepoolest, mitmed liikmesriigid lubavad oma riigis mitmekordset kandideerimist.
Indeed, many member states permit multiple candidatures within their own state.
(Pole vist mõtet lisada, et kandidaat, kes osutus valituks rohkem kui ühest valimisringkonnast, peab tegema valiku, millist ringkonda ta parlamendis esindab.)
(Needless to add, a candidate successful in being elected in more than one constituency has to choose the place for which he or she will sit in the Parliament.)
Lühidalt öeldes, Euroopa Parlament, kellega konsulteeriti selle direktiivi asjus, esitab kaks küsimust:
In short, the Parliament, in being consulted about this Directive, should pose two questions:
Miks peaks kodanik, kellelt võeti ära õigus hääletada või kandideerida ühes liikmesriigis, jääma automaatselt nendest samadest õigustest ilma ka teises liikmesriigis?
Why should being deprived of the right to vote or stand as a candidate in one member state automatically deprive the citizen of the same rights in another?
Miks ei võiks kandidaat kandideerida ühel ajal rohkem kui ühes liikmesriigis?
Why should a candidate not be able to stand in more than one member state at the same time?
I. Komisjoni ettepaneku taust
I. Background to the Commission proposal
Vastavalt Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklile 19 on igal liidu kodanikul, kes elab liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, selles liikmesriigis kohalikel valimistel õigus valida ja olla valitud samadel tingimustel kui selle riigi kodanikel.
Under Article 19 of the Treaty establishing the European Community, ‘ every citizen of the Union residing in a Member State of which he is not a national shall have the right to vote and to stand as a candidate at European Parliament elections in the Member State in which he resides, under the same conditions as nationals of that State’ .
Direktiiviga 93/109/EÜ kehtestatakse üksikasjalik kord, mille alusel saab kasutada õigust hääletada ja kandideerida.
The detailed arrangements for the exercise of the right to vote and stand as a candidate are laid down in Directive 93/109/CE.
Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada kõikidele Euroopa Liidu kodanikele osalemine Euroopa Parlamendi valimistel, julgustada kõiki kodanikke osalema valimistel ja tagada samad valimisõigused samas riigis elavatele kõikidele kodanikele (kodanikele või mittekodanikele).
The objectives of this Directive are to ensure the participation of all citizens of the Union in European Parliament elections, to encourage all citizens to participate in these elections, and to guarantee the same electoral rights for all citizens residing in the same country (nationals or non-nationals)
Käesoleva direktiiviga nähakse ette, et ükski kodanik ei tohi hääletada rohkem kui üks kord või kandideerida samadel valimistel enamas kui ühes liikmesriigis (direktiivi artikkel 4)
The Directive states that no citizen may vote more than once or stand as a candidate in more than one Member State in the same election (Article 4 of the Directive)
Ka otsestel ja üldistel valimistel esindajate Euroopa Parlamenti valimist käsitleva 20. septembri 1976. aasta akti artikkel 8. .
Also Article 8 of the Act of 20 September 1976 concerning the election of the representatives of the European Parliament by direct universal suffrage. .
Euroopa 2004. aasta juuni valimiste kogemusele tuginedes usub komisjon siiski, et menetlust on võimalik lihtsustada ning esitas seetõttu käesoleva direktiivi ettepaneku.
However, in light of the experience of the European elections in June 2004, the Commission felt it would be possible to simplify the procedure and therefore presented this proposal for a directive.