natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Seejuures ei ole küsimus loomulikes kliimamuutustes või -kõikumistes, vaid inimese põhjustatud Maa keskmise temperatuuri tõusus, mille põhjuseks on elustiil, mis raiskab ressursse, selle asemel et neid säilitada, ja mis ei ole seega orienteeritud säästvale arengule, mis rahuldab praeguse põlvkonna vajadusi, ohustamata tulevaste põlvkondade võimalusi.
We are looking not at natural climate variations or oscillations but at a rise in global average temperature caused by humans as a result of a lifestyle which wastes resources instead of conserving them, and is thus not geared to sustainable development meeting the needs of today’s generation without endangering the opportunities of future generations.
Käesolev lõppraport on liigendatud 22 teemaks.
This final report is divided into 22 topics:
Kliimamuutuste ajutise komisjoni lõppraporti kliimapoliitilised põhimõtted ja suunised tuginevad Euroopa Parlamendi seisukohale, mida on väljendatud käesoleva 6. koosseisu ametiaja jooksul juba 13 kliimamuutust käsitlevas resolutsioonis.
The climate policy principles and guidelines of the final report of the Temporary Committee on Climate Change are based on the position of the European Parliament as already set out in the 13 resolutions on climate change in the current 6 th legislative period.
Seejuures rõhutatakse eriti, et kliimamuutust tuleb mõista horisontaalse poliitikana, mida tuleb arvestada kõikides kavandatavates õigusaktides.
The report stresses in particular that climate change is to be understood as a horizontal policy to be taken into account in all legislative proposals.
Esmajärjekorras hõlmab see kokku lepitud ja hiljem korduvalt kinnitatud tähtsaimaid eesmärke, nagu ülemaailmse kliimamuutuse piiramine 2 Celsiuse kraadiga, heitkoguste vähendamine 20 % võrra 2020. aastaks (või 30 % võrra, kui teised tööstusriigid võtavad võrreldavad kohustused heitkoguste vähendamiseks) või 60–80 % võrra 2050. aastaks 1990. aasta tasemega võrreldes.
These principles include first and foremost the key targets agreed upon and frequently reiterated since, such as the restriction of global climate change to 2°C, the reduction target of 20% below 1990 levels by 2020 (or 30% if other industrialised countries commit themselves to similar reductions) or 60%-80% by 2050.
Euroopa Liidu identiteeti loov juhtroll rahvusvahelises võitluses globaalse soojenemise vastu kujutab Euroopa kodanike suhtes kohustust keskpika ja pika perspektiivi kliimakaitse eesmärke mitte üksnes sõnastada, vaid neid kaugelenägelike poliitiliste meetmete kaudu ka saavutada ning eeldab, et Euroopa kodanike praegused, aga ka järgnevad parlamentaarsed esindused ja esindajad juhinduks nendest kliimapoliitilistest põhimõtetest ning ei annaks vajalike kliimakaitse-eesmärkide elluviimisel järele.
The EU’s leadership role in the international fight against global warming, which contributes to its sense of identity, entails an obligation to the citizens of Europe not only to formulate medium- and long-term climate objectives, but to achieve these objectives by forward-looking political measures, and requires not just present but future parliamentary representations and representatives of the citizens of Europe to be guided by these climate policy principles, and not to cease from putting the necessary global climate objectives into practice.
Rahvusvaheline mõõde: 2012. aastale järgnev ajajärk, kliimaalane välispoliitika ja rahvusvaheline kaubandus
The i nternational d imension : Post-2012, external climate policy and international trade
2012. aasta järgse kokkuleppe üle peetavad läbirääkimised Kopenhaageni kliimakonverentsil (COP 15) 2009. aasta lõpul tuleb edukalt lõpule viia, et vältida lünka esimese ja teise kohustuste perioodi vahel.
The negotiations on a post-2012 agreement at the Copenhagen Climate Conference (COP 15) at the end of 2009 must be successfully concluded, in order to prevent a gap between the first and second commitment periods.
Rahvusvahelised kohustused on ka sellepärast olulised, et kliimamuutus võib veelgi teravdada rahvusvahelistes suhetes juba olemasolevat konfliktipotentsiaali, näiteks keskkonnast ajendatud ränne, üleujutustest ja rannajoone taandumisest tingitud territooriumi kaotus ning piirivaidlused, haritava maa vähenemise tõttu tekkivad konfliktid ressursside pärast või laienev veepuudus.
International commitment is also important because climate change may further heighten existing conflict potential in international relations, e.g. as a result of environment-induced migration, loss of land and border disputes owing to flooding and receding coastlines, conflicts over resources arising from the shrinkage of agricultural land, or increasing scarcity of water.
2006. aasta energiaülevaate World Energy Outlook kohaselt on nafta primaarenergia tarbimises umbes 35 % osakaaluga tähtsaim energiaallikas, järgnevad süsi 25 % ja maagaas 21 % osakaaluga.
According to the World Energy Outlook of 2006, petroleum is the most important energy source in the world, accounting for 35% of primary energy consumption, followed by coal at 25% and natural gas at 21%.
Usaldusväärsed allikad ja prognoosid viitavad energiavajaduse olulisele suurenemisele maailmas ja Euroopas aastaks 2020 ja pärast seda.
Reliable sources and predictions point to a substantial increase in energy needs in the world by 2020 and beyond.
Rahvusvaheline Energiaagentuur ootab 2030. aastaks maailma energiavajaduse suurenemist vähemalt 60 % võrra.
For example, the International Energy Agency expects an increase in world energy needs of at least 60% by 2030.
Sellega on üha enam seotud ka jaotamisprobleem, sest tärkava majandusega riikide kasvav energiavajadus teravdab eelseisvatel aastatel veelgi konkurentsi tagatud juurdepääsu osas fossiilsetele energiaallikatele, eelkõige ka seetõttu, et odava ja külluses leiduva fossiilenergia ajajärk on lõppemas.
This is linked to an increasing extent with a distribution problem, since the rising need for energy in emerging countries will further exacerbate the competition for secured access to fossil fuel sources in the next few years, particularly because the age of cheap and abundant fossil energy is coming to an end.
Selle kasvava vajadusega toimetulemine on rahvusvahelisele üldsusele tohutu väljakutse.
To meet this growing need, the world community is faced with enormous challenges.
Näib olevat ebatõenäoline, et maailma kasvava elanikkonna vajadustest tingitud suurenevat energiavajadust saaks rahuldada ainult tõhususe suurendamise teel.
It seems unlikely that the increasing energy needs of a growing world population can be met solely by efficiency improvements.
Seepärast määravad järgmiste aastate investeerimisotsused eelseisvate aastakümnete energiasüsteemi ja energialiikide struktuuri.
Accordingly, investment decisions taken in the next few years will determine the structure of the energy system and the energy mix over the coming decades.
Praegune biokütusepoliitika on toonud kaasa eesmärgikonflikti, mida iseloomustavad ühest küljest toiduainete nappus ja tõusvad hinnad ning teisest küljest suurenev energiavajadus ja alternatiivsete kütuste otsingud.
Present-day biofuels policy has resulted in a conflict of objectives marked on the one hand by scarcity of foodstuffs and rising food prices and on the other by increasing energy needs and the search for alternative fuels.
Säästva biokütusepoliitika teema muutub sel ajal üha pakilisemaks ja peaks olema suunatud sellele, et määrata kindlaks esimese põlvkonna biokütuste tootmise säästvuskriteeriumid ning edendada ka teise põlvkonna ideoloogiavaba arendamist.
Meanwhile the issue of a sustainable biofuels policy is becoming ever more acute and should be geared both to setting sustainability criteria for first-generation biofuels and to the ideology-free development of the second generation.
Olemasolevad teaduslikud andmed on selged: 40 % energia lõpptarbimisest läheb hoonesektori arvele ja nii põhjustab hoonestatud keskkond 33 % kõikidest kasvuhoonegaaside heitkogustest.
The existing scientific data speak for themselves: 40% of final energy consumption is accounted for by the buildings sector, which means that 33% of all greenhouse gas emissions derive from the built environment.
Seetõttu on hoonesektoris (elamud ning kommerts- ja avaliku sektori kinnisvara) tohutu ja kulutõhus potentsiaal CO 2 heite vähendamiseks soojusisolatsiooni ning kütte- ja jahutussüsteemide, elektri- ja ventilatsiooniseadmete moderniseerimise teel.
Accordingly the buildings sector (residential accommodation as well as commercial and public buildings) has an immense and cost-effective potential for CO 2 reduction by modernising heat insulation and heating and cooling systems, electric appliances and ventilation systems.
Keskse tähtsusega on siinkohal eelkõige ka küsimus, milliseid stiimuleid on võimalik pakkuda nende vajalike ulatuslike moderniseerimismeetmete käivitamiseks.
One crucial issue in this connection is what incentives can be created to trigger these necessary massive modernisation measures.
Liikuvus ja logistika
Mobilit y und l ogisti cs
Transpordi kasvu ja üldise majanduskasvu vahelise seose katkestamine on küll ELi transpordipoliitika tähtsaim eesmärk, aga sellest hoolimata on nõudlus transporditeenuste järele kasvanud kiiremini kui SKT ja transpordi heite juba niigi suur osakaal kasvuhoonegaaside heites ELis suureneb edasi.
While the separation of transport growth from general economic growth is a key objective of EU transport policy, demand for transport services has nevertheless outstripped GDP growth and the already high share of transport emissions as a percentage of overall greenhouse gas emissions in the EU is continuing to rise.
Praegu langeb umbes üks kolmandik ELi energia lõpptarbimisest transpordi arvele, kusjuures transpordisektor sõltub peaaegu täielikult (97 % ulatuses) naftapõhistest kütustest (bensiin ja diislikütus).
At present transport accounts for around one third of final energy consumption in the EU, with the transport sector almost completely (97%) dependent on petroleum-based fuels (petrol and diesel).
Liikuvus linnas on ühest küljest otseselt seotud individuaalse elukvaliteediga, aga teisest küljest langeb just linnades toimuva erasõidukite liikluse arvele oluline osa kasvuhoonegaaside heitest ning muudest keskkonnaprobleemidest, nagu õhureostus ja müra.
On the one hand urban mobility is directly linked to individual quality of life, yet on the other hand it is individual traffic in cities which makes a substantial contribution to greenhouse gas emissions and to other environmental problems such as air pollution and noise.
Selle asemel et edendada paljude kodanike elukvaliteeti, kahjustab negatiivne mõju tervisele seda mõnel juhul märkimisväärselt.
Instead of enhancing citizens’ quality of life, it may significantly detract from it through negative effects on health.
Seepärast peame ühiselt vastama küsimusele, kuidas saame kooskõlastada Euroopa majandus- ja ühiskonnamudeli – mis põhineb inimeste ja kaupade kättesaadavusel, kusjuures esikohal on ajaline tõhusus – ning säästva arengu tagamiseks vajaliku ressursside tõhusa kasutamise.
We therefore need to give a common answer to the question how we are to reconcile the European economic and social model – which is based on the availability of people, goods and services, giving priority to efficiency of time – with the efficiency of resources needed for sustainable development.
UNESCO andmetel ohustavad ühte kümnendikku kõikidest maailma kultuurimälestistest või maailma kultuurmaastikest kliimamuutuse tagajärjed.
According to UNESCO, one tenth of all world heritage sites and traditional landscapes are endangered by the effects of climate changes.
Euroopas mõjutab see tugevalt ka turismisektorit, sest Euroopa on Maailma Turismiorganisatsiooni andmetel maailma tähtsaim turismipiirkond ja 2006. aastal oli kõikidest rahvusvahelistest turismi eesmärgil saabumistest 55 % puhul sihtkoht Euroopa.
In Europe this means that the tourist industry is hard hit, because according to the UN World Tourism Organisation (UNWTO) Europe is the most important tourist region in the world, with 55% of all international tourist arrivals in 2006.
Teatavasti võib kliimamuutus põhjustada turismivoogude muutumist, mis tooksid asjaomaste puhkusepiirkondade jaoks kaasa olulise majandusliku halvemuse.
It is well known that climate change can alter tourist flows, which would result in significant economic disadvantages for the holiday regions in question.
Heitkogustega kauplemise süsteem ja tööstusheide
Emissions Trading Scheme and industrial emissions
Euroopa Liit on heitkogustega kauplemise süsteemi näol loonud ainulaadse vahendi heitkoguste võimalikult suure tõhususega vähendamiseks.
With its Emissions Trading Scheme the European Union has created a unique instrument for achieving emissions reductions with maximum efficiency.
Esimene riikidevaheline heitkogustega kauplemise süsteem jõustus 1. jaanuaril 2005.
The first multi-national emissions allowance trading entered into force on 1 January 2005.
Esimese omalaadse süsteemina maailmas on see eelkõige ka eeskujuks meie rahvusvahelistele partneritele.
As the first scheme of its kind in the world, it has the potential in particular to serve as a model for our international partners.
Kliimamuutus asetab Euroopa ja maailma põllumajanduse mitme võrdse ulatusega probleemi ette.
Climate change confronts agriculture in Europe and the world with several challenges of equal magnitude.
Põllumajandaus peab kõigepealt ise heitkoguseid vähendama ja töötama välja muutuvate ilmastikutingimustega kohanemise strateegiad.
Agriculture needs first of all to reduce its own emissions and develop adaptation strategies to changing climatic conditions.
Biomassi ja biokütuste tootmiseks kasutatava materjali tootjana annab põllumajandus olulist taastuvate energiaallikate toorainet.
As a producer of biomass and materials for biofuels it supplies the essential raw materials for emerging sources of energy.
Lisaks tuleb toota piisavalt toiduaineid maailma üha kasvavale elanikkonnale.
At the same time sufficient food must be produced to feed the world’s still growing population.
Siinkohal on just loomakasvatusel otsustav roll: ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsioon ennustab lihatootmise suurenemist praeguselt 229 miljonilt tonnilt 465 miljoni tonnini 2050. aastal ja piimatootmise suurenemist 580 miljonilt tonnilt 1043 miljoni tonnini.
In this context, livestock production in particular plays a crucial role: the Food and Agriculture Organisation (FAO) predicts an increase in meat production from 229 million tonnes at present to 465 million tonnes in 2050, and for milk production from 580 to 1043 million tonnes.
See tähendab, et loomakasvatussektor kasvab teistest põllumajandussektoritest kiiremini.
This means that the livestock rearing sector will be growing faster than any other sector of the agriculture industry.
Ühtlasi langeb loomakasvatuse arvele väärtusahela jooksul 18 % ülemaailmsetest kasvuhoonegaaside heitkogustest ja nii tekitab see rohkem kasvuhoonegaase kui transpordisektor!
At the same time, all along the value chain, livestock production is responsible for 18% of global greenhouse gas emissions and thus produces more greenhouse gases than the transport sector!
Põllumajandustavade muutumine, Euroopa keskkonnaalased õigusaktid ja ühise põllumajanduspoliitika uusimad struktuurireformid, mis taotlevad üha enam säästvust, toovad kasutadaolevate ressursside parema kasutamise teel kahtlemata kaudselt kaasa heitkoguste vähenemise.
Changes to agricultural practice, European legislation and the most recent structural reforms to the Common Agricultural Policy, which increasingly aim at sustainability, will undoubtedly lead indirectly, via improved use of available resources, to emissions reductions.
Kuid me ei tohi eirata tõsiasja, et põllumajanduses puuduvad spetsiifilised kliimakaitse-eesmärgid nagu ka juba olemasolevate leevendusvõimaluste kasutamist stimuleerivad süsteemid.
However, one should not ignore the fact that there are no specific climate objectives for agriculture, nor are there any incentives to exploit existing mitigation potential.
Nagu teisteski sektorites, muutub selge kliimakaitsepoliitilise suunitlusega moodne ametiprofiil üha tähtsamaks.
As in other sectors, a modern career with a clear climate profile is becoming more and more important.
Kliimat arvestavad põllumajandustavad eeldavad seetõttu uute teadmiste vahendamist maaharimise valdkonnas ning noorte talupidajate koolitus peab rohkem arvestama kliimamuutuse tagajärgedega või põllumajandustootmise mõjuga kliimale, et tulla toime probleemidega, mida kliimamuutus põllumajanduses ja loomakasvatuses kaasa toob.
Climate-friendly agricultural practice therefore calls for the transmission of new knowledge in soil management, and the professional training of young farmers must increasingly take account of the impact of climate change and the climate impact of agricultural production in order to confront the challenge which climate change represents for agriculture and livestock rearing.
Ei ole kahtlust, et metsadel on meie biosfääris suur väärtus.
There can be no doubt that forests are of immense value for our biosphere.
On ju üle 30 % kogu maailma maamassist kaetud metsadega, kus esinevad rohkem kui kaks kolmandikku kõikidest Maal elavatest liikidest.
30% of the world's land surface is covered in forests, which are home to more than two thirds of all the species on earth.
Peale selle neelavad metsad umbes 30 % aastas tekkivatest kasvuhoonegaaside heitkogustest.
Furthermore some 30% of annual greenhouse gas emissions are absorbed by forests.
Nõnda on metsadel tähtis roll kliimamuutuse vähendamisel.
Forests thus play a major role in combating climate change.
Ometi ei ole neil tervikuna turuhinda nende arvukatest funktsioonidest globaalses ökosüsteemis hoolimata.
And yet, in spite of their many functions in the global ecosystem, they have no overall market price.
Lisaks kannatab vähemalt üks kolmandik kogu maailma metsadest juba kliimamuutuse tagajärgede all.
Moreover, at least a third of the world's forests are already affected by the consequences of climate change.
Kokkuvõttes tuleb mõista metsade kui terviku ökoteenuseid ja sotsiaalseid funktsioone ehk veidi sundimatult väljendatuna: tunnistada, et mets on enam kui ainult puude summa.
We should recognise these eco-services and social functions performed by forests – or, to put it rather flippantly, we should acknowledge that the forest is more than the sum of its trees.
Muld on majandustegevuse tähtsaim ruumiline alus.
The soil is the most important spatial basis for economic activity.
See on esiteks alus, millele toetub 90 % kõigi inimese kasutatavate toiduainete, kogu loomasööda, kõikide tekstiilide ja kütuste tootmine.
On the one hand it is the basis for the production of 90% of all human food, animal feed, textiles and fuels.
Euroopa mulda ohustavad peaaegu kõikide majandussektorite, sealhulgas põllumajanduse, eramajapidamiste, tööstuse ja töönduse, transpordi ja turismi kasvavate ning sageli vastuoluliste nõudmiste tagajärjel kiiremini kui kunagi varem pöördumatud kahjud pinnase katmise ja pinnase erosiooni, orgaaniliste ainete sisalduse vähenemise, saastumise, sooldumise, tihenemise, mulla bioloogilise mitmekesisuse kao ning üleujutuste ja maalihete näol.
As a result of the increasing and often contradictory demands placed on it by nearly all sectors of the economy, including agriculture, private homes, industry and trade, transport and tourism, the soil is exposed more rapidly than ever before to irreversible damage by sealing and erosion, organic matter decline, pollution, salination, compaction, loss of biodiversity, flooding and landslides.
Kliimamuutuse, säästva arengu, keskkonna kvaliteedi ja mulla lagunemise vahel on selge seos.
There is a clear link between climate change, sustainable development, environmental quality and soil degradation.
Ka muld kannatab kliimamuutuse tõttu, mis võib tuua kaasa mulla täiendava lagunemise.
The soil is affected by climate changes which may in turn lead to further degradation of the soil.
Samal ajal on mullal huumuse dünaamika kaudu tähtis roll süsiniku sidumisel atmosfäärist.
At the same time the soil plays an important role via the dynamics of humus in binding atmospheric carbon.
Orgaaniline aines mullas kaob pinnase lagunemise tõttu (ja sellega koos orgaaniliselt seotud mullasüsinik) ja nii kaob ka mulla võime toimida süsiniku talletajana.
Soil degradation leads to the loss of organic soil material (and thus of organically bound carbon), which in turn entails a loss of the soil’s capacity to operate as a carbon sink.
Seepärast peame tegema kõik selle nimel, et kehtestada sobivate pinnase töötlemismeetodite abil mullakaitse poliitika, mis arvestab orgaaniliste ainete tähtsust mullas mullaviljakuse, veemahutavuse ja süsinikuhoidlana toimimise võime seisukohalt.
We must therefore do all we can to establish a policy of soil protection by appropriate soil treatment measures taking account of the importance of organic substances in the soil for its fertility, its water storage capacity and its ability to function as a carbon sink.
Kliimamuutuse negatiivsete tagajärgede ja kohati rumala veemajanduse tõttu ei ole Euroopa veekogude veekvaliteet kaugeltki rahuldav.
Owing to the negative effects of climate change and sometimes inept water management, the quality of the EU’s water is far from satisfactory.
Veekvaliteeti ohustab eriti mitmesugune mõju, nagu sissejuhtimine, heitmed või ohtlike ainete kaod.
Water quality is subject to particular dangers from a number of sources including releases, emissions and losses of hazardous substances.
Inimtegevus sekkub nii sügavalt globaalse hüdroloogia struktuuri, et veekogud ei saa enam peaaegu üldse regenereeruda.
Human activities impact so deeply on the structure of global hydrology that it is barely possible for water to regenerate.
Eelkõige aga on veel samuti keskne roll kliimamuutuses, kuna see annab näiteks sulaveena tõuke kliimat muutvatele protsessidele ja allub ka ise muutustele.
Most of all, however, water also has a central role to play in climate change in that it not only triggers climate-changing processes (e.g. in the form of meltwater) but is also itself subject to change.
Kliimamuutuse tagajärjed veerežiimile võivad omakorda vallandada doominoefekti ja puudutada eri majandussektoreid, näiteks põllumajandus (suurem niisutusvajadus), energiasektor (hüdroenergia potentsiaali kahanemine ja jahutusvee piiratum kättesaadavus), inimeste tervis (halvem veekvaliteet), vabaaja- ja puhkamisvõimalused (turismi piirangud), kalandus ja laevandus, samuti negatiivsed tagajärjed juba niigi ohustatud bioloogilisele mitmekesisusele.
The effects of climate change on the hydrological cycle may in turn unleash a domino effect on a number of economic sectors such as agriculture (increased need for watering), energy (less hydroelectric potential and reduced availability of water for cooling), human health (poorer water quality), leisure and recreation (restrictions on tourism), fisheries and shipping, as well as negative effects on already threatened biodiversity.
Keskne probleem, mis meil tuleb lahendada, puudutab integreeritud veemajandust, mis lähtub praegusest ja tulevasest veevajadusest ning kujutab seega võtit edukaks toimetulekuks kliimamuutuse mõjuga olemasolevatele veevarudele.
The central challenge we need to face is the issue of integrated water management based on present and future water requirements, which is the key to coping successfully with the impact of climate change on available water resources.
Maakera keskmine temperatuur on tõusnud viimase 100 aasta jooksul ~0,6 °C võrra, merevee tase 0,17 m võrra.
Over the past hundred years, the average global temperature has risen by some 0.6°C, and sea levels by 0.17m.
Selles ajavahemikus soojenesid nii mere- kui ka mageveesüsteemid 0,04 °C võrra, samal ajal kui pinnatemperatuur tõusis 0,6 °C võrra.
During that period both seawater and freshwater systems have warmed by 0.04°C, while surface temperatures have risen by 0.6°C.
On ette näha, et kliimamuutus toob Euroopa Liidu merekalapüügi ja merevesiviljeluse jaoks kaasa olulisi muutusi.
It is predictable that climate change will bring major changes to sea fishing and marine aquaculture in the European Union.