natgillin/translations-raw huggingface dataset:
25. oktoobri 2000. aasta resolutsioon (Olivier Duhameli raport lepingute põhiseaduseks vormistamise kohta), mis kinnitati 31. mai 2001. aasta otsusega (Méndez de Vigo / Seguro raport Nice'i lepingu hindamise ja Euroopa Liidu tuleviku kohta. idee kutsuda Euroopa Liidu põhiõiguste harta
Resolution of 25 October 2000 (report by Olivier Duhamel on the constitutionalisation of the Treaties), confirmed by the resolution of 31 May 2001 (Méndez de Vigo/Seguro report on the assessment of the Treaty of Nice and the future of the European Union). , on the basis of the precedent set when the Charter of Fundamental Rights of the European Union was drawn up
Idee võtta vastu selline harta, mis on moodustatud põhiseaduse eelnõu II osa järgi, esitas esimest korda Saksamaa oma eesistumisperioodil ning sai Kölnis 3. ja 4. juunil 1999 toimunud Euroopa Ülemkogu heakskiidu.
The idea of adopting such a Charter, which later became Part II of the Constitution, was first put forward by the German Council Presidency, which secured its acceptance by the Cologne European Council of 3 and 4 June 1999.
Ka harta koostamise meetod sätestati sellel Euroopa Ülemkogu kohtumisel ning seejärel täpsustati seda Tamperes 15. ja 16. oktoobril 1999 toimunud kohtumisel.
The method of drafting the Charter was also laid down at that European Council meeting, then clarified at the following meeting held in Tampere on 15 and 16 October 1999.
Otsustati moodustada „organ” – mida edaspidi nimetati „konvendiks” –, mis koondab Euroopa tuleviku konvendi nelja osa, kuid milles ei osale kandidaatriigid. koostamisel loodud pretsedendi alusel kokku konvent, kuhu kuuluvad liikmesriikide riigipeade ja valitsusjuhtide, liikmesriikide parlamentide, Euroopa Parlamendi ja Euroopa Komisjoni esindajad ning mille töös osalevad täisliikmetena taotlejariikide valitsuste ja parlamentide esindajad.
It was decided to establish a ‘body’ - subsequently termed ‘Convention’ - bringing together the four component parts of the Convention on the Future of Europe, but without the involvement of the applicant States. , the convening of a Convention comprising representatives of the Heads of State and Government of the Member States, the national parliaments and the European Parliament and the Commission and with the involvement, as full members, of representatives of the governments and parliaments of the applicant States.
Põhiõiguste harta konvent oli tõestanud, et selline organ suudab välja töötada eelnõu, mis võib saavutada riigipeade või valitsusjuhtide heakskiidu.
The Convention on the Charter of Fundamental Rights demonstrated that a body of this kind was able to prepare a draft text likely to secure the approval of the Heads of State or Government.
Konvendi avatus ja läbipaistvus ning selle debattide kvaliteet oli samuti konsensuse saavutamise püüdlustele kaasa aidanud, andes igale esindajale võimaluse esiteks väljendada oma seisukohti ja seejärel mõista teiste esindajate seisukohti.
The open and transparent nature of the Convention and the quality of its debates had also facilitated efforts to achieve a consensus by giving every representative the opportunity, first of all, to express his or her own views, and, subsequently, to understand those of the other representatives.
Sellele algatusele järgnes Euroopa Ülemkogu Laekeni istungil 14. ja 15. detsembril 2001 vastu võetud „Laekeni deklaratsiooni Euroopa Liidu tuleviku kohta”
The Laeken European Council of 14 and 15 December 2001, by adopting the 'Laeken declaration on the future of European Union'
Sellega tehti konvendile (president Valéry Giscard d’Estaing; asepresidendid Giuliano Amato ja Jean-Luc Dehaene) ülesandeks koostada põhiseaduse eelnõu, millega hakkab töötama järgmine VVK.
Thus, the Convention on the Future of Europe (chairman: Valéry Giscard d’Estaing; vice-chairmen: Giuliano Amato and Jean-Luc Dehaene) was given the task of drawing up a preliminary draft Constitution to serve as the basis for the work of the IGC which was to follow.
Euroopa tuleviku konvendi töö tulemus kinnitas, et selle meetodi valimine oli tark tegu, kuivõrd aasta ja neli kuud kestnud töö järel suutis konvent esitada konsensusel põhineva teksti, mille aluseks olid intensiivsed debatid, mis tuginesid samuti tihedale dialoogile kodanikuühiskonnaga.
The outcome of the Convention confirmed that the choice of this method had been a wise one, since it led to the presentation, after 16 months’ work, of a consensus-based text informed by intense debates which also drew on close dialogue with civil society.
Põhiseaduskomisjoni tegevuse kaudu avaldas parlament suurt mõju põhiseaduse lepingu eelnõule
For its part, Parliament, through the work of its Committee on Constitutional Affairs, exerted a major influence on the draft Constitutional Treaty
Kahjuks ei kulgenud ratifitseerimisprotsess ootuspäraselt: Prantsusmaa ja Madalmaade referendumite negatiivsed tulemused tingisid aga vajaduse probleem uuesti tõstatada.
Unfortunately, the ratification procedure took an unexpected turn: the ‘no’ votes in the referendums in France and the Netherlands forced a rethink.
2005. aasta juunis kokku tulnud Euroopa Ülemkogu kuulutas välja järelemõtlemisperioodi (vähemalt aastaks), mida peaks kasutama laialdaseks aruteluks kõikides liikmesriikides, mis hõlmaks „nii kodanikke, kodanikuühiskonda, sotsiaalpartnereid, liikmesriikide parlamente kui ka poliitilisi parteisid”.
The European Council held in June 2005 ordered a period of reflection, to last at least one year, which was to be used to enable a broad debate to be held in all the Member States 'involving citizens, civil society, social partners, national parliaments and political parties'.
Ka Euroopa institutsioone kutsuti samuti üles arutelus osalema.
The European institutions were also invited to make their contribution.
Vahepeal jätkusid ratifitseerimised, sealhulgas referendumi teel.
In the meantime, further ratifications have been carried out, some by means of referendums.
Parlament on täielikult täitnud oma kohustused kõnealuses valdkonnas.
For its part, Parliament has fulfilled all its responsibilities in this area.
Algusest peale on parlament toetanud süvendatud avaliku dialoogi algatamist Euroopa tasandil, et arutada Euroopa integratsiooni põhiküsimusi, ning lükanud tagasi igasugused katsed viia põhiseaduse lepingut ellu valikuliselt (n-ö „cherry picking”).
From the outset, it supported the idea of initiating an in-depth public debate at European level on the main issues at stake in the European integration process and rejected any attempt to push through the selective implementation of the Constitutional Treaty (cherry picking).
Parlament andis erilise panuse avalikku arutellu, algatades parlamentidevaheliste foorumite idee, et arutada Euroopa tuleviku võtmeküsimusi.
Parliament made its own particular contribution to the public debate by proposing that ‘interparliamentary forums’ should be held to discuss issues fundamental to the future of Europe.
Kuni 2007. aasta juuni Euroopa Ülemkogu kohtumiseni leidis aset kolm foorumit, seejärel otsustati kutsuda uuesti kokku VVK
A total of three forums were held in the period leading up to the June 2007 European Council at which the decision was taken to reconvene the IGC
Üks VVK toimus 3. ja 4. detsembril 2007, juba pärast Lissaboni lepingu kohta poliitilise kokkuleppe saavutamist. .
A fourth took place on 3 and 4 December 2007, after the political agreement on the Treaty of Lisbon had already been reached. .
Foorumid suurendasid Euroopa Liidu kodanike valitud esindajate seas veendumust, et probleemid, millele põhiseaduse leping vastust otsis, ei olnud põhiseaduse lepingu ratifitseerimise läbikukkumisega kadunud ning mõnel teistsugusel kujul on põhiseaduse lepingu institutsioonilised uuendused tervikuna üliolulised selleks, et Euroopa Liit suudaks vastata üha enam globaliseeruva maailma väljakutsetele.
These forums helped to strengthen, among the elected representatives of the citizens of all the Member States, the conviction that the problems to which the Constitutional Treaty was intended as a response had not simply disappeared following the failure of the ratification process and that, although perhaps in a different form, the institutional changes it incorporated were overall still vitally needed in order to enable the Union to address the challenges awaiting it in an ever more globalised world.
Saksamaa eesistumine tõi institutsioonidega seotud küsimused Euroopa Liidu päevakorda tagasi.
The German Presidency saw institutional issues return to the top of the Union agenda.
Menetlus ei rahuldanud loomulikult neid, kes olid kogenud konvendi dialoogi ja läbipaistvuse õhkkonda, millel oli olnud muuhulgas „nakkav” mõju 2004. aasta valitsustevahelisele konverentsile.
The procedure employed inevitably disappointed those who had experienced the atmosphere of dialogue and transparency which had marked the Convention, an atmosphere which had spilled over to the 2004 IGC, moreover.
Tõsiste edusammude nimel toimusid lepingute reformimise alased arutelud esialgu kahepoolsel tasandil, eesistujariigi ja iga liikmesriigi vahel.
In an effort to guarantee real chances of success, the discussions on the relaunching of the reform of the Treaties were initially held bilaterally, between the Presidency and each of the Member States.
Tuleb märkida, et parlament osales konsultatsioonides algusest peale „šerpade” tasandil
It should be noted that the EP was involved in the consultations from the outset through the work of the 'sherpas'
Ülesanne anti iga liikemsriigi, parlamendi ja komisjoni kahele esindajale, kes osalesid konsultatsioonidele eelnenud faasis.
Name given to the two representatives from each Member State and from the EP and the Commission who took part in this preparatory phase of the talks.
Parlamendi nn šerpad olid president Hans-Gert Pötteringi kabinetiülem Klaus Welle ning põhiseaduskomisjoni sekretariaadi liige José Luķs Pacheco. ning andis seega oma panuse eesistujariigi Saksamaa poolt 2007. aasta juunis Euroopa Ülemkogule esitatud mandaadi väljatöötamisse.
Parliament's 'sherpas' were Klaus Welle, the Head of President Hans-Gert Pöttering's Cabinet, and José Luís Pacheco, a member of the secretariat of the Committee on Constitutional Affairs. and was thus able to make its contribution to the drafting of the mandate which the German Presidency submitted to the June 2007 European Council.
Kuna kõnealune esindus moodustati parlamendi presidendi poolt ametisse nimetatud sekretariaadi tasandil, kehtestati vastavas komisjonis presidendi, põhiseaduskomisjoni esimehe ja poliitiliste rühmituste koordinaatorite vahel erakorraline teavitamise ja konsulteerimise menetlus.
Since those 'sherpas' were appointed directly by the President of Parliament from among the staff of the Secretariat, an ad hoc information/consultation procedure was established involving the President, the chairman of the Committee on Constitutional Affairs and the political group coordinators from that committee.
Tänu nendele ettevalmistustele sai 2007. aasta juunis toimunud Euroopa Ülemkogu kokku kutsuda uue VVK, et võtta aluslepingute reform uuesti käsile ning määratleda väga selged, täpsed ja üksikasjalikud volitused, mis võimaldasid eesistujariigil Portugalil VVK tööd tõhusalt ja kiiresti juhtida.
This preparatory work enabled the June 2007 European Council to convene a new IGC to resume the process of reforming the Treaties and also to lay down a very clear, precise and detailed remit, on the basis of which the Portuguese Presidency was able to conduct the proceedings of the IGC quickly and effectively.
Välisasjade nõukogu kohtumise aegu 23. juulil avatud VVK töötas põhimõtteliselt kahel tasandil: ministrite tasand, kus parlamenti esindas kolm liiget – Elmar Brok, Enrique Barón Crespo ja Andrew Duff –, ja õigusekspertide rühm, mille töö valmistas ette nõukogu õigusteenistus ning kus parlament ja komisjon olid samuti esindatud.
The IGC, which opened on 23 July 2007, at the meeting of the General Affairs Council, essentially operated on two levels: at ministerial level, with Parliament represented by three Members – Elmar Brok, Enrique Barón Crespo and Andrew Duff; and at the level of the group of legal experts, whose work had been prepared by the Council Legal Service and on which Parliament and the Commission were also represented.
Õigusekspertide rühma töö oli määrava tähtsusega, et VVK saavutaks kokkuleppe sedavõrd lühikese aja jooksul.
The work of the group of legal experts proved decisive in helping the IGC reach an agreement so quickly.
Teine lahendamata võtmeküsimus oli parlamendi koosseis alates 2009. aastal algavast ametiajast, mis hoolimata sellest, et küsimus ei tulenenud otseselt lepingust, oli saanud üheks peamiseks ohuks kokkuleppe saavutamisele, kuna Itaalia oli kategooriliselt vastu otsuse ettepanekule, mille parlament oli Euroopa Ülemkogu palvel välja töötanud.
The other key unresolved matter was the composition of the EP as from the parliamentary term starting in 2009, an issue which, although not deriving directly from the Treaty, had become one of the main obstacles to the conclusion of an agreement, since Italy was fiercely opposed to the proposal for a decision drawn up by the EP at the request of the European Council.
Teised lahtised küsimused – Ühendkuningriigi ja Iirimaa opt-out / opt-in endise kolmanda samba küsimustes, parlamendi rolli säilitamine asepresidendi / liidu välis- ja julgeolekupoliitika kõrge esindaja ametissenimetamisel jne – lahendati praktiliselt viimastel päevadel enne Euroopa Ülemkogu suures osas VVK ministrite tasandi kohtumisel 15. oktoobril Luxembourgis toimunud üldasjade nõukogu kohtumise aegu.
The other issues still under discussion – the British and Irish opt-outs/opt-ins on matters previously covered by the third pillar, the safeguarding of the EP's role in the appointment of the Vice-President/High Representative for Foreign Affairs and Security Policy, etc. – had practically all been dealt with in the final days leading up to the European Council, in particular at the meeting of the IGC at ministerial level held during the General Affairs Council which took place on 15 October 2007 in Luxembourg.
Nii jõudsid riigipead ja valitsusjuhid Lissabonis kiiresti kokkuleppele: reedel, 19. oktoobril 2007 kella ühe paiku öösel oli VVK lõppenud.
In Lisbon the Heads of State or Government were thus able to reach an agreement quickly: the IGC came to an end towards 01.00 on Friday, 19 October 2007.
Need on 13. detsembril 2007 Lissabonis allkirjastatud Lissaboni lepingu mõjud ja teened (või karuteened), mida analüüsime seletuskirja teises osas.
In the second part of this explanatory statement, we propose to consider the implications and the merits (or drawbacks) of the Treaty of Lisbon, which was officially signed on 13 December 2007 in Lisbon.
Mida toob kaasa uus leping võrreldes kehtivate aluslepingutega?
How does the new Treaty represent a step forward by comparison with the Treaties in force?
Lissaboni leping sisaldab olemasolevate aluslepingute mitmeid märkimisväärseid reforme ja parandusi.
The Treaty of Lisbon incorporates a large number of significant reforms and improvements to the current Treaties.
Muidugi on tegu kompromissiga, mis Euroopa Parlamendi silmis sisaldab teatud põhiseaduse lepingu elementide väljajätmist, teiste aspektide jõustumise edasilükkamist ja erimeetmeid, mis võeti vastu mõne liikmesriigi palvete rahuldamiseks.
It is, of course, a compromise and one which, in Parliament’s eyes, regrettably abandons some important provisions of the Constitution, delays the entry into force of other provisions and contains specific measures introduced to satisfy the demands of some Member States.
See oli poliitiline hind, mida tuli maksta väljumaks kriisiolukorrast, kuhu Prantsusmaa ja Madalmaade „ei” oli liidu viinud.
This was the political price to be paid in order to end the crisis into which the 'no' votes in the French and Dutch referendums had plunged the Union.
Tagasipöördumine aluslepingute traditsioonilise läbivaatamise juurde ja põhiseaduse ideest loobumine
The return to the traditional approach of revising Treaties and the abandonment of the idea of a Constitution
Tagasipöördumine aluslepingute traditsioonilise läbivaatamise juurde uue lepingu vastuvõtmise abil, millega muudetakse olemasolevaid ning pärast muutmist edasi kehtivaid aluslepinguid, tähendab põhiseadusest kui ühest konsolideeritud aluslepingust, mis asendaks täies ulatuses olemasolevaid aluslepinguid, loobumist.
The return to the traditional method of revising the Treaties, through the adoption of a new Treaty amending the current Treaties, which themselves remain in force, implies the abandonment of the Constitution as a single, consolidated Treaty which would replace the current Treaties in their entirety.
Seega ei ole enam tähtsust nii palju poleemikat tekitanud küsimusel, kas uus dokument on põhiseadus või alusleping.
As a result, the question which has proved so controversial, that of whether the document was really a Constitution or a Treaty, is no longer relevant.
Sellega väldime vale rõhuasetust: ei ole mingit kahtlust, et formaalselt on dokumendi näol tegu aluslepinguga, mis võetakse vastu ja ratifitseeritakse vastavalt aluslepingute läbivaatamise kohta kehtivatele eeskirjadele.
A sterile debate on an issue which is nothing more than a red herring has thus been avoided: there was never any doubt that, in formal terms, the document was a Treaty which would have to be adopted and ratified in accordance with the rules in force governing the revision of Treaties.
Muud võimalust ei ole.
There was no other possible procedure.
Kuid on tõsi, et oma olemuse ja sisu poolest kujutas põhiseaduse leping endast nähtavamat põhiseadust.
However, it is also true that, by virtue of its nature and substance, the Constitutional Treaty established a more recognisable ‘constitution’.
Traditsioonilise meetodi juurde tagasipöördumisega loobutakse põhiseaduse nimetusest ja lahendatakse poliitilise poleemika.
The return to the traditional method involves the abandonment of the very term 'Constitution', so that the controversy has been settled politically.
See lähenemisviis tähendab ka seda, et teksti ühtsus lõhutakse ja loobutakse loomast ühtset põhiseaduse olemusega teksti, mida peeti riikide põhiseadustega liiga sarnaseks ning Euroopa Liidu suhtes mittekohaldatavaks.
This approach also involves a splitting of the text and a rejection of the very idea of a single text of a constitutional nature, one which some regarded as being too close to State practice to be applicable to the Union.
Sellele vaatamata määratletakse uues lepingus väga selgelt Euroopa Liidu toimimise aluseks olevad väärtused, põhimõtted ja eesmärgid; selles kirjeldatakse liidu pädevust, sätestatakse ELi institutsioonid, tutvustatakse otsuste tegemise korda, nähakse ette õigusaktide vormid, määratletakse kodanike õigused ELis, sätestatakse lepingu läbivaatamist reguleerivad eeskirjad jms.
However, the new Treaty substantially clarifies the definition of the values, principles and objectives which guide the actions of the European Union (EU); it describes the Union’s competences; it lays down what institutions the EU will have, outlines its decision-making procedures, and stipulates what form its acts will take; it defines citizens' rights vis-à-vis the EU; it lays down the rules governing its own revision, etc.
Seega võib öelda, et Euroopa Liidu aluslepingud on teatud mõttes tema põhiseaduseks, kui tõlgendada sõna „põhiseadus” kitsalt materiaalses tähenduses.
In that respect, it could be said that the Treaties on which the Union is founded in some way establish its 'constitution', taking the word 'constitution' in its material sense.
Põhiseaduse roll on ju sätestada poliitilise terviku võimu teostamist reguleerivad tingimused ja selle piirangud ning tagada kodanike õigused, mida uus alusleping ka teeb.
After all, the role of a constitution is precisely that of laying down the conditions governing, and the limits to, the exercise of power in the context of a political entity and safeguarding citizens’ rights, something which the new Treaty does.
Kuid asjaolu, et kõnealuse materiaalse tähenduse ametlikustamisest loobuti, tähendab, et Euroopa Liidule ei soovitud anda põhiseadust ametlikus või pühalikus tähenduses, s.t kõige levinumas poliitilises tähenduses.
However, the very fact that the attempt to give that material concept practical form was rejected signifies that there was no desire to endow the Union with a ‘Constitution’ in the formal sense, i.e. the most commonly used political sense, of the term.
See on erinevus võrreldes põhiseaduse lepinguga.
This represents a difference by comparison with the Constitutional Treaty.
Tegelikult täitsid olemasolevad aluslepingud juba suuresti seda ülesannet: liidul on juba olemas põhiseadus, mis tulenes aluslepingutest, millega liit nagu mis tahes muu poliitiline üksus ellu kutsuti.
In fact, in the existing Treaties the Union effectively already has its 'Constitution', deriving from the Treaties which brought it into being, just like any other political entity.
Nende lepingute lihtsustamisega, nende struktuuri arusaadavuse parandamisega ja neile erilise ametliku staatuse andmisega on tehtud oluline samm selgema süsteemi poole, et muuta see läbipaistvamaks ja kodanikele paremini mõistetavaks.
By simplifying those Treaties, by giving them a more readily comprehensible structure, a vital step has been taken towards clarifying the system and making it more transparent and understandable for the public.
Kuid valitud meetod – alusleping, mis sisaldab kahe kehtiva aluslepingu muudatusi – muudab teksti kodanike jaoks loetamatuks.
However, the method chosen – a Treaty containing amendments to the two Treaties in force – makes the text unreadable for ordinary citizens.
Nüüd on vaja konsolideeritud versiooni.
A consolidated version is now a necessity.
Seega on selge, et liikmesriigid tahtsid kõrvaldada igasuguse, ka kõige alusetuma kartuse, et Euroopa Liidule põhiseaduse andmine tähendab sammu tsentraliseeritud „superriigi” loomise suunas, mis lööks liikmesriikidele vältimatult hingekella ja muudaks Euroopa Liidu olemust.
It is clear, therefore, that the Member States wanted to dispel any fear, however unfounded, that endowing the Union with a Constitution would represent the first step towards the creation of a centralised 'superstate' which would inevitably sound the death knell for national States and change the nature of the European Union.
Euroopa Parlament, kes algusest peale on võidelnud liidu „põhiseadustamise” poolt, on teadlik, et kõnealune kartus ei arvesta tegelikult põhiseaduse tähendusega, mille kohaselt põhiseadus on alusnorm, mis distsiplineerib võimu teostamist igas poliitilises üksuses (kui just ei soovita eitada liidu poliitilist olemust).
Parliament, which has been campaigning from the start of the process for the 'constitutionalisation' of the Union, is aware of the fact that this fear fails to take proper account of the significance of a constitution as a fundamental act governing the exercise of power in a political entity (unless the aim is to deny the 'political' nature of the Union).
Lisaks on mitmeid rahvusvahelisi organisatsioone, mille moodustamise akti nimetatakse õigusega põhiseaduseks, nende hulgas on Rahvusvaheline Tööorganisatsioon (ILO), Maailma Tervishoiuorganisatsioon (WHO) või Ülemaailmne Postiliit (UPU).
Moreover, there are many examples of international organisations whose constituent act is rightly termed a constitution, including the International Labour Organisation (ILO), the World Health Organisation (WHO), or the Universal Postal Union (UPU).
Kõnealusest käsitlusest lähtudes võib öelda, et põhiseadus pakub liikmesriikidele ja liidu kodanikele just ametlikku kaitset ühenduse tegevuse soovimatute arengusuundade eest.
Seen in this way, a 'constitution' could even be said to offer the Member States and Union citizens formal safeguards against unwelcome Union action.