natgillin/translations-raw huggingface dataset:
38) kutsub nõukogu üles muutma Euroopa ligipääsetavamaks inimõiguste kaitsjate jaoks, kes ei saa oma kodumaale jääda; nõuab, et nõukogu ja komisjon valmistaksid ette ja rakendaksid erimeetmeid sellistele inimõiguste kaitsjatele ligipääsu lihtsustamiseks Euroopasse;
38) Calls on the Council to make Europe more accessible for human rights defenders who are unable to stay in their home countries; calls on the Council and Commission to prepare and execute specific measures to ease access to Europe for such human rights defenders;
39) tuletab meelde vajadust lahendada sidusa kaitse- ja varjupaigastrateegia puudumise probleem sellega, et nii pikas kui ka lühikeses perspektiivis korrapäraselt kasutusele võtta erakorralisi meetmeid ja algatusi; palub, et kõrge esindaja esitaks 2010. aasta lõpuks Euroopa Parlamendile raporti vastavate meetmete rakendamise kohta;
39) Recalls the need to overcome the lack of a coherent protection and asylum strategy by the systematic implementation of emergency measures and initiatives on a short- and long-term basis; requests the High Representative to report to the European Parliament by the end of 2010 on the measures taken to that end;
40) kordab oma nõuet, et liikmesriigid töötaksid eelkõige välja kooskõlastatud poliitika inimõiguste kaitsjatele ja nende perekonnaliikmetele eriviisade väljaandmise kohta, mille konkreetsete kavadega võivad eeskujuks olla Hispaania ja Iirimaa; on kindlalt veendunud, et Euroopa Liidu uute delegatsioonide õigus anda liikmesriikidele eriviisade väljastamise kohta soovitusi oleks liidu inimõigustepoliitikas suur samm edasi; on seisukohal, et selge viide sellele võimalusele viisataotluste menetlemise ja väljastatud viisade muutmise käsiraamatu projektis oleks suureks abiks kõnealuse ühise lähenemisviisi saavutamisel, nagu Euroopa Parlament seda juba eespool mainitud meetme õigusliku kontrolli protsessi ajal väljendas;
40) Reiterates its request for Member States to develop as a matter of priority a coordinated policy on the issuing of emergency visas for human rights defenders and members of their families, for which special schemes in Spain and Ireland can serve as example; strongly believes that giving the new European Union delegations the power to make recommendations to Member States on the issuing of emergency visas would be a great step forward for the human rights policy of the Union; takes the view that a clear reference to this possibility in the Draft Handbook for the processing of visa applications and the modification of issued visas would be of great help to achieve this common approach, as has already been expressed by the European Parliament during the process of legal scrutiny for the above-mentioned measure;
41) kutsub 27 liikmesriiki üles järgima sama joont viisade väljastamisel inimõiguste kaitsjatele;
41) Urges the 27 Member States to follow the same line with regard to the issuing of visas for human rights defenders;
42) rõhutab vajadust, et kõnealuste eriviisadega kaasneksid inimõiguste kaitsjate jaoks ajutise kaitse ja varjupaiga võimalused Euroopas, mis hõlmaksid finantsvahendeid ja majutusvõimalust ning nendega kaasnevaid programme (inimõigustealased tegevused, õpetamine Euroopa ülikoolide keelekursustel jne); tervitab eesistujariigi Tšehhi edendatava varjupaigalinnade algatust ja Hispaania valitsuse 2008. aastast rakendatavat kaitse- ja varjupaigaprogrammi ning palub asepresidendil / kõrgel esindajal Euroopa välisteenistuse raames viia 2010. aasta lõpuks lõpule Euroopa kaitse- ja varjupaigaprogramm, mida hakatakse rakendama alates 2011. aastast, võtmata samas vastutust teistelt linnadelt; kutsub seetõttu kõrget esindajat üles esitama Euroopa Parlamendile juhendi varjupaigalinnade loomise kohta ning raamettepaneku selliste linnade vaheliste võrkude loomise toetamiseks; nõuab sellega seoses täiendavat toetust olemasolevatele algatustele;
42) Emphasises the need to accompany these emergency visas with measures of temporary protection and shelter in Europe for human rights defenders, possibly providing for financial resources and housing to shelter human rights defenders, as well as accompanying programmes (human rights activities, lecturing in European universities, language courses, etc.); welcomes the Shelter Cities initiative promoted by the Czech Presidency as well as the Protection and Shelter Programme implemented by the Spanish Government since 2008, and calls on the VP/HR within the EEAS to finalise a European Protection and Shelter programme by the end of 2010 to be implemented in 2011 while not, however, taking responsibility away from other cities; therefore invites the High Representative to present to the European Parliament a manual on how to set up a shelter city as well as a framework proposal supporting networking between such cities; calls for further support to other existing initiatives in this regard;
43) rõhutab lisaks, et olukorras, kus inimõiguste eest võitlejate elu või füüsiline ja vaimne tervis võib ohus olla, peaksid ELi liikmesriikide delegatsioonid toetama ja välja töötama ka teisi kaitsevahendeid ja kiirreageerimismehhanisme; on arvamusel, et seda peaks tegema tihedas koostöös kohalike inimõiguste kaitsjate ja kodanikuühiskonnaga;
43) Further emphasises that in situations where the life or physical and mental health of a human rights defender might be at risk, Member States and EU delegations should also support and develop other protection tools and urgent response mechanisms; considers that this should be done in close cooperation with local human rights defenders and civil society;
44) tervitab praegust koostööd Euroopa ja rahvusvahelise tasandi olemasolevate kaitsemehhanismide vahel, mida oleks võimalik veelgi tugevdada järjekindla teabevahetuse ja strateegiaga, et kõik nimetatud mehhanismid täiendaksid üksteist paremini nii teabe jagamisel erakorraliste juhtumite kohta kui ka pikaajaliste toetusmeetmete kooskõlastamisel, kasutades selleks näiteks kõigile ametlikele sidusrühmadele juurdepääsetavat turvalist veebiplatvormi; tervitab sellega seoses nii Euroopa Nõukogu korraldatavaid iga-aastaseid kohtumisi kui ka inimõiguste kaitsjate kaitsmise vaatluskeskuse iga-aastaseid nn mehhanismidevahelisi kohtumisi, Rahvusvahelise Inimõiguste Föderatsiooni (FIDH) ja Maailma Piinamisvastase Organisatsiooni (OMCT) ühisprogrammi eesmärgiga tugevdada rahvusvaheliste ja piirkondlike mehhanismide ja institutsioonide vahelist suhtlust inimõiguste kaitsjate kaitsmisel; kutsub üles olemasolevaid inimõiguste kaitsjaid käsitlevaid Euroopa töökondi – nõukogu inimõigusi käsitleva töörühma ja Euroopa Nõukogu raames, kusjuures viimati nimetatu on Euroopa Nõukogu inimõiguste ülemvoliniku algatus – uurima tihedama koostöö viise;
44) Welcomes current cooperation between the existing protection mechanisms at European and international level, which could be further strengthened through systematic exchange of information and strategy, so as to ensure a better complementarity between all of them in terms of both sharing information for emergency cases and coordination for long-term support actions, e.g. through the use of a secure online platform accessible to all official stakeholders; welcomes in this respect the annual meetings organised by the Council of Europe as well as the ‘inter-mechanisms’ annual meetings organised by the Observatory for the Protection of Human Rights Defenders, a joint programme of the International Federation for Human Rights (FIDH) and the World Organisation Against Torture (OMCT), with the aim of strengthening the interaction between international and regional mechanisms and institutions for the protection of human rights defenders; invites the existing taskforces on human rights defenders in Europe, within the framework of the Council Working Party on Human Rights and the Council of Europe - the latter being an initiative of the Council of Europe’s Commissioner for Human Rights - to explore ways to work more closely together;
45) nõuab, et ELi institutsioonid teeksid Lissaboni lepingu rakendamise kontekstis erilisi jõupingutusi inimõiguste kaitsjaid käsitleva institutsioonidevahelise koostöömehhanismi loomiseks; mõistab, et sellise mehhanismi loomist oleks võimalik lihtsustada teabekeskuste asutamisega inimõiguste kaitsjate jaoks kõigis ELi institutsioonides ja organites, kusjuures sellised keskused teeksid ELi missioonides ja delegatsioonides tihedat koostööd inimõiguste ja demokraatia eest vastutavate isikutega;
45) Calls, in the context of the implementation of the Treaty of Lisbon, for the EU institutions to establish an inter-institutional cooperation mechanism on human rights defenders; understands that the creation of such a mechanism could be eased by the setting up of focal points for human rights defenders in all the EU institutions and organs, with such focal points working in close cooperation with those responsible for human rights and democracy in EU missions and delegations;
46) kutsub nõukogu ja komisjoni üles uurima võimalusi ELi institutsioonide ja kõigi teiste kaitsemehhanismide vahelise ühise hoiatussüsteemide mehhanismi loomiseks;
46) Invites the Council and Commission to explore the possibilities of creating an alert system mechanism to be shared between EU institutions and all other protection mechanisms;
47) usub, et teabe jagamist hõlbustaks ka konkreetsete andmebaaside või nn päevikute loomine, et jälgida läbiviidavat tegevust, eriti seoses üksikisikutega, tagades samal ajal täieliku konfidentsiaalsuse;
47) Believes that information sharing would also be facilitated by the creation of specific data bases, or ‘log books’, in order to keep track of activities undertaken, especially in regard to individuals, while guaranteeing full respect for confidentiality;
48) kutsub Euroopa Komisjoni üles korrapäraselt jälgima inimõiguste kaitsjaid käsitlevate ELi suuniste rakendamist nii lühikeses kui pikemas perspektiivis ja teostama selle üle järelevalvet ning andma selle kohta aru Euroopa Parlamendi inimõiguste allkomisjonile;
48) Calls on the Commission to follow and monitor regularly the short- and long term implementation of the EU Guidelines on Human Rights Defenders and report back to the Human Rights Subcommittee of the European Parliament;
49) teeb presidendile ülesandeks edastada käesolev resolutsioon nõukogule, komisjonile ja ELi liikmesriikidele.
49) Instructs its President to forward this resolution to the Council, the Commission, and to EU Member States.
Inimõiguste kaitsjad on ka olulised osalejad muutustes ja riikide demokraatlike protsesside kesksed mõjutajad, moodustades seega inimliku seose demokraatia ja inimõiguste austamise vahel.
Human rights defenders are also crucial actors of change, and key players of democratic processes of their countries, thereby constituting the human link between democracy and respect for human rights.
Inimõiguste kaitsjate toetamine on ka Euroopa Liidu inimõigustealase välispoliitika ammune osa.
Support for human rights defenders is also a long-established element of the European Union's human rights external relations policy.
Kätte on jõudnud aeg vaadelda lähemalt ELi poliitikat inimõiguste kaitsjate toetamiseks, et hinnata olemasolevaid mehhanisme ja kavandada edasisi samme tulevikus, et tugevdada inimõiguste kaitsjate tegevust osalusstrateegia kaudu ja tagada kaitse nii kiireloomuliste kui ka pikaajaliste meetmete kaudu.
Time has now come to have a closer look at the EU Policies in support of human rights defenders, to evaluate existing mechanisms, and to propose further steps for the future, so as to strengthen the work of human rights defenders through a participative strategy and to ensure protection through both urgent and long term measures.
Kes võib olla inimõiguste kaitsja?
Who can be a human rights defender ?
1998. aastal vastu võetud ÜRO deklaratsioon inimõiguste kaitsjate kohta on tänapäeval võrdlusdokumendiks kõigile rahvusvahelistele ja piirkondlikele mehhanismidele, kuna selles on esitatud üksikisikute õigused, mis on olulised inimõiguste kaitseks, ja riikide kohustused sellise tegevuse toetamiseks ja kaitsmiseks.
The UN Declaration on human rights defenders adopted in 1998 constitutes today the document of reference for all international and regional mechanisms, as it outlines the rights of individuals and organizations essential for the defence of human rights and the obligations of state to provide support and protection for such activity.
Selle deklaratsiooni kohaselt tähendab „inimõiguste kaitsja” sellist inimest, kes tegutseb üksi või koos teistega, et inimõigusi edendada või kaitsta.
According to the declaration, "human rights defender” is a term used to describe persons who, individually or with others, act to promote or protect human rights.
Inimõiguste kaitsja peab aga töötama rahumeelsete vahendite abil.
But a human rights defender must work through peaceful means.
Kõnealune määratlus ei hõlma üksikisikuid või rühmi, kes vägivallaakte toime panevad või neid propageerivad.
The definition does not include individuals or groups who commit or propagate violence.
Vastavalt üldisele liigitamisele võib inimõiguste kaitsja olla iga isik või isikute rühm, kes teeb tööd inimõiguste edendamise eesmärgil, alates valitsustevahelistest organisatsioonidest maailma suurimates linnades kuni üksikisikuteni, kes töötavad kohalikes kogukondades.
In accordance with this broad categorization, human rights defenders can be any person or group of persons working to promote human rights, ranging from intergovernmental organizations based in the world’s largest cities to individuals working within their local communities.
Kaitsja võib olla mees- või naissoost, ükskõik kui vana, mis tahes maailmajaost pärit ja ükskõik millise ametialase või muu taustaga.
Defenders can be of any gender, of varying ages, from any part of the world and from all sorts of professional or other backgrounds.
Eelkõige on oluline märkida, et inimõiguste kaitsjad ei ole tegevad mitte üksnes valitsusväliste organisatsioonide ja valitsustevaheliste organisatsioonide raames, vaid nad võivad vahel olla ka valitsusametnikud, riigiteenistujad või kuuluda erasektorisse.
In particular, it is important to note that human rights defenders are not only found within NGOs and intergovernmental organizations but might also, in some instances, be government officials, civil servants or members of the private sector.
Millega inimõiguste kaitsjad tegelevad?
What do human rights defenders do?
Inimõiguste kaitsjaid määratletakse eelkõige nende tegevuse kaudu ning kõnealust mõistet on võimalik kõige paremini lahti seletada nende tegevuse ja mõne tingimuse kirjelduse kaudu, milles nad töötavad.
Human rights defenders are identified above all by what they do and it is through a description of their actions and of some of the contexts in which they work that the term can best be explained.
Inimõiguste kaitsjad töötavad kõigi nende õiguste teostamiseks, mis on sätestatud 1948. aasta inimõiguste ülddeklaratsioonis ja teistes rahvusvahelistes inimõigusi käsitlevates õigusaktides.
Human rights defenders work towards the realisation of any or all of the rights enshrined in the 1948 Universal Declaration of Human Rights and other international human rights instruments.
Seega taotlevad nad kodaniku- ja poliitiliste õiguste edendamist ja kaitsmist ning ka majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste edendamist, kaitsmist ja teostamist.
Consequently, they seek the promotion and protection of civil and political rights as well as the promotion, protection and realisation of economic, social and cultural rights.
Inimõiguste kaitsjad mängivad demokraatlike põhimõtete tugevdamisel ennetavat rolli ning nende tegevus hõlmab inimõiguste rikkumisi käsitleva teabe kogumist ja levitamist, toetust inimõiguste rikkumiste ohvritele, panust inimõigusi käsitlevate konventsioonide rakendamisse, meetmeid aruandekohustuse tagamiseks ja karistamatuse lõpetamiseks, hea valitsemistava toetamist, ning sageli on nad keskse tähtsusega partnerid inimõigustealase hariduse ja koolituse edendamisel.
Human rights defenders play a pro-active role in the consolidation of democratic principles, and their activities include collection and dissemination of information on violations of human rights, support to victims of human rights violations, contributions to the implementation of human rights conventions, actions to secure accountability and to end impunity, support for good governance, and they are often key partners for the development of human rights education and training.
Inimõiguste kaitsjate suhtes toime pandud rikkumised
Violations committed against human rights defenders
Inimõiguste kaitsjad seisavad sageli oma töö käigus silmitsi inimõiguste rikkumistega.
Human rights defenders often face human rights violations themselves in the course of their work.
Rikkumiste hulka kuuluvad tapmised, surmaähvardused, röövimised ja inimröövid, omavoliline vahistamine ja kinnipidamine, millega vahel kaasneb piinamine.
This includes killings, death threats, abductions and kidnappings, arbitrary arrest and detention, sometimes tortured.
Inimõiguste kaitsjaid ahistatakse sageli ja paljud neist on olnud laimukampaania ohvrid.
HRDs are often subject to harassment, and many have been the victims of defamation campaigns.
Mõnikord on kriminaal- või teised süüdistused vahendiks, kuidas nende tööd takistada.
Sometimes criminal or other charges are another way to try to stop their work.
Rahumeelsed meeleavaldused ja kaebuste esitamine on kaasa toonud süüdistusi, näiteks avaliku korra rikkumises ja huligaansuses, ning rangeid kohtuotsuseid.
Peaceful demonstrations, lodging of complaints have led to charges as public disturbance and hooliganism, with severe court sentences.
Julgeolekumeetmete hulka loetavaid poliitikavaldkondi, õigusakte ja menetlusi, näiteks terrorismivastaseid seadusi, kohaldatakse vahel selleks, et piirata inimõiguste kaitsjate tööd või et inimõiguste kaitsjaid otseselt kontrollida.
Policies, legislation and procedures described as "security measures", for example the antiterrorism laws, are sometimes applied in such a way as to restrict the work of human rights defenders or to directly target the defenders themselves.
Naissoost inimõiguste kaitsjad ja teised eriti ohustatud inimrühmad
Women Human Rights defenders and other groups particularly at risk
Naissoost inimõiguste kaitsjad seisavad inimõigustealase töö tõhusal teostamisel silmitsi erinevate ohtude ja takistustega.
Women human rights defenders face distinct risks and obstacles with regard to effectively carrying out their human rights work.
Nad on ohus selle tõttu, kes nad on ja mida nad teevad.
They are at risk because both of whom they are and what they do.
Lisaks on nende elus koormavaks probleemiks eelarvamused, tõrjutus ja avalik hukkamõist nii riiklike kui ka ühiskondlike jõudude poolt.
Furthermore, prejudice, exclusion and public repudiation by both state forces and social actors weigh heavily in their lives.
Paljudel naissoost inimõiguste kaitsjatel on ka igapäevane kohustus hoolitseda laste või eakate vanemate eest ning neil on sageli väga raske jätkata inimõigustealast tegevust, teades, et vahistamine ja kinnipidamine võib takistada neid täitmast oma rolli perekonnas.
Many women human rights defenders have also a day-to-day responsibility for the care of young children or elderly parents and often find it very hard to continue their human rights work knowing that arrest and detention would prevent them from fulfilling that role in the family.
Seda konkreetset olukorda on tunnistatud ELi suunistes, milles rõhutatakse, et inimõiguste kaitsjate küsimuse käsitlemisel on oluline kohaldada soolise võrdõiguslikkuse põhimõtet ja paluda, et missioonid pööraksid erilist tähelepanu konkreetsetele ohtudele, millega naissoost inimõiguste kaitsjad silmitsi seisavad.
This particular situation is recognised in the EU Guidelines, which underline that it is important to apply a gender perspective when approaching the issue of human rights defenders and ask missions to pay particular attention to the specific risks faced by women human rights defenders.
ELi tasandil on mitme eesistumisaja jooksul läbi viidud erikampaaniaid, et suurendada jõupingutusi ja suhelda rohkem naissoost inimõiguste kaitsjatega.
Special campaigns to increase efforts and better reach out to women human rights defenders have been carried out at EU-level, during several Presidencies.
Teised kaitsjate rühmad ja kategooriad, kelle vastu eelkõige pannakse toime rünnakuid ja inimõiguste rikkumisi – nagu on kirjas inimõiguste kaitsjate eriesindaja 2007. aasta aruandes – ja keda eraldi mainiti 2008. aastal ELi suuniste viimasel läbivaatamisel, hõlmavad neid isikuid, kes tegutsevad selleks, et kaitsta majanduslikke, sotsiaalseid ja kultuurilisi õigusi, ning neid, kes töötavad vähemuste õiguste ja põlisrahvaste õiguste ning homo-, bi- ja transseksuaalide õiguste kaitsel.
Other groups and categories of defenders who are particularly exposed to attacks and human rights violations as a result of the work they carry out, according notably to the 2007 report of the Special Representative of Human rights defenders and recognised in the last revision of the EU Guidelines in 2008, include defenders working to promote economic, social and cultural rights and those working with minorities' rights, indigenous peoples and lesbian, gay, bisexual and transgender people.
ÜRO eriraportöör
The UN Special Rapporteur
ÜRO inimõiguste komisjon palus 2000. aastal ÜRO peasekretäril kehtestada inimõiguste kaitsjate mandaat, et toetada inimõiguste kaitsjaid käsitlevate deklaratsioonide rakendamist ja ühtlasi koguda teavet inimõiguste kaitsjate tegeliku olukorra kohta kogu maailmas.
In 2000, the Commission on Human Rights asked the Secretary-General to establish a mandate on human rights defenders, to give support to the implementation of the Declaration on human rights defenders and also to gather information on the actual situation of human rights defenders around the world.
Seda ametikohta täitis kuni 2008. aastani Hina Jilani, seejärel asus sellele ametikohale Margaret Sekkagya.
This post was occupied by Mrs Hina Jilani until 2008, when she was replaced by Ms. Margaret Sekaggya.
Inimõiguste kaitsjaid käsitlev mandaat on ulatuslik ja selles sätestatakse, et eriraportööri peamised rollid on järgmised:
The mandate on human rights defenders is broad and stipulates that the Special Rapporteur’s main roles are:
· inimõiguste kaitsjate olukorda käsitleva teabe otsimine, saamine, läbivaatamine ja sellele reageerimine;
· seek, receive, examine and respond to information on the situation of human rights defenders;
· deklaratsiooni edendamist ja tõhusat rakendamist hõlmava koostöö tegemine ning dialoogi läbiviimine valitsuste ja teiste huvitatud osalejatega;
· establish cooperation and conduct dialogue with governments and other interested actors on the promotion and effective implementation of the Declaration;
· tõhusate strateegiate soovitamine inimõiguste kaitsjate paremaks kaitsmiseks ja soovitustega seoses järelmeetmete võtmine.
· recommend effective strategies better to protect human rights defenders and follow up on these recommendations;
Alates mandaadi loomisest on saadetud ligikaudu 120 riiki enam kui 2100 teadet 3600 inimõiguste kaitsja olukorra kohta.
Since the creation of the mandate, over 2100 communications to some 120 countries on the situation of 3600 human rights defenders have been sent.
Oma esimeses raportis keskendub Margaret Sekaggya peamiselt „universaalsele perioodilisele läbivaatamisele” – strateegilise väärtusega mehhanismile, mille abil saab inimõiguste kaitsjate olukorda konkreetsetes riikides hinnata ja loodetavasti ka parandada.
In her first report, Ms Sekaggya focuses mainly on the UPR as a mechanism of strategic value in reviewing and hopefully improving the situation of human rights defenders in states reviewed.
2004. aastal nimetas inimõiguste ja rahvaste õiguste Aafrika komisjon selleks, et tugevdada inimõiguste kaitsjate õiguste kaitset kogu Aafrikas, ametisse eriraportööri inimõiguste kaitsjate küsimuses Reine Alapini-Gansou’.
In 2004, the ACHPR appointed a