natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Komisjoni kauaoodatud ettepanek on teretulnud pärast parlamendis ülekaaluka enamusega vastuvõetud 2005. aasta patsientide liikuvuse raportit ( A6-0129/2005 ), k.a selle tavapärasest erinevad sätted, mis lähevad kaugemale Euroopa Kohtu otsustest Euroopa tugikeskuste võrgustike kohta haruldasemate haiguste puhul.
The Commission’s long-awaited proposal, following the overwhelmingly majority in the Parliament for our Patient Mobility Report of 2005 ( A6-0129/2005 ), is welcome, including its imaginative provisions that go beyond the ECJ judgements on European Reference Networks for rarer diseases.
Siiski on selles mõned lahtised otsad, mida käesolevas raportis püütakse käsitleda ja selgitada.
It does however leave some areas of uncertainty that this Report seeks to clarify and address.
Võimalus patsientidele.
Opportunity for Patients.
Peaksime tegema täiesti selgeks, et tegemist on võimalusega patsientide jaoks.
We should make it crystal clear that this is an opportunity for patients.
See on patsiendikeskne; tervishoiutöötajate ja tervishoiuteenuste liikuvusega tegeldakse edaspidi.
It is patient centred; issues about the mobility of health professionals and of health services are for another day.
Kahjuks on see nii ka pakiliselt vajaliku ettepanekuga patsientide ohutuse kohta.
So, regrettably, is the urgently needed proposal on patient safety.
Samuti, nagu on selgelt öeldud, ei parandata ega viimistleta selle ettepanekuga sotsiaalkindlustuse toimimisviisi, mis jääb samaks, ehkki me vajaksime võib-olla suuremat selgust, kui seda kohaldatakse.
Nor, as it makes clear, does this proposal amend or touch the Social Security route, which remains in place, although perhaps we need greater clarity as to when each would apply.
Samuti peaksime tegema samavõrd selgeks, et see on võimalus patsientidele, mis lähtub vajadustest, mitte aga ressurssidest, ja teavitatud valikust, mitte aga sunnist.
We should make it no less clear that it is an opportunity for patients, based on need and not means and on informed choice and not compulsion.
Samuti on selge, et me ei alusta puhtalt lehelt; praegu pole aeg loominguliseks eelnõu koostamiseks.
It is equally clear we are not starting with a clean sheet of paper; this is not a time for 'blue sky' drafting.
Euroopa Kohus on saanud oma otsuste õigusliku aluse aluslepingutest ja selle põhjal kirjutanud neist tuleneva poliitika projekti.
The Treaties have provided the ECJ with the legal basis for its judgements and the Court has written its draft of consequent policy.
Nad on käivitanud protsessi, mis võib patsientide mõju suurendada ja parandada Euroopa kodanike tervist.
They have set in motion a process which has the potential to empower patients and enhance the health of Europe’s citizens.
Oma algses Euroopa Kohtu olemuses kinnitati, et patsiendid, kes seisavad silmitsi põhjendamatu viivitusega ravi alustamisel, omavad õigust siirduda ravile teise liikmesriiki ja lasta arve maksta kodumaa haigekassal, niivõrd kui on täidetud kaks tingimust: ravi peab kodumaal olema tavaliselt kättesaadav ja maksumus peab olema võrreldav.
In its original ECJ essence, this confirmed that patients, facing 'undue delay' for treatment, have the right to go to another Member State for treatment and have the bill paid by the home country’s health funder, so long as two conditions apply :- the treatment must normally be available in the home country and the cost must be comparable.
Mitmes Euroopa Kohtu otsuses on sätestatud, et patsiendilt ei tohi nõuda, et ta taotleks haiglavälisele ravile või muudele tervishoiuvahenditele, näiteks originaalprillidele ja hambakorrastusvahenditele eelluba.
In a series of ECJ judgements it has been established that there can be no requirement on the patient to seek prior approval for non-hospital treatment or other health benefits, such as the original spectacles and orthodontics.
Siiski jäetakse võimalus mingis vormis eelloale või teatamisele statsionaarse haiglaravi puhul, juhul kui elukohariik (kindlustajariik) suudab näidata, et ilma selleta kannataks muude patsientide tervishoiuteenuste haldamine.
It leaves open however the possibility of some form of prior authorisation or notification when in-patient hospital treatment is concerned, if the home country ('Member State of Affiliation') can show that, without it, the management of healthcare for other patients would suffer.
Kohtuotsustes ei räägitud niivõrd eelloa andmise menetlusest, kuivõrd just selle menetluse ebamõistlikust kasutamisest, selleks et mitte anda isikule õigust ravile reisida või reisimise takistamiseks.
The judgements were not so much about the authorisation process but about the use of this process unreasonably to decline or place obstacles in the way of a person’s right to travel for treatment.
Seetõttu oleme püüdnud luua eelloa süsteemi, mis patsiente ei koorma, kuid millega antakse erakorraliste kulude puhul tervishoiujuhtidele mõistliku aja jooksul eelhoiatus.
For that reason we have sought to put in place a system of prior authorisation that has a light touch, where patients are concerned, but a sensible advance warning of exceptional costs, where healthcare managers are concerned.
Vajadused, mitte ressursid.
Needs not Means.
Kui ütleme, et poliitika peaks olema suunatud patsientidele, kellel on vajadused, mitte patsientidele, kellel on vahendid, siis peaksime tegema selgeks, et me ei soovi näha patsiente, kes peavad reisima, sularaha või krediitkaart käes, selleks et maksta ette tihtipeale kalli haiglaravi eest.
When we say the policy should be about patients with needs, not patients with means, we should make it clear we do not wish to see patients having to travel, clutching cash or credit card to pay upfront for often expensive in-hospital treatment.
Me peaksime juurutama otsemaksete süsteemi koduriigi kindlustajalt ravihaiglale, kas siis arvelduskeskuse kaudu, mis haldaks piiriüleseid, valuuta konverteerimist nõudvaid, süsteemidevahelisi (Beveridge/Bismark) raskusi, või vabatahtliku eelloa taotlemise süsteemi, mille kohaselt saadakse kinnituskiri, kus on näidatud maksimaalne hüvitatav kulu.
We should put in place a system of reimbursement direct from home funder to receiving hospital, either through a Central Clearing House to manage the cross-border, cross-currency, cross-system (Beveridge/Bismark) complications, or a system of voluntary prior notification, followed by a written confirmation of the maximum amount that will be paid.
Seejärel edastataks kinnituskiri raviteenust osutavasse haiglasse ja hüvitise maksab haiglale otse kindlustajariik.
That written confirmation could then be taken to the hospital of treatment and reimbursement would then be made directly to that hospital by the Member State of affiliation..
Tekib küsimus, kas Euroopa Kohtu otsus maksumusega seoses tähendab, et kindlustajariik võib olla kohustatud tasuma vaid ravi tegelikud kulud.
The question arises of whether the ECJ's ruling with regard to cost means a Member State of Affiliation can only be liable for the actual cost of treatment.
Ravipakett koos lisadega, näiteks sanatoorsed teenused või füsioteraapia, võib kokku maksta vähem, kui oleks läinud maksma ravi ainuüksi kodus.
A package of treatment, with extras such as convalescence or physiotherapy, could be offered at a total cost less than would have been paid for the treatment alone at home.
Kui selline pakett annab patsiendi tervisele lisakasu, näiteks vähendades haiguse kordumise tõenäosust, siis on see kindlasti hea ja seda tuleks tervitada, niivõrd kui kogu pakett jääb maksumuse piiresse, mis oleks makstud ravi korral koduriigis.
If such packages bring added health benefit to the patient, for example making relapse less likely, that must be good and should be welcomed, so long as the whole package is within the cost that would have been paid for treatment in the home country.
Liikmesriigid peaksid olema selles suhtes võimalikult paindlikud.
Member States should be as flexible as possible on this.
Tõenäoliselt suureneb tulevikus tervishoiumaaklerite arv, kes asuvad andma patsientidele sõltumatut nõu ravi- ja hoolduspakettide kohta nagu kindlustusmaakleridki, kes otsivad kliendi nimel parimaid pakkumisi kliendi vajaduste rahuldamiseks.
It is likely that we will see an increase in the number of ‘health brokers’ setting up to give patients independent advice on packages of treatment and care, in the same way as an insurance broker shops around on behalf of his client to find the best options to meet his or her needs.
Ilmselgelt peab iga liikmesriik ise otsustama oma kõnealuse valdkonna poliitika üle ja iga liikmesriik otsustab asjakohasel ajal ka selle üle, kas tervishoiumaakleri roll või koolitus vajab mingit regulatsiooni või eneseregulatsiooni.
Clearly it is for each Member State to decide its policy in this area and each Member State will in due course also have to decide whether the role or training of the health broker needs to be regulated or self-regulated in some way.
Samuti on tõenäoline, et mõnes riigis on välismaale siirdumise võimalus kättesaadav vaid siis, kui patsient on valmis koduriigi poolt tasutavale summale juurde maksma.
It is also likely that, in some countries, the option of going abroad will be only possible if the patient is prepared to top up the amount payable by the home country.
Selles pole iseenesest midagi halba.
There is nothing intrinsically wrong with that.
Pole vahet, kas patsiendid maksavad kohalikus haiglas mugavusvoodi eest või maksavad vanemad koolis oma lapse lisaõppe eest.
It is no different from patients paying for an amenity bed in a local hospital or to parents paying for extra tuition for their child at school.
Kuid see oleks vaid vabatahtlik võimalus.
But it will only be an option.
Patsientidele ei tohiks avaldada survet maksta rohkem ja ükski haigla ei peaks nõudma välismaistelt patsientidelt sama ravi eest suuremat tasu.
No pressure should be put on the patient to pay more and no hospital should charge more for foreign than domestic patients for the same treatment.
Eeldatakse, et seda võimalust ei hakka kasutama väga palju patsiente.
The expectation is that we shall not see large numbers of patients seeking to use this route.
Enamik inimesi eelistab ravi kodu lähedal, kus sõbrad ja pereliikmed saavad neid külastada.
Most people prefer to have treatment near their home, where friends and family can visit.
Kui vaja, siis siirduvad nad mujale oma koduriigi piires – ja mitte viimases järjekorras keele tõttu.
If necessary they will go elsewhere within their home country – not least because language.
Kui nad otsustavad minna välismaale, siis tõenäoliselt kasutavad nad esimese võimalusena reguleeritud korraldust, mis on juba kahe- ja kolmepoolselt kokku lepitud liikmesriikide, piirkondade või linnade vahel.
If they do decide to go abroad, they will probably opt first for the managed arrangements already well established bilaterally and trilaterally between Member States, regions or cities.
Kui nad siiski soovivad suuremat paindlikkust, näiteks seepärast, et nende perekond või sõbrad asuvad teises ELi osas, kus nad saavad pärast ravi sanatoorseid teenuseid kasutada, või sellepärast, et nad on kuulnud eriti heast haiglapersonalist või muust tervishoiu pakkujast –, siis on neil võimalik otsustada kasutada käesolevat piiriülese tervishoiuteenuse võimalust.
If they want more flexibility however – perhaps because of family or friends in another part of the EU, where they can stay to convalesce after treatment, or because they have heard of a particularly good hospital team or other healthcare provider – then they may choose to use this Cross Border Health opportunity.
Muidugi, kui liikmesriik soovib vältida, et tema kodanikud seda uut võimalust kasutavad, ning vältida sellega kaasnevat ressursside väljavoolu, siis tõstab ta oma tervishoiu ja ooteaegade standardeid, selleks et keegi ei tunneks vajadust mujale minna.
Of course, if a Member State wishes to avoid its citizens using this new opportunity and with it the outflow of resources, it will raise its standards of healthcare and waiting times, so that no one feels the need to go elsewhere.
Kui see tõmbab ligi patsiente välismaalt – võib-olla seepärast, et hooldus- ja raviteenused on odavamad, – siis tõmbab see riiki juurde ressursse, mille saab kõigi patsientide huvides tervishoidu tagasi suunata.
If it attracts patients from abroad – perhaps because its care and treatment are less expensive – it will attract resources into the country, which can be ploughed back into healthcare for the benefit of all patients.
Viie aasta pärast tuleks läbi vaadata senised kogemused seoses sisse- ja väljavooluga, selle senine mõju ja see, kas on vaja poliitikat rangemaks muuta või leevendada.
After five years we should review the experience of outflows and inflows to see what the impact has been and whether we need to relax or tighten the policy.
Teave on võtmetähtsusega ja kõigilt liikmesriikidelt oodatakse teabekeskuste (riiklikud kontaktpunktid) loomist, kus patsient ja tema meditsiinilised nõustajad saaksid teada, mis on kättesaadav, milliseid abikõlblikkuse kriteeriume kohaldatakse, millised menetlused on vaja läbida, millised on kehtivad menetlused kaebuste ja apellatsioonide esitamiseks ja millist toetust on võimalik saada reisikulude katteks.
Information will be key and each Member State will be expected to establish information centres (national contact points), where the patient and his or her medical advisers can find out what is available, whether eligibility criteria apply, what processes are necessary, what complaints and appeals procedures are in force and what help there may be with travel costs.
Selles kontekstis on oluline ka tundlik tervishoiustandardite teema.
The sensitive issue of healthcare standards is also relevant in this context.
Ilmselgelt, kui liikmesriik, aktsepteerides otseselt või kaudselt Euroopa Kohtu otsuseid, lubab oma kodanikel minna välismaale ravile, siis on tal oma kodanike suhtes hoolimise kohustus.
Clearly, if a Member State authorises, explicitly or implicitly by accepting the ECJ Judgements, its citizens to go abroad for treatment, it has a duty of care to its citizens.
Kindlasti peab riik soovima, et oleksid rakendatud vastastikused tagatised patsientide ohutuse kohta.
It will certainly want to have in place mutual assurances about patient safety.
Üks risk patsientide ohutusele võib tuleneda tervishoiu madalast kvaliteedist.
One risk to patient safety can result from poor quality healthcare.
Liikmesriigid vastutavad oma tervishoiuteenuste osutamise eest ja keegi ei tee ettepanekut, et Euroopa Liit kirjutaks selles osas standardid ette .
Member States are responsible for their healthcare delivery and no-one suggests the European Union should prescribe standards for this.
Mida liikmesriik, kus ravi toimub, saab teha ja peaks tegema, on tagada, et selliseid standardeid avalikult tutvustatakse .
What the Member State of Treatment can and should do is ensure that such standards are described publicly.
Kindlustajariigi kohus on tagada, et selle kodanikel on juurdepääs teabele, nii et patsiendid ja nende meditsiinilised nõustajad saaksid teada, milliseid standardeid oodata, kui nad otsustavad minna teise riiki.
The duty of the Member State of Affiliation is to ensure that its citizens have access to information, so that patients and their medical advisers can know what standards to expect, if they choose to go to another country.
Ei rohkem ega vähem.
No more; no less.
Üks teema, mis ettepanekus tõstatatakse, on küsimus retseptide vastastikusest tunnustamisest.
One issue raised by the proposal concerns the mutual recognition of prescriptions.
Selgelt on soovitav, et koduriigi apteek tunnustaks ja tegutseks teise riigi arsti väljaantud retsepti alusel.
Clearly it is desirable that a pharmacy in the home country should recognise and act upon a prescription issued by a doctor in another.
See nõuab juurdepääsu arstide registrile, kes on kvalifitseeritud ja õigustatud retsepte väljastama.
This will need access to a register of medical practitioners qualified and permitted to issue prescriptions.
Probleem on siiski sügavam.
The problem however goes deeper.
Üldiselt tunnistatakse, et liikmesriigid on pädevad otsustama, millised ravimid on kättesaadavad retsepti alusel.
It is broadly acknowledged that it is for member States to decide what drugs are available on prescription.
Seepärast, kui patsient läheb välismaale ja saab seal retsepti ravikuuri jaoks, siis peab patsient kas leppima sellega, mis on kättesaadav, või pöörduma tagasi ravi määranud riiki – või kasutama riskantset viisi hankida ravimid internetist.
If therefore a patient goes abroad and is prescribed a course of drugs that are not available in the home country, that patient will either have to make do with what is available or return to the treating country – or, riskily, obtain them over the internet.
Näib, et tasuks eelistada seda, et liikmesriigid nõustuksid osana lisaretseptide nimekirjast ravimitega, mis on määratud piiriülese ravi käigus piiriülese tervishoiuteenuse kontekstis.
It would seem to be preferable that member States should accept, as part of a supplementary prescription list, drugs prescribed as part of treatment within the Cross Border Health context.
Selle peavad otsustama liikmesriigid, kuid kui seda ei lahendata mõistlikult ja tundlikult, siis võib sellest saada tulevaste Euroopa Kohtu kohtuasjade teema.
That is a matter for Member States, but could be the source of future challenges to the ECJ, if not handled sensitively and sensibly.
Mõistus ja tundlikkus.
Sense and Sensitivity.
See olekski lühidalt käesoleva raporti sisu: mõistus ja tundlikkus; uus võimalus patsientidele; võimalus, mille kohta Euroopa Liit saab väita, et temast on kodanikele kasu olnud; selgus ja õiguskindlus; mitte ebavõrdsuse kaotamine kogu Euroopa või liikmesriikide tervishoius – see küsimus tuleb suunata otse vastavate liikmesriikide ministritele, vaid õiglus ja võrdsus võimaluste puhul; paindlikkus ja mitte bürokraatia; soov käsitleda küsimusi „kuidas teha” ja mitte küsimusi „miks me ei peaks tegema”.
And that, in a nutshell, is what this Report is about: sense and sensitivity; a new opportunity for patients; one in which the Europe Union can claim to have benefited it citizens; clarity and legal certainty; not solving the inequalities of healthcare across Europe or within Member States - that is a question to re-direct to the Ministers of respective Member States - but equity and equality of opportunity; flexibility and not bureaucracy; a willingness to look at the 'how shall we?' issues and not the 'why we should not' ones.
Üks on juba selge: järjest enam kodanikke saab teadlikuks selle poliitilise võimaluse lähenemisest.
One thing is already clear: increasing numbers of our citizens are becoming aware of the imminence of this policy opportunity.
Võib-olla nad ei kasutagi seda, kuid nad soovivad, et see oleks olemas.
They may not in the end use it, but they want it to be there.
Kõigi meie kolme institutsiooni ees seisev ülesanne on realiseerida see nii kiiresti kui võimalik.
The challenge to us in all three institutions is to put it in place as quickly as possible.
Teema: Ettepanek võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv patsiendiõiguste kohaldamise kohta piiriüleses tervishoius (KOM(2008)414)
Subject: Proposal for a Directive of the European Parliament and of the Council on the application of patients' rights in cross-border healthcare ( COM(2008)0414 ).
Austatud härra esimees
Dear Mr Chair,
Keskkonna-, rahvatervise- ja toiduohutuse komisjoni esimees palus oma 29. jaanuari 2009. aasta kirjas õiguskomisjonilt vastavalt kodukorra artiklile 35 arvamust eespool nimetatud ettepaneku õigusliku aluse kohta.
By letter of 29 January 2009, the Chair of the Committee on the Environment, Public Health and Food Safety has consulted the committee pursuant to Rule 35 of the Rules of Procedure on the legal basis for the above-mentioned proposal.
Keskkonnakomisjonis on esitatud muudatusettepanekud asendada õiguslik alus – EÜ asutamislepingu artikkel 95 – artikliga 152; artiklitega 16 ja 152; artiklitega 42, 152 ja 308; artiklitega 137 ja 152 või artiklitega 95 ja 152.
Amendments have been tabled in the Environment Committee to change the legal basis from Article 95 of the EC Treaty to Article 152; Articles 16 and 152; Articles 42, 152 and 308; Articles 137 and 152, or Articles 95 and 152.
Euroopa Kohtu kohtupraktika põhimõtetest lähtudes võiks seda küsimust analüüsida järgmiselt.
This question may be analysed as follows, starting from the principles set out in the case-law of the Court of Justice.
Nagu teada, peab igal ühenduse õigusaktil olema õiguslik alus, milles on sätestatud ühendusele antud pädevus ja osutatakse akti liigile, mida võib vastu võtta, ning vastuvõtu menetlusele.
As we know, every Community legislative act has to have a legal basis specifying the competences conferred on the Community and indicating the type of act that may be adopted and the procedure to be followed for its adoption.
Euroopa Kohus on oma 6. detsembri 2001. aasta arvamuses nr 2/00
In opinion No 2/00 of 6 December 2001
http://curia.europa.eu/jurisp/cgi-bin/form.pl?lang=en&newform=newform&jurcdj=jurcdj&docav=docav&alldocnorec=alldocnorec&docnoj=docnoj&docnoor=docnoor&typeord=ALL&docnodecision=docnodecision&allcommjo=allcommjo&affint=affint&affclose=affclose&numaff=2%2F00&ddatefs=&mdatefs=&ydatefs=&ddatefe=&mdatefe=&ydatefe=&nomusuel=&domaine=&mots=&resmax=100&Submit=Submit rahvusvahelise lepingu (täpsemalt Cartagena protokolli) sõlmimise õigusliku aluse kohta selgitanud:
http://curia.europa.eu/jurisp/cgi-bin/form.pl?lang=en&newform=newform&jurcdj=jurcdj&docav=docav&alldocnorec=alldocnorec&docnoj=docnoj&docnoor=docnoor&typeord=ALL&docnodecision=docnodecision&allcommjo=allcommjo&affint=affint&affclose=affclose&numaff=2%2F00&ddatefs=&mdatefs=&ydatefs=&ddatefe=&mdatefe=&ydatefe=&nomusuel=&domaine=&mots=&resmax=100&Submit=Submit on the choice of legal basis for the conclusion of an international agreement (specifically, the Cartagna Protocol), the Court of Justice put the matter clearly as follows:
„Sobiva õigusliku aluse valik on põhiseadusliku tähtsusega küsimus.
" The choice of the appropriate legal basis has constitutional significance .
Kuna ühendusel on ainult talle omistatud pädevus, siis peab ta seostama protokolli asutamislepingu sättega, mis annab talle volituse kiita heaks selline akt.
Since the Community has conferred powers only, it must tie the Protocol to a Treaty provision which empowers it to approve such a measure.
Väära õigusliku aluse kasutamine võib seega kaasa tuua sõlmimise otsuse enda kehtetuse ja sellest tulenevalt muuta kehtetuks ühenduse nõusoleku olla seotud lepinguga, millele ta alla kirjutas.
To proceed on an incorrect legal basis is therefore liable to invalidate the act concluding the agreement and so vitiate the Community's consent to be bound by the agreement it has signed.
Nii on see juhul, kui asutamisleping ei anna ühendusele piisavat pädevust , et ratifitseerida leping tervikuna, mistõttu tuleb uurida ühenduse ja liikmesriikide pädevuse jaotust kavandatava lepingu sõlmimiseks kolmandate riikidega, või ka juhul, kui sõlmimise otsuse sobiv õiguslik alus näeb ette teistsuguse menetluse õigusakti andmiseks kui see, mida ühenduse institutsioonid tegelikult järgisid.” (allajoonimine lisatud)
That is so in particular where the Treaty does not confer on the Community sufficient competence to ratify the agreement in its entirety, a situation which entails examining the allocation as between the Community and the Member States of the powers to conclude the agreement that is envisaged with non-member countries, or where the appropriate legal basis for the measure concluding the agreement lays down a legislative procedure different from that which has in fact been followed by the Community institutions. " (emphasis supplied)
Ühelt poolt osutab kohus õigusliku aluse valiku „põhiseaduslikule tähtsusele”, arvestades et ühendus ei kujuta endast üldise iseloomuga õiguslikku korda, vaid seda juhitakse volituste andmise põhimõtte alusel.
On the one hand, the Court points to the "constitutional significance" of the choice of legal basis given that the Community is not a legal order with general ends, but is governed by the principle of conferral of powers.