natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1993 Turu jooksvad annuiteedimäärad langesid allapoole Equitable Life’i lubatud tagatud annuiteedimäära , tõstes seeläbi Equitable Life’i jaoks oluliselt tagatud annuiteedimääraga pensionide maksmise kulusid; rakendatakse diferentsitud väljamaksepoliitikat
1993 Market current annuity rates fell below the GAR annuity rates promised by ELAS , thereby raising substantially the cost to ELAS of providing GAR pensions; Differential Bonus Policy (DBP) applied
7.9.1998 Equitable Life kirjutab Denton Hallile, oma õigusnõustajale, paludes õigusalast nõu tagatud annuiteedimäära ja diferentsitud väljamaksepoliitika kohta;
7.9.1998 EL writes to Denton Hall, the Society's solicitors, seeking legal advice on the GAR and Differential Bonus Policy;
tagatud annuiteedimäär tuleb ametlikult päevakorda
GAR formally becomes an issue
Jaanuar 1999 Ühendkuningriigi kõrgemas kohtus algab Hymani protsess
Jan.1999 Hyman litigation is launched in the UK High Court
USA börsiindeks Standard & Poor’s langetab Equitable Life’i krediidireitingu AA-lt A+ negatiivse väljavaate peale
S&P downgrades EL's credit rating from AA to A+/watch negative
Vt WE-FILE22.
see WE-FILE22.
20.7.2000 Parlamendi ülemkoja otsus lõpetab Hymani protsessi
20.7.2000 House of Lords ruling ended the Hyman litigation
Tõendis WE-CONF21 kinnitatakse, et Equitable Life jätkas pärast nimetatud kuupäeva uute poliiside väljastamist, kuni ta lõpetas uute poliiside väljastamise 8. detsembril 2000.
WE-CONF21 confirms that EL continued to take in new business after this date until it closed down to new business on 8 December 2000.
Selle ajavahemiku üksikasju vt ka Penrose’i raporti (WE16) 18. peatükist.
For details on this period see also Chapter 18 of the Penrose report (WE16).
Tagatud annuiteedimäära probleemi paremaks mõistmiseks võib olla kasulik eristada erinevaid asjaomaseid kindlustusvõtjate rühmi:
For a better understanding of the GAR issue, it may be useful to identify different groups of policyholders involved:
– tagatud annuiteedimääraga kindlustusvõtjad, st need, kelle poliisil oli tagatud annuiteedi võimalus;
- GAR policyholders, i.e. those having a guaranteed annuity option on their policy
– tagamata annuiteedimääraga kindlustusvõtjad, st nimetatud võimaluseta poliiside omanikud;
- non-GAR policyholders, i.e. those holding policies lacking this option
– uued liitujad, st kindlustusvõtjad , kes ostsid Equitable Life’i poliisi pärast 1998. aasta 30. septembrit.
- Late-Joiners (LJ), i.e. policyholders who bought EL policies after 30 September 1998
Tagatud annuiteedimäära probleemini viivaid turujõude on põhjalikult uuritud ja selgelt määratletud: peamiselt on nad seotud Ühendkuningriigi intressimäärade kiire ja ootamatu langusega 1990. aastate alguses.
The market forces leading to the GAR problem have been extensively researched and clearly identified: they mainly relate to the rapid and unexpected fall in UK interest rates in the early 1990s.
Tõendis WE29 meenutatakse, kuidas 1993. aasta lõpus ja 1995. aastal langesid avaturu väärtuse määrad madalamale tagatud annuiteedimäärast ja on sellest ajast alates sellele alla jäänud.
WE29 recalls how "in late 1993 and in 1995, open market rates fell below GARS and have remained below ever since.
Lisaks ei korrigeeritud tagatud annuiteedimääraga pensionimaksete arvutamise aluseks olevat eeldatava eluea tabelit, hoolimata pärast selle fikseerimist toimunud suremuse vähenemisest, mis tõstis pensionide maksumust veelgi.
In addition, the assumptions concerning life expectancy used to determine the size of the GAR pension payments were not revised in the light of improvements in mortality that had taken place since they had been set, further raising the cost of the pensions.
Tollane juhatus ei arvestanud neid lisakulusid aastaboonuste määramisel ja kõigi liikmete poliiside väärtused (nii tagatud kui tagamata annuiteedimääraga) tõusid sama palju.
The Board at the time did not take these extra costs into account when it awarded annual bonuses and all members’ policy values (both GAR and non-GAR) increased at the same rate."
Taolist ebasoodsat turuliikumist korrigeeris juhatus tagatud annuiteedimääraga poliiside lisakulude kompenseerimiseks diferentsitud väljamaksete poliitika abil, mis võeti kasutusele 1993. aastal, arvates, et see jääb nende volituste piiresse
In an effort to correct this adverse market movement, " the Board corrected for the extra cost of the GARs through a ‘differential final bonus policy’ first introduced in 1993, which it considered was within the discretion it had
Küsimus on kaalutlusõiguses, millele Equitable Life’i juhtkond pretendeeris Equitable Life’i asutamislepingu ja põhikirja artikli 65 alusel. .
discretion power claimed by EL management under Art.65 of the Memorandum and Articles of Association of ELAS. .
Eesmärgiks oli kuulutada välja lõplikud boonused, mis tegid kogutulu ligilähedaselt võrdseks iga kindlustusvõtja mõttelise osaga kasumiosalusega fondis.
The intention was to declare final bonuses that made the value of total benefits broadly equal to each policyholder’s notional share of the with-profits fund ...
Need kindlustusvõtjad, kes otsustasid Equitable Life’ilt tagatud annuiteedimäära võimaluse vastuvõtmise kasuks, said madalamat lõplikku boonust kui kindlustusvõtjad, kes vaatamata tagatud annuiteedimäära võimalusele otsustasid võtta oma pensioniväljamakseid teisel kujul, kuid sel ajal valitseva madalaima turumääraga.
Those policyholders who elected to take the GAR option from ELAS received a lower final bonus than those policyholders who, despite having a GAR option, elected to take their pension benefits in a different form ... but at the lower market rate ruling at the time.
Juhatus arvas, et see strateegia oli õiguspärane; Ühendkuningriigi aktuaaride juhtorgan ja riigikassa kindlustusosakond nõustusid sellega.
The Board thought that this strategy was legal; the Institute of Actuaries and Treasury Insurance Directorate agreed."
Kindlustusvõtjate kaebuste tulemusena, võttes aluseks väited, et diferentsitud väljamaksete poliitika muudab tagatud annuiteedimäära võimaluse väärtusetuks, algatas Equitable Life probleemi lahendamiseks kõrgemas kohtus pretsedendi, mis sai tuntuks Hymani protsessina ja mis lõppes parlamendi ülemkoja otsusega 20. juulil 2000. aastal.
As a result of complaints from policyholders, who argued that the differential bonus policy rendered the GAR option valueless, EL initiated a legal ‘representative action’ in the High Court to resolve the issue, which became known as the 'Hyman litigation', ending with the final House of Lords ruling of 20 July 2000 .
Juhtum lõppes ülemkojas, mis otsustas, et Equitable Life ei tohi ühegi kindlustusvõtjate rühma suhtes, olgu need siis tagatud või tagamata annuiteedimääraga, kohaldada diferentsitud väljamaksete poliitikat.
"The case ended up in the House of Lords, which ruled that ELAS could not apply a differential bonus policy to any class of policyholder, whether GAR or non-GAR.
Neile tagatud annuiteedimääraga kindlustusvõtjatele, kes olid 1994. aasta jaanuari ja 2000. aasta 20. juuli vahel kasutanud tagatud annuiteedimäära, tuli maksta samasugust lõplikku boonust kui tagatud annuiteedimääraga kindlustusvõtjatele, kes ei olnud tagatud annuiteedimäära kasutanud, ja siis tuli tagatud annuiteedimäära kohaldada poliisi korrigeeritud lõppväärtusele.
Those GAR policyholders who had exercised their GAR option between January 1994 and 20 July 2000 had to be given the same final bonus as the GAR policyholders who had not taken the GAR option and then the GAR had to be applied to the revised terminal policy value.
Ülemkoda määras samuti otsustavalt, et tagatud annuiteedimäära kohustuste täitmise kulusid ei tohtinud tagatud annuiteedimääraga kindlustusvõtjate rühma kanda jätta.
Crucially the House of Lords also ruled that the cost of meeting the GAR liabilities could not be ‘ring fenced’ within the class of GAR policyholders."
Otsuse järgi arvutati Equitable Life’i kogukuluks 25% tagatud annuiteedimääraga poliiside väärtusest ehk 1,5 miljardit naelsterlingit
Following this ruling, the total cost to EL was estimated to be 25% of GAR policy values, or £1.5 billion
Kõnealune summa koosneb 200 miljonist naelsterlingist madalama tagatud annuiteedimääraga pensionide väljamaksete katmiseks 1994. aasta jaanuarist 20. juulini 2000 ja 1,3 miljardist naelsterlingist tulevaste puudujääkide korrigeerimiseks. .
this sum comprising £200m to cover the lower GAR pension payouts between January 1994 and 20 July 2000 and £1.3bn for correcting future shortfalls. .
See summa tuli võtta ühest kasumiosalusega fondist, mis oli investeerinud nii tagatud kui ka tagamata annuiteedimääraga sissemakseid.
This sum had to be taken from the single with-profits fund that invested both GAR and non-GAR premiums. "
Tõendis WE29 selgitatakse, et 20. juulil 2000. aastal esindas 25% kasumiosalusega fondist tagatud annuiteedimääraga kindlustusvõtjate nõudeid ja 75% sellest esindas tagamata annuiteedimääraga kindlustusvõtjate nõudeid.
On 20 July 2000 25% of the with-profits fund represented GAR policyholders’ claims and 75% non-GAR policyholders’ claims.
Tõendis WE-CONF2 rõhutatakse, kuidas tagatud annuiteedimäära probleemile lisandus tõsiasi, et ajalooliselt oli Equitable Life kasutanud boonuste suurendamise ja reservi mitteloomise poliitikat.
WE-CONF2 underlined how "the GAR problem was compounded by the fact that historically the Society had operated a policy of maximizing bonuses and not building up a reserve.
Equitable Life’i argumendiks oli, et majanduslikult nõuti ainult 50 miljoni naelsterlingi suurust reservi, tuginedes tõsiasjale, et ainult tühine osa tagatud annuiteedimääraga kindlustusvõtjatest kasutas tagatud annuiteedimäära võimalust.
The Society's argument was that commercially a reserve of only £50m was required, based on the fact that... only a trivial percentage of GAR policyholders exercised their GAR option.
Teoreetiliselt katmata jäävaks summaks arvestati 170 miljonit naelsterlingit.
The theoretical exposure was calculated at £170m."
Vt ka Bairdi raporti lõiget 4.15.3 (WE17).
see also para.4.15.3 of the Baird Report (WE17).
Tõendis tuletati meelde ka seda, et Equitable Life’i 1998. ja 1999. aasta kohustuslikud raamatupidamisaruanded sisaldasid 200 miljoni naelsterlingi suuruseid eraldisi kõigi täiendavate kohustuste tarbeks, mis võivad tekkida klientide tõttu, kes otsustavad oma poliisijärgset tagatud annuiteedimäära võimalust kasutada.
It also reminded that EL's statutory accounts for 1998 and 1999 included " provisions of £200m for 'any additional liabilities which may arise through clients choosing to exercise GAR options under their policies'.
Näib, et Equitable Life ei reageerinud turu arengutele: ta ei taganud mingit järjepidevat kaitset või katet tagatud annuiteedimäära kasutamise kasuks otsustavate klientide poliisidega seotud riskide vastu ega ka Hymani protsessi kaotamise puhuks.
It appears that EL failed to react to market developments by not providing any consistent hedging or cover against the risk of GAR optioned being taken or against defeat in the Hyman litigation.
1999. aastal võttis Equitable Life välja üle 700 miljoni naelsterlingi suuruse finantsedasikindlustuse, et katta koheseid väljamakseid, mida oleks tulnud teha tagatud annuiteedimäära kasutamise valiku korral, kuid seda edasikindlustust ei kavatsetud kunagi välja nõuda.
In 1999 EL took out a financial reinsurance over £700 million to cover immediate payments required on the exercise of GAR options, "but this reinsurance was never intended to be claimed on.
Tõendis WE-CONF-2 väidetakse, et edasikindlustus saanuks oma tingimuste kohaselt toimida ainult siis, kui Equitable Life’i boonusepoliitika oleks jäänud muutmatuks.
By its terms the reinsurance could only respond if the Society's bonus policy remained unchanged.
Niipea, kui diferentsitud väljamaksete poliitika oleks kuulutatud õigusevastaseks, oleks poliitika kehtetuks muutunud.
Once the differential bonus policy (DBP) was ruled to be unlawful, the policy would be void.
Teisisõnu – edasikindlustus ei käsitlenud küsimust, kui kulukas on Equitable Life’i jaoks tagada tulu tagatud annuiteedimääraga kindlustusvõtjatele, kui diferentsitud väljamaksete poliitika kuulutatakse õigustühiseks.
In other words, the reinsurance did not touch the question of the cost to the Society of providing benefits for GAR policyholders in the event the DBP being held unlawful. "
2c) Pretensioonid seoses reguleerivate asutuste ebapädevusega tagatud annuiteedimääraga seotud riski äratundmisel
2c) Claims of Regulators' incompetence in failing to recognize the GAR risk
Esitades tagatud annuiteedimäära probleemi tehnilise analüüsi, rõhutati tõendis WE58, et 1997. aastast 1998. aasta lõpuni langesid pikaajaliste võlakirjade intressid väga järsult, põhjustades äkilise tõusu, mille võrra kindlustusvõtjad olid seoses tagatud annuiteedimääraga poliisidega rikkamad (ja elukindlustusseltsid olid hädas).
Delivering a technical analysis of the GAR issue, WE58 highlighted how " between 1997 and end 1998, long gilt yields fell very sharply indeed, causing there to be a sharp increase in the extent to which policyholders were "in the money" (and life offices were in trouble) with regard to GARs.
Kui 1990. aastate alguses tagatud annuiteedimäära probleem Equitable Life’ini jõudis, otsustas Equitable Life (erinevalt enamikest konkurentidest) näiliselt reserve mitte moodustada, vaid lahendada probleem hoopis teisiti.
When, in the early 1990s, the GAR problem began to lap at Equitable's shores, the Society (unlike the generality of its competitors) seemingly decided not to make reserves, but chose to deal with the problem in an entirely different way ...
Equitable Life’i teguviis näib olevat tema märkimisväärse kapitali ülejäägi mittehoidmise poliitika tulemus.
Equitable's conduct would appear to have been the result of its philosophy of not holding substantial excess capital.
See on üsna lihtne: Equitable Life teadis, et ei saa endale lubada oma tagatud annuiteedilubaduste maksmist ja seetõttu püüdis luua oma boonusemäärade süsteemi nii, et tagatised oleksid väärtusetud.
Quite simply, the Society knew it could not afford to honour its guaranteed annuity promises and, accordingly, sought to construct its bonus rate regime so that the guarantees would be worthless."
Equitable Life’i õiglane karistus saabus sõltumatu finantsnõustaja hr Baylissi näol, kes, olles pensionikindlustuse spetsialist, aitas kaasa kuulduse levitamisele, et tema arvates oli Equitable Life oma pensionikindlustusvõtjaid ebaõiglaselt kohelnud, võltsides pensioni lõppväärtuseid ja annuiteedimäärasid, eesmärgiga jätta kindlustusvõtjad ilma nende tagatud annuiteedi võimaluse tegelikust väärtusest.
Equitable's Nemesis came in the form of an independent financial adviser, Mr Bayliss, who, being a specialist in the retirement annuity sector, was instrumental in spreading the word that Equitable, in his opinion, had been treating its pension policyholders unfairly by juggling pension maturity values and annuity rates so as to deprive policyholders of the true value of their guaranteed annuity options.
Hr Baylissi ja teiste selgitustöö viis protsessini, mille tulemusena Equitable Life lõpuks parlamendi ülemkojas kaotuse osaliseks sai.
The agitation of Mr Bayliss and others led to the litigation that eventually saw the Society defeated in the House of Lords.
Seega põhjustas Equitable Life’i näiliselt keerukas lähenemisviis ja tagatud annuiteedimäära probleemi kõrvaleheitmine midagi üsna triviaalset ja mitte rohkem kui 50 miljonit naelsterlingit maksva šoki kindlustusvõtjatele, kui nad kuulsid, et „50 miljoni naelsterlingi suurune pisiasi” oli tegelikult 1,5 miljardit naelsterlingit maksev parandamatu katastroof.
Thus, EL's seemingly sophisticated approach and its dismissal of the GAR issue as being relatively trivial and having an impact of no more than £50 million ... caused (policyholders) to be mightily concerned to learn that a "£50m bagatelle" was, in fact, a £1.5 billion terminal disaster. "
WE58, lk 7–10.
WE58, page 7-10.
Hr NASSIM täpsustas tõendis WE7 mitut väidetavat reguleerivate asutuste läbikukkumist Equitable Life’i poliisides peituvate riskide täieliku hindamise ja asjaomase sekkumise valdkonnas.
Mr. NASSIM specified in WE7 several alleged failures of regulators " to fully assess the risks inherent in Equitable Life's policies and to intervene accordingly :
– Alates 1973. aastast ei võtnud reguleerivad asutused midagi ette, kui Equitable Life ei teinud mingeid selgeid eraldisi oma üha enam domineeriva boonuse (lõpliku boonuse) heaks, ning ei hinnanud seda seisukohta realistlikust aspektist, mida kindlustusvõtjate põhjendatud ootuste asjakohane või mõistlik tõlgendamine oleks eeldanud.
- From 1973 onwards the regulators failed to react to ELAS making no explicit reservation for its increasingly dominant bonus form (terminal bonus), and did not examine the position from the realistic aspect required under a proper or reasonable interpretation of PRE;
– Vaatamata samal ajal teavitatud aktuaari kommentaarile jätsid reguleerivad asutused läbi vaatamata kindlustusmatemaatilise ja kindlustuspõhimõtte „With Profits Without Mystery” (Kasumiosalusest ilma saladusteta).
- Despite contemporary informed actuarial comment the regulators failed to scrutinise the “With Profits Without Mystery (WPWM)” actuarial and insurance paradigm.
Kui nad oleksid seda teinud, oleksid nad kindlasti avastanud, et oma olemuselt oli see ratsionaliseerimine mõeldud varade hajutamiseks ja kasumiosalusega fondi jätkamiseks perioodiliselt negatiivse tehnilise maksevõimetuse puhul.
Had they done so, they would necessarily have discovered that it was in essence a rationalisation for dispersal of its assets, and running a with-profits fund on an intermittently negative technical solvency gap.
Antud paradigma kohaselt ei olnud mõistlikku õiglast kindlustust ega tegelikku võimalust täita kindlustusvõtjate põhjendatud ootusi.
Under the WPWM paradigm there was no prudently equitable assurance, or real prospect of fulfilling policyholders’ reasonable expectations;
– 1987. aastast alates lubasid reguleerivad asutused kasumiosalusega fondil tegutseda peamiselt negatiivse maksevõimetuse seisundis, mis pigem tähendas olemasolevatele ja tulevastele kindlustusvõtjatele kohustust kui kasumit.
- From 1987 onwards the regulators allowed a with-profits fund to operate on a mostly negative technical solvency gap which betokened liability for present and future policyholders rather than profit;
– Reguleerivad asutused jätsid üldse hindamata Equitable Life’i era- ja juriidilisest isikust klientide huvide konflikti tagajärjed ja valitsuse kindlustusstatistika osakonna seisukoha Equitable Life’i soovitamisel riigiteenistujate institutsioonilise pensionikindlustuse pakkujana.
- The regulators generally failed to appreciate the effects of conflicts of interest between the Society’s private and corporate/institutional clients, and the GAD’s position in recommending the Society as a civil service institutional pension scheme provider".
Hr SLATER (WE34) väitis oma avalduses, et reguleerivad asutused ei suutnud enam kui kümne aasta jooksul täielikult mõista potentsiaalset ohtu, mis peitus Equitable Life’i tavas hääletada boonuste poolt, mis ületasid tegelikult saadud investeeringutulu ja sama pikka kohustuste väiksemana esitamise tava.
In his statement, Mr. SLATER (WE34) claimed that over more than a decade, the Regulators failed to fully acknowledge the potential danger of Equitable Life's practice of " voting bonuses in excess of the investment returns actually achieved and the similarly long history of understating liabilities ."
Ta ei säilitanud lubatud reservfondi.
It was not maintaining a promised reserve fund ...
Reguleeriv asutus oleks võinud püramiidskeemi olemasolu koos reservide puudumisega kergesti märgata ja võtta temalt direktiiviga nõutud korrigeerivaid meetmeid.
The regulator could easily have determined the existence of a pyramid scheme together with the absence of reserves and taken remedial action as required by the directive.
See oli hädavajalik, eriti kuna väljakuulutatud reservfondi olemasolu oli kogu ühenduses tähtsaimaks müügitingimuseks.
This was essential, particularly as the declared presence of a reserve fund was a key selling point throughout the Community."
Tõsiasi, et reguleerivad asutused ei tegutsenud Equitable Life’i sulgemise nimel ega kohustanud Equitable Life’i tegevust põhjalikult ümber korraldama, julgustas direktoreid mitte midagi tegema ja suurendas seega 16. juulil 2001. aastal kindlustusvõtjate kaotusi.
The fact that the regulators did not act to close down Equitable Life or enforce a substantial reconstruction encouraged the directors to do nothing and thus compounded the losses eventually suffered by those who held policies on 16 July 2001 ."
Tõendis H5 kinnitas hr BAYLISS, et pole kahtlust, et FSA uues reguleerivas korras ei olnud aruanded piisavad tegeliku olukorra ja neis fondides peituvate potentsiaalsete kohustuste väljaselgitamiseks.
In H5 Mr. BAYLISS stated that "there was no doubt that ... in the new regulatory regime of the FSA, the returns were not adequate in terms of explaining the true situation or potential liabilities that hid in those funds ...
Nad olid väga kaua uskunud Equitable Life’i juttu solventsusmarginaali kohta: senikaua kui toimub uus müük, on maksevõimega kõik korras.
They had been buying Equitable’s story on solvency margins for a very long time: as long as you are generating new sales to cope with it, then you are OK.
Kui uusi lepinguid on piisavalt palju, saab ta vahe täita.
If your new business is big enough, you can backfill the hole ...
Probleem seisnes selles, et reguleerivad asutused taipasid 1998. aastal, et tagatud annuiteedimääraga poliisidega on raskusi, ja nad ei teadnud, mida selles osas ette võtta.
The problem was that the regulators realised there was a problem with GARs in 1998 and they did not know what to do about it.
Mis puudutab sekkumise küsimust ja selle aega, siis reguleerivad asutused olid ombudsmani kaudu teadlikud kindlasti juba 1997. ja 1998. aastal, et see küsimus oli päevakorras.
As to the other question of intervention and when, the regulators were aware through the Ombudsman, certainly in 1997 and 1998, that this was an issue.
Dokumendid, mis ajakirjandusele saadeti, said nad kindlasti kätte 1998. aasta suvel, kui nad ei olnud neid juba varem saanud üksikklientidelt.
They had the documentation that we circulated to the press, certainly in the summer of 1998, if they had not had it earlier through individual clients sending it in ...
Hr BAYLISSi arvates oli neil sama probleem – nad tahtsid ja samas ei tahtnud sekkuda.
I think they had the same problem of wanting or not wanting to intervene."
Hr Bayliss pidi mõistma, et kui tema nõudmised täidetakse, siis Equitable Life’i mitte ainult ei suleta, vaid kui nende kohustused suurenevad 1,5 miljardi naelsterlingi võrra ja nende põhitoode hävitatakse, ei oleks Equitable Life’i enam mõtet päästa.
Mr.Bayliss must have realised that if his demands were met then not only would Equitable have been put out of business, but, by adding £1.5 billion to their liabilities and destroying their major product, the Society would not have been worth rescuing.
Ta pidi teadma, et kui Equitable Life tema nõudmised täidaks, peaks ta tegevuse lõpetama.
He must have known that if Equitable Life met his demands then they would be put out of business.
Ja kui Equitable Life’i põhitoode oleks olnud turustamiseks kõlbmatu, ei oleks ühelgi teisel seltsil mõtet seda üle võtta.
And as Equitable's main product was unmarketable, there was no point in any other company taking them over.
Equitable Life oli Ühendkuningriigi pensionikindlustuse valdkonnas suur ja edukas tegutseja ning ta mõistab väga hästi, miks teised elukindlustusseltsid oleksid tahtnud tema kadumist näha.
Equitable was a major and successful player in the UK pensions industry and I can well understand that other LifeCos would like to see them go ."