natgillin/translations-raw huggingface dataset:
I. ELi õigusaktide rakendamine – üldine taust
I. The implementation of EU legislation - general background
Direktiivid ja liikmesriikide kohustused: Euroopa Kohtu pädevus
Directives and Member States’ obligations: ECJ jurisprudence
Euroopa Komisjoni EÜ asutamislepingu järgsed kohustused
The European Commission's obligation under the Treaty
Euroopa Komisjoni rakendamisalane kontroll praktikas
The European Commission's monitoring of implementation in practice
Vajadus tagada rakendamisele üldine lähenemisviis
The need to ensure a comprehensive approach to implementation
Euroopa Komisjoni (komisjoni) rolli kolme elukindlustusdirektiivi ja teiste seotud direktiivide rakendamise kontrollimisel käsitleti juba pikemalt käesoleva aruande II osas (vt II osa punkti 2 alapunkt 1).
Much has been said already in Part II of this Report (see there Point II.2.1) on the Commission's role in monitoring the implementation of the 3LD and other related directives.
Käesolev osa pühendatakse analüüsile, et välja selgitada, kas komisjonipoolsel rakendamise kontrollimisel esines süsteemseid puudusi üldiselt ja eriti seoses ELASi juhtumiga.
This part will be devoted to analysing whether there have been systematic weaknesses in the Commission's monitoring of implementation in general and with regard to the ELAS case in particular.
Et vastata oma volitustele, on vajalik alustada sellest, et määratleda uurimiskomisjoni arusaam ühenduse õigusaktide õigest rakendamisest ja selgitada asjakohaseid mõisteid.
In order respond to its mandate, it is necessary to begin by defining the committee's understanding of proper implementation of Community legislation and clarifying the relevant terminology.
Sellisel viisil kindlaks määratud kontseptsioonile ja mõistetele ei tugineta mitte üksnes käesolevas osas ette võetud analüüsi puhul, vaid need kehtivad kogu aruande kohta.
The concept and terminology thus established will not only serve as basis for the subsequent analysis undertaken in this part but applies throughout the entire report.
Eelöeldu on eriti asjakohane II osa suhtes, milles uuritakse kindlustusdirektiivide rakendamist ja selle kontrollimist EÜ poolt, aga ka aruande III ja IV osa suhtes.
This is of particular relevance to Part II, where the implementation of the insurance directives and its monitoring by the EC are examined, and also to Parts III and IV of the report.
Samuti on vajalik meelde tuletada erinevate osalejate kohustusi ja vastustust vastavalt EÜ õigusele.
It is also necessary to recall the duties and responsibilities of the various actors according to EU law.
Järgmise sammuna tehakse käesolevas osas kindlaks, millist tava komisjon üldjoontes praegu järgib ja milliseid vahendeid kasutab nii ELi õigusaktide ülevõtmise kui ka nende rakendamise kontrollimisel.
This part goes on to identify, in general terms, the current practice followed and instruments used by the Commission in monitoring both transposition of EU legislation and its application on the ground.
Selle käigus antakse mõned viited suurimatele ette tulnud takistustele ja raskustele, mis on peamiselt võetud uurimiskomisjonile komisjoni esindajate ning akadeemiliste ekspertide esitatud suulistest tõenditest.
In doing so, reference is made to some of the major obstacles and difficulties encountered in this respect, mainly by drawing from oral evidence presented to the committee by Commission representatives and academic experts.
Erilist tähelepanu pööratakse rikkumismenetlusele kui peamisele ühenduse õigusega ette nähtud vahendile, et heastada ELi õigusaktide ebaõige rakendamine liikmesriikide poolt.
Particular emphasis is laid on infringement procedure as the main tool under Community law to remedy incorrect implementation of EU legislation by the Member States.
Seejärel teeb uurimiskomisjon kindlaks teatavad süsteemsed ja muud puudused komisjoni lähenemisviisis rakendamise kontrollimisele.
The committee then identifies certain systematic and other weaknesses in the Commission's approach to monitoring implementation.
Ka see põhineb komisjoni kolmanda elukindlustusdirektiivi rakendamisalase kontrollimise täitmise analüüsil Equitable Life´i suhtes, mis on ära toodud käesoleva aruande II osas.
This is based also on the analysis of the Commission's performance in monitoring the implementation of the Third Life Directive in relation to Equitable Life, which is set out in Part II of this report.
Lõpuks rõhutab uurimiskomisjon vajadust tagada üldisem lähenemisviis ELi õigusaktide tõhusale rakendamisele ja teeb kindlaks hulga elemente, mis on sellise lähenemisviisi jaoks vajalikud.
Finally, the committee emphasises the need for a more comprehensive approach to ensuring effective implementation of EU legislation and identifies a number of necessary elements of such an approach.
Uurimiskomisjon esitab hulga soovitusi, kuidas kõnealuseid tuntavaid puudusi parandada.
The committee puts forward a number of recommendations on how to improve these perceived weaknesses.
ELi õigusaktide rakendamine – üldine taust
The implementation of EU legislation - general background
Enne analüüsi juurde asumist on vajalik selgitada käesolevas aruandes kasutatavaid mõisteid, eriti kuna põhilisi termineid ja mõisteid kasutatakse ja tõlgendatakse mõnikord erineval viisil.
Before undertaking the analysis, it is necessary to clarify the terminology used in this report, particularly as the key terms and definitions, which are sometimes used and interpreted in different ways.
Käesoleva aruande ja EQUI komisjoni teostatava uurimise jaoks ning kooskõlas Euroopa Parlamendi viimaste resolutsioonidega ühenduse õiguse rakendamise kohta kasutatakse järgmiseid mõisteid:
For the purposes of this report and the EQUI committee's investigation, the definitions used, in line with the European Parliament's latest Resolutions on implementation of Community Law, are as follows:
§ Ülevõtmine – ELi õiguse (nt direktiivi) siseriiklikkusse õigusesse ülevõtmise protsess;
§ Transposition: the process of transcribing EU law (e.g. a directive) into national legislation;
§ Kohaldamine – üle võetud ELi õigusaktide igapäevane kohaldamine ja jõustamine riiklike ametiasutuste ja/või reguleerivate asutuste poolt (mõnikord käsitletakse ka kui jõustamist, vt allpool);
§ Application: the process of applying and enforcing transposed EU law on a day-to-day basis by the national authorities and/or regulators (also known sometimes as 'enforcement', see below);
§ Rakendamine – see laiem kontseptsioon hõlmab nii ülevõtmist kui ka kohaldamist.
§ Implementation: this wider concept encompasses both transposition and application.
Ühenduse õiguses sätestatud nõuete kohaselt tuleb ELi õigusakte rakendada tõhusal, õigeaegsel ja proportsionaalsel viisil (teatavatel juhtudel kasutatakse siiski kitsamas tähenduses kohaldamise sünonüümina);
It is a requirement of Community law that EU legislation should be implemented in an effective, timely and proportionate manner (however, in some instances, it is used in a more restrictive manner, as a synonym for 'application');
§ Rakendusmeetmed/rakendussätted/rakenduseeskirjad – siseriikliku õiguse seadused, eeskirjad, määrused, osad või artiklid, mille abil kohaldatakse ELi õigust;
§ Implementing measures/provisions/rules: the laws, rules, regulations, fragments or articles of national law that give effect to EU law;
§ Jõustamine – mõnikord kasutatakse kohaldamise sünonüümina, kuid sagedamini viidatakse siseriikliku õiguse ebaõige kohaldamise parandamise ja muutmise protsessile, milles osutatakse talitlushäiretele või kõrvalekaldumistele siseriikliku õiguse kohaldamisviisis, mille riigi ametiasutused peavad parandama, vajadusel sunnimeetmete kaudu.
§ Enforcement: sometimes used also as a synonym for application but more frequently makes reference to the process of correcting or reversing the mis-application of national law, implying the existence of a malfunction or anomaly in the way national law is being applied, which must be corrected by the national authorities, if need be by coercive action.
Olles kindlaks teinud need napid võrdluspunktid, analüüsitakse edasi, millise määrani kehtestatakse ELi õigusega liikmesriikidele kohustusi.
Having established these brief points of reference, we will analyse to what extent EU law creates obligations for Member States.
Käesoleva analüüsi edasine põhitähelepanu on pööratud direktiividele ja mitte määrustele või muudele õiguslikele vahenditele, sest direktiivide puhul on tegemist ELi õiguse kõige üldisema tüübiga ning praegune ELASi juhtumi uurimine sõltub eelkõige direktiivi, täpsemalt kolmanda elukindlustusdirektiivi
The subsequent focus of this analysis is on Directives and not Regulations or other legal instruments, given that the former are the most common type of EU law and that the current investigation into the ELAS case hinges particularly on the implementation of a directive, the Third Life Directive
EÜ asutamislepingu artikli 249 kohaselt on direktiivid saavutatava tulemuse seisukohalt siduvad, kuid jätavad vormi ja meetodite valiku riigi ametiasutustele.
Under Article 249 of the EC Treaty, directives are binding as to the result to be achieved but leave to the national authorities the choice of form and methods for their implementation.
Erinevalt määrustest kehtestavad direktiivid kohustusi saavutatava tulemuse, mitte toimimisviisi kohta; nad võimaldavad liikmesriikidele paindlikkust nende siseriiklikusse õigusesse ülevõtmise meetodi suhtes, mis seega teoorias teeb ühenduse õigusaktide siseriikliku õigusega liitmise hõlpsamaks ja austab erinevate riikide õiguslikke traditsioone.
In contrast to regulations, directives impose obligations of result and not obligations of conduct; they allow Member States flexibility in choosing the method of their transposition into national law, thus in theory facilitating the integration of Community norms into domestic law and respecting the various national legal traditions.
Kõnealusel teoreetilisel abivahendil on poliitilises mõttes tõepoolest mõned eelised: väidetakse, et direktiivid on tulemuslikud, kuna nad jätavad rakendamise suhtes teatava valikuvabaduse ja liikmesriikidel on seepärast nendega lihtsam nõustuda.
This theoretical facility does indeed have some advantages in political terms: It is argued by some that directives provide for efficiency because they leave some discretion with regard to implementation and so are easier for Member States to agree upon.
Suur osa ELi õigusest on vastu võetud vaid tänu sellele, et see esitati liikmesriikidele direktiivi vormis.
Much of EU law would not have been adopted if it had not been presented in the form of a directive.
Direktiivide eeliseks on see, et nende puhul on tegemist väga paindliku vahendiga ning liikmesriigid saavad neid hõlpsamalt oma erinevate õigussüsteemidega liita.
Directives have the advantage of being a very flexible instrument and Member States can incorporate them more easily into their diverse legal systems.
Kõnealune paindlikkus ning ülevõtmise erinevad vormid ja meetodid on kooskõlas ühenduse õigusega vastavalt Euroopa Kohtu pretsedendiõigusele.
This flexibility and the different forms and methods of transposition are compatible with Community law, according to the case law of the European Court of Justice.
Veelgi enam, Euroopa Kohus on tunnistanud, et võib esineda erandlikke juhtumeid, kui teatava seadusandliku meetme vastuvõtmine ei ole hädavajalik, näiteks juhul, kui direktiivi ja olemasoleva siseriikliku õigusakti vahel on selge ja täpne vastavus
Moreover, the Court has even acknowledged that there may be exceptional cases where the adoption of specific legislative measures is not indispensable, for instance, when there is a “ clear and precise conformity ” between a directive and existing national legislation.
Vt kohtuasi 29/84 komisjon v Saksamaa, [1985] EKL 1661, lõige 23. .
See Case 29/84 Commission v Germany [1985] ECR 1661, paragraph 23.
Meetodite ja vormi vaba valik ei vabasta liikmesriike direktiivi siduvast mõjust saavutatava tulemuse seisukohalt.
The freedom of choice on the methods and forms does not exempt Member States from the binding effects of a directive “ as to the results to be achieved ”.
Lisaks kehtib liikmesriikidele EÜ asutamislepingu artiklis 10 esitatud üldine lojaalsuse klausel, mis kehtestab nende suhtes kohustuse võtta „ kõik vajalikud üld- või erimeetmed, et tagada nende kohustuste täitmine, mis tulenevad käesolevast lepingust või ühenduse institutsioonide võetud meetmetest ”.
In addition, Member States are subject to the comprehensive loyalty clause of Article 10 TEC, which imposes upon them the duty to “ take all appropriate measures, whether general or particular, to ensure fulfilment of the obligations arising out of this Treaty or resulting from action taken by the institutions of the Community .”
Lisaks ei tohi vastavalt EÜ direktiividele kohandatud õigusakte järgnevalt nende direktiivide eesmärkide vastaselt muuta.
Moreover, legislation which has been adapted to EC directives may not subsequently be amended contrary to the objectives of those directives.
Rakendusmeetmete sobivuse ja vastavuse hindamisel pöörab Euroopa Kohus erilist tähelepanu direktiivi eesmärgile.
In assessing the suitability and conformity of implementing measures, the Court places particular emphasis on the purpose of the directive.
Keskne küsimus on, kas antud liikmesriik on võtnud kõik vajalikud meetmed, et tagada direktiivi täielik tõhusus vastavalt eesmärgile, mida viimane taotleb
The crucial issue is whether the Member State in question has adopted all the necessary measures to ensure the full effectiveness of the directive in accordance with the objective which the latter pursues .
Vt kohtuasi 14/83 von Colson ja Kaman [1984] EKL 1891, lõige 15. .
See Case 14/83 von Colson and Kaman [1984] ECR 1891, paragraph 15.
Euroopa Kohus rõhutab, et liikmesriigid kohustuvad direktiivi täielikult ja tõhusalt rakendama.
The Court stresses that Member States are under an obligation to ensure the full and effective application of a directive.
Käesoleva kohustuse täitmiseks ei piisa sellest, et liikmesriik võtab vaid vastu vajaliku ülevõtva siseriikliku õigusakti.
To meet this obligation, it is not sufficient for a Member State merely to adopt the necessary transposing legislation.
Teisisõnu: rakendamine ei ole Euroopa Kohtu silmis puhtalt seadusandliku loomuga ühekordne ülesanne.
In other words, implementation is not, in the eyes of the Court, a one-off task of a purely legislative nature.
Siseriiklike meetmete võtmine direktiivi õigeks ülevõtmiseks ei ammenda direktiivi mõjusid.
The adoption of national measures correctly transposing a directive does not exhaust the effects of the directive.
Liikmesriik on kohustatud tagama direktiivi sätete järgimise ka pärast rakendusmeetmete vastuvõtmist, sest direktiivi mõju ei ammendu :
The Member State remains bound to ensure compliance with the provisions of a directive even after the adoption of implementing measures:
„… selliste siseriiklike meetmete vastuvõtmisega, millega direktiivi õigesti rakendatakse.
“… the adoption of national measures correctly implementing a directive does not exhaust the effects of the directive.
Ka pärast nende meetmete vastuvõtmist jääb liikmesriikidele kohustus tagada tegelikult direktiivi igakülgne kohaldamine.
Member States remain bound actually to ensure full application of the directive even after the adoption of those measures.
Üksikisikutel on õigus siseriiklikes kohtutes tugineda riigi vastu sellistele direktiivi sätetele, mis on tingimusteta ja piisavalt täpsed, kui direktiivi täielikku kohaldamist ei ole tegelikult tagatud, st mitte üksnes siis, kui direktiivi ei ole rakendatud või seda ei ole õigesti rakendatud, vaid ka siis, kui siseriiklikke meetmeid, millega direktiiv on õigesti rakendatud, ei kohaldata nii, et saavutada tulemus, mis on direktiivi eesmärk. ”
Individuals are therefore entitled to rely before national courts, against the State, on the provisions of a directive which appear, so far as their subject-matter is concerned, to be unconditional and sufficiently precise whenever the full application of the directive is not in fact secured, that is to say, not only where the directive has not been implemented or has been implemented incorrectly, but also where the national measures correctly implementing the directive are not being applied in such a way as to achieve the result sought by it . ”
Lisaks on Euroopa Kohus korduvalt sedastanud, et direktiivid on siduvad kõigile liikmesriikide ametiasutustele .
Further, the Court has repeatedly held that directives are binding on all the authorities of the Member States.
Direktiiv ei ole seega siduv mitte üksnes seadusandlikule võimule, vaid ka seaduste igapäevase kohaldamise ja jõustamise eest vastutavatele ametiasutustele ning siseriiklikele kohtutele.
Thus, not only the legislature is bound by a Directive but also the administrative agencies responsible for the day-to-day application and enforcement of the law and the domestic courts.
Käesoleva eesmärgiks on ennetada haldustavasid ja kohtulikke tõlgendusi, mis õõnestavad direktiiviga kehtestatud huvide kaitset.
The intention behind this is to avoid administrative practices or judicial interpretations that undermine the protection of interests established by the directive.
Viimastel aastatel on Euroopa Kohus erilist tähelepanu pööranud nn teise tasandi rikkumise probleemiga tegelemisele, st olukorrale, kus siseriiklikud õigusaktid vastavad küll formaalselt ühenduse õigusele, selle kohaldamist ja jõustamist õõnestab aga haldus- või kohtupraktika.
In recent years, the Court has placed particular emphasis on tackling the problem of “second level non-compliance”, that is, the situation where, although domestic legislation is formally compatible with Community law, its application or enforcement is undermined by administrative or judicial practices.
Euroopa Kohus on ka öelnud, et siseriikliku halduspraktika saab allutada täitemeetmetele, kui see on teatud määral juurdunud ning üldine
The Court has also held that a national administrative practice can be the subject of an enforcement action when it is, to some degree, of a consistent and general nature.
Vt nt 29. aprilli 2004. aasta otsust kohtuasjas C-387/99, komisjon v Saksamaa, lõige 42. .
See e.g. Case C-387/99, Commission v. Germany , judgment of 29 April 2004, para 42.
Direktiivi sätetega vastuolus olevate olukordade süsteemne ja järjepidev tolereerimine riigi ametiasutuste poolt on seega ühenduse õiguse rikkumine, isegi kui direktiiv on formaalselt siseriiklikusse õigusesse üle võetud
Thus, at least the systematic and consistent tolerance on the part of national authorities of situations inconsistent with the provisions of a directive is a breach of Community law even if the directive has been formally transposed into national law.
26. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C-494/01, komisjon v Iirimaa. .
Case C-494/01, Commission v Ireland , judgment of 26 April 2005.
Lõpuks, kui direktiiv annab õigusi üksikisikutele, peavad vastavad siseriiklikud õigusaktid olema piisavalt täpsed ja selged, et asjaomased isikud oleksid täielikult teadlikud oma õigustest ning neile tagataks vajaduse korral võimalus siseriiklikes kohtutes kõnealustele õigustele tugineda
Finally, where a directive confers rights on individuals, the relevant domestic legislation must be sufficiently precise and clear so that the persons concerned are made fully aware of their rights, and, where appropriate, afforded the possibility of relying on them before national courts.
Vt kohtuasi C-59/89, komisjon v Saksamaa. .
See Case C-59/89, Commission v Germany .
Kohtuliku kaitse vaatenurgast on siseriiklike rakendusaktide täpsus ja selgus ülioluline, kuna see aitab kaasa hüvituse saamisele siseriiklikus kohtus olukorras, kui liikmesriik ei ole taganud direktiivi täielikku ja tõhusat kohaldamist.
From a judicial protection perspective, the precision and clarity of domestic implementing legislation is crucial because it paves the way to obtaining redress before a national court where a Member State fails to ensure the full and effective application of a directive.
Komisjoni EÜ asutamislepingu järgsed kohustused rakendamise kontrollimisel
The Commission's obligation under the Treaty to monitor implementation
EÜ asutamislepinguga on komisjonile antud ELi õiguse kaitsja roll.
The Treaty gives the Commission the role of the guardian of EU law.
Vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 211 on komisjoni kohus tagada, et liikmesriigid järgivad ja rakendavad ühenduse õigust korralikult.
In accordance with Article 211 of the Treaty, it is the duty of the Commission to ensure that Member States observe and implement Community law properly.
Komisjon vastutab seepärast EÜ direktiivide ülevõtmise ja rakendamise kontrolli eest.
Therefore, it is the Commission's responsibility to monitor the transposition and application of EC Directives.
Ta teeb seda
It does so by:
§ kontrollides, kas liikmesriigid on vastu võtnud ülevõtva siseriikliku õigusakti ning teavitanud sellest ette nähtud aja piires komisjoni;
§ verifying if Member States have adopted transposing legislation and communicated them to the Commission within the prescribed time limit;
§ kontrollides siseriiklikkusse õigusesse ülevõtmise meetmete vastavust ühenduse õigusaktidele;
§ verifying the conformity of national transposition measures with Community legislation;
§ kontrollides ELi õigusaktide kohaldamist era- ning avalik-õiguslike üksuste, organite ja ametiasutuste poolt;
§ monitoring the application of EU legislation by private and public entities, bodies and authorities
§ parandades mittevastavusi ELi õigusaktide suhtes rikkumismenetluste algatamise kaudu.
§ rectifying failures to comply with EU legislation through the launch of infringement proceedings.
EÜ asutamislepingu artiklitega 226 ja 228 nähakse ette menetlus juhtumite jaoks, kui komisjon on arvamusel, et liikmesriik ei ole täitnud ühenduse õigusest tulenevat kohustust.
Articles 226 and 228 of the Treaty provide for a procedure in cases where the Commission considers that a Member State has failed to fulfil an obligation under Community law.
Artikkel 226 volitab komisjoni võtma meetmeid liikmesriikide vastu asutamislepingust tulenevate kohustuste täitmatajätmise korral.
Article 226 empowers the Commission to take action against a Member States for instances of failure to fulfil their obligations under the Treaty.
Komisjon otsustab täielikult oma äranägemise järgi, kas algatada rikkumismenetlust või mitte.
The Commission has full discretion in deciding whether or not to initiate infringement proceedings.
Menetlus algab liikmesriigile ametliku teatise saatmisega, mis võimaldab asjassepuutuval riigil esitada omapoolne teave ja kasutada oma kaitseõigust.
The procedure starts with a letter of formal notice to the Member State, which enables it to give information and to exercise its right of defence.
Kui antud vastus komisjoni ei rahulda, esitab ta selle kohta oma põhjendatud arvamuse, milles nõutakse liikmesriigilt olukorra parandamist.
If the answer does not satisfy the Commission, it issues a reasoned opinion, ordering the Member State to rectify the situation.
Kui rikkumine jätkub, võib komisjon anda asja Euroopa Kohtusse.
If the infringement persists, the Commission may refer the case to the ECJ.
Kui liikmesriik ei pea artikli 226 alusel tehtud otsusest kinni, võib Euroopa Kohus määrata EÜ asutamislepingu artikli 228 kohaselt rahatrahvi.
Under Article 228 of the Treaty, the ECJ may impose a pecuniary penalty if there is a persistent failure of a Member State to comply with a judgement under Article 226.
Asjaomase pretsedendiõiguse alusel on rikkumismenetluse eesmärgiks ELi õiguse kohaselt olemasoleva siseriikliku seaduse ELi õigusele vastavuse kehtestamine või parandamine, mitte otsustada siseriikliku õiguse minevikus esinenud mittevastavuse üle, mis vahepeal on muudetud või uuega asendatud.
Under relevant case law, the objective of infringement proceedings under EU law is to establish or restore the compatibility of existing national law with EU law and not to rule on the possible past incompatibility of a national law which has since been amended or replaced.
Seega ei ole tegelikult ette nähtud väidetavate ühenduse õiguse rikkumiste tagantjärele uurimist.
Thus, there is actually no ex-post investigation of alleged violations of Community law.