natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Järelemõtlemisaja kohaldamise kord
Arrangements for application of the cooling-off period
Üldine teave kindlustuspoliisi liigi suhtes kohaldatavate maksukorralduste kohta
General information on the tax arrangements applicable to the type of policy
Kindlustusvõtjate, kindlustatud isikute või lepingujärgsete soodustatud isikute lepingutega seotud kaebuste käsitlemise kord, sealhulgas vajaduse korral kaebustega tegeleva organi olemasolu, ilma et see piiraks õigust kohaldada kohtumenetlust
The arrangements for handling complaints concerning contracts by policy-holders, lives assured or beneficiaries under contracts including, where appropriate, the existence of a complaints body, without prejudice to the right to take legal proceedings
Lepingu suhtes kohaldatav õigus, kui pooltel ei ole vaba valikut, või kindlustaja soovitatav õigus, kui pooled võivad vabalt valida lepingu suhtes kohaldatava õiguse
Law applicable to the contract where the parties do not have a free choice or, where the parties are free to choose the law applicable, the law the assurer proposes to choose
B. Lepingu kehtivuse ajal
B. During the term of the contract
Lisaks kindlustuse üld- ja eritingimustele peab kindlustusvõtja kogu lepingu kehtivuse ajal saama järgmist teavet .
In addition to the policy conditions, both general and special, the policy-holder must receive the following information throughout the term of the contract.
Elukindlustusseltsi nime, õigusliku vormi või peakontori ja vajaduse korral lepingu sõlminud esinduse või filiaali aadressi muudatused
Any change in the name of the undertaking, its legal form or the address of its head office and, where appropriate, of the agency or branch which concluded the contract
Kogu punkti A alapuntides a4–a12 loetletud teave kindlustustingimuste muutumise või lepingu suhtes kohaldatava õiguse muutmise kohta
All the information listed in points (a) (4) to (a) (12) of A in the event of a change in the policy conditions or amendment of the law applicable to the contract
Igal aastal teave boonuste olukorra kohta
Every year, information on the state of bonuses
Ühendkuningriik võttis artikli 31 ja II lisa siseriiklikesse õigusaktidesse üle kindlustusseltside 1994. aasta (kolmandate kindlustusdirektiivide) eeskirjade kaudu.
The UK transposed Article 31 and Annex II into domestic legislation via the Insurance Companies (Third Insurance Directives) Regulations 1994.
Nende eeskirjade punktiga 40 lisatakse 1982. aasta kindlustusseltside seadusse 72 A jaotis ja lisa 2 E: Teave Ühendkuningriigi kindlustusandjate ja EÜ kindlustusseltside kindlustusvõtjatele.
Regulation 40 of these regulations inserts section 72A and Schedule 2E – Information for policyholders of UK insurers and EC companies - into the ICA 1982.
Lisa punktides 1 ja 2 nähakse ette teave, mis tuleb edastada enne pikaajalise kindlustusteenuste osutamise lepingute sõlmimist ja nende lepingute kehtivuse ajal, ning punktides 3 ja 4 nähakse ette teave, mis tuleb edastada enne üldiste kindlustusteenuste osutamise lepingute sõlmimist ja nende lepingute kehtivuse ajal.
Paragraphs 1 and 2 of the Schedule prescribe the information to be disclosed before and during contracts of long-term insurance, while paragraphs 3 and 4 prescribe the information to be disclosed before and during contracts of general insurance.
Kaubandus- ja tööstusministeerium andis välja usaldatavusnormatiivide täitmise juhised, mis näitavad kindlustusandjatele, milliste meetoditega on neil võimalik kõige paremini olla kooskõlas uute teabe esitamise nõuetega.
The DTI issued a Prudential Guidance Note that offers guidance to insurers as to the methods by which they may best comply with the new disclosure legislation.
Nimetatud juhiste sissejuhatuses sätestatakse selgelt, et juhiseid ei saa võtta kohustusliku sättena ning et kindlustusvõtjad peaksid kasutama kindlustusseltside 1994. aasta (kolmandate kindlustusdirektiivide) eeskirju ja asjaomaseid direktiive.
The preamble to this Guidance clearly states that it cannot be taken as an authoritative statement and that insurers should refer to the Regulations and the relevant Directives.
Lepingueelse teabe edastamise nõuded : lepingueelse teabe edastamise nõuete kohaldamise ulatus pikaajalise kindlustusteenuste osutamise lepingute suhtes määratletakse lisa punkti 1 alapunktides 1 ja 2.
Pre-contractual disclosure requirements : the scope of application of pre-contractual information requirements for long-term insurance contracts is defined by paragraph (1), sub paragraphs (1) and (2) of the Schedule.
Vastavalt nimetatud sätetele lepingueelse teabe edastamise nõudeid:
According to these provisions, pre-contractual disclosure requirements:
§ kohaldatakse Ühendkuningriigis või muus liikmesriigis asuva peakontori, kindlustusseltsi filiaali või Lloydi liikme kaudu otsese pikaajalise kindlustusteenuste osutamise lepingute suhtes, kui üks või mitu lepingu osapoolt on Ühendkuningriigi alalised residendid;
§ Apply to contracts of direct long-term insurance effected by a head office or branch of an insurance company or member of Lloyd’s situated in the UK or situated in a Member State other than the UK where one or more of the other parties to the contract is habitually resident in the UK
§ ei kohaldata lepingute suhtes, mis sisaldavad 1986. aasta finantsteenuste järelevalve asutuse seadusega määratletud investeerimisalast äritegevust, mida mõjutavad kindlustusseltsid, kes kõnealuse seaduse tähenduses on volitatud isikud.
§ Do not apply to contracts which constitute “investment business” , as defined by the FSA Act 1986, affected by companies which are authorised persons within the meaning of that Act.
Neid lepinguid korraldatakse SIB/LAUTRO teabe edastamise eeskirjadega.
These contracts are governed by the SIB/LAUTRO disclosure rules.
Lepingueelse teabe edastamise nõuded pikaajalise kindlustusteenuste osutamise jaoks, nagu sätestatud lisas 2 E, kordavad põhimõtteliselt II lisas olevaid nõudeid kahe erinevusega.
Pre-contractual disclosure requirements for long-term insurance as set out by Schedule 2E basically reiterate those included in Annex II with two relevant differences.
Esiteks nõutakse lisas, et avalikustataks mis tahes hüvitamis- või garantiikord, mis on kättesaadav juhul, kui kindlustusandja ei ole võimeline lepingu alusel oma kohustusi täitma.
Firstly, the Schedule requires the disclosure of “any compensation or guarantee arrangements which will be available if the insurer is unable to meet its liabilities under the contract”.
See on lisanõue, mida ei ole nimetatud direktiivi II lisas.
This is an additional requirement not listed by Annex II of the Directive.
Usaldatavusnormatiivide täitmise juhistes sätestatakse, et elukindlustusselts peaks minimaalselt esitama taotluse põhjal üksikasjaliku teabe hüvitamiskorra kohta, mida lepingu suhtes kohaldatakse.
The Prudential Guidance Note stipulates that, as a minimum, the assurance undertaking should provide on request detailed information as to the compensation arrangements that will apply to the contract.
Siiski märgitakse juhistes, et parim viis on edastada lühiülevaade kohaldatava hüvitamiskorra kohta ning taotluse põhjal täiendav teave.
However, the Guidance notes that the best practice is to provide a brief description of the compensation arrangements which will apply and that further information is available on request.
Teiseks nõutakse direktiivis teabe edastamiseks kasutatava keele suhtes, et teabe edastamine peab toimuma kohustuse liikmesriigi (st liikmesriigi, mille alaline kodanik kindlustusvõtja tavaliselt on) ametlikus keeles või, kui liikmesriigi õigus seda lubab ja kindlustusvõtja seda taotleb, võib teabe esitada muu liikmesriigi ametlikus keeles.
Secondly, in respect of the language to be used for disclosure, the Directive requires the disclosure to be in a language of the Member State of the commitment (i.e. where the policyholder is habitually resident) or, if the law of that Member State so permits and the policyholder so requests, it may be provided in the language of another Member State.
Siiski sätestatakse lisas 2 E, et teave tuleb edastada inglise keeles, välja arvatud juhul, kui teine lepingu osapool taotleb, et teave edastataks muu liikmesriigi kui Ühendkuningriigi ametlikus keeles.
However, Schedule 2E states that the information shall be furnished in English except when the other party to the contract requests that the information be disclosed in an official language of a Member State other than the UK .
See tähendab näiteks, et kui kindlustusvõtja on tavaliselt muu liikmesriigi kui Ühendkuningriigi alaline elanik ja kõnealuse liikmesriigi ametlik keel ei ole inglise keel, võib Ühendkuningriigi kindlustusselts täita teabe edastamise nõudeid, edastades asjaomasele kindlustusvõtjale teabe inglise keeles, välja arvatud juhul, kui kindlustusvõtja taotleb teabe edastamist oma päritoluliikmesriigi ametlikus keeles.
This means, for example, that if the policyholder is habitually resident in a Member State other than the UK whose official language is not English, the UK company can comply with the disclosure requirements by furnishing that policyholder with information in English unless the policyholder requests that the information be furnished in his own language.
Seega ei kohusta Ühendkuningriigi keele-eeskirjad kindlustusandjat edastama teavet muus kui inglise keeles, kuigi direktiivis nõutakse, et teave tuleb edastada kohustuse liikmesriigi (st liikmesriigi, mille alaline elanik kindlustusvõtja tavaliselt on) ametlikus keeles.
Thus, the UK language rules do not oblige the insurer to provide the information in a language other than English whereas the Directive requires the disclosure to be in the language of the Member State of the commitment (i.e. where the policyholder is habitually resident).
Lisaks täpsustatakse usaldatavusnormatiivide täitmise juhistes kavas olevaid teabe edastamise nõudeid.
In addition, the Prudential Guidance Note further specifies the disclosure requirements included in the schedule.
Näiteks nõude osas edastada teave arvutamise meetodi ja boonuste jaotamise kohta täpsustatakse juhistes, et kindlustusandja peab sätestama:
For instance, with respect to the requirement to disclose the method of calculation and distribution of bonuses, the Guidance Note specifies that the insurer should state:
§ kuidas ta jaotab boonuste maksmiseks paigutatud kasumiosa (näiteks hüvitiste suurenemise või kindlustusmaksete vähenemise korral);
§ how it distributes profits which are allocated for the payment of bonuses (for example, by an increase in benefits or a decrease in premiums)
§ kas makstakse välja vaid boonustest tulenevad suurenenud hüvitised (mis tahes korrigeerimise puhul) isegi siis, kui mõlemad lepingu osapooled lõpetavad lepingu varem;
§ whether increased benefits resulting from bonuses are only payable (subject to any adjustments) even if the contract is terminated early by either party to the contract
§ kas juhul, kui boonus suurendab hüvitisi, toimub suurendamine igal aastal või vaid siis, kui kindlustusraha hakatakse kindlustusvõtjale välja maksma;
§ where the bonus acts to increase benefits, whether increases are likely to be made each year or only when the policy monies become payable to the policyholder
§ aluse, mille põhjal boonused kindlustusvõtjatele määratakse (näiteks kindlustussumma, makstud kindlustusmaksed, olemasolevate boonuste väärtus);
§ the basis upon which bonuses are allotted to policyholders (for example, sum assured, premiums paid, value of existing bonuses)
§ kas kindlustuspoliiside vahel jagatakse võrdselt pikaajalise fondi kõik kasumid või vaid teatud osa nendest kasumitest, kuna teatud varad seotakse näiteks asjaomase lepingu liigiga nii, et kindlustusvõtjale jaotatud boonuseid piiratakse nendelt varadelt teenitud kasumiga.
§ whether policies share equitably in the distribution of all the profits of the long-term fund or only certain elements of these profits because, for example, certain assets are to be hypothecated to the type of contract concerned so that the bonuses distributed to the policyholder will be restricted to the profits earned on those assets.
Usaldatavusnormatiivide täitmise juhistes täpsustatakse, et kogu teave tuleb edastada kirjalikult enne lepingu sõlmimist.
The Prudential Guidance Note specifies that all the information must be disclosed in writing before the contract is entered into.
Lisaks täpsustatakse, et hea tavana peaksid kindlustusandjad teabe edastama müügiprotsessi alguses ja pärast toote tellimuse esitamist või kindlustusvõtja poolt ettepaneku vormi täitmist.
It goes on to specify that, as best practice, insurers should disclose the information early in the selling process and whenever a product recommendation is made or a proposal form completed by the policyholder.
Pideva teabe edastamise nõuded: pideva teabe edastamise nõuete kohaldamise ulatus pikaajalise kindlustusteenuste osutamise lepingute suhtes määratletakse lisa punkti 2 alapunktides 1 ja 2.
Ongoing disclosure requirements: the scope of application of ongoing disclosure requirements for long-term insurance contracts is defined by paragraph (2), sub paragraphs (1) and (2) of the Schedule.
Vastavalt kõnealustele sätetele kohaldatakse pideva lepingulise teabe edastamise nõudeid Ühendkuningriigis või muus liikmesriigis asuva peakontori, kindlustusseltsi filiaali või Lloydi liikme kaudu sõlmitud otsese pikaajalise kindlustusteenuste osutamise lepingute suhtes, kui üks või mitu lepingu osapoolt on Ühendkuningriigi alalised residendid.
According to these provisions, ongoing contractual disclosure requirements apply to contracts of direct long-term insurance entered into by a head office or branch of an insurance company or member of Lloyd’s situated in the UK or situated in a Member State other than the UK where one or more of the other parties to the contract is habitually resident in the UK.
Erinevalt lepingueelse teabe esitamise nõuetest kohaldatakse pideva teabe esitamise nõudeid kõigi pikaajalise kindlustusteenuste osutamise lepingute suhtes, olenemata sellest, kas need sisaldavad investeerimisalast äritegevust.
Unlike pre-contractual disclosure requirements, ongoing disclosure requirements apply to all kinds of contracts for direct long-term insurance, whether they have an investment component or not.
Kooskõlas direktiivi II lisaga viitavad pideva teabe edastamise nõuded pikaajaliste kindlustusseltside jaoks teabe edastamisele lepingu muudatuste ja boonuste seisukorra kohta.
In line with Annex II of the Directive, ongoing disclosure requirements for long-term insurance, as set out by Schedule 2E, refer to both disclosure of information on contract variations and on the state of bonuses.
Pideva teabe edastamise nõuete ulatus, vorm ja tähtaeg täpsustatakse usaldatavusnormatiivide juhistes, milles viidatakse SIB/LAUTRO eeskirjadele.
The extent, form and timing of the ongoing disclosure requirements are further specified by the Prudential Guidance Note, which refers to the SIB/LAUTRO rules.
SIB/LAUTRO eeskirjad, mis käsitlevad teabe edastamist lepingu muudatuste ja boonuste seisukorra kohta, on üksikasjalikumad kui direktiivis tehtud lühike viide.
The SIB/LAUTRO rules on disclosure of information relating to contract variations and on the state of bonuses is far more detailed than the succinct reference made by the Directive.
SIB/LAUTRO eeskirjades sätestatakse, et teavet boonuste kohta tuleb edastada vähemalt kord iga kalendriaasta jooksul ning et need peavad järgima ühte alljärgnevat vormi:
SIB/LAUTRO rules stipulate that bonus notices must be issued at least once in every calendar year and that they should take one of the following forms:
§ kliendispetsiifiline teatis, milles märgitakse konkreetsele kindlustusvõtjale määratud boonuse summa, või
§ a client-specific notice that indicates the amount of the bonus allotted to that policyholder, or
§ kliendispetsiifiline teatis, milles märgitakse investeerimise koguväärtus, sealhulgas iga määratud boonuse väärtus, ning boonuse määr ajaperioodil, millega boonus on seotud, või
§ a client-specific notice which indicates the total value of the investment, including the value of any bonus allotted, and the rate of bonus over the period of time to which the bonus notice relates, or
§ mittekliendispetsiifiline teatis, milles esitatakse piisav teave, et võimaldada kindlustusvõtjatel arvutada nendele määratud boonuste summa, ning milles näidatakse ära arvutamise meetod.
§ a non client-specific notice that provides sufficient information to enable policyholders to calculate the amount of bonus allotted to them and indicates the method for the calculation.
Niisuguse teatise võib esitada antud kindlustussummade boonuse väärtuste ja lepingu algusaastate tabeli kujul või näidates ära boonuse summa suhtena kindlustussummasse.
Such a notice could take the form of a table of values for the bonus for given sums assured and years of commencement of the contract or indicate the amount of the bonus as a proportion of the sum assured.
Kõnealune artikkel on lahutamatult seotud artikliga 28.
This article is inseparably linked to Article 28.
Antud juhtumi puhul seisneb küsimus selles, kas ELAS teavitas kindlustusvõtjaid lisaks algsele lepingueelsele teavitamisele nõuetekohaselt nende poliisitingimuste muudatuste kohta, näiteks seoses nende boonuste olukorra ajakohastamistega.
The issue in this instance is whether ELAS properly informed policyholders, in addition to the initial pre-contractual information, of changes to their policy conditions, for example concerning updates on the state of their bonuses.
Uurimise jätkamiseks on vaja kontrollida, kas ELAS täitis neid kohustusi tõepoolest sobivalt, ning juhul, kui ta seda ei teinud, milliseid meetmeid võttis, kui võttis, mõlemal juhul kindlustusteenuste osutamise reguleeriv asutus (Ühendkuningriigis, Iirimaal, Saksamaal jne).
To pursue this line of investigation, it is necessary to verify if ELAS did indeed adequately fulfil these obligations and, if it did not, what action, if any, was taken by the conduct of business regulator in each case (UK, Ireland, Germany, etc.).
Direktiivis nõutakse üksnes, et kindlustusvõtjat tuleb teavitada muuhulgas iga hüvitise ja valiku määratlemise ning arvutamise vahendite ja boonuste jaotamise kohta.
The Directive itself requires only that the policyholder must be informed, inter alia, of “the definition of each benefit and each option” and “the means of calculation and distribution of bonuses”.
Need nõuded ei ole piisavalt täpsed.
These requirements are not sufficiently specific.
On olemas olulised tõendid, mis lubavad väita, et alates 1998. aastast ei edastanud ELAS nõuetekohaselt teavet riskide kohta, mille tõid kaasa tagatud annuiteedimäärad tulevastele tagamata määradega kindlustusvõtjatele.
There is powerful evidence to suggest that, from 1998 onwards, ELAS did not adequately disclose the risk posed by guaranteed annuity rates to prospective policyholders with non-guaranteed rates.
Keeruline on teha selgeks, et see oli direktiivi rikkumine, kuid lihtne on teha selgeks, et kindlustusvõtjate heaolu tagamiseks tuleb parandada teabe esitamise nõudeid.
It is difficult to make the case that this was a breach of the Directive but easy to make the case that there is a need to enhance disclosure requirements for the benefit of policyholders.
Põhjalikumaks ülevaateks vt III osa reguleerimistegevuse kohta ja IV osa vaidlusküsimuste kohta.
For in-depth detail, see Part III on Regulatory Action and Part IV on Redress issues.
Teised kolmanda elukindlustusdirektiivi artiklid
Other articles of the 3LD
Artikkel 9 – Teises liikmesriigis asutatud filiaalide järelevalve (esimese elukindlustusdirektiivi artikkel 16 ja konsolideeritud direktiivi artikkel 11)
Article 9 - Supervision of branches established in another Member State (Articles 16 of 1LD and 11 of CD)
Kõnealuses artiklis antakse päritoluliikmesriigile õigus kontrollida kohapeal teises liikmesriigis asutatud filiaale, olles teavitanud sellest eelnevalt asukohaliikmesriigi pädevat asutust.
This article entitles the home Member State to carry on on-the-spot supervision of branches established in another Member State and previous notification to the competent authorities of the host Member State.
„Artikkel 16
'Article 16
Filiaali liikmesriik sätestab, et kui teises liikmesriigis tegevusloa saanud elukindlustusselts tegutseb filiaali kaudu, võivad päritoluliikmesriigi pädevad asutused pärast filiaali liikmesriigi pädevatele asutustele teatamist kontrollida kohapeal ise või nende poolt selleks määratud isikute vahendusel kindlustusseltsi finantsjärelevalve tagamiseks vajalikku teavet.
The Member State of the branch shall provide that, where an assurance undertaking authorized in another Member State carries on business through a branch, the competent authorities of the home Member State may, after having first informed the competent authorities of the Member State of the branch, carry out themselves, or through the intermediary of persons they appoint for that purpose, on-the-spot verification of the information necessary to ensure the financial supervision of the undertaking.
Selles kontrollimises võivad osaleda filiaali liikmesriigi ametiasutused .”
The authorities of the Member State of the branch may participate in that verification'.
Säte võeti Ühendkuningriigi õigusaktidesse üle kindlustusseltside 1994. aasta (kolmandate kindlustusdirektiivide) eeskirjade kaudu, millega lisatakse 1982. aasta kindlustusseltside seadusse lisa 2F.
This provision has been transposed into UK legislation by Regulation 45 of the Insurance Companies (Third Insurance Directives) Regulations 1994, which inserts Schedule 2F to the ICA 1982.
Lisa 2F punktidega 13 ja 14 muudetakse riigisekretärile 1982. aasta kindlustusseltside seaduse 44. jaotises antud volitust saada kindlustusseltsidelt teavet, kui seda volitust teostatakse EÜ kindlustusseltsi suhtes.
Paragraphs 13 and 14 of Schedule 2F modify the power of the Secretary of State to obtain information from insurance companies conferred by section 44 of the ICA 1982, when that power is exercised in respect of an EC company.
Seaduse 44. jaotises antakse riigisekretärile kahte liiki volitused: punktis 1 viidatakse volitusele nõuda kindlustusseltsilt riigisekretärile teabe esitamist konkreetsetel juhtudel; punkti 2 alapunktides a ja b ning punkti 4 alapunktis a viidatakse volitusele nõuda kindlustusseltsilt raamatupidamisregistrite või dokumentide esitamist, olenevalt taotlusest.
Section 44 of the Act confers the Secretary of State two types of power: subsection (1) refers to the power to require a company to furnish the Secretary of State with information about specified matters; subsections (2)(a), (2)(b) and (4)(a) refer to the power to require a company to produce books or papers as may be specified.
Volituse suhtes nõuda teavet teatavates küsimustes sätestatakse punkti 13 alapunktis 1, et riigisekretär võib kasutada nimetatud volitust EÜ kindlustusseltsi suhtes juhul, kui päritoluliikmesriigi järelevalveasutus on temalt seda nõudnud või kui riigisekretäri hinnangul on esitatav teave vajalik, et võimaldada tal oma järelevalvealaseid ülesandeid täita.
With respect to the power to require information about specified matters, paragraph 13(1) provides that the Secretary of State may exercise this power in respect of an EC company either if the supervisory authority of the home Member State has requested him to do so or if the Secretary of State considers that the information to be acquired is necessary to enable him to perform his supervisory functions.
Viimasel juhul on riigisekretäril teatud valikud selle volituse kasutamisel, mis ei sõltu päritoluliikmesriigi pädeva asutuse taotlusest.
In the latter circumstance, the Secretary of State enjoys some discretion in using this power, which is not subjected to a request from the competent authority of the home Member State .