natgillin/translations-raw huggingface dataset:
95. nõuab tungivalt, et Pakistani valitsus astuks asjakohaseid samme inimõiguste olukorra parandamiseks Pakistanis; tuletab meelde Amnesty Internationali taotlust, milles nõuti endise presidendi Pervez Musharrafi poolt 2007. aastal ebaseaduslikult ametist kõrvaldatud kohtunike ametisse ennistamist; tervitab asjaolu, et EL saatis 2008. aasta veebruaris toimunud parlamendivalimistele sõltumatu valimisvaatluse missiooni; märgib rahuloluga, et valimised põhinesid konkurentsil ja nende tulemusena kasvas üldsuse usaldus demokraatiaprotsessi suhtes; märgib, et EL on pühendunud demokraatlike institutsioonide tugevdamisele, ning kutsub nõukogu ja komisjoni üles toetama liikumist demokraatia nimel, mille algatas kohtunikkond ja advokatuur, eelkõige kutsete laiendamisega mõnele nende esindajale, sealhulgas hr Choudhryle; rõhutab, et Pakistaniga dialoogi jätkamise raamistikus peavad inimõigused olema ELi üks peamistest prioriteetidest;
Urges the new Pakistani Government to take adequate steps towards the improvement of the human rights situation in Pakistan; refers to Amnesty International’s request urging the Pakistani Government to reinstate all the judges illegally deposed by former President Pervez Musharraf in 2007; welcomes the fact that the EU deployed an independent election observation mission for the general parliamentary elections in February 2008; notes with satisfaction that the elections were competitive and resulted in increased public confidence in the democratic process; notes that the EU is committed to supporting the strengthening of democratic institutions, and calls on the Council and the Commission to support the movement for democracy started by the judiciary and the bar, particularly by extending invitations to some of their representatives, including Mr Choudhry; stresses the need for human rights to be one of the EU’s main priorities within the framework of continuing dialogue with Pakistan;
97. kutsub Venemaad kui okupatsioonivõimu Gruusias üles järgima Abhaasias ja Lõuna-Osseetias inimõigusi, kaasa arvatud kodanike õigust oma koju naasta; kutsub kõiki osapooli üles jätkama oma kohustuste täitmist vastavalt 12. augusti ja 8. septembri 2008. aasta kokkulepetele; palub kõikidel asjaomastel valitsustel jätkata üksikasjalike kaartide ja teabe esitamist kõikide konfliktist haaratud alade kohta, kuhu visati kobarpomme, et lihtsustada kobarlaskemoona kõrvaldamist ja muuta need alad kodanikele ohutuks; on seisukohal, et mõlemad valitsused peaksid tagama, et avalike infokampaaniatega teavitataks üldsust lõhkemata laskemoona ohtudest; kutsub vastutavaid valitsusi üles nõustuma rahvusvaheliste inimõiguste vaatlejate saatmisega Lõuna-Osseetiasse ja Abhaasiasse;
Calls on Russia as an occupying power in Georgia to uphold human rights in Abkhazia and South Ossetia, including the right of citizens to return to their homes; calls on all parties to continue to implement their commitments pursuant to the agreements of 12 August and 8 September 2008; asks all governments concerned to continue to provide detailed maps and information concerning all areas affected by the conflict onto which cluster bombs were fired, so as to facilitate the clearance of cluster weapon munitions and make those areas safe for civilians; considers that both governments should also ensure that the public is made aware of the dangers of unexploded material through public information campaigns; calls on the responsible administrations to agree to the deployment of international human rights monitors to South Ossetia and Abkhazia;
103. tervitab ÜRO Julgeolekunõukogu 24. septembri 2008. aasta resolutsiooni 1834, millega pikendati ÜRO missiooni mandaati Kesk-Aafrika Vabariigis ja Tšaadis kuni märtsini 2009, samuti ÜRO kavatsust anda luba ÜRO sõjalise üksuse paigutamiseks, mis jätkaks EUFOR Chad/CARi tegevust nii Tšaadis kui ka Kesk-Aafrika Vabariigis;
Welcomes UN Security Council Resolution 1834 of 24 September 2008 extending the mandate of the UN Mission in the Central African Republic and Chad until March 2009, together with the United Nations’ intention to authorise the deployment of a UN military component to follow up EUFOR Chad/CAR in both Chad and the Central African Republic;
106. märgib ära eesistujariigi Prantsusmaa initsiatiivi luua uue väljakutsena Vahemere Liit, eesmärgiga edendada demokraatia ja inimõiguste järgimist Vahemere piirkonnas; rõhutab, et kui Euroopa Liit töötab Vahemere piirkonna jaoks välja uusi algatusi, ei tohi sellega väheneda tähelepanu vajalike reformide edendamisele demokraatia ja inimõiguste vaimus selles piirkonnas ega nende reformide prioriteetsus;
Notes the initiative of the Union for the Mediterranean launched by the French Presidency as a new challenge aimed at promoting democracy and respect for human rights in the Mediterranean zone; stresses that the development of new initiatives by the Union for the Mediterranean must not lead to less attention and priority being given to the promotion of the necessary reforms in respect of democracy and human rights in the region;
Komisjoni välisabiprogrammid ning dem okraatia ja inimõiguste Euroopa rahastamisvahend (EIDHR)
The Commission ’ s external assistance programmes and the EIDHR
113. rõhutab, et ELi terviklik metoodika, mis hõlmab kogu valimistsüklit ja nii valimisabi kui ka valimisvaatlusi, on ELi jaoks väga edukaks osutunud, mistõttu liidust on saanud juhtiv rahvusvaheline valimisvaatlusorganisatsioon;
Stresses that the comprehensive EU methodology, which covers the whole electoral cycle and includes both electoral assistance and election observation, has been very successful for the EU, transforming it into a leading international election observation organisation;
115. nõuab suuremat valvsust seoses riikide, kus valimisabi andmine/ valimisvaatlused toimuvad, valiku kriteeriumidega ning seoses rahvusvahelisel tasandil kehtestatud meetodite ja eeskirjade järgimisega, eelkõige selles osas, mis puudutab missiooni sõltumatut iseloomu;
Calls for increased vigilance with regard to the criteria for selection of the countries in which electoral assistance/election observation is to take place, and for compliance with the methodology and rules set up at international level, particularly concerning the independent nature of the mission;
Majanduslikud, sotsiaalsed ja kultuurilised õigused
Economic, social and cultural (ESC) rights
Euroopa Parlamendi sekkumiste tõhusus inimõiguste küsimuses
Effectiveness of the European Parliament ’ s interventions in human rights cases
129. tervitab Sahharovi võrgustiku loomist, mis kuulutati välja Sahharovi auhinna 20. aastapäeval; usub, et see peaks kiiresti leppima kokku oma töökorras ja võtma kasutusele vajalikud vahendid, millega saavutada oma eesmärgid;
Welcomes the setting-up of the Sakharov Network, as announced on the 20th anniversary of the Sakharov Prize; believes that it should quickly decide on its operating arrangements and put in place the resources necessary to achieve its objectives;
Käesoleva Euroopa Parlamendi teksti lähtekoht on aruanne pealkirjaga „ELi aastaaruanne inimõiguste kohta 2008”, mille on koostanud Euroopa Liidu Nõukogu
The starting-point of this EP text is the Annual Report on Human Rights in the World 2008, drawn up by the Council of the European Union
Nõukogu dokument 14146/1/08 Rev.1 .
Council document 14146/1/08 Rev.1 .
Tegemist on ELi 10. aastaaruandega inimõiguste kohta maailmas – see on ühekordne aruanne, mis hõlmab ajavahemikku alates 1. juulist 2007 kuni 30. juunini 2008, ning selle on koostanud nõukogu pärast konsulteerimist liidu teiste institutsioonidega.
This is the Union’s tenth annual report on the state of human rights in the world, covering the period from 1 July 2007 to 30 June 2008 in a single text and drawn up with the Council after consultations with the other Union institutions.
Esimene aastaaruanne esitati 2000. aastal.
The first of these reports was presented in 2000.
Alates sellest ajast on aruannete sisu paranenud nii teabe ja hinnangute mahu kui ka kvaliteedi osas.
Since then, the reports have become bulkier and the quality of their information and evaluations has improved.
See ei ole tingitud üksnes loomulikust tõsiasjast, et aastate jooksul on iga-aastane aruandlus järjest paremaks muutunud, kuna aruannete struktuuri ja sisu on võimalik pidevalt parandada, laiendada ja edasi arendada, vaid peamiselt sellest, et aastaaruanne peegeldab ELi inimõigustealase tegevuse järkjärgulist arengut.
This is not only because, as is natural, this annual exercise has matured over the years, with progressive corrections, extensions and improvements to its structure and content, but also and above all because this annual report reflects the development over time of the EU’s actions in the field of human rights.
Sedamööda, kuidas ELi tegevus inimõiguste ülemaailmse kinnitamise, kaitse ja edendamise vallas on nii kvantitatiivselt kui kvalitatiivselt kasvanud, on aastaaruanded võimaldanud seda paratamatult keerukat ja mitte ilma vastuoludeta protsessi peegeldada ja hinnata.
The EU’s action in affirming, defending and promoting human rights in the world has expanded both quantitatively and qualitatively, and the Annual Report has reflected and evaluated that process, which is inevitably complex and cannot be totally free of contradictions.
Aruande eesmärgid ja vastukajad
Objectives and repercussions of the report
Aruandel on kaks peamist eesmärki.
The objectives of the report are essentially twofold.
Ühelt poolt on sellega loodud viitedokument, mis võimaldab saada ülevaadet aasta jooksul tehtust, vahetada selle üle mõtteid ja anda sellele hinnang lõppeesmärgiga edasist tegevust paremaks muuta, korrigeerida ja laiendada.
Firstly, it is intended to supply a documentary reference basis making possible awareness, discussion and evaluation of the year’s actions, with the aim where relevant of improvement, correction and expansion in respect of future operations.
Teiseks eesmärgiks, nagu aruandes endas märgitakse, „on teavitada võimalikult laia avalikkust nii Euroopas kui väljaspool liidu piire ELi tegevusest inimõiguste ülemaailmsel edendamisel”.
Secondly, it is intended, as the report itself stresses, to ‘inform the widest possible audience, both in Europe and beyond the frontiers of the Union, of the EU’s actions to promote human rights worldwide’;
Tegemist on niisiis iga-aastase viitedokumendiga, mis on suunatud kõikidele tegutsejatele, kes kas ühel või teisel viisil, kas otseselt või kaudselt osalevad inimõiguste praeguse olukorra kujundamisel maailmas või kannatavad halva inimõigustealase olukorra tagajärgede all: avalik arvamus, valitsused, parlamendid ja administratsioonid ning riiklikud ja mitmepoolsed institutsioonid, valitsusvälised organisatsioonid ja mitteriiklikud tegutsejad laiemalt, kes kokku moodustavad kujunemisjärgus oleva globaalse kodanikuühiskonna maailmas.
It is thus an annual reference document, addressed to all those whose actions in one way or another, directly or indirectly, influence the configuration of the existing concrete situation concerning human rights in the world, as also to those who suffer from a hostile situation: public opinion; governments, parliaments and administrations, and national and multilateral institutions; and NGOs and non-state actors in general, in their capacity as elements of an embryonic global civil society;
Aruande iga-aastane avaldamine peab kujunema oluliseks sündmuseks.
The yearly publication of this report should be considered an important event.
Siiski pole see veel nii või vähemalt mitte loodetud määral, kuid mitte tahtlikel, vaid rangelt objektiivsetel ja õigustatud põhjustel.
However, that is still not the case, or at least not to the extent that it should be - and that on purely objective and rational grounds that have nothing to do with wishful thinking.
Aastaaruanded ei ole suure hulga tegevuste, algatuste, deklaratsioonide, suuniste, raportite ja kõikvõimalike tekstide seas, mida liidu institutsioonid loovad, veel leidnud väärilist esiletõstmist ja vastukaja.
Among the seemingly endless activities, initiatives, declarations, guidelines, reports and documents of the most varied nature that emanate from the Union institutions, the Annual Report has yet to achieve the profile and resonance due to it.
See tõsiasi on eriti kahetsusväärne seetõttu, et võitluses inimõiguste kindlustamise ja kaitse nimel on inimõigustealaseid probleeme puudutav teabevahetus erinevate – nii aktiivsete kui passiivsete – subjektide vahel põhjapaneva tähtsusega.
This is particularly unfortunate if we consider the absolutely crucial role played in the fight to promote and defend human rights by communication with the people who affect or are affected by human rights issues.
See saab üha ilmsemaks maailmas, kus toimub järjest suurem avaliku arvamuse edastamine ja kus seda üha enam mõjutab massimeedia.
This should be ever more obvious in a world where public opinion is increasingly characterised by intercommunication and influenced by the communications media.
Põhimõtteliselt sõltub aastaaruande mõju tegurist, mis ei ole seotud ei selle koostamisega ega isegi ELi meetmete arenguga seoses ülemaailmsete inimõigustealaste probleemidega.
In the first place, the impact of the Annual Report depends on a factor which has nothing to do with its preparation, or, indeed, with the state of the EU’s human rights interventions in the world.
Nimetatud areng ning sellest tulenevalt ka nimetatud arengut kirjeldava ja hindava aruande sisu ja autoriteet sõltub peamiselt ELi inimõigustealasest sisepoliitikast.
What happens over human rights, and, consequently, the content and authority of the report describing and evaluating what happens, is essentially dependent on the Union’s own internal human rights policies.
ELi edu inimõiguste edendamisel väljaspool oma piire sõltub alati nende eeskujulikust järgimisest ELi piires.
The EU’s success in promoting human rights outside its borders will at all moments be conditional on how far it sets an example by doing the same at home.
Euroopa Liit saab oma mõju inimõiguste ülemaailmsel kaitsmisel, hoidmisel ja levitamisel maksma panna vaid siis, kui ta on selles valdkonnas oma sisepoliitikas eeskujulik.
The Union will only be able to wield influence regarding the defence, protection and expansion of human rights worldwide if it sets an example in its own internal policies.
Nagu aruandes märgitakse, on tegemist põhiküsimusega „usaldusväärsusest rahvusvahelisel tasandil”.
In the words of the report, this is a basic matter of ‘credibility on the international stage’.
Aastaaruande sisu puhul peaks säilitama võimalikult selge väljendusviisi, millest ei puuduks vajadusel ka enesekriitiline ja kriitiline element.
The Annual Report should, as far as its content is concerned, be as clear as possible and should include self-criticism and criticism where necessary.
Aruande autoriteet ja maine ning sügavam mõju sõltuvad suurel määral selle täpsusest ja tõepärasusest.
Its authority, prestige and capacity to influence will depend essentially on the rigour and honesty with which it is drawn up.
Aruande usaldusväärse ja kaalutletud ning ühtlasi kindla ja täpse lähenemisviisi ja hinnangute abil ning ebakohase sekkumise elemente vältides saavutatakse suurem tõhusus kui üksikasjaliku ja asjaoludest lähtuva vastasseisu ja poleemikaga.
If effectiveness is the goal, it will be more successfully pursued through less stress on circumstantial or conjunctural conflicts and controversies and more stress on approaches and assessments that are convincing and grounded in fact while also being solid and rigorous; anything smacking of unnecessary interference is best avoided.
Aruande edastamise, kasutamise ja lugemise maksimaalse lihtsustamise huvides tuleks selle vormi lihtsamaks muuta: sissejuhatust ja kokkuvõtet peaks täiendama, et näidata paremini nende seost aruande ülejäänud, selgitavate ja üksikasjalike osadega.
The report’s form needs to be simplified for maximum ease of communication, handling and reading: the introduction and conclusions should be longer, so as to strike a better balance with the more long-winded analytic parts.
Samuti tuleks koostada sisu- või lühikokkuvõtted, mida on lihtsam meediale ja avalikkusele edastada.
There should be abstracts or executive summaries, which would be more digestible for the media and the public.
Aastaaruande esitlemine avalikkusele peaks toimuma suure pidulikkusega.
The public presentation of the Annual Report should be treated as a solemn occasion.
Selle levitamine eriprogrammide kaudu, mida koordineerivad liidu eri institutsioonide osakonnad ja talitused, peaks kuuluma ajakirjanduse ja meedia tegevuskavasse.
Its publicisation should be organised on a basis of press and communication plans, with specific programmes coordinated by the various EU institutions.
Nimetatud programmide puhul peaks pöörama erilist tähelepanu nende jõulisele ja interaktiivsele esindatusele internetis.
These programmes should particularly stress a powerful and interactive Internet presence.
Samuti peaks läbi viima regulaarseid empiirilisi uuringuid mõju ja hinnangute kohta, mida ELi inimõigustealased aastaaruanded meedias, rahvusvahelisel poliitikamaastikul, riiklikes ja rahvusvahelistes inimõigusinstitutsioonides ja -organisatsioonides ning avalikus arvamuses esile kutsuvad.
There should also be regular empirical studies of the nature of the impact and reception of the EU’s annual reports on human rights in the world, covering the media, the international political scene, national and international human rights bodies and organisations, and public opinion.
Naiste olukord ning sooline vägivald ja naiste mõrvad
Situation of women, violence against women and feminicides
Naiste õigusi puudutavate probleemide osas ei saa aruanne mööda minna veel lahendamata ja ebarahuldavast olukorrast.
Concerning women’s rights issues, the report can only be the reflection of a situation which is still fragmentary and unsatisfactory.
Sellele tõsiasjale vastandub üldine üksmeel selles osas, et naised on diskrimineerimise, ebavõrdse kohtlemise, tagakiusamise ja vägivalla peamised ohvrid peaaegu kõikjal maailmas.
This is in contradiction to the general consensus to the effect that, almost everywhere in the world, the first victims of discrimination, inequality, harassment and violence are women.
See olukord ei saa jääda inimõiguste peavoolu kuuluvate lähenemisviiside ja tegevuste osaks, vaid nõuab jõulist ja spetsiifilist lähenemist ning sihtotstarbelisi meetmeid.
Here, it is not enough to promote mainstreaming approaches and campaigns in the human rights field: what is needed is a matter of firmly conceived specific approaches and targeted actions.
Siiski esineb puudujääke, mida tuleb heastada ELi spetsiaalselt naiste inimõigustele suunatud poliitika ja meetmete arendamisega.
There is a gap which has to be filled in terms of the development of specific EU policies and actions for the human rights of women.
Nimetatud puudujäägid kajastuvad ka aruandes, mis saab temaatilisi probleeme hinnates esitada vaid vähest teavet ja hinnanguid selles valdkonnas.
This gap is reflected in the report, whose thematic analyses do not contain much concrete information or analysis in that area.
Seetõttu võib rõõmu tunda selle üle, et Prantsusmaa on 2008. aasta teise poole eesistujamaana tõstnud naiste olukorraga seotud probleemid liidu uute tegevusprioriteetide hulka inimõiguste valdkonnas, rõhutades eriti vajadust astuda vastu tragöödiale, mida sooline vägivald ja naiste mõrvad endast kujutavad.
In this context, it is important to welcome the new priority status given by the French presidency in the second half of 2008 to women’s issues in the context of the EU’s action in the field of human rights, stressing, in particular, the need to tackle the tragic phenomena of violence against women and feminicide;
Euroopa Parlament peab olema pidevas tähelepanu ja valveloleku seisundis, et need head eesmärgid muudetaks tõhusateks meetmeteks, nii et tulevastes inimõigustealastes aastaaruannetes oleks märgata märkimisväärseid edusamme ELi tegevuses naiste inimõiguste küsimuses.
The EP must be particularly attentive and alert with a view to ensuring that these good intentions are translated into real actions, thus enabling future annual human rights reports to register significant progress by the EU on the human rights of women.
Surmanuhtluse ülemaailmse kaotamise suunas
Towards abolition of the death penalty worldwide
Nüüdisaegsed ühiskonnad peavad püüdlema barbaarse ja talumatu igandi – surmanuhtluse – lõpliku kaotamise poole.
Those alive today need to seek the final abolition everywhere in the world of the barbarous, intolerable and archaic phenomenon that is the death penalty.
Nii nagu eelmised põlvkonnad saavutasid orjanduse peaaegu täieliku väljajuurimise, peame meie tänapäeval seadma endale sihiks surmanuhtluse kaotamise kogu maailmas, mis on ajalooliselt võimalik ja meie ajal saavutatav eesmärk.
Just as our forbears succeeded in eradicating slavery almost everywhere, today we must fight to put an end to capital punishment worldwide, as a goal that is historically possible and achievable in our time.
Selles tänapäevases võitluses peab Euroopa Liit jätkama oma tegevust esirinnas, rakendades võimalikult suurt poliitilist tahet ja tehes uusi jõupingutusi ning lähtudes „Suunistest kolmandatele riikidele suunatud ELi poliitika kohta surmanuhtluse küsimuses”, mis võeti vastu 1998. aastal ja vaadati läbi 2008. aastal
In this latter-day struggle, it is for the EU to keep up its vanguard action, with all possible political will and fresh impetus, on the basis of the EU policy guidelines concerning third countries and the death penalty, adopted in 1998 and revised in 2008
Aruandeaasta raames antakse ülevaade olulistest asjaoludest surmanuhtluse lõpliku kaotamise üldises protsessis.
Over the year covered by the report, significant steps were taken as regards the global objective of ending the death penalty forever.
Ühelt poolt jätkas EL kindlalt, kuigi ebaühtlase eduga, sammude astumist seoses surmanuhtlusega 47 riigis
Persistently albeit with varying results, the EU has continued to make representations on the subject, with the 47 countries that unfortunately still have capital punishment
Afganistan, Ameerika Ühendriigid, Araabia Ühendemiraadid, Brunei, Burundi, Egiptus, Ekvatoriaal-Guinea, Etioopia, Fidži, Ghana, Grenada, Guatemala, Guinea-Bissau, India, Iraak, Iraan, Jaapan, Jeemen, Kanada, Kasahstan, Kenya, Kongo (Brazzaville), Kuveit, Kõrgõzstan, Libeeria, Liibüa, Lõuna-Korea, Madagaskar, Malawi, Maroko, Namiibia, Niger, Paapua, Palau, Sambia, Saudi Araabia, Sudaan, Süüria, Taiwan, Tansaania, Togo, Tšaad, Türkmenistan, Usbekistan, Valgevene ja Venemaa. , kus surmanuhtlust kahjuks veel rakendatakse.
Afghanistan, Belarus, Brunei, Burundi, Canada, Chad, Congo (DRC), Congo (Brazzaville), Egypt, Equatorial Guinea, Ethiopia, Fiji, Ghana, Grenada, Guatemala, Guinea-Bissau, India, Iran, Iraq, Japan, Kazakhstan, Kenya, Kuwait, Kyrgyzstan, Liberia, Libya, Madagascar, Malawi, Morocco, Namibia, Niger, Palau, Papua New Guinea, Russia, Saudi Arabia, South Korea, Sudan, Syria, Taiwan, Tanzania, Togo, Turkmenistan, United Arab Emirates, the US, Uzbekistan, Yemen, and Zambia. .
Teisalt tegi EL surmanuhtlust puudutavaid avaldusi, eriti alaealiste hukkamise kohta Iraanis.
A number of public statements were also made on the issue, notably following the announcement of executions of minors in Iran.
2008. aasta mais avaldas EL hämmeldust surmanuhtluse jätkuva rakendamise üle Ameerika Ühendriikides ja kutsus üles seal viivitamata kehtestama de facto moratooriumi.
In May 2008 the EU expressed its consternation at the renewed wave of executions in the US and called for the immediate restoration of a de facto moratorium there.
Rahuloluga tervitas EL surmanuhtluse kaotamist Rwandas ja Usbekistanis 2008. aastal, samuti Ameerika Ühendriikide New Jersey osariigis 2007. aastal.
It welcomed the announced abolition of the death penalty in Rwanda and Uzbekistan (2008), and in the American state of New Jersey (2007).