natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Uuendatud institutsiooniline raamistik tugevama, demokraatlikuma ja läbipaistvama liidu nimel Üks uue lepinguga lahendatavaid põhiküsimusi oli see, milliseid muudatusi tuleks liidu institutsioonides teha, et nad suudaksid uue, laienemisjärgse olukorraga edukalt toime tulla, võttes eelkõige arvesse seda, et liidu institutsiooniline ülesehitus on peaaegu 50 aastat põhinenud samadel struktuuridel, ehkki liidu ülesannete ampluaa on oluliselt laienenud ning liikmesriikide arv on kasvanud 6 riigilt 27-le.
One of the key questions which the new Treaty was required to resolve was that of the changes to be made to the Union institutions in order to enable them to deal with the new situation resulting from the enlargement, particularly as the Union's institutional organisation has essentially been based on the same structures for almost 50 years, even though the Union’s range of tasks has expanded substantially and the number of Member States has increased from six to 27.
Mitme valitsustevahelise konverentsi tööst hoolimata olid põhilised institutsioonilised küsimused jäänud lahendamata ning Nice'is kokku lepitud lahendusi ei pidanud mõned nendest inimestest, kes olid lahenduste üle ise läbirääkimisi pidanud, rahuldavaks.
Despite the work of a series of Intergovernmental Conferences, the key institutional issues had remained unresolved and the solutions agreed on at Nice were not satisfactory even to some of those who had negotiated them.
Parlament omalt poolt on korduvalt juhtinud liikmesriikide üldsuse ja juhtide tähelepanu vajadusele põhjaliku institutsioonilise reformi järele, kujundamaks liidule tõhusalt toimivad, demokraatlikud ja läbipaistvad institutsioonid, tagades samal ajal institutsioonilise tasakaalu ja ühenduse mehhanismi: komisjoni, mis algatab õigusakte, parlamendi ja nõukogu, mis teevad otsuseid, ning kohtu, mis tagab vastu võetud tekstide kohaldamise.
For its part, Parliament has repeatedly drawn the attention of the public and the leaders of the Member States to the need for a radical institutional reform to endow the Union with effective, democratic and transparent institutions, whilst safeguarding the institutional balance and the Community method: the Commission which proposes legislation, Parliament and the Council which take the decisions, and the Court of Justice which guarantees the application of the texts adopted.
Juba põhiseadus sisaldas olulisi institutsioonilisi muudatusi, mis kirjeldatud vajadusele vastasid ning mida ratifitseerimisprotsessi käigus põhjalikult kahtluse alla ei seatud.
The Constitution already contained significant institutional changes which satisfied that need and which had not been fundamentally called into question during the ratification procedure.
Välja arvatud teatavad muudatused, mis tulenesid otseselt põhiseaduse mõistest loobumisest, kahe olemasoleva lepingu säilitamisest muudetud kujul ning loobumist sümboolsetest või keelelistest aspektidest, mis võiksid vihjata riiklikule olemusele, ei tohiks institutsioonilised küsimused 2007. aasta läbirääkimiste keskmes olla.
Apart from certain changes stemming directly from the abandonment of the idea of a constitution and the retention of the two current Treaties in amended form, and from the abandonment of symbols or vocabulary which might prompt comparisons with a State, institutional issues were not set to be a focal point of the 2007 negotiations.
Need küsimused ei olnud avalike arutelude keskmes ka neis liikmesriikides, kus võidutses „ei” ning enamik liikmesriike ei soovinudki alustada uuesti arutelusid institutsiooniliste küsimuste üle, teadvustades endale, et see oleks kogu ehitise kõikuma löönud.
Not only had these issues not been at the heart of the public debates, in particular in those Member States which had voted against the Constitutional Treaty, but what is more, most Member States did not want to re-open the discussion on the institutional package, aware that any such step would call the whole agreement into question.
Sellele vaatamata olid mõned neist küsimusist 2007. aasta valitsustevahelise konverentsi arutelude keskmes, kuid kõige olulisemas osas jäi juba 2004. aastal saavutatud kokkulepe kehtima.
Nevertheless, although some of these questions were central to the discussions at the 2007 IGC, the 2004 agreement was essentially left untouched.
1) Lissaboni leping suurendab olulisel määral Euroopa Parlamendi rolli: parlament on ainus Euroopa institutsioon, mille valivad otse kodanikud:
(1) The Treaty of Lisbon substantially enhances the role of the European Parliament, the only European institution directly elected by citizens:
– parlamendi rolli seadusandluses osalemises tunnustatakse täielikult tänu olemasoleva kaasotsustamismenetluse üldisele kohaldamisele, kusjuures menetlusele antakse tavalise seadusandliku menetluse staatus, kuid samuti tänu parlamendi suuremale osalusele seadusandlikes erimenetlustes.
- its role as a co-legislator is fully recognised, thanks to the general application of the existing codecision procedure, which is elevated to the rank of the ordinary legislative procedure, but also thanks to an increase in Parliament's participation in special legislative procedures.
– parlamendil on õigus algatada aluslepingute uus läbivaatamine ja parlament osaleb selles menetluses läbi muutmist ettevalmistava konvendi töös osalemise (nõukogu ei saa otsustada konventi mitte kokku kutsuda ilma parlamendi eelneva heakskiiduta);
- it acquires a concurrent right of initiative for revision of the Treaties and participates in that procedure through its involvement in the Convention convened to prepare the revision (its approval is required for the Council to decide not to convene the Convention);
– parlamendi eelarvevolitused, mida ta jagab võrdsel alusel nõukoguga, laienevad nüüd kõigile liidu kulutustele;
- its budgetary powers, which it shares with the Council on an equal footing, now extend to all Union expenditure;
– parlamendi poliitilise kontrolli volitused suurenevad, eelkõige komisjoni presidendi valimise kaudu;
- its powers of political scrutiny are enhanced, particularly by means of the election of the President of the Commission;
– mitmed liidu elus olulised otsused, mille siiamaani on teinud ainult nõukogu, peab nüüd heaks kiitma ka parlament: otsus alustada tõhustatud koostööd; paindlikkuse klausli kasutamine, mis võimaldab liidul võtta aluslepingutes sätestatud eesmärkide saavutamiseks aluslepingutes sätestamata meetmeid; üldiste „üleminekuklauslite” (passerelles) kasutamise otsustamine, nende abil asendatakse ühehäälsus kvalifitseeritud häälteenamusega hääletamisega või seadusandlik erimenetlus tavalise seadusandliku menetlusega; teatavad otsused, mis võimaldavad laiendada aluslepingutes ette nähtud õiguslike aluste ulatust, näiteks seoses Euroopa Prokuratuuri või õigusalase koostööga kriminaalasjades;
- various decisions which are of great importance in the life of the Union and which hitherto have rested solely with the Council are now also subject to approval by Parliament: the decision to initiate enhanced cooperation; the use of the flexibility clause enabling the Union to take measures not provided for in the Treaties in order to attain ends for which they do provide; decisions on the use of the general ‘bridging clauses’ (‘passerelles’) substituting qualified majority voting for unanimous voting or replacing special legislative procedures with the ordinary legislative procedure; certain decisions making it possible to extend the scope of legal bases provided for in the Treaties, such as those concerning the European Public Prosecutor's Office or judicial cooperation in criminal matters;
– isegi ühise välis- ja julgeolekupoliitika valdkonnas, kus parlamendil otsustamisvolitusi ei ole, antakse Euroopa Parlamendile üldine õigus saada teavet ja osaleda konsulteerimisel.
- even in the field of the common foreign and security policy, where it has no decision-making powers, the European Parliament acquires a general right to be informed and consulted.
2) Kokkuvõtteks võib öelda, et hoolimata teatavatest valdkondadest, kus oleks võinud minna kaugemale, saab Euroopa Parlament kaasotsustamisõiguse peaaegu kõikides liidu poliitikavaldkondades.
(2) In conclusion it may be said that, although it might have been possible to go further in certain areas, the European Parliament acquires powers of codecision in virtually all areas of Union policy.
Tegelikult on siin tegemist selle aluspõhimõtte konkretiseerimisega, mille kohaselt EL on liikmesriikide ja kodanike liiduna kahekordselt legitiimne ning see on Euroopa integratsiooni alus, ehkki seda uutes lepingutes selgesõnaliselt ei tunnistata.
Basically, this is a matter of putting into practice the twofold legitimacy of the EU as a Union of States and of citizens, which, despite the lack of any explicit recognition of its importance in the new Treaties, is the basis for the European integration process.
Seega pole kahtlust, et Lissaboni leping tugevdab märgatavalt ELi demokraatlikku mõõdet.
The Treaty of Lisbon thus undeniably represents a significant enhancement of the democratic dimension of the Union.
3) Euroopa Parlamendis võib olla kõige rohkem 751 liiget
(3) The number of Members of the European Parliament is limited to 751
Täpsemalt 750, „millele lisandub president” vastavalt Euroopa Liidu lepingu artiklile 14.
More exactly 750 'plus the President', to employ the wording of Article 14 of the TEU.
Välja arvatud see viimane lisandus Itaalia nõudmisel, on Euroopa Parlamendi koosseisu ja selle määramise protseduuri eeskirjad põhiseaduse omadega ühesugused.
Apart from this last-minute addition made to placate Italy, the rules governing the composition of the EP and the procedure for determining that composition are identical to those set out in the Constitution.
2007. aasta juuni Euroopa Ülemkogu kutsus Euroopa Parlamenti esitama aegsasti oktoobri Euroopa Ülemkogu toimumise ajaks ettepanekut parlamendikohtade ümberjaotamise kohta uute eeskirjade alusel; parlament esitas ettepaneku resolutsiooni vastuvõtmise teel, mille võib leida Lamassoure’i-Severini raportist (Euroopa Parlamendi 11. oktoobri 2007. aasta resolutsioon Euroopa Parlamendi koosseisu kohta, P6_TA-PROV(2007)0429 ).
The June 2007 European Council asked the EP to submit, in time for the October European Council, a proposal for the redistribution of seats in the EP in accordance with the new rules, which Parliament then did by adopting the resolution contained in the Lamassoure-Severin report (Parliament resolution of 11 October 2007 on the composition of the European Parliament, P6_TA-PROV(2007)0429 ).
Euroopa Parlament püüdis kõnealuses raportis teha ettepanekut kohtade ümberjaotamiseks viisil, mis oleks rohkem kooskõlas uues lepingus sätestatud kahaneva proportsionaalsuse mõistega ning millega ei kaasneks ühegi liikmesriigi jaoks suuremat kohtade kaotust sellest arvust, milles oli juba kokku lepitud Bulgaaria ja Rumeenia ühinemislepingus.
In that report, the EP endeavoured to propose a redistribution which was more consistent with the concept of degressive proportionality laid down in the new Treaty and which did not involve any further loss of seats for any Member State beyond what had already been agreed in the Accession Treaty for Bulgaria and Romania.
Itaalia ei olnud selle ettepanekuga rahul ja saavutas lõpuks lepingusse ühe lisakoha lisamise erandina kahaneva proportsionaalsuse põhimõttest, et säilitada võrdsus Ühendkuningriigiga.
Italy was not satisfied with that proposal and ultimately secured agreement that the Treaty should make provision for an additional seat, in a departure from the principle of digressive proportionality, in order to maintain its parity with the United Kingdom.
Lissaboni lepingule lisatud deklaratsioonis (nr 4) sätestatakse, et lisakoht Euroopa Parlamendis antakse Itaaliale.
A declaration (No 4) annexed to the Treaty of Lisbon states that 'the additional seat in the European Parliament shall be allocated to Italy'.
Parlamendikohtade uus jaotus jõustub loomulikult siis, kui jõustub leping ja artiklis 9C ette nähtud otsus on ametlikult vastu võetud. .
Naturally enough, the new distribution of seats will take effect only once the Treaty has entered into force and the decision provided for in Article 9c has been formally adopted. .
Muudetud Euroopa Liidu lepingus ei sätestata kohtade jaotust liikmesriikide vahel, vaid antakse juhised, kuidas Euroopa Ülemkogu peab Euroopa Parlamendi algatusel ja nõusolekul enne 2009. aasta valimisi „kahanevalt proportsionaalse” esinduse põhimõttel tegema otsuse parlamendi koosseisu kohta, nii et igal liikmesriigil on kõige vähem 6 ja kõige rohkem 96 kohta (konvent pakkus miinimumiks välja 4 ja maksimumi ei kehtestatud).
The amended TEU does not state how the seats are to be distributed among Member States, but instructs the European Council, acting on the initiative of the European Parliament and with its assent, to decide, before the 2009 elections, what its composition should be, on the basis of the principle of ' degressively proportional ' representation, with a minimum of six and a maximum of 96 seats per Member State (the Convention proposed a minimum of four and no maximum).
Selline lahendus võimaldab tulevikus ELi arengule paindlikumalt reageerida, säilitades samas iga liikmesriigi huvid, ehkki kuue kohani tõstetud alampiir tekitab pikemas perspektiivis probleeme.
This solution will make it possible to respond more flexibly to the future development of the EU, whilst preserving the interests of each Member State, although the raising of the minimum number of seats to 6 will ultimately give rise to problems.
Euroopa Ülemkogu on autonoomne üksus, mille ülesanne on anda poliitiline tõuge: Euroopa Liidu lepingus sätestatakse selgesõnaliselt, et seadusandjana ülemkogu ei toimi
The European Council is recognised as an autonomous institution whose role is to impart political impetus: the TEU expressly states that it is not to perform any legislative functions
Ehkki Euroopa Ülemkogule teatavate sotsiaalkindlustuse ja kriminaalasjades tehtava õigusalase koostöö küsimuste puhul omistatud „hädapiduri roll” võib tähendada, et isegi kui ülemkogu ei toimi otse seadusandjana (ta ei osale õiguslikult siduvate normide vastuvõtmisel), võib ta seadusandlikku menetlusse praktiliselt otsustavalt sekkuda – vt punkte 9.1 ja 9.2 allpool. .
Although the role assigned to the European Council in operating an 'emergency brake' in connection with certain decisions concerning social security and judicial cooperation in criminal matters may mean that, even if it does not directly perform legislative functions (it does not participate in the adoption of legally binding rules) it may at least interfere in a virtually decisive manner in a legislative procedure - cf. below, points 9.1. and 9.2 . .
Suurim Lissaboni lepingusse sisse viidud uuendus on roteeruva kuuekuulise eesistumise tühistamine ja selle asendamine Euroopa Ülemkogu liikmete poolt 30 kuu pikkuseks ametiajaks valitud eesistujaga, keda võib ühe korra tagasi valida.
The most important innovation introduced by the Treaty of Lisbon, taking its cue, moreover, from the Constitution, is the abolition of the six-month rotating Presidency and its replacement with a President elected by the members of the European Council for a term of 30 months, which may be renewed once.
Eesistuja ülesanne on valmistada ette ja juhtida Euroopa Ülemkogu tööd ning esindada liitu välissuhetes, et tõsta liidu mainet ning parandada selle sise- ja välisesinduse jätkuvust ja järjepidevust.
The President's duties will be to prepare and direct the work of the European Council and represent the Union externally in order to raise the Union's profile and improve the continuity and consistency of its representation, both internal and external.
Lisatud on sätted, millega välistatakse täitevvõimu teostamine Euroopa Ülemkogu eesistuja poolt ning välditakse vastuolusid komisjoni presidendi või asepresidendi / liidu välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindajaga.
Provisions are included to prevent the President from exercising executive powers and to avoid any conflicts with the President of the Commission or the Vice-President/High Representative for Foreign Affairs and Security Policy.
Alles praktika näitab, kas need sätted on piisavad.
Only practice will show whether these provisions are adequate.
1) Reformiprotsessi põhiküsimus oli hääletamismenetlus nõukogus kvalifitseeritud häälteenamuse puhul.
(1) One of the key issues of the reform process was that of the procedure for voting within the Council when it acts by a qualified majority.
Brüsseli tippkohtumise läbikukkumine 2003. aasta detsembris tulenes osaliselt liikmesriikide eriarvamusest selles küsimuses.
The failure of the Brussels summit in December 2003 was partly due to differences of opinion between Member States on this subject.
Ühe raportööri arvates ei pruugi Euroopa Parlamendi kohtade ja nõukogu häälte jaotamine rahvaarvu järgi tagada tasakaalustatud süsteemi, mistõttu ta toetas arvestatud häälte süsteemi kehtestamist nõukogus.
In the view of one of the rapporteurs, the introduction of population as a criterion for both the distribution of seats in the European Parliament and votes in the Council may not guarantee a balanced system, and he expressed himself in favour of the weighted votes system for the Council.
Kuid pärast Dimitrakopoulose-Leineni raportit
However, since the Dimitrakopoulos-Leinen report
Seetõttu on parlament valitsustevahelise konverentsi algusest saadik rõhutanud, et aktsepteerib lahendust ainult siis, kui see vastab (liikmesriikide ja rahvaarvu) topeltenamuse põhimõttele, et juhtida tähelepanu kahetisele legitiimsusele, millel põhineb ELi areng riikide ja kodanike liiduna, ning et uus menetlus peab muutma otsuste tegemise lihtsamaks kui Nice'i lepingus ette nähtud süsteemi puhul.
This is why, since the beginning of the 2004 Intergovernmental Conference, the European Parliament had insisted that a solution could only be acceptable to it if it adhered to the principle of a double majority (of Member States and the population), in order to draw attention to the twofold legitimacy underpinning the development of the Union – that conferred by the Member States and that conferred by the citizens – and that the new procedure must make decision-making easier than the system provided for in the Nice Treaty.
2) Tõepoolest võeti lõpuks häälte arvestamise asemel vastu konvendi välja pakutud topeltenamuse süsteem.
(2) It was indeed the double majority system proposed by the Convention that was finally adopted instead of weighting of votes.
VVK nõudmine, et blokeeriva vähemuse moodustamiseks peab ettepaneku vastu hääletama vähemalt neli liikmesriiki, tähendab õieti seda, et mõningatel juhtudel saab otsuse vastu võtta hulga vähema kui 62% elanikkonna toetusega – selline künnis on kehtestatud elanikkonna kriteeriumiks Nice'i lepingus: seega võetakse otsus, mille vastu on näiteks Saksamaa, Prantsusmaa ja Itaalia, ikkagi vastu, ehkki selle pooldajad moodustavad vaid 58% elanikkonnast, kuna need kolm liikmesriiki koos ei saa moodustada blokeerivat vähemust, isegi kui nad esindavad kokku rohkem kui 41% ELi elanikkonnast (selle praeguses 27-liikmelises koosseisus).
The fact that the IGC introduced the requirement that at least four Member States should vote against a proposal in order to form a blocking minority means that in some circumstances a decision could be adopted with the support of far less than 62% of the population, which is the threshold set for the population criterion in the Nice Treaty: thus a decision opposed, for example, by Germany, France and the United Kingdom would nonetheless be adopted, even though its proponents represented only just over 58% of the population, as these three Member States cannot by themselves form a blocking minority even though between them they represent more than 41% of the population of the EU (in its current 27-member form).
Lisaks tuleb meeles pidada, et mitmesuguste kombinatsioonide tulemusena, millega on võimalik saada kokku kvalifitseeritud häälteenamuseks vajalike arvestatud häälte miinimum, on vajalik elanikkonna protsent mitmel juhul märksa suurem.
Moreover, it is necessary to bear in mind that at present the vagaries of the various possible combinations whereby it is possible to attain the minimum number of weighted votes required for a qualified majority has the effect that in many cases the required percentage of the population is substantially greater.
Samas võib loota, et liikmesriikide arvu künnise tõstmine ei avalda tegelikult olulist mõju, sest see oleks toiminud 25 liikmesriigiga liidus, nagu see oli 2004. aastal: 55% liikmesriikidest poolte (50%) asemel tähendas 25 liikmega liidu puhul vähemalt 14 liikmesriigi positiivset häält (13 asemel), kui ei oleks olnud VVK täiendavat nõudmist, et enamus hõlmaks vähemalt 15 liikmesriiki; sellega vähenes otsuse vastuvõtmise takistamiseks vajalike liikmesriikide arv seniselt 13lt 12le.
On the other hand, raising the threshold for the number of Member States will not, in practice, have any effect, since it only made sense in a Union with 25 Member States, as was the case in 2004: 55% of Member States instead of half (50%) meant that in the 25-member EU 14 Member States would be required to vote in favour instead of 13, without the additional requirement formulated by the IGC that the majority must include at least 15 Member States; the number of Member States required to prevent a decision from being adopted will now be 12 instead of 13.
Kuid 27 liikmesriigiga liidus võrdub 55% riike igal juhul 15 liikmesriigiga.
However, in a Union of 27 55% of Member States in any case equals 15.
Lisaks ei ole suurenemisest tingitud blokeerimisriskid praktikas väga suured.
Moreover, in practice, the possible increase in the risks of blockage due to this increase is certainly not very great.
Tegelikult ei võeta otsuseid kunagi vastu nii, et liikmesriigid on jagunenud kaheks peaaegu ühesuuruseks vaenulikuks leeriks. .
In reality, decisions are never taken with the Member States divided into two antagonistic blocs of virtually identical proportions. .
3) Kahjuks on uute mehhanismide lisamisega kaasneva uue süsteemi jõustumise aeglustumise ja oma positsiooni nõrgenemist kartvatele liikmesriikidele kaitseabinõude andmisega kaasnevaks tagajärjeks puudulikud edusammud süsteemi läbipaistvuse ja arusaadavuse vallas...
(3) Unfortunately, the addition of mechanisms serving to delay the entry into force of the new system and to grant supposed safeguards to certain Member States which fear that the new system will weaken their position has meant that the progress made in terms of transparency and clarity of the system, on the other hand, leaves much to be desired.
Kahtlemata on topeltenamuse loogikat kergem mõista kui häälte mis tahes arvestamist, kuid jääb risk, et üldsus võib vastu võetud künniseid pidada üsna meelevaldseks, ning eelkõige raskendab erinevate ja üksteist täiendavate kriteeriumide kombineerimine süsteemi lihtsustamise ja arusaadavuse saavutamist.
Admittedly, the logic of the double majority is far easier to understand than any weighting of votes, but there is a risk that the public may regard the thresholds which have been adopted as rather arbitrary, and above all, the combination of different, complementary criteria greatly reduces the gains in terms of simplification and comprehension of the system.
4) 2007. aasta VVK lisas täiendavad mehhanismid, et ületada Poola vastuseis 2004. aastal kokku lepitud süsteemi kasutuselevõtmisele.
(4) In order to overcome Poland's opposition to the introduction of the system agreed in 2004, the 2007 IGC added additional mechanisms.
Ühelt poolt näeb vastu võetud leping ette jõustumise edasilükkamise kuni 2014. aastani.
Firstly, the agreement reached provides for the entry into force of the system to be delayed until November 2014.
Kuni nimetatud kuupäevani kohaldatakse seega Nice’i süsteemi.
Accordingly, the Nice system will continue to apply until that date.