natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Kliimamuutus mõjutab Arktikat rohkem kui maailma teisi piirkondi.
Its effects are of a larger scale than in other regions of the world.
Samal ajal avaldavad siinsed muutused mõju ka muudele piirkondadele, ühelt poolt merevee taseme tõusu ja teiselt poolt naaberpiirkondade kliimale avalduvate tagajärgede tõttu.
At the same time, those changes are affecting other regions of the world, through rising sea levels on the one and consequences for adjacent regional climates on the other hand.
Seetõttu ei ole Euroopal, olles saastuse ja kasvuhoonegaaside heitkoguste üks peamiseid allikaid, Arktika vastu mitte üksnes teatav vastutus, vaid ka eriline huvi, sest tal tuleb tegeleda kõigi sealsete muutuste tagajärgedega, mis ulatuvad keskkonna ja kliimamuutuse probleemidest kuni laevateede geopoliitika ja ressursside varustuskindluseni.
Thus Europe does not only bear a certain responsibility, being one of the main contributors to pollution and green house gas emissions, but also has a particular interest in the Arctic, since it will have to deal with the consequences of the changes taking place there from environmental and climate change issues to the geopolitics of shipping routes and security of supply of resources.
Põhjused, miks EL vajab säästvat ja ühtset Arktika poliitikat
Why the EU needs a sustainable and coherent Arctic Policy
ELi liikmesriikidest kuuluvad praegu Arktika Nõukogusse kolm riiki, kusjuures ka Island on esitanud taotluse saada ELi liikmeks.
Three of the EU Member States are also Members of the Arctic Council, while Iceland applied for membership in the EU.
Lisaks on Norra ja Island tihedalt seotud ELi poliitikatega Euroopa Majanduspiirkonna lepingu kaudu, ning ELil on partnerlusleping ka Gröönimaaga, kes ei kuulu Euroopa Liitu.
In addition Norway and Iceland are interlinked closely with EU policies trough the EEA agreement, and the EU also has a Partnership agreement with Greenland, which is not part of the EU.
Kuigi Euroopa Liidul puudub rannajoon Põhja-Jäämerega, on ELil juba praegu mitmes Arktikaga seotud valdkonnas oluline roll.
In spite of not having an Arctic coast line, the EU already is an Arctic player in a number of relevant fields
Põhjalik ülevaade ELi õiguslikust pädevusest Arktika küsimustes ja üksikasjalik sektoripõhine hinnang leidub Euroopa Parlamendi tellitud uurimuses: Timo Koivurova jt ‘EU Competences affecting the Arctic’. .
For a comprehensive overview of legal competences of the EU with regard to the Arctic and for a detailed sectoral assessment: Timo Koivurova et al., ‘EU Competences affecting the Arctic’, study commissioned by the EP. .
Lähemalt vaadates on Arktikal suur tähendus väga mitmel põhjusel.
Taking a closer look, the Arctic will be of major importance for a number of reasons.
Kliimamuutus on põhiline muutuste käivitaja nii Arktikas kui ka mujal.
Climate change is the main driver of change in the Arctic as elsewhere.
Üldiselt valitseb seisukoht, et Arktika on piirkond, mida kliimamuutus ning tööstuslikest või arenenud piirkondadest pärinev saaste mõjutavad esimesena ja kõige tõsisemalt.
It is commonly agreed, that the Arctic is a region that is affected earlier and more heavily by climate change and pollution originating in the industrialised or developing parts of the world.
Selle probleemiga tuleb tegeleda ülemaailmsel tasandil, kuna selle põhjused asuvad väljaspool Arktikat, kuid tagajärjed mõjutavad kogu maailma.
This question needs to be dealt with on a global level, since its causes lie outside the Arctic and in turn will also affect the whole globe.
Euroopa Liit on rahvusvahelises kontekstis juba praegu esirinnas teadustegevuses ning keskkonna- ja kliimamuutuste poliitikas, ning see tendents jätkub.
The EU is already a frontrunner in research and in environmental and climate change policies in the international context and will continue to be so.
Hoolimata võitlusest kliimamuutuse vastu peab EL tunnistama vajadust kohaneda vältimatute muutustega ning hinnata ratsionaalselt nendega kaasnevaid riske, ohtusid, väljakutseid ja võimalusi.
Notwithstanding the fight against climate change, the EU must acknowledge the need to adapt to the unavoidable changes as well as have a rational assessment of the risks, threats, challenges and opportunities those changes entail.
Maailma kasvav elanikkond nõuab olemasolevate ja vajalike ressursside säästlikku ja vastutustundlikku majandamist.
A growing world population will demand the sustainable and responsible management of the resources available and needed.
See kehtib nii elusressursside, näiteks kalade, mis aitavad lahendada maailma elanikkonna toitmise probleemi, kuid ka eluta ressursside, näiteks gaasi, nafta ja mineraalide kohta.
This will be true with regard to living resources like fish that will contribute to feeding the world population, but also with respect to non living resources like gas and oil or minerals.
Selles mõttes on väär käsitleda Arktikat kui vaid kaitset vajavat ürgset ja puutumatut piirkonda.
In that respect the perception of the Arctic as a pristine and untouched place that solely needs to be preserved is not correct.
Erinevalt Antarktikast on Arktika asustatud ning seal on olemas pikk ressursside kasutusele võtmise traditsioon.
The Arctic, unlike the Antarctic is inhabited and has a tradition of making use of its resources.
Eelkõige Põhja põlisrahvastel on nende ressursside säästlikul kasutamisel pikk ajalugu ja nad tõrjuvad selgesõnaliselt tagasi idee „muuseumis elamisest”, väljendades pigem soovi majanduslikuks arenguks.
In particular the indigenous people of the north have a long history of sustainable use of those resources and explicitly reject the idea of ‘living in a museum’ but rather express their will to develop.
Kuna uute majanduste esilekerkimine toob kaasa kasvava vajaduse ressursside, energia ja mineraalide järele, on ELil loomulik huvi tagada Euroopa elanikkonnale ja tööstusele ressursside ja energia varustuskindlus.
Since the rise of new economies is resulting in an increasing need for resources, energy and minerals, the EU has a natural interest in ensuring security of supply of resources and energy needed for the population and industries in Europe.
Mõned Arktikas asuvad partnerid on juba praegu olulised Euroopa varustajad energia, toorme ning kalaga.
Some partners in the Arctic are already today major contributors when it comes to the supply of energy, raw materials and also fish for Europe.
Ressursside vaheldusrikkust, taastuvenergiat tuule- või laineenergia kujul ning Arktika biosfääri hindamatut mitmekesisust on võimalik säilitada ja edasi arendada vaid kasutades terviklikku ja säästvat ökosüsteemil põhineval lähenemisviisi, mis on visandatud ELi integreeritud merenduspoliitikas või näiteks Norra integreeritud haldamiskavades Barentsi mere jaoks.
The great variety of resources, the potential for renewable energy produced by wind or waves and the invaluable diversity of the Arctic biosphere can only be developed and protected in a holistic and sustainable ecosystem-based-approach as sketched in the EU’s Integrated Maritime Policy or in the integrated management plans for example by Norway in the Barents Sea.
Kuna järelejäänud süsivesinikuvarudest asub hinnanguliselt üks viiendik Arktikas, võib nendel varudel olla eriline tähtsus Euroopa Liidu jaoks, kuni on saavutatud eesmärk minna üle süsinikuvaesele majandusele.
Since it is estimated that about a fifth of the remaining hydrocarbon resources are to be found in the Arctic these resources might be of particular importance to the EU until the goal of a low carbon economy will be achieved.
Konkreetselt maagaasil/veeldatud maagaasil on kõikidest traditsioonilistest energialiikidest kõige väiksem CO 2 -heide, mistõttu võikski see moodustada energiaallikate valikus peamise osa ning aidata nii üle minna süsinikuvaesele majandusele
In particular natural gas or LNG has the lowest CO2 emission of all traditional energy forms and could provide a major part in the energy mix and thus function as a bridge into a low carbon economy.
Ülevaate Arktika ressursside hindamisest saab Euroopa Parlamendi tellitud uuringust: Valur Ingimundarson ‘The geopolitics of Arctic Natural Resources’. .
For an overview of Arctic resources assessment see Valur Ingimundarson ‘The geopolitics of Arctic Natural Resources’, study commissioned by the EP.
Nende ressursside peamise tarbijana peaks Euroopa andma selgelt märku, et toetab vaid selliseid tegevusi, mis viiakse läbi parimate olemasolevate keskkonna-, ohutus- ja haldusstandardite alusel ning kindlustavad seega koostööd sellisel viisil, mille parimaid tavasid saab kergesti kohaldada ka mujal.
As a main consumer of those products, Europe should make clear that it supports only those activities that are conducted with the highest environmental, safety and administration standards available and hence foster cooperation in a way that best practices can easily be applied elsewhere.
Ökosüsteemil põhineva haldamise põhimõttega on võimalik tagada, et teatava piirkonna (kus sellised tegevused nagu kalastus, laevandus, geoloogiliste ressursside kasutuselevõtmine ja muud tegevused kattuvad) haldamisega seotud aspektid ja huvid oleksid tasakaalustatud ökosüsteemi säilitamise ja kaitsmise huvidega.
The principle of an eco-system-based management could ensure that the aspects and interests included in the administration of a certain region where activities like, fishing, shipping, exploitation of geological resources and other activities overlap are balanced with the interest to preserve and protect the eco-system.
ELi ja selle liikmesriikide huvides on ka uute maailma transporditeede väljaarendamine.
Another major point of interest for the EU and its Member States is the development of new world trade routes.
Ettevõtlus on asunud juba nende uute võimalustega lähemalt tutvuma.
Businesses have already begun to explore the new possibilities.
Möödunud suvel testis Saksamaa laevanduskompanii Beluga majanduslikke võimalusi, saates kaks konteinerlaeva Aasiast Euroopasse.
Last summer the German shipping company Beluga tested the economical possibilities by sending two container ships from Asia to Europe.
Arktiliste mereteede väljaarendamine muudaks Euroopa, Aasia ja Põhja-Ameerika vahelise kaubanduse kiiremaks, säästes nii energiat, heitkoguseid ja kulusid, kuid ka ohutumaks, vältides piraatide poolt kontrollitavaid traditsioonilisi mereteid ning sellest tulenevaid majanduslikke riske
Developing the northern sea routes would make trade between Europe, Asia and North America faster, thus saving energy, emissions and costs, but also safer, avoiding the pirate ridden seas and included economical risks when using traditional sea routes.
Lähem analüüs Euroopa Parlamendi tellitud uuringus: Moe/ Oystein ‘Opening of new Arctic Shipping Routes’. .
For an analysis see Moe/ Oystein ‘Opening of new Arctic Shipping Routes’, study commissioned by the EP.
Nimetatud mereteede arengu tähtsaks eelduseks on prognoositavus nii meretranspordi turvalisuse seisukohalt kui ka õiguslikus ja poliitilises mõttes.
Vital for the development of these sea routes will be the predictability both in terms of safety and marine shipping and in legal and political terms.
Kuigi tingimused Arktikas on endiselt karmid, võimaldab navigatsiooni- ja laevandustehnoloogiate areng nimetatud mereteed paremini kasutada.
Even though conditions will remain harsh in the Arctic, the improvement of navigation and shipping technologies would enable a better use of this route.
Investeeringud kaardistamisse, merejää seiresse, sidesse, otsingu- ja päästetegevusse jms määravad ära selle, millises ulatuses on nimetatud mereteed võimalik lähikümnenditel kasutada.
These investments in mapping, sea ice observation, communication and search and rescue structures and alike will determine to what extent this route can be used in the coming decades.
Selliste riikide, nagu Hiina, Lõuna-Korea ja Singapuri ülesnäidatud huvi rõhutab nimetatud mereteedele omistatavat suurenenud tähtsust.
The interest of nations like China, South Korea and Singapore highlight the increased importance that is attributed to these sea routes.
EL, selle liikmesriigid ja Euroopa ettevõtlus peaksid aktiivselt osalema koostöös mainitud mereteede arendamiseks mitte ainult seetõttu, et neil teedel on Euroopa ettevõtlusele suur tähtsus, vaid eelkõige seetõttu, et ELil on erakordne võimalus pakkuda nende arendamiseks vajalikke vahendeid, mida võiks näiteks illustreerida süsteemi Galileo pakutav parem katvus ja usaldusväärsus, võrreldes olemasoleva süsteemiga GPS.
The EU, its Member States and European businesses should be actively involved in cooperating in the development of those sea routes not only because they will be of major importance to European businesses, but in particular as the EU is in the unique position also to offer some of the tools needed to develop this route, as illustrated by the better coverage and reliability which the Galileo System could provide compared to the existing GPS Systems.
Võttes arvesse eelmainitud õigustatud huve ja ELi positsiooni teadustegevuse, laevanduse ja tarbimisvõimsuse osas ning arvestades ELi majanduslikku tähtsust, on Euroopal palju pakkuda seoses Arktika piirkonna kaitse ja säästva arenguga.
Recalling the above mentioned legitimate interests and position of the EU in terms of funding of research, shipping, and consumer power and taking into account the EU’s economical importance, Europe has a lot to offer with regard to the protection and the sustainable development of the Arctic region.
Euroopa Liidu positsioon Arktika piirkonnas – Geopoliitika ja haldus
The Position of the EU in the Arctic Region - Geopolitics and Governance
Enne seda, kui pakkuda välja lahendusi riskide ja väljakutsetega toimetulemiseks, on oluline mõista ja hinnata tegelikku poliitilist ja juriidilist olukorda Arktikas.
It is important to understand and asses the actual political and legal situation in the Arctic before making any suggestions on how risks and challenges can best be dealt with.
Arktika piirkond ei kujuta endast juriidilist ega poliitilist vaakumit, nagu eeldavad mõned vaatlejad.
The Arctic region is not a legal or political vacuum as assumed by some observers.
Pealegi on põhimõtteliselt tegu merega, mida ümbritsevate riikide õiguslik režiim põhineb kaugeleulatuval ainuõiguslikul majandusvööndil.
Furthermore it is in principle a sea surrounded by states with far reaching EEZ’s on which their legal regime applies.
Riikide ja piirkonna tasandil eksisteerib suur hulk kahepoolseid ja mõned mitmepoolsed lepingud.
There is a large number of bilateral and some multilateral agreements on national and on regional level.
Lisaks reguleerivad Arktika seisukohast olulisi valdkondi mitmed rahvusvahelised lepingud, organisatsioonid ja kokkulepped.
In addition, a number of international treaties, organisations and agreements regulate sectors of relevance to the Arctic.
Eeltoodud asjaolusid arvesse võttes muutub selgeks, et ideed Arktika lepingust, mis oleks koostatud analoogiliselt Antarktika lepinguga (mis ei käi mitte mere, vaid mandri kohta, mis on erinevalt asustatud ja riikide kontrollitavast Arktikast asustamata ega kuulu kellelegi), mitte ainult et ei toeta ükski Arktika riik ega rahvas, vaid lisaks on see Arktikaga seotud probleemide lahendamiseks täiesti sobimatu viis.
Having regard to those facts, it becomes clear that the idea of an Arctic Treaty, modelled along the Treaty for the continent of Antarctica, thus land not sea, uninhabited and unclaimed compared to inhabited and state controlled in the Arctic, is not only not promoted by the peoples and states in the Arctic, but also wouldn’t be an appropriate way to deal with the challenges in the Arctic.
Alustada täiesti tühjalt kohalt, eirata juba olemasolevat õiguslikku raamistikku (sh ka kaitsmise ja säilitamise osas) ning siduda end vähemalt kümme aastat kestva protsessiga ÜROs, koos mitte eriti kindla väljavaatega saavutada teatud määral rahvusvaheline leping Arktika kohta, tähendaks mitte tegeleda Arktika praktiliste ja kiireloomuliste küsimustega.
To start from scratch, neglecting the already existing legal framework, also for protection and preservation, and to engage in a decade long UN Process with the unclear prospect of getting a somewhat international agreement on the Arctic, would result in not dealing with the practical and pressing issues in the Arctic.
Kõik riigid on kohustunud vaidluste lahendamisel järgima rahvusvahelist avalikku õigust ning lisaks on esitanud või esitavad oma mandrilava tsooni pikendamise taotlused vastavale ÜRO komisjonile.
All the states have submitted to follow Public International Law in the settlement of disputes and furthermore have or will submit their respective claims for the prolonging of the continental shelf zone to the relevant UN Commission.
Seega muutub Arktika juriidilist kaarti vaadates selgeks, et praktiliselt kogu Põhja-Jäämere ala kuulub ühe või teise osapoole ainuõiguslikku majandusvööndisse.
Thus looking at the legal map of the Arctic it becomes obvious, that almost all the area is or will be within the EEZ of one of the parties.
Ainult väga väikeste alade suhtes eksisteerivad kattuvad taotlused ning nagu eelpool kirjas, on kõik osapooled deklareerinud, et lahendavad oma tüliküsimused rahvusvahelise õiguse alusel.
Only very small areas are subject to overlapping claims and as stated above, all parties declared their will to settle disputes according to international law.
Venemaa ja Norra vahel 15. septembril 2010 sõlmitud piiritlemiskokkulepe on selles mõttes väga illustratiivse tähendusega.
The delimitation agreement between Russia and Norway concluded 15 September 2010 is insofar very illustrative.
Nimetatud ulatusliku piirkonna võib kattuvate taotluste kaardilt kustutada.
This large area can be deleted from the map of overlapping claims.
Põhja-Jäämere õiguslik seisund:
The Legal Situation in the Arctic Ocean Map:
Kaardile vaadates jääb mulje, et suurem osa Arktikast kuulub selle rannikuriikidele.
Having a look at the map one will get the impression that most of the Arctic ‘belongs’ to the littoral states.
ÜRO mereõiguse konventsiooni (UNCLOS) alusel on siiski kõigil riikidel nendes vetes teatavad õigused, näiteks õigus neist rahumeelselt ja takistamatult läbi sõita.
Nevertheless under UNCLOS all states have certain rights such as the right ‘to free and innocent passage’ in these waters.
Lisaks kehtib ka muid rahvusvahelisi eeskirju.
In addition, other international rules apply.
EL osaleb ühel või teisel moel mitmel nimetatud piirkonna rahvusvahelise koostöö foorumil, eelkõige liikmena Barentsi Euro-Arktika Nõukogus ning ajutise vaatlejana Arktika Nõukogus.
The EU is involved in one way or the other in several fora of international cooperation in the region, in particular as a member to the Barents-Euro-Arctic-Council and as an ad hoc observer to the Arctic Council.
Oma põhjamõõtme poliitika ning Arktika-alase teadustöö ulatusliku rahastamisega on Euroopa Liit juba praegu Arktika piirkonnas tunnustatud partner.
Together with its Northern Dimension policy and the extensive funding of Arctic research the EU is already a recognized player in the Arctic.
Arktika strateegilise tähtsuse suurenemisele on kaasa aidanud mitmed riikidevahelised ja riiklikud protsessid: näiteks arutelud kliimasoojenemise ja suviti jäävaba Arktika väljavaadete üle järgmise 20–30 aasta jooksul, kontroll Arktika nafta- ja gaasileiukohtade üle ja uute mereteede avamisega kaasnev potentsiaal muudeks kaubanduslikeks võimalusteks; tähtsuseta ei ole olnud ka puhtsümboolsed poliitilised aktid, nagu Venemaa 2007. aasta otsus viia lipp põhjapooluse merepõhja.
The increased strategic importance of the Arctic has been driven by various transnational and national processes: such as debates on global warming and the prospects for an ice-free Arctic in the summer within 20-30 years, the control over Arctic oil and gas deposits and the potential for other commercial opportunities opened by new sea routes; not least by symbolic political acts, such as the Russian decision to put a flag on the seabed of the North Pole in 2007.
Kaheksa Arktika piirkonna riiki, kes on ühtlasi alalised liikmed Arktika Nõukogus – piirkonna keskses rahvusvahelises ja valitsustevahelises organisatsioonis – on seisukohal, et ÜRO mereõiguse konventsioon (UNCLOS) on ainuke Arktikas kehtiv ulatuslik mitmepoolne režiim, ning on seisnud vastu rahvusvahelise 1959. aasta Antarktika lepingu eeskujul koostatud Arktika lepingu sõlmimisele.
The eight Arctic states, which are the permanent members of the Arctic Council – the central international and intergovernmental organizations of the region – view UNCLOS as the only comprehensive multilateral regime that applies to the Arctic and have opposed the idea of concluding an international treaty on the Arctic modelled on the Antarctica Treaty of 1959.
Arktika piirkonna riigid soovivad saada piirkonna majandamisel privilegeeritud rolli, mis on nende tõlgenduses kooskõlas UNCLOSiga ja mis põhineb nende geograafilisel asendil, suveräänsetel õigustel ning majanduslikel ja poliitilistel huvidel.
The Arctic states want to have a privileged role in managing the region, which they interpret as being consistent with UNCLOS, based on their geographic location, sovereign rights and economic and political interests.
ELi liikmesriikidest kuuluvad Arktika Nõukokku Taani, Rootsi ja Soome, kusjuures Taani on ELi liikmesriikidest ainuke Põhja-Jäämere äärne riik.
Denmark, Sweden, and Finland are the three EU Member States in the AC, while Denmark is the only Arctic Ocean state, which is an EU member.
Samas tegutseb ta vaid Gröönimaa huvides, kes lahkus Euroopa Liidust 1985. aastal.
It is acting though on behalf of Greenland, which left the EU in 1985.
On raske ennustada, kas Gröönimaa lööb omavalitsusseaduses sisalduva iseseisvusklausli alusel Taanist lahku, kui järgmiste kümnendite jooksul tema rikkalikud loodusressursid kasutusele võetakse.
It is an open question whether Greenland will secede from Denmark on the basis of the independence clause contained in the Self Rule Act, if its rich natural resources will be developed within the next decades.
Kui Islandi ühinemisläbirääkimised lõpevad edukalt, muudab see geopoliitilist pilti tunduvalt.
The geopolitical picture would change considerably if Iceland’s EU accession negotiations prove successful.
Islandi liikmesus tugevdaks ka ELi kohalolekut piirkonnas.
Icelandic membership would also strengthen the EU’s presence in the region.
Praegusel hetkel vaatavad Arktika Nõukogu liikmesriigid läbi ja arutavad vaatlejariikide staatust ja õigusi, samuti seda, kuidas nõukogu peaks edaspidi töötama.
Currently member states of the Arctic Council are reviewing and discussing the status and rights of observers as well as how the Council should continue to work.
On juhitud tähelepanu asjaolule, et seoses mereotsingute ja -pääste töörühma asutamisega on Arktika Nõukogu esmakordselt kehtestamas ja vastu võtmas siduvaid eeskirju, astudes nii esimese sammu muutumisel otsuseid kujundavast organist otsuseid tegevaks organiks.
With the case of the task force on ‘Search and Rescue’ the AC for the first time will establish and adopt binding rules, thus taking a step from a pure decision shaping to a decision taking body as some have commented.
Sellisel juhul tuleb Euroopa Liidul olukorda hinnata ning tagada, et ELi ja tema liikmesriikide huvid, eelkõige laevanduse ja kalanduse osas, oleksid piisavalt esindatud ning võetaks arvesse tema rahvusvahelistest kokkulepetest tulenevaid õigusi.
If that would be the case, the EU would need to asses the situation and make sure that its interests and those of its Member States, in particular on issues such as shipping and fisheries are duly represented and its rights under international agreements are taken into account.