natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Seda arvamust toetas Clive MAXWELL EQUI kuulamistel esitatud suulises tõendis 4, kes ütleb reguleerivate asutuste rahastamise küsimusi kommenteerides, et oma raportis pöörab lord Penrose tähelepanu teatud küsimustele, nagu kehtiva reguleerimissüsteemi teatavate osade rahastamine eri aegadel.
This view was supported by Clive MAXWELL in H4, who, when commenting on resourcing issues of the regulators, says that "in his report, Lord Penrose draws attention to some issues such as the resourcing of certain aspects of the regulatory system in place at various points in time.
Siiski on Clive MAXWELLi arvates õiglane öelda, et tema märkused on tehtud tagantjärele ning need peegeldasid mitmel viisil tema nägemusi reguleerimise vormi tugevdamise vajaduse kohta.
However, I think it is fair to say that his comments were made with the benefit of hindsight and in many ways reflected his own views about the need for a stronger form of regulation. [...]
Seega tuleks niisuguseid märkuseid rahastamise kohta vaadelda kõnealuses kontekstis, ütleb Clive Maxwell.
So those sorts of comments about resourcing need to be seen in that light".
Artikkel 18 – Kindlustustehnilised eraldised; artikkel 25 – Solventsusmarginaal
Article 18 – Technical provisions; Article 25 – Solvency margin
Ühendkuningriigi süsteem ei vasta direktiivi eesmärgile
UK system not respecting intention of the Directive
Hr JOSEPHS (EQUI kuulamistel esitatud suuline tõend 2) on veendunud, et direktiivi kavatsus oli kindlustuslepingute väga hoolikas hindamine kohustuste arvutamiseks.
Mr JOSEPHS (H2) believes that the intention of the Directive was that contracts of insurance should be very carefully valued to compute the liabilities.
See peaks põhinema iga lepinguliigi täpsel sõnastusel.
This should be based on the precise wording of each class of contract.
Hr JOSEPHS on veendunud, et Ühendkuningriigi süsteem seda ei teinud, kui vaadelda tõendite alusel eri asjadele pühendatud aega – st, mida reguleeriva asutuse töötajad nägid, mida nad tegid jne.
Mr JOSEPHS believes that " the UK system was not doing that at all, judging by the evidence of the amount of time given to various things - i.e., what the regulator's staff saw, what they did and so on ".
Kas kolmanda elukindlustusdirektiivi artiklitest 18 ja 25 ei peetud kinni?
Articles 18 and 25 of 3LD not respected?
Eri viisid maksevõime arvutamiseks
Different ways to calculate solvency
Hr JOSEPHS toetab EQUI kuulamistel esitatud suulises tõendis 2 samuti seda arvamust, väites, et kolmanda elukindlustusdirektiivi artikli 18 kindlustustehnilistest eraldistest ei peetud kinni, võttes arvesse, et Equitable nõudis kõigi poliiside võrdset käsitlemist, olgu need kirja pandud kas väljamaksega määratud lepingutena või hilisemas vormis investeerimislepingutena.
Mr. JOSEPHS, in H2, also reinforces this view by claiming that Article 18 of the 3LD on technical provisions was not respected given that " Equitable insisted on treating all policies alike, whether they were written as ‘defined benefit’ contracts, or in the later form as ‘investment’ contracts ."
Lepingud olid Hr JOSEPHSi sõnul kirjutatud nii, et need andsid omanikule täieliku õiguse saada osa kindlustusseltsi investeeringutasuvusest proportsionaalselt makstud netokindlustusmaksetega.
The contracts " were written so as to give their holders the absolute right to share in the investment return of the Society pro rata to net premiums paid ."
Artikkel 18 muudab kohustuseks, et seda õigust peegeldataks nende poliiside jaoks arvutatud kohustustes, mis vastavalt hr JOSEPHSile nii ei olnud.
Article 18 makes it an obligation that this right be reflected in the calculated liabilities for those policies, which, according to Mr. JOSEPHS, was not the case.
Ta teeb järeldused, et see võimaldas varade jätkuvat ülekandmist uuemate poliiside võtjatelt enam soodustatud kindlustusvõtjatele.
He concludes that it " enabled the continued transfer of assets from holders of the newer policies to the favoured cohorts. "
Siiski väidab valitsuse kindlustusstatistika osakonna juhataja Christopher DAYKIN EQUI kuulamistel esitatud suulises tõendis 4, et reservide aluse suhtes võttis Equitable Life vastu brutopreemiate reservi lähenemisviisi, mis erines enamiku teiste kindlustusseltside kasutatud lähenemisviisist, kuid pidi näitama võrdväärsust netopreemiate reservi nõudega.
However, Christopher DAYKIN, Government Actuary, Head of GAD, claims in H4 that "as regards the reser ving basis, Equitable Life adopted a gross premium reserving approach, which was different to the approach used by most other companies but it had to demonstrate the equivalence of what it was doing to the net premium reserve requirement.
Equitable Life’il õnnestus seda alati teha rahuldavalt.
It always succeeded in doing that satisfactorily.
Seega olid tema reservid vähemalt 1998. aastani alati kooskõlas eeskirjade nõuetega.
So its reserves – at least up until 1998 – were always in line with the requirements of the regulations."
Artiklis 25 minimaalse maksevõime nõude kohta nõutakse, et kindlustusseltsil oleks varade ülejääk kohustuste suhtes, mis oleks vähemalt võrdne solventsusmarginaali nõudega.
Article 25 on the minimum solvency requirement requires a company to have an excess of assets over liabilities, at least equivalent to the solvency margin requirement.
Siiski näib, et maksevõime arvutamiseks on erinevad viisid.
However, it seems there are different ways of calculating solvency.
David STRACHAN finantsteenuste järelevalve asutusest püüab selgitada seda küsimust EQUI kuulamistel esitatud suulises tõendis 4, selgitades, et Equitable on alati olnud maksevõimeline ning oma reguleerimise aruannetes on ta alati teatanud, et hetkel täidab ta oma reguleeritavaid maksevõime nõudeid.
David STRACHAN, FSA tries to clarify the issue in H4 by saying that "Equitable has always been solvent and in its regulatory returns it has always reported that it is currently meeting its regulatory solvency requirements.
Tegelikult kasutatakse vähemalt kolme erinevat alust: lähenemisviis, mida kirjeldas Chris Daykin, iseloomustas peamiselt 1990. aastate korda ning oli kooskõlas kolmanda elukindlustusdirektiiviga; arvutamise alus, mille esitas lord Penrose oma raportis, põhines Equitable’i poolt enda tarbeks koostatud näitajatel – neid näitajaid ei esitatud reguleerivale autusele; kolmas alus, mida hetkel kasutatakse, on FSA uued realistlikud maksevõime nõuded.
There are, in fact, at least three different bases that are used: the approach Chris Daykin has described which characterised the regime for much of the 1990s and was consistent with the Third Life Directive; there is a basis of calculation which was produced by Lord Penrose in his report that was based on figures produced by Equitable for its own purposes – those figures were not provided to the regulator; the third basis, which is the current basis, is the FSA’s new realistic solvency requirements".
Siiski, vastates parlamendiliikmete küsimustele, ütleb Annuity Directi tegevdirektor Stuart BAYLISS EQUI kuulamistel esitatud suulises tõendis 5, et Ühendkuningriigi reguleerivad asutused olid ostnud Equitable’i solventsusmarginaali lugu väga pikka aega.
However, answering a Member's question during H5, Stuart BAYLISS, Managing Director of Annuity Direct, says that the UK regulators "had been buying Equitable’s story on solvency margins for a very long time.
See ulatub tagasi uue läbimüügi illustreerimiseni: kuni teil on uus läbimüük, millega tegeleda, on kõik korras.
It goes back to that illustration on new sales: as long as you are generating new sales to cope with it, then you are OK.
Kui teie uus äritegevus on piisavalt ulatuslik, võite täita lünga.
If your new business is big enough, you can backfill the hole.
See oli see, mida tehti teatud ulatuses, mõned reguleerivad asutused pidid seda eeldatavasti nägema.
That is what they were doing and, to a certain extent, some of the regulators presumably must have seen that.
Stuart BAYLISS ei suuda ette kujutada, et nad seda ei teinud, kuna kindlustusseltsi kasvutendents nõudis neilt selle kasvamises hoidmist.
I cannot imagine that they could not have done, because it was something that the growth pattern of the company required them to keep growing".
Seetõttu ei tulnud Equitable Life’i juhtumi puhul mängu isegi olemasolev tagatissüsteem (Ühendkuningriigis kindlustuse tagamisskeem).
Therefore, even the existing compensation scheme – the insurance guarantee scheme in the UK – did not come into play in the case of Equitable Life. [...]
Seetõttu, isegi kui oli olemas Euroopa tasandil direktiiv, mis sätestas ühtlase kindlustuse tagamisskeemi süsteemi, ei ole kaugeltki selge, et see oleks asjaomane Equitable Life’i juhtumi puhul, kuna puudus maksevõimetus või ebaõnnestumine kui niisugune.
Therefore, even if there had been a directive at European level setting up a harmonised insurance guarantee scheme system, it is far from clear that would have been relevant in the case of Equitable Life because there was no insolvency or failure as such".
Vähestest reservidest tulenev pidev varade puudujääk
Persistent asset shortfall due to poor reserving
Kindlustustehnilisi eraldisi käsitleva artikli 18 kohta annab EQUI veebisaidil avaldatud kirjalik tõend 79 (investorite ühingu dokument varade puudujäägi kohta) kasulikku teavet selle kohta, mis võis väidete alusel põhjustada ELASi olukorra.
On the issue of Article 18 on Technical provisions, WE 79 (Paper by Investors Association on asset shortfall) gives useful insight into what it claims were the causes for ELAS' situation.
Dokumendis väidetakse, et Ühendkuningriigi usaldatavusnormatiivide täitmise korra peamine puudus oli see, et ei loodud eraldisi tulevase investeeringute tulususe maksmiseks inimestele, kellel oli selle saamiseks õigus, nimelt investeerimispoliiside kindlustusvõtjatele.
The paper states that "the key weakness in the prudential regime as operated in the UK was that it made no provision for paying future investment returns to the people who were entitled to those returns, namely the policyholders of ‘investment policies’.
Eeskirjad jäeti tahtlikult ähmaseks koos otsusega tulevaste boonuste eraldise kohta, mis jäeti aktuaari otsustada.
The rules were deliberately left vague with the decision on provision for future bonuses left at the whim of the Actuary.
Siiski ei olnud selliste eraldiste mitteloomise tagajärjed sugugi ähmased, kuna nende eraldiste puudumisel oleks kasumiosalusega fond peaaegu ebaõnnestunud.
However the consequences of not making such provisions were not vague at all, since in the absence of those provisions the with-profits fund would almost certainly fail."
Raportis ollakse arvamusel, et ELASi kohal kõrguv probleem oli tohutu varade puudujääk, võrreldes reaalsete kohustustega.
The report is of the opinion that the overarching problem at ELAS was a massive shortage of assets, as measured against the realistic liabilities.
See varade puudujääk püsis hiljemalt alates 1985. aastast kuni hetkeni, mil Equitable sulges uksed uue äritegevuse alustamiseks 2000. aasta lõpus.
This asset shortage persisted from 1985 at the latest, up until the point when Equitable closed to new business at the end of 2000.
Probleem koosnes järgmistest elementidest:
It was made up of the following elements:
A) nõuetekohaste eraldiste mitteloomine tulevasteks tagatud boonusteks, milleks investeerimispoliiside võtjatel oli lepinguliselt õigus;
"A) Failure to allow properly for future guaranteed bonuses to which holders of investment policies were contractually entitled;
B) piisavate eraldiste mitteloomine lepingute tagatiste jaoks (näiteks kurikuulsad tagatud annuiteedimäärad);
B) Failure to make proper provision for guarantees in the contracts (such as the notorious GARs);
C) nähtavate eraldiste mitteloomine juba määratud tagamata boonuste jaoks;
C) Failure to make any visible provision for non-guaranteed bonuses already allotted;
D) liiga vabameelne ja omakasupüüdlik kohustuslike eeskirjade (ja arvatavasti ametialaste juhiste) tõlgendamine.
D) An excessively liberal and self-serving interpretation of the Statutory Rules (and possibly the Professional Guidance)."
Raportis tehakse järeldus, et ajavahemikul 1990–2000 oli pidev varade puudujääk, mis ulatus 5 miljardist naelsterlingist 7 miljardi naelsterlingini, välja arvatud kõik eraldised lõplike boonuste jaoks, mis, nagu väidetud, olid tagamata, hoolimata asjaolust, et kindlustusvõtjad olid pandud lootma, et ka need boonused makstakse välja, sõltudes vaid turgude seisust fondist lahkumise hetkel.
The report concludes that, throughout the period 1990 to 2000, there was a persistent asset shortage ranging from around £5 billion to around £7 billion excluding "any provision for the ‘Final Bonuses’, which it was claimed were ‘non-guaranteed’, despite the fact that policyholders had been led to expect that those bonuses would also be paid, depending only on the state of the markets at the time of leaving the Fund.
Tegelikult olid kõik lõplikud boonused varadega katmata kogu kõnealuse ajavahemiku jooksul.
In effect, the whole of final bonus was uncovered by any assets throughout the period in question. [...]
Kõnealused summad olid olulised ning hinnangute kohaselt kasvasid need 3 miljardist naelsterlingist 1990. aastal 11 miljardi naelsterlingini 2000. aastal, ulatudes 45%ni varadest kõnealuse 11 aasta vältel.
The sums in question were substantial, and we estimate them to have increased from around £3 billion in 1990 to £11 billion in 2000, averaging about 45% of assets over the 11 years in question."
Reservide puudumine tähtajaliste boonuste jaoks: Ühendkuningriigi seaduse kohane valikuvõimalus oli kahjustav
No reserves for terminal bonuses: choice of option in UK law was detrimental
Nicholas BELLORD väidab EQUI kuulamistel esitatud suulises tõendis 2, et kolmanda elukindlustusdirektiivi koostamisel leiti, et oli tehtud rangemate reservide loomise nõuete ettepanek ning Ühendkuningriigi delegatsioon toetas rangemaid nõudeid.
Nicholas BELLORD states in H2 that " w hen it came to the third life directive being drafted, it was found that stricter reserving requirements were being proposed, and the UK delegation was supporting these stricter requirements.
Siiski mõistsid riigikassa ja reguleerivad asutused, et kui direktiiv jõustuks eelnõu kujul, võiks see avaldada tõe Equitable’i kohta ning seega tegid nad sellele ideele lõpu, muutes reservide loomise valikuliseks.
However, the Treasury, the regulators, realised that if this directive went ahead as drafted, it might reveal the truth about Equitable and therefore they scotched the idea by making the reserving optional (…).
Konfidentsiaalses kirjalikus tõendis 11 väidetakse, et seda tehti Ühendkuningriigi surve tõttu direktiivi vastuvõtmise läbirääkimistel.
In this regard, WE Conf 11 also claims that the 3LD, as adopted, had a major flaw, namely the abovementioned fact that allowance of future bonuses was made optional in the final version of the text (see also the section on Article 18 of the 3LD).
Nagu mujal selgitatud, loobus Ühendkuningriik tõepoolest pärast sellest sättest.
As has been explained elsewhere, the UK did indeed subsequently opt out of this provision.
Konfidentsiaalses kirjalikus tõendis 11 selgitatakse, kuidas see omakorda muutis ELASi jaoks seaduslikuks mitte määrata summasid tähtajaliste boonuste jaoks, mis oli üks põhjustest, miks kindlustusseltsil ei olnud piisavalt varasid, kui Lordidekoda sundis neid maksma välja tagatud annuiteedimääraga kindlustusvõtjatele lubatud boonused.
WE-Conf 11 explains how this in turn made it legal for ELAS not to make allowances for terminal bonuses, which was one of the reasons why the company did not have enough assets when the House of Lords forced them to pay GAR policyholders their promised bonuses.
EQUI veebisaidil avaldatud kirjalikus tõendis 26 (Burgess Hodgsoni raport EMAGi jaoks) selgitatakse samuti, et tähtajaliste boonuste jaoks ei loodud reserve, ning sellele järgnenud tagajärgi.
WE 26 (Burgess Hodgson report for EMAG) also explains how no reserves were put aside for terminal bonuses and the consequences thereof.
Selgitatakse, et ELASit reguleeriva asutuse poolt esitatud raamatupidamisandmed ei sisaldanud eraldisi tähtajaliste boonuste jaoks.
It explains how the accounting figures supplied to the Regulator by ELAS did not include any provision for terminal bonuses.
Andmetest piisas nõutava minimaalse marginaali katmiseks kohustusliku aruande tarbeks (1994.–1999. aastani ulatus marginaal ligikaudu 7%ni).
The figures were enough to cover the required minimum margin for statutory reporting purposes (from 1994 to 1999, the margin averaged around 7%).
Siiski väidetakse raportis, et reguleerijale kui kindlustusmatemaatilisele eksperdile pidi selge olema, et see ei pruugi olla piisav tähtajaliste boonuste katmiseks.
However, the report claims that "it must have been clear to the Regulator, as an actuarial expert, that it could not possibly be enough to cover terminal bonuses.
Ta oleks võinud arukalt hinnata, et selleks peaks marginaal moodustama ligikaudu 20%.
He might reasonably have estimated that for this purpose the margin would need to be nearer 20%.
Kokkuvõttes peaks reguleerijalt küsima, kas ta teadis (või oleks pidanud teadma), et Equitable Life’i varad ei katnud direktori boonuste deklaratsioone ühelgi aastal pärast 1993. aastat.
In short, the Regulator must be asked whether he knew (or should have known) that Equitable Life’s assets did not cover the Director’s bonus declarations in any year after 1993.
Reguleerija oleks pidanud teadma, et tähtajalisi boonuseid kasutati: a) et näidata liikmetele poliiside väärtusi; b) et teha väljamakseid tähtaja saabumisel või tagasiostu korral; c) et julgustada uute poliiside müümist mineviku tulemuste näitamise kaudu.
The Regulator would have known that terminal bonuses were used: a) to indicate policy values to members; b) to make payments on maturity or surrender; c) to encourage new policy sales through statements of past performance.
Kuna ta oleks pidanud olema teadlik, et alates 1998. aastast sisaldasid lepingulised kohustused eraldist tagatud annuiteedimäära kuludeks, oleks ta pidanud ka teadma, et selle mõju vähendas oluliselt edasikindlustuspoliisi üsna ebakindel väärtus seoses Irish European Reinsurance Company Limitediga.
Whilst he would be aware that from 1998 onwards the contractual liabilities included a provision for GAR cost, he would also have known that its effect was greatly reduced by the rather uncertain value of the reassurance policy with Irish European Reinsurance Company Limited."
Penrose (EQUI veebisaidil avaldatud kirjalik tõend 16) toetab samuti ideed, et ettevaatlik reservide loomine oleks paljastanud ELASi puudused.
Penrose (WE 16) also supports the idea that prudent reserving would have exposed ELAS' weaknesses.
Ta väidab, et Ühendkuningriigi reguleeriv asutus keskendus üksnes solventsusmarginaalidele ja võttis vähe või ei võtnud üldse arvesse lisandunud tähtajalisi boonuseid, rikkudes võib-olla artiklit 18, milles nõutakse, et järelevalve sisaldaks kindlustusseltsi kogu tegevuse ja mitte üksnes tema maksevõime kontrollimist.
He claims that the UK Regulator was focused exclusively on solvency margins and took no account of accrued terminal bonus, possibly breaching Article 18, which requires that supervision include verification of a company's entire business and not just its state of solvency.
Penrose’i arvates nõudis direktiiv ettenägelikku reservide loomist lõplikeks boonusteks või nende reaalset arvessevõtmist.
Penrose says that the directive "required prudent reserving for, or some realistic account to be taken of, final bonus.
Kaubandus- ja tööstusministeeriumi kindlustuse osakond ei võtnud sellist väljakutset vastu, olles selle asemel seisukohal, et süsteemi parameetritesse tuleks bilansiväliselt määrata teatud sobivad summad.
DTI did not take that opportunity, taking the view instead that “some appropriate allowance should be made implicitly in the parameters of the system”.
Ühendkuningriigi reguleerivad asutused jätsid direktiivi rakendamisel olukorra selliseks, nagu see oli olnud varem.
The UK regulations implementing the directive left the position as it had been previously."
Penrose kritiseerib ka reguleerijate ennetava lähenemisviisi puudumist.
Penrose also criticises the regulator’s lack of a " pro-active approach".
Tulevase kasumi kasutamine solventsusmarginaali täitmiseks, mis ei ole kooskõlas artikliga 25
Use of future profits to fulfil solvency margin not in line with Article 25
Hr SEYMOUR väidab EQUI kuulamistel esitatud suulises tõendis 7, et kui Ühendkuningriigi reguleeriv asutus nägi ELASi probleemide ulatust ning alustatud vaidlusi kindlustuse päästefondi kasutamise kohta, sattus Ühendkuningriigi reguleeriv asutus paanikasse (otsekui see oleks toonud kaasa maksu kõigile teistele kindlustusseltsidele, et kompenseerida ELASi kindlustusvõtjaid) ning selle olukorra vältimiseks kiitis hr SEYMOURi arvates seega heaks süsteemi, millega kaasati viie aasta teoreetiline tulevane kasum suletud kindlustusseltsi ELASi raamatupidamisregistrite tasakaalustamiseks, muutes seega võimatuks juurdepääsu garantiifondile.
Mr. SEYMOUR claims in H7 that when the UK Regulator saw the extent of the problems at ELAS and discussions on the use of the insurance rescue fund started, the UK Regulator panicked (as this would have entailed a tax or levy on all other insurance companies to compensate ELAS policyholders) and to avoid this situation it "then approved a system of including five years of theoretical future profits to balance the books of a closed company – ELAS, thus rendering impossible access to the compensation fund. "
Hr SEYMOURi arvamuse kohaselt muudab see kogu maksevõime mõiste mõttetuseks.
He says this "makes nonsense of the whole concept of solvency" .
EQUI veebisaidil avaldatud kirjalikus tõendis 54 (La Vie d’Or, kohtuasi nr 98/2863 Haagi kohtus, otsuse kuupäev 13. juuni 2001) selgitab hr SEYMOUR (EQUI kuulamistel esitatud suuline tõend 7), kuidas hageja esitab kaebuse selle kohta, et tulevase kasumi kaasamine tasakaalustamisse ei andnud elukindlustusseltsi maksevõime kohta tegelikku ülevaadet ning oli seega vastuolus ELi elukindlustusdirektiividega.
In WE 54 (‘La Vie d’Or’, Case 98/2863 at the District Court of The Hague, date of pronouncement 13 June 2001), Mr. SEYMOUR (H7) explains how the plaintiff claims that "the inclusion of future profits in the balance sheet did not give a true picture of the assurance company’s solvency and was therefore contrary to the EU Life Directives. [...]
Hr SEYMOUR peab oluliseks märkida, et tõstatati tulevase kasumi seaduslikkuse küsimus ELi elukindlustusdirektiivide tähenduses.
It is important to note that the issue of the legality of future profits in terms of the EU Life Directives was raised."
Bairdi raporti (EQUI veebisaidil avaldatud kirjalik tõend 17) tulevase kasumi küsimuse uurimine väärib samuti täpsemat vaatlemist.
The Baird report's (WE 17) investigation into the issue of future profits also deserves close scrutiny.
Osutades kirjavahetusele valitsuse kindlustusstatistika osakonnaga, väidetakse raportis, et ELi direktiivid ja Ühendkuningriigi õigusaktid võimaldavad väärtustada kindlustusseltsi tulevast kasumit.
Quoting exchanges with the GAD, it says that " EU directives and UK legislation permit a value to be placed on the future profits of an insurance company.
Sellele viidatakse kui „tulevasele kasumile bilansivälistes varades”.
This is referred to as a “future profits implicit item”. (...)
Valitsuse kindlustusstatistika osakond selgitas selliste elementide tausta: tausta õigusaktid pärinevad Euroopa direktiividest, eelkõige esimesest elukindlustusdirektiivist, ulatudes tagasi 1979. aastasse.
GAD explained to us the background to such items: “The background legislation…stems from the European Directives, particularly the First Life Directive going back to 1979.
See tähendab, et järelevalveasutuse diskretsiooni alusel võib kindlustusseltsil lubada võtta selliseid elemente arvesse 5/6 solventsusmarginaali jaoks tema tulevase kasumi arvutamisel.
This says that at the discretion of the supervisory authority, the company may be allowed to count such items against 5/6ths of its margin of solvency, to its future profits calculation.