natgillin/translations-raw huggingface dataset:
2007. aasta juulis esitletud lepingu eelnõus oli ka liidu kodakondsuse määratlus viidud Euroopa Liidu toimimise lepingusse ja üksnes Euroopa Parlamendi ja valitsustevahelise konverentsi sekkumine võimaldas selle Euroopa Liidu lepingu algsätetesse tagasi tuua (samal ajal viitavad kõnealuse lepingu sätted sageli „kodanikele”). .
The draft Treaty submitted in July 2007 also moved the definition of citizenship to the TFEU and only determined efforts on the part of Parliament’s representatives to the IGC ensured that recognition of European citizenship has after all been incorporated into the opening provisions of the TEU, which is as it should be, since that Treaty makes repeated reference to 'citizens'. .
Kuid hoolimata kahetsusväärsest eraldamisest lepingutes, ei sea see kahtluse alla asjaolu, et lepingud seavad iga kord üha rohkem Euroopa Liidu ülesehitamise keskmesse inimesed, s.t mehed ja naised, kellel on õigused ja kohustused, Euroopa Liidu kodanikud, sest nad on mõne liikmesriigi kodanikud ja kes tänu sellele omavad täiendavate õiguste kogumit, mille annab neile Euroopa Liidu kodakondsus.
However, this regrettable physical separation in no way alters the fact that the Treaties increasingly place individuals at the heart of the European integration process, that is to say the men and women who have rights and obligations, who are Union citizens because they are citizens of a Member State and who, by virtue of that fact, enjoy all the additional rights conferred on them by European citizenship.
Põhiseaduse II ossa oli lisatud põhiõiguste harta.
The Constitution incorporated the Charter of Fundamental Rights into its Part II.
See lisamine, mida Euroopa Parlament jõuliselt pooldas, tähendas täielikku tunnistamist, et inimesed on Euroopa Liidu ülesehitamise keskmes.
That arrangement, fervently advocated by Parliament, represented full acknowledgement of the fact that people are at the heart of the European integration process.
2007. aastal toimunud valitsustevahelisel konverentsil tuli teatud liikmesriikide vastuseisu tõttu sellisest lisamisest loobuda.
At the 2007 IGC, in the face of opposition from some Member States, the decision to incorporate the Charter into the Treaty had to be reversed.
Samas toetas enamik liikmesriike Euroopa Parlamenti järeleandmise mittetegemises, kui sellega ei kaasne lepingutes harta juriidilise siduvuse tunnustamist.
However, most Member States joined Parliament in making agreement to that concession contingent on recognition in the Treaties of the binding legal force of the Charter.
Seda tehaksegi uue Euroopa Liidu lepingu artiklis 6, kus sätestatakse, et „liit tunnustab 7. detsembri 2000. aasta Euroopa Liidu põhiõiguste hartas, nagu seda on kohandatud 12. detsembril 2007. aastal Strasbourgis, sätestatud õigusi, vabadusi ja põhimõtteid, millel on aluslepingutega võrreldes samaväärne õigusjõud”.
This is precisely what Article 6 of the new TEU does, stating that ‘the Union recognises the rights, freedoms and principles set out in the Charter of Fundamental Rights of the European Union of 7 December 2000, as adapted at Strasbourg on 12 December 2007, which shall have the same legal value as the Treaties’.
Selle ametliku tunnistuse kaudu omandab harta juriidilise siduvuse ja aluslepingutega samaväärse õigusjõu (ainus viis, mis võimaldab kasutada hartat mõõdupuuna liidu aktide kehtivuse hindamisel) ning kehtib nii oma pädevuse piires tegutsevate Euroopa institutsioonide suhtes kui ka liikmesriikide suhtes, ent ainult siis, kui liikmesriigid rakendavad ühenduse õigust.
As a result of this formal recognition, the Charter has acquired a binding legal force and the same legal value as the Treaties (the only way, moreover, in which it could serve as a parameter by which to judge the validity of Union acts): it is thus binding both on the European institutions, acting in the framework of their respective competences, and on the Member States, but only when they act as implementers of Community law.
Seega annab harta liidu kodanikele põhiõiguste suhtes lisakaitse.
It thus offers citizens a further guarantee of the protection of fundamental rights vis-à-vis the Union.
See ei tähenda aga mingil juhul, nagu oleks kodanike põhiõiguste kaitse liikmesriigi õiguse alusel kuidagi küsitav või nagu antaks liidule salamahti lisavolitusi, nagu mõned isikud väidavad, kahtlustades, et liit võib sel moel suruda liikmesriikidele peale majandus- ja sotsiaalpoliitilisi suuniseid.
This in no way signifies that the protection of the fundamental rights guaranteed to citizens, vis-à-vis their States, under national law is being called into question, or that competences are being surreptitiously conferred on the Union, despite the claims made by some critics that the Union could in this way impose economic and social policy guidelines on the Member States.
Hartas sisalduv väide kinnitab eriti selgelt, et harta ei laienda liidu õiguse rakendusala väljapoole liidu pädevust, ei lisa liidule uusi volitusi ja ülesandeid ja ei muuda liidule lepingutega antud pädevust ega ülesandeid (harta artikli 52 lõige 2).
The assertion in the Charter itself that it does not extend the field of application of Community law beyond the competences conferred on the Union, does not establish any new competence or task for the Union and does not modify the competences and tasks conferred on the Union in the Treaties (Article 52(2) of the Charter) is particularly clear on this subject.
Asjaolu, et harta ei ole enam aluslepingute lahutamatu osa, sundis 2007. aasta valitsustevahelist konverentsi kordama kõige järjekindlamate liikmesriikide nõudmiste rahuldamiseks kõnealuseid tagatisi samas Euroopa Liidu lepingu artiklis, kus hartat tunnustatakse.
The fact that the Charter no longer forms an integral part of the Treaties led the 2007 IGC, in an effort to meet the demands of the most recalcitrant Member States, to repeat those guarantees in the same article of the TEU which recognises the Charter.
Kuid isegi see ei ole olnud teatud liikmesriikide veenmiseks piisav.
However, even this was not enough to convince certain Member States.
Nii lisas valitsustevaheline konverents Ühendkuningriigi nõudmisel, millega ühines viimaks ka Poola, protokolli (nr 9) põhiõiguste harta rakendamise kohta Poolas ja Ühendkuningriigis, milles täpsustatakse, et harta ei laienda Euroopa Liidu Kohtu ega Poola või Ühendkuningriigi mis tahes kohtu pädevust „leida, et Poola või Ühendkuningriigi seadused, määrused ja haldussätted, -praktika või -toimingud on vastuolus põhiõiguste, vabaduste ja põhimõtetega, mida ta kinnitab”.
Thus, at the insistence of the United Kingdom, supported late in the day by Poland, the IGC added a protocol (No 9) on the application of the Charter of Fundamental Rights to Poland and to the United Kingdom, which stipulates that the Charter does not extend the ability of the Court of Justice, or of any court or tribunal of Poland or the United Kingdom, 'to find that the laws, regulations or administrative provisions, practices or actions of Poland or of the United Kingdom are inconsistent with the fundamental rights, freedoms and principles that it reaffirms'.
Eelkõige sotsiaalsete õiguste osas (harta VI jaotis) täpsustab protokoll, et harta ei anna Poola või Ühendkuningriigi suhtes kohaldamiseks kohtujurisdiktsiooni alla kuuluvaid õigusi, välja arvatud selles ulatuses, mis Poola või Ühendkuningriik on selliste õiguste osas näinud ette oma riigi õigusaktides (mis harta selle jaotise puhul on üldine reegel).
With particular reference to social rights (Title IV of the Charter), the protocol specifies that the Charter does not create justiciable rights applicable to Poland or the United Kingdom except insofar as such rights are provided for in their respective national laws (which is, anyway, the general rule as regards this title of the Charter).
Need sätted kordavad suuresti hartas juba kehtestatud põhimõtteid.
Its provisions essentially repeat principles already laid down in the Charter.
Euroopa Parlament saab üksnes kahetsust avaldada, kui see peaks juhtuma, et nimetatud kahe liikmesriigi kodanikelt võtab nende oma riik ära õiguse nautida täiel määral hartas tunnustatud põhiõiguste kaitset; tuleb rõhutada, et harta on esmajoones adresseeritud Euroopa Liidu institutsioonidele ning seob liikmesriike üksnes niivõrd, kui nad toimivad Euroopa Liidu õiguse rakendajatena.
However, if that turns out to be the case, the EP can only regret the fact that the citizens of two Member States may be deprived, by those States, of the full protection of fundamental rights recognised by the Charter, a document which, it should be emphasised, is primarily addressed to the Union institutions and is binding on the Member States only when they act to implement Union law.
Hartas sätestatud õigused langevad üldjoontes kokku liidus juba tunnustatud põhiõigustega, mis tulenesid liikmesriikide põhiseaduslikest traditsioonidest või Euroopa inimõiguste konventsioonist.
The rights set out in the Charter correspond, in general terms, to the common set of fundamental rights which the Union already recognised and which were drawn from the constitutional traditions of the Member States or the European Convention on Human Rights.
Muudetud Euroopa Liidu lepingus nähakse ette täiendav samm põhiseaduste kaitseks liidu tasandil ning sätestatakse, et liit peaks ühinema Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste konventsiooniga millega on ühinenud kõik liikmesriigid), nagu parlament on juba ammu soovitanud.
The amended TEU provides for a further step towards the protection of fundamental rights at Union level by stipulating that the Union will seek accession to the European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms (to which all the Member States are parties), as Parliament has long been proposing.
See hõlmab kokkulepet Euroopa Nõukoguga.
This will entail an agreement with the Council of Europe.
Kokkuleppe sõlmimise otsus tuleb vastu võtta nõukogus ühehäälselt (põhiseadus nägi ette kvalifitseeritud häälteenamuse) pärast Euroopa Parlamendilt heakskiidu saamist.
The decision to conclude that agreement will have to be adopted by the Council unanimously (as against the qualified majority provided for in the Constitution), after approval by Parliament.
Võib mainida ka uue lepingu teisi aspekte, mis kinnistavad kodanike õigusi osaleda Euroopa poliitilises protsessis (näiteks inimeste seadusandlik algatus ehk kodanike algatus: muudetud Euroopa Liidu lepingu artikli 11 lõige 4) või mis aitavad tõhustada nende õiguste juriidilist kaitset, lihtsustades juurdepääsu Euroopa Kohtule.
Moreover, further aspects of the new Treaty could be cited which strengthen citizens’ rights of participation in the European political process (such as the people’s legislative initiative, or citizens’ initiative : Article 11(4) of the amended TEU) or which help to enhance the legal protection of their rights by facilitating access to the Court of Justice.
Euroopa Parlament tunneb nende paranduste üle üksnes heameelt.
Parliament can only welcome these improvements.
Liidu pädevuse selge ja kergesti mõistetav määratlus
A clear and readily understandable definition of the Union ’s competences
Üks olulisemaid küsimusi, mis Lissaboni lepinguga lõppenud reformiprotsessi alguses esitati, oli „Mida keegi Euroopas teeb”.
One of the most important questions which had been posed from the start of the reform process which culminated in the Treaty of Lisbon was that of ‘who does what’ in Europe.
Niisugune selgitus on oluline selleks, et inimesed mõistaksid täpselt poliitilise vastutuse jaotust Euroopa tasandil.
Such clarification is essential if citizens are to grasp properly the allocation of political responsibilities at European level.
See aitab kaasa liidu tõhusamale toimimisele.
It will help to make Union action more effective.
Samuti kujutab see endast lisatagatist kõigile neile, kes kardavad liidu tõsist sekkumist.
It will also offer an additional safeguard to all those who fear excessive intervention on the part of the Union.
Muutmislepingus säilitatakse peajoontes põhiseaduse lepingu sätted liidu pädevuse kohta, mis omakorda põhinevad olemasolevatel aluslepingutel.
The reform Treaty broadly retains the provisions of the Constitution concerning the delimitation of the Union’s competences, which was itself based on that laid down in the existing Treaties.
Kuigi mõlemal lepingul on ühesugune juriidiline väärtus, pärsib selline lähenemine eesmärki, s.t selgust kodaniku jaoks.
Although the two Treaties have the same legal value, this approach necessarily runs counter to the objective of providing citizens with a clear text.
Uues aluslepingus määratletakse liidu pädevusvaldkonnad, mis on jaotatud kolme kategooriasse, millest igaühel on erinev õiguslik staatus ja millest igaühe puhul võib liit sekkuda eri määral: liidu ainupädevus, liidu liikmesriikidega jagatud pädevus ning liikmesriikide tegevuse toetamise või täiendamise meetmed.
The new Treaty defines the Union's competences, dividing them into three categories, each with a different legal status and each implying a different degree of Union intervention: the Union's exclusive competences; the competences it shares with the Member States; and action to support or complement that taken by the Member States.
Selline liidu pädevuse määratlus on kooskõlas pädevuse jagunemise põhimõttega, s.t et liidul on ainult see pädevus, mille liikmesriigid on talle aluslepingutega andnud neis dokumentides sätestatud eesmärkide saavutamiseks.
This definition of the Union's competences is consistent with the basic principle governing the allocation of competences, i.e. that the Union enjoys only those competences which have been conferred on it by the Member States in the Treaties with a view to achieving the objectives laid down in those documents.
See põhimõte iseenesest on mis tahes tsentraliseeritud superriigi tekkimise vältimiseks piisav, kuna see viitab, et kogu pädevus kuulub liikmesriikidele, välja arvatud juhtudel, mil nad annavad pädevuse üle liidule.
This principle is in itself sufficient to prevent the emergence of any kind of centralised superstate, since it implies that all competences rest with the States, except in those cases where they transfer them to the Union.
Lissaboni leping ei suurenda liidu pädevust: need mõned „uued” volitused antakse valdkondades, milles liit olemasolevate lepingute alusel, nt vastavalt EÜ asutamislepingu artiklile 308 juba tegutses, kuid millele uus lepingu tekst annab täpse õigusliku aluse.
The Treaty of Lisbon does not increase the Union’s competences: the small number of ‘new’ competences laid down correspond essentially to areas in which the Union already took action under existing articles, or even Article 308 of the EC Treaty, and for which the new text establishes a precise legal basis.
Euroopa Liidu toimimise lepingusse tehtud muudatused kajastavad vajadust viia selle sätted kooskõlla uute otsustamismenetlustega ja uute õigusaktidega (vt punkt 7 allpool).
The changes made in the TFEU essentially reflect the need to bring its provisions into line with the new decision-making procedures and the new legal instruments (see below, point 7).
Lisaks sellele tugevdab Lissaboni leping nõuet, et liit peab oma pädevuse teostamisel järgima subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtet; nende põhimõtete järgimise kontrollimine on juba praegu liikmesriikide valitsuste, nõukogu ja parlamendi ülesanne.
In addition, the Treaty of Lisbon strengthens the requirement for the Union to comply with the principles of subsidiarity and proportionality when exercising its competences; monitoring of that compliance is already a matter for the Member State governments, in the Council, and Parliament.
Ehkki nende põhimõtete uues lepingus sätestatud määratlus vastab kehtivates aluslepingutes kasutatud määratlusele, nähakse protokollis subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtte kohta nende põhimõtete järgimise tagamiseks ette uued mehhanismid, tugevdades eriti liikmesriikide parlamentide rolli.
Although the definition of these principles set out by the new Treaty corresponds to that already employed in the Treaties in force, the protocol on the principles of subsidiarity and proportionality provides for new mechanisms to guarantee compliance with those principles, in particular by substantially strengthening the role of the national parliaments.
Eelkõige omandavad parlamendid õiguse saada aegsasti teavet komisjoni kõigi seadusandlike ettepanekute kohta, mida tuleb subsidiaarsuse ja proportsionaalsuse põhimõtte järgimiseks nõuetekohaselt põhjendada.
Above all, the latter gain the right to be informed in good time of all Commission legislative proposals, which must be duly substantiated as regards compliance with the principles of subsidiarity and proportionality.
See säte võimaldab liikmesriikide parlamentidel teostada tõhusamalt neile riigisiseselt antud õigusi ning eeskätt on neil paremad võimalused mõjutada oma valitsuse tegevust ministrite nõukogus.
This provision will enable the national parliaments to exercise more effectively the rights they enjoy at national level and will, in particular, enhance their ability to influence the actions of their governments in the Council of Ministers.
Veelgi enam, vastavalt lepingule lisatud protokollile
Moreover, as regards the subsidiarity principle in particular, in accordance with a protocol annexed to the Treaty
Sellesse juba põhiseadusest tulenevasse mehhanismi lisas 2007. aasta valitsustevaheline konverents sätte, mis nõuab, et kui seadusandliku tavamenetluse raames on vähemalt pooled liikmesriikide parlamendid esitanud põhjendatud arvamuse ja kui komisjon otsustab uue läbivaatamise järel oma ettepaneku säilitada, peab ka tema seda põhjendatud arvamuse abil õigustama.
The 2007 IGC supplemented this mechanism, already provided for under the Constitution, with a provision which works as follows: if, under the ordinary legislative procedure, the number of reasoned opinions on the non-compliance of a proposal for a legislative act with the principle of subsidiarity represents at least half the number of national parliaments, and if the Commission, following its review of the proposal, decides to maintain it, it must also justify that step in a reasoned opinion.
Kõik nimetatud arvamused edastatakse seejärel seadusandliku võimu kahele harule, Euroopa Parlamendile ja nõukogule, ning need peavad enne esimest lugemist hindama subsidiaarsuse põhimõttele vastamist.
All these opinions will then be forwarded to the two branches of the legislative authority, the EP and the Council, which must assess the issue of subsidiarity before the first reading.
Kui Euroopa Parlamendi liikmete enamus või nõukogu 55% liikmesriikide enamusega otsustab liikmesriikide parlamentide vastuseisu toetada, siis seadusandlik menetlus seiskub.
If the EP, acting by a majority of its component Members, or the Council, acting by a 55% majority of the Member States, decides to uphold the objection raised by the national parliaments, the legislative procedure is halted.
Lõpuks annab sama protokoll liikmesriikidele ka võimalust esitada Euroopa Kohtusse riigi parlamendi või selle koja nimel, kui riigi õigussüsteem nii sätestab, hagi õigusakti kohta põhjendusega, et sellega rikutakse subsidiaarsuse põhimõtet.
Finally, that same protocol also offers the Member States the possibility, if the national legal system allows such provision, of bringing an action before the Court of Justice, on behalf of their national parliament or one of its chambers, against a legislative act on the grounds that it violates the subsidiarity principle.
Ka Regioonide Komitee saab õiguse esitada selliseid hagisid õigusaktide kohta, mille üle põhiseaduse kohaselt tuleb enne nende vastuvõtmist komiteega konsulteerida.
The Committee of the Regions also gains the right to bring such actions against legislative acts on which, under the Treaties, it must be consulted prior to their adoption.
Need mehhanismid pakuvad olulist lisakaitset liidu pädevuse võimaliku kuritahtliku teostamise eest ning aitavad suuresti süvendada ühenduse õigusaktide üksikasjalikumat demokraatlikku kontrolli.
These mechanisms offer further important safeguards against any potentially ill-considered exercise of Union competences and will clear the way for much more detailed democratic scrutiny of Community legislation.
Eelkõige tugevdavad need mehhanismid oluliselt liikmesriikide parlamentide rolli.
In particular, they also strengthen substantially the role of the national parliaments.
On tõsi, et nende volituste rakendamise konkreetsetest meetoditest täieliku pildi saamiseks tuleb määratlust lugeda koos Euroopa Liidu toimimise lepingu III ja IV osas esitatud erisätetega.
It is true that in order to gain a full picture of the specific methods for implementing these competences the definition must be read in conjunction with the specific provisions set out in Parts III and IV of the TFEU.
Kuid samavõrra on tõsi see, et kõnealuste sätete lihtne läbilugemine annab Euroopa kodanikele üsna selge ülevaate, millega keegi Euroopas tegeleb.
However, it is equally true that a simple reading of these provisions will give European citizens a fairly clear insight into who does what in Europe.
Läbipaistvuse seisukohast on see teatud edasiminek, kuid edasiminek oleks võinud olla veelgi suurem, kui kõik Euroopa Liidu pädevust käsitlevad sätted oleksid koondatud Euroopa Liidu lepingu ühte jaotisse, nii nagu need olid koondatud põhiseaduse I osasse.
This represents a degree of improvement in terms of transparency, but that improvement could have been greater if all the provisions concerning the Union’s competences had been brought together in a single title in the TEU, as they were in Part I of the Constitution.
Positiivsete joonte seas võib esile tuua asjaolu, et uus leping näeb ette piisavalt paindliku süsteemi praeguse EÜ asutamislepingu artikliga 308 sarnase artikli abil (Euroopa Liidu toimimise lepingu uus artikkel 352), mis annab nõukogule volitused võtta vajadusel meetmeid valdkondades, milles liidul pädevust ei ole.
One of the further welcome features is that the new Treaty provides the system with the requisite degree of flexibility by means of a clause similar to the current Article 308 TEC (new Article 352 TFEU), which authorises the Council, should the need arise, to adopt measures in areas where the Union has no explicit competences.
See paindlikkuse klausel annab liikmesriikidele täielikud tagatised: ühehäälne otsustamine, vaid aluslepingutes määratletud poliitikate raames ja aluslepingutes sätestatud eesmärkide saavutamiseks; rakendusmenetlus on muutunud demokraatlikumaks selle poolest, et selle peab heaks kiitma Euroopa Parlament ning liikmesriikide parlamente tuleb enne otsuse tegemist aegsasti teavitada.
This flexibility clause offers the Member States full safeguards: decision-making by unanimity and clause to be used only in the context of the policies defined in the Treaties or to achieve the objectives laid down therein; the procedure to put it into effect has become more democratic, in that it is subject to approval by Parliament and the national parliaments must be notified in good time before the decision is taken.
Muuhulgas täpsustas 2007. aasta valitsustevaheline konverents veel, et kõnealusel klauslil põhinevad meetmed ei saa hõlmata õigusaktide ühtlustamist valdkondades, kus aluslepingud ühtlustamise välistavad.
In addition, the 2007 IGC went further by making clear that measures based on that clause cannot provide for legislative harmonisation in areas where the Treaties rule this out.
Kõnealust artiklit ei saa kasutada ka ühise välis- ja julgeolekupoliitika eesmärkide saavutamiseks.
This article can likewise not be used with a view to achieving objectives under the common foreign and security policy.
Kõnealust artiklit ei saa kasutada ka ühise välis- ja julgeolekupoliitika eesmärkide saavutamiseks.
A revamped institutional framework for a stronger, more democratic and more transparent Union