natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ta ütleb lõpetuseks, et kindlustusvõtjad võiksid FOSi otsust vaadelda põhjendatult kui otsust, mille FSA FOSile dikteeris, ning kui otsust, millel on katastroofilised finantstagajärjed tuhandetele tavainimestele, kes tema otsust ootasid (WE 86
He concludes that " the decision [by the FOS] could reasonably be regarded by policyholders as one dictated to the FOS by the FSA and as one with disastrous financial consequences for thousands of ordinary people who were waiting upon his ruling " (WE 86
Lord NEILL rõhutab ka, et FOSi otsus ei olnud kooskõlas Penrose’i raporti avaldamise päeval esitatud väidetega ning hiljem kõnealusel ajal riigikassa finantssekretäri Ruth Kelly
Lord NEILL also emphasised that the FOS's decision was inconsistent with statements made on the day of the publication of the Penrose report and afterwards by the then Financial Secretary to the Treasury, Ruth Kelly
Ministeeriumi kinnituste osas FOSi kättesaadavuse kohta Penrose’i raportist tulenevate kaebuste käsitlemiseks vt WE 83, lk 25–29. poolt esitatud väitega, kes kinnitas parlamendiliikmetele korduvalt, et FOS oli valmis käsitlema Penrose’i raportil põhinevaid kaebusi ja et tal olid selleks vajalikud vahendid (WE 86
For ministerial statements concerning the availability of the FOS to handle complaints arising out of the Penrose report, see WE 83, pages 25-29. , who " repeatedly assured MPs that the FOS was standing ready to handle complaints based on the Penrose report and had the necessary resources to do so " (WE 86
Üldiselt tegi lord NEILL järeldused, et kindlustusvõtjad, kelle juhtumeid ta uuris, võiksid põhjendatult järeldada, et FOSi osutatud teenus ei küündinud standarditeni, mida neil oli õigus oodata (need olid standardid, mille teenistus oli ise välja kuulutanud ja mida ta oli reklaaminud).
Overall, Lord NEILL concluded in the following way: " The policyholders whose cases I have studied could reasonably conclude that the service provided by the Financial Ombudsman Service fell short of the standards which they were entitled to expect (these being the standards which the Service had itself proclaimed and advertised). ...
Kindlustusvõtjatel, kellel olid Penrose’iga seotud kaebused (mis puudutasid ülemääraste boonuste jaotamist ja maksmist) oli hea põhjus, et olla kohkunud nende nõuete tagasilükkamise tõttu peaombudsmani poolt, kaalumata nende asjaolusid, mis puudutab nii tema otsuse tegemise protsessi kui ka selle sisu (WE 83
Policyholders who had Penrose-related claims (concerning the allocation and payment of excessive bonuses) had good reason to be dismayed by the Chief Ombudsman's dismissal of their claims without considering their merits, both as regards the process by which he reached his decision and as to its content " (WE 83
Lehekülg 84. ).
Page 84. ).
Peaombudsman hr MERRICKS ütles oma esialgses vastuses lord NEILLi raportile (WE 87), et lord Neill uuris vaid 30 juhtumit 8000st, mille nad lõpetasid.
Chief Ombudsman Mr MERRICKS had the following to say in his initial reaction to Lord NEILL's report (WE 87): " Lord Neill examined only 30 cases of the 8,000 that we have completed.
Neid 30 juhtumit nõudis tegevusrühm, kes palus oma liikmetelt näiteid juhtumite kohta, mille tulemus oli nende arvates ebarahuldav.
These 30 cases were solicited by the Action Group which asked its members for instances where they believed they had had unsatisfactory outcomes.
Seega oli see täielikult ebasobiv näide mis tahes üldistuste tegemiseks.
This was therefore an entirely unrepresentative sample from which to draw any generalisations.
Nad võivad samamoodi osutada väga paljudele tarbijatele, kes on väljendanud tänu selle üle, kuidas nende kaebusi Equitable’i kohta käsitleti.
We could equally point to the very many consumers who have expressed gratitude for the way we have handled their complaints about Equitable. ...
Juhtumi puhul, kus väga paljud inimesed on kaotanud raha mitte oma süü tõttu, on alati neid, kes ei jää rahule, ning tõenäoliselt paisutavad ja moonutavad nad oma muret seoses avalike institutsioonidega, et tagada endale hüvitus mis tahes allikast.
In an episode in which very many people have lost money not through their own fault, there will always be those who remain dissatisfied, and they are likely to magnify and distort their concerns about public institutions in order to secure redress for themselves from whatever source they can.
Nad võivad olla isegi viidud kiusatusse, et esitada põhjendamatut kriitikat endale tähelepanu tõmbamiseks.
They may even be tempted to launch unjustified criticisms in order to draw attention to their plight.
Uurimiskomisjon sai hiljem teise FOSi vastuse, milles ta lükkas tagasi peamised punktid, mille lord Neill tõi välja oma arvamuses ja suulises tõendis (WE 90).
The committee later received another response by the FOS in which it " rejects the main points which Lord Neill made in his opinion and oral evidence " (WE 90).
Lisaks kritiseeris ta asjaolu, et lord Neill keeldus saamast FOSilt teavet või lubamast FOSil kommenteerida tema raporti tõsiasju enne selle avaldamist
Furthermore, it criticises the fact that " Lord Neill declined to receive information from FOS or to allow FOS to comment on the 'facts' in his report before it was published "
Selles küsimuses väidetakse lord Neilli raportis järgmist: „Mis puudutab FSAd ja FOSi, ei ole ma nende asutustega suhelnud, välja arvatud 11. jaanuaril 2007, kui peaombudsman kirjutas mulle, et pakkuda mulle abi FOSi menetluste mõistmisel või muude nende tööd puudutavate asjaolude puhul.
In this respect Lord Neill's report states the following: " As regards the FSA and the FOS, I have had no communications with these authorities save that on 11 January 2007 the Chief Ombudsman wrote to offer me any assistance I needed in understanding the procedures of the FOS or other aspects of the way they work.
Ma vastasin 18. jaanuaril 2007, tänades teda pakkumise eest, kuid öeldes, et eespool nimetatud teemade puhul ma abi ei vaja” (WE 83, lk 84 ja 85). ning väitis, et lord Neilli järeldused ja kriitika põhinevad valedel oletustel.
I replied on 18 January 2007 thanking him for his offer but saying that I needed no assistance on the topics mentioned " (WE 83, pages 84 and 85). and claims that Lord Neill's conclusions and criticisms are " based on false assumptions ".
FOS mainib kahte ebatäpset oletust kui näiteid
Two " incorrect assumptions " are mentioned by the FOS as examples
Lõikes 85 ütleb lord Neill: „on tõenäoline, et [peaombudsmanile] esitati [Penrose’i] raporti koopia kohe pärast seda, kui riigikassa oli selle saanud 23. detsembril 2003”.
" In paragraph 85 Lord Neill says - “it is likely that [the chief ombudsman] will have been supplied with a copy of the [Penrose] Report shortly after it came into the hands of the Treasury on 23 December 2003”.
Tegelikult ei näinud peaombudsman ega ükski FOSist Penrose’i raportit kuni 2004. aasta märtsini.
In fact, neither the chief ombudsman nor anyone at FOS saw the Penrose Report until March 2004.
Lõike 98 punktis 7 ütleb lord Neill, et peaombudsman ei teinud kaebuse esitajatele kättesaadavaks FSA „maxwelliseerimise nõuet lord Penrose’ile”, mille lord Neilli kinnituse kohaselt oli saanud peaombudsman.
In paragraph 98(7) Lord Neill says that the chief ombudsman failed to make available to complainants the FSA’s “Maxwellisation submission to Lord Penrose”, which Lord Neill assumed the chief ombudsman had received.
Võib siiski oletada, et kui kahte oletatavat viga ei oleks esinenud, ei oleks see muutnud oluliselt lord Neilli peamisi järeldusi.
It can be assumed, however, that if the two supposed errors had not occurred this would not have fundamentally altered Lord Neill's main conclusions.
FOS rõhutas samuti, et ta on täiesti sõltumatu ja et lord Neill ei esitanud vastupidist tõendavat teavet, kuna see puudus (WE 90).
The FOS also underlined that it is truly independent and that Lord Neill failed to produce evidence to the contrary, " because there is none " (WE 90).
Lõpuks tõi FOS välja, et kui ombudsmani protsess oleks olnud nii puudulik, nagu lord Neill ja EMAG valesti oletasid, oleks see olnud EMAGi jaoks põhjus algatada kohtulik läbivaatusmenetlus ning paluda kõrgemal kohtul ombudsmani otsuseid muuta.
Finally, the FOS pointed out that " if the ombudsman process had been as flawed as Lord Neill and EMAG have wrongly suggested, that would have been grounds for EMAG to take judicial review proceedings and ask the High Court to overturn the ombudsman’s decisions.
Kokkuvõttes näitab tõendusmaterjal, et mõned kindlustusvõtjad, kes väitsid, et neile müüdi poliise pahatahtlikult, said FOSilt hüvitust, ning teised seda ei saanud.
In summary, evidence shows that some policyholders who alleged that they were mis-sold policies were able to obtain redress through the FOS, while others were not.
On erinevad arvamused selle kohta, kas määratud hüvituse summad olid sobivad ja peegeldasid Equitable’i sündmuste tõttu kindlustusvõtjate poolt kannatatud kahjusid.
There are conflicting views about whether the amounts of compensation awarded were appropriate and just in that they reflected the real losses policyholders had suffered due to the events at Equitable.
Tundub, et FOS ei saanud või ei soovinud tagada kõigil juhtudel, et hüvitise summad arvutataks piisavalt läbipaistval viisil, et võimaldada kaebuse esitajatel neid kontrollida.
It appears that the FOS has not been able or willing to ensure in all cases that the amounts of compensation were calculated in a manner transparent enough to enable them to be verified by complainants.
FOSi otsus lükata asjaolusid kaalumata tagasi lord Penrose’i tulemustel põhinevad kaebused osutus märkimisväärseks lüngaks kohtulikus kaitses ning tõi nähtavale FOSi piirangud kaebustega tegelemisel, kui tema otsustel oleks võinud olla regulatiivne mõju.
The FOS's decision to dismiss, without considering their merits, complaints based on the findings of Lord Penrose revealed a significant gap in judicial protection and made apparent the limitations of the FOS, when dealing with complaints, where his adjudications might have regulatory implications.
Tõendid väidavad, et FOS ei teinud oma otsust, sõltumata Ühendkuningriigi reguleerivast asutusest, kes oli ilmselt väljendanud arvamust, et Penrose’i raport ei andnud põhjust eksitava müügiga seotud nõueteks.
Evidence suggests that the FOS did not take this decision independently from the UK regulator, who had apparently expressed the view that the Penrose report did not give rise to mis-selling claims.
On mitmeid tõendusmaterjale selle kohta, et kindlustusvõtjad olid otsuses sügavalt pettunud, eriti kuna neil oli lastud uskuda ministeeriumi kinnitusi, et FOS on võimeline käsitlema Penrose’i raportist tulenevaid kaebusi.
There is overwhelming evidence that policyholders were deeply disappointed by the decision, not least because they had been led to believe by ministerial statements that the FOS would be available to handle complaints arising out of the Penrose report.
FOSi otsuse tulemusena jäeti kõik kaebuse esitajad, kellel olid potentsiaalselt kehtivad kaebused seoses ülemääraste väljamaksetega, alternatiivita kulukast ja riskantsest kohtuvaidlusest.
As a consequence of the FOS's decision, a whole category of complainants who had potentially valid claims in relation to over-bonusing was left without alternative to costly and risky litigation.
Mõned tõendid lubavad oletada, et kaebustega tegelemisel FOS ei tuginenud üksnes oma otsustele iga kaebuse vastavate asjaolude kohta, vaid võttis arvesse ka muid poliisi eesmärke kui investorite kaitse.
There is some evidence to suggest that, in dealing with complaints, the FOS did not only base its decisions on the respective merits of each complaint but also took into account policy objectives other than investor protection.
Saadud tõendite alusel on selge, et FOS oli mures oma otsuste mõju pärast vastastikuse fondi allesjäänud kindlustusvõtjatele.
It is clear from the evidence received that the FOS has been concerned about the impact of its decisions on remaining policyholders of the mutual fund.
Tema otsused (kas kaebust käsitleda või mitte, kas kaebust toetada või mitte ning vajaduse korral hüvitise summa kohta) näivad olevat mõjutatud neist kaalutlustest.
Its decisions (on whether or not to consider a complaint, on whether or not to uphold a complaint and, if applicable, on the amount of compensation due) appear to have been influenced by these considerations.
Seega võisid eesmärki kaitsta üksikuid kindlustusvõtjaid sobivate heastamisvahendite määramise kaudu ohustada muud eesmärgid.
Hence, the objective of protecting individual policyholders by rewarding appropriate redress may have been compromised in some instances by competing objectives.
Lõpuks on selge tõend selle kohta, et paljud kaebuse esitajad ei olnud üldiselt rahul teenusega, mida FOS neile osutas, väites muuhulgas, et see väljendas poolehoidu ELASile.
Finally, there is strong evidence that a number of complainants were dissatisfied with the service provided to them by the FOS in general, claiming, among other things, that it displayed partial behaviour towards ELAS.
Näib olevat konsensus, et mõned kahju kandnud kindlustusvõtjad kannatasid mitmel viisil viivituste tõttu, mis esinesid FOSi poolt nende kaebuste käsitlemisel.
There seems to be consensus that some aggrieved policyholders have suffered in various ways from the delays, which occurred in the treatment of their complaints through the FOS.
Mõnedel juhtudel jäid kaebuse esitajad seetõttu hiljaks hagi esitamisega.
In some cases, complainants became time barred form taking legal action as a consequence.
Mis ka ei olnud viivituste põhjuseks, takistasid need kindlustusvõtjate jõupingutusi hüvituse saamiseks.
Whichever reason there was for the delays, they constituted an obstacle in policyholders' efforts to obtain redress.
Üldiselt, kuigi FOS määras hüvitusi piiratud arvule kindlustusvõtjatest, ei saa öelda, et FOS oleks üldiselt määranud sobivaid heastamisvahendeid nende Equitable Life’i kindlustusvõtjate kaebuste puhul, kes kannatasid Equitable Life’i kriisi tõttu ebaõigluse all.
Overall, although it awarded compensation to a limited number of policyholders, the FOS cannot be said, in general, to have constituted an appropriate means of redress for the grievances of those Equitable Life policyholders who suffered injustice as a consequence of Equitable Life's crisis.
Kuna on küsitav, kas FOS oleks olnud suuteline või tõepoolest sobiv institutsioon üldise lahenduse leidmiseks, jättis kohtuväliste alternatiivide puudumine paljud kannatanud kindlustusvõtjad täiesti ebasoodsasse olukorda.
While it is questionable whether the FOS would have the capacity, or indeed be the appropriate institution, to seek a generic solution, the lack of out-of-court alternatives left many aggrieved policyholders in an entirely unsatisfactory situation.
Kohtu poole pöördumine – tsiviilkohtumenetlused Ühendkuningriigi kohtutes
Judicial - civil proceedings before UK courts
Kindlustusvõtjatel oli võimalus esitada Equitable Life’i vastu kaebus Inglismaa kohtutele, eeldusel, et nad ei ole jäänud hiljaks Ühendkuningriigi piirangute seaduse alusel (vt allpool).
Policyholders had the possibility of pursuing the Society through the English courts, provided that they are not time barred under the UK Limitations Act (see below).
Lisaks nõuti neilt, et nad ei oleks seotud kompromisskavaga või muul viisil nõustunud Equitable Life’i pakkumisega, mis välistas kohtumenetluse algatamise.
Furthermore, they were required not to be covered by the Compromise Scheme or otherwise have accepted an offer of compensation from the Society that ruled out legal action.
Leheküljed 54–64. esitatakse Ühendkuningriigi õigusaktide ülevaade, millele võivad kindlustusvõtjad tugineda võimalike nõuete puhul ELASi vastu.
Pages 54 to 64. provides an overview of UK legislation, on which policyholders might base possible claims against ELAS.
Õigusliku raamistiku võib kokku võtta järgmiselt:
The legal background may be summarised as follows:
· Finantsteenuste 1986. aasta seaduse 62. jaotises sätestatakse tsiviilhagi esitamise õigus, kui investor on kannatanud kahju teatud eeskirjade rikkumise tõttu volitatud isiku poolt.
· Section 62 of the Financial Services Act 1986 provides a civil right of action where an investor has suffered loss as a result of a breach by an authorised person of certain rules.
Sel ajal oli Equitable volitatud LAUTRO poolt ja allus selle eeskirjadele.
At the material time, Equitable was authorised by LAUTRO and subject to its rules.
Tagamata annuiteedimääraga kindlustusvõtjal oleks olnud põhjust hagi esitamiseks, kui 1) LAUTRO eeskirjade alusel nõuti Equitable Life’ilt tagatud annuiteedimäära riski avaldamist tulevastele kindlustusvõtjatele, 2) Equitable Life ei avaldanud riski ning 3) kindlustusvõtja tugines varjamisele.
A non-GAR policyholder would have a cause of action if (1) under LAUTRO rules, the Society was required to disclose the existence of the GAR risk to prospective policyholders, (2) the Society failed to disclose the risk and (3) the policyholder relied on the non-disclosure.
Lõpuks 4) peab kindlustusvõtja näitama, et ta oleks loobunud Equitable Life’i poolt pakutud poliisidest, kui risk oleks avaldatud.
Finally (4), the policyholder must show that he or she would have declined to take the policy offered by Equitable Life if the risk had been disclosed.
Leheküljed 55 ja 60. kinnitatakse, et ELASilt nõuti LAUTRO eeskirjade alusel tagatud annuiteedimäära riski olemasolu avaldamist tulevastele kindlustusvõtjatele.
Pages 55 and 60. contends that " ELAS was required [under LAUTRO rules] to disclose the existence of the GAR risk to prospective policyholders ".
Lisaks väidetakse selles, et on väga vaieldav, et Equitable Life ei avaldanud riski, kuna Equitable Life’i poolt ringlusse lastud materjalides ei olnud selle kohta ühtegi konkreetset viidet.
It furthermore states that " it is highly arguable that the Society failed to disclose the risk since in material circulated by the Society, there was no specific reference to it ".
Peamine on selles kontekstis siiski määrata aeg, mil tagatud annuiteedimäära risk muutus oluliseks ja seega andis põhjust avaldamise kohustusele.
A key question, however, in this respect would be to determine the point in time when the GAR risk became material and therefore gave rise to an obligation to disclose.
Usaldusväärsuse ja põhjuslikkuse küsimusi oleks palju keerulisem arutada ning tõendamiskohustus lasuks kindlustusvõtjal (ES 3
Issues of reliance and causation would be more difficult to establish and the onus lies with the policyholder (ES 3
Leheküljed 54–60. ).
Pages 54 to 60. ).
· Tagamata annuiteedimääraga kindlustusvõtjal võiks samuti olla heastamisvahend eiramise puhul, mis tuleneks pettust käsitlevast 1967. aasta seadusest või tavaõigusest.
· A non-GAR policyholder could also have a remedy for misrepresentation arising under the Misrepresentation Act 1967 or under common law.
Equitable Life’i poliitikas ei olnud selgesõnalisi tingimusi, et tegeleda tagatud annuiteedimääraga poliiside olemasolu ja võimaliku mõjuga tagamata annuiteedimääraga kindlustusvõtjate sissetulekule.
The Society's policies did not have any express terms dealing with the existence and possible effect of the GAR policies on the returns of non-GAR policyholders.
Seega on neil kehtiv nõue vaid siis, kui Equitable Life on teinud kaudseid esitusi või andnud lubadusi tulevastele tagamata annuiteedimääraga kindlustusvõtjatele või, loetledes põhipunktide dokumendis selgesõnaliselt mitmed tegurid pealkirja all „Riskitegurid”, teeb Equitable Life kaudse esituse, et ühtegi teist riski ei eksisteeri, või väära esitamise ja hooletu nõustamise eest Hedlay Byrne v Helleri tavaõiguse eeskirja alusel [1964) AC 465 (ES 3
Hence, they may only have a valid claim " if the Society had made any implied representations or promises to prospective non-GAR policyholders or by listing expressly a number of factors under the heading 'Risk Factors' in the key features document, the Society is taken to make an implied representation that no other risks existed or for a negligent misstatement and advice under the common law rule of Hedley Byrne v. Heller [1964] AC 465 " (ES 3
Lehekülg 61. ).
Page 61. ).
· Lisaks võib tagamata annuiteedimääraga kindlustusvõtjal olla lepinguline nõue Equitable Life’i vastu, kui võib väita, et anti kaudne lepinguline lubadus või garantii, et puuduvad edasised avalikustamist nõudvad faktid lisaks neile, mis sisalduvad põhipunktide dokumendis, st kui Equitable Life’il lasus lepinguline kohustus avaldada tagatud annuiteedimääraga seotud risk.
· Furthermore, a non-GAR policy holder might have a contractual claim against the Society if it could be said that there was an implied contractual promise or warranty that there are no further facts to disclose other than those contained in the Key Features document, i.e. if there was a contractual duty on the part of the Society to disclose the GAR risk. "
Selline lepinguline kohustus siiski väidetavalt puudus.
Such a contractual duty however does not appear to exist.
Seda ei olnud selgesõnaliselt sätestatud ning samuti ei saanud seda käsitleda kui kaudset tingimust või garantiid.
It is not expressly laid down nor may be established as an implied term or warranty.
Põhipunktide dokumendis sisalduv teave ja esitus ei moodustanud osa poliisist.
The information and representation contained in the Key Features document do not form part of the policy.
Selles tehtud kinnitused ei olnud osapoolte poolt mõeldud olema Equitable Life’i antud lepingulisteks kohustusteks (ES 3
The statements made therein are not intended by the parties to be contractual promises given by the Society " (ES 3
Lehekülg 62. ).
Page 62. ).
Kokkuvõttes seega võib tagamata annuiteedimääraga kindlustusvõtja esitada Equitable’i vastu nõude finantsteenuste 1986. aasta seaduse 62. jaotise alusel või väära esitamise või hooletu nõustamise eest, vastavalt tõendile ES 3
In summary, therefore, " a non-GAR policyholder may have a claim against Equitable under section 62 of the Financial Services Act 1986 or for misrepresentation or for negligent advice " according to ES 3
Lehekülg 17. .
Page 17. . "
Seevastu üldiselt olnuks keeruline saavutada edu lepingulises kohtuvaidluses (ES 3
By contrast, in general, an action in contract would be difficult to succeed " (ES 3
Nagu rõhutatud tõendis ES 3
As outlined in ES 3
Nimetatud aegumistähtaega kohaldatakse nõuetele finantsteenuste seaduse 62. jaotise ja pettust käsitleva 1967. aasta seaduse 2. jaotise lõike 1 alusel.
This limitation period applies to claims under section 62 FSA and section 2(1) of the Misrepresentation Act 1967.
Hagi aluseks on see, kui kindlustusvõtja kannab esimesena kahju.
The cause of action arises where a policyholder first sustains loss.
Aegumistähtaeg hagi puhul hooletuse vastu tavaõiguses (hooletu nõustamine või väär esitamine) on kuus aastat alates hagi aluse tekkimisest või kui hiljem, kolm aastat kuupäevast, mil kaebuse esitajal oli esimest korda nii nõutavad teadmised kahjude tõttu hagi esitamiseks asjaomase kahju suhtes kui ka õigus niisugust hagi esitada.
An action in negligence in common law (negligent advice or misstatement) is six years from when the cause of action accrued or, if later, three years from the date on which the plaintiff first had both the knowledge required for bringing an action for damages in respect of the relevant damage and a right to bring such an action.
Equitable Life’i puhul tuleb märkida, et veidi pärast Penrose’i raporti avaldamist nõudis Equitable Life lisaaega oma vastuse koostamiseks teatud raportist tulenevatele kaebustele.
In relation to Equitable Life it is to be noted that, shortly after the Penrose Report was published, the Society sought extra time to prepare its response to certain complaints arising out of it.
Seetõttu väljastas FSA 10. mail 2004 garantii, mis vabastas Equitable Life’i vajadusest uurida kaebusi tekkivate küsimuste kohta FSA eeskirjade alusel kohaldatava standardse ajakava piires.
For this reason, on 10 May 2004, the FSA issued a waiver dispensing Equitable Life from the need to investigate complaints about the matters arising within the standard timescale applicable under FSA rules.