natgillin/translations-raw huggingface dataset:
21. rõhutab mõlema poole, nii finantsnõustajate kui ka tarbijate vajadust jätkuva kahesuunalise haridusprotsessi järele, et tagada tõese teabe andmine samaaegselt kõige hiljutisemate arengutega finantsteenuste sektoris;
Stresses the need for an ongoing two-way educational process for both sides, that is to say financial advisors and consumers, so as to ensure the provision of accurate information in step with the most recent developments in the financial services sector;
I Finantshariduse tähtsus
I Importance of financial education
Finantsharidust peetakse nii Ameerika Ühendriikides kui ka ELis ülimalt tähtsaks.
Financial education is high on the agenda both in the USA and the EU.
Sellel on kaks põhjust.
The reason for this is twofold.
Esiteks pakutakse tarbijatele järjest rohkem erinevaid ja keerulisemaid kaupu ja teenuseid.
Firstly, consumers are confronted with a constantly increasing availability and complexity of goods and services.
Teiseks ei suuda tarbijate teavitamine ja nõustamine pidada sammu finantstoodete keerukusega.
Secondly, consumer information and counselling cannot keep up with the level of complexity of financial products.
See olukord suurendab tarbijate haavatavust finantsküsimustes.
This situation increases the vulnerability of consumers with regard to financial issues.
Tarbijatel on vaja põhioskusi, mis aitavad neil teha valikut ja täielikult mõista teavet ja soovitusi.
Consumers need basic skills which will help them choose and fully understand the information and suggestions.
Kui vähendatakse lõhet finantsvahendajate ja tarbijate teadlikkuse ja finantsteadmiste vahel, siis väheneb ka võlgadesse langemise, kohustuste täitmatajätmise ja pankrotioht.
If the gap in information and financial expertise between financial intermediaries and consumers is reduced this would decrease the risk of over-indebtedness, default or bankruptcy.
Samuti suureneks konkurents laenuandjate vahel ning seega ka turu üldine tõhusus, sest paremate teadmistega tarbijad teevad vahet erinevate rahastamisettepanekute vahel ning valivad selle, mis vastab kõige enam nende vajadustele.
It would also generate more competition between lenders and thus raise the overall efficiency of the market because better informed consumers can distinguish between different financing proposals and select the one closest to their needs.
II Finantssuutlikkuse mõiste
II Concept of financial capability
Teadlaste määratluse kohaselt hõlmab finantssuutlikkuse mõiste kolme põhielementi:
The concept of financial capability, as defined by researchers, includes three basic elements:
· finantsteadmised ja arusaamine
· financial knowledge and understanding
Tuleks luua finantssuutlikkus algtasemel.
A basic level of financial capability should be established.
Tarbijad peaksid olema võimelised mõistma põhilisi finantstermineid ning teatud määral ka nendega seotud tehnilisi, juriidilisi ja matemaatilisi finantstoiminguid.
Consumers should be able to understand basic financial terminology as well as to some extent the technical, legal and mathematical procedures involved.
Need teadmised tuleks saada haridusest ja koolitusest, kuid ka passiivsest teabe vastuvõtmisest erinevatest allikatest ning kogemuste põhjal.
This knowledge should be acquired through education and training but also through passive receipt of information from different sources or experience.
· finantsoskused ja -pädevus
· financial skills and competence
Kui juba on saavutatud teatud teadmiste tase, peaksid tarbijad arendama suutlikkust neid oma kasuks kasutada.
After a certain level of knowledge is acquired consumers should develop the ability to use it to their benefit.
Selleks on vaja tervet rida konkreetseid oskusi, näiteks finantsteabe kogumine (pangaväljavõtted, kviitungid jne) ja dokumenteerimine, kogutud teabe õige hindamine, eri toodete võrdlemine ja muud oskused, mis aitavad planeerida finantsasju (säästmine, kulutamine, eelarve tegemine, investeerimine).
This calls for a range of specific skills such as gathering financial information (bank statements, receipts, etc.) and record-keeping, proper evaluation of the gathered information, comparison between the different products and other skills that will facilitate financial planning (saving, spending, budgeting, investing).
Teadmistest ja oskustest ei piisa, et tarbijad oma finantsasju õigesti korraldaksid.
Knowledge and skills will not be sufficient to ensure that consumers manage their finances appropriately.
Neil peab ka olema valmisolek ja tahtmine oma teadmisi ja oskusi kasutada.
They must be ready and willing to use their knowledge and skills.
Siin on küsimus peamiselt hoiakus.
This is largely a question of attitude.
Finantssuutlikkus tähendab enamat kui lihtsalt õige tegutsemisviisi teadmist.
Financial capability means more than simply knowing the right course of action.
Samade teadmistega inimesed võivad valida eri toimimisviisid, sest neil on kulutamise ja säästmise suhtes erinevad hoiakud.
People with the same knowledge may choose different courses of action because they have different attitudes towards spending and investing.
Isegi kui inimestel on teadmised ja oskused, teevad nad ikkagi otsuseid, mis makromajanduslikus mõttes ei ole vastutustundlikud.
Even when people have the knowledge and skills they still may make decisions that are not responsible in macroeconomic terms.
III Finantssuutlikkuse puudumisest tulenevad probleemid
III Problems due to lack of financial capability
Väheste finantsteadmistega tarbijatel on raske valida oma vajadustele kõige paremini vastavaid tooteid ja teenuseid.
It is difficult for consumers with low financial knowledge to choose the products and services that are most suitable to their needs.
Neil on raske hinnata saadud nõuandeid ja neid võidakse eksitada ebaausate müügitavadega ning ära kasutada.
It is hard evaluate given advice and they may be misled and victim to unfair selling practices.
Finantstoodete suhtes valitseb üldine eksiarvamus, eriti kui on tegemist keerukamate toodetega.
There is a general misunderstanding of financial products, especially if they are more complicated.
Sellel probleemil on kaks võimalikku tagajärge – inimesed kas ei hakka üldse finantsasjadesse süvenema (finantsalane tõrjutus) või nad küll tegelevad nendega, kuid ei vali õiget toodet või ei uuri piisavalt võimalusi, et leida oma vajadustele kõige enam vastav toode, sest neil on raske tooteid võrrelda.
This problem has two possible outcomes - people do not get involved in financial matters (financial exclusion) or people get involved but they might not choose the right product and also they might not shop around enough to find the product that satisfies their needs best, because customers find it hard to compare the products.
Erinevatest uuringutest nähtub, et tarbija otsustab kas lihtsalt madalaima hinnaga toote kasuks või valib suurte ettevõtete tooted, sest need näivad usaldusväärsemad.
Different studies show that the customer decides either simply to choose the lowest-priced products, or to choose products offered by big companies because they are seen as more reliable.
Veel üks probleem seisneb selles, et inimesed ei jälgi toodet pärast selle ostmist, et vahetada see välja parema pakkumise vastu.
Another problem is that people don't monitor products after they have purchased them, so that they could switch to more favourable offers.
Finantsinspektsiooni (Financial Services Authority) läbiviidud uuringust nähtub, et Ühendkuningriigis on finantstoodete eri võimaluste uurimine enne ostmist väga väike, võrreldes näiteks tarbijate käitumisega enne rõivaste või mobiiltelefoni ostmist.
According to a study carried out by FSA (Financial Services Authority) levels of shopping around for financial products are very low in the UK, in contrast to customers' behaviour when buying clothing or mobile phones.
Teine probleem on selles, et tarbijad ei tea, kelle poole pöörduda.
Another problem is that customers don't know whom to turn to.
Uuringud näitavad, et nõu saamiseks pöörduvad inimesed esimesena oma pere ja sõprade poole.
Surveys show that when people want advice they turn first to their family and friends.
See on tingitud usust, et pereliikmete nõuannet võib usaldada.
The motive behind is that people believe that family members will give them a credible advice.
Pangast nõu küsimine võib tekitada finantstoodete ostmise surve.
On the other hand, asking for an advice from a bank may lead to a pressure to buy financial products.
Tarbijate huvide kaitsmiseks tuleks neile anda erapooletut nõu.
Consumers should be provided with independent advice so that their interests are served best.
Isikliku finantsnõustaja teenust saavad siiski kasutada vaid vähesed tarbijad.
However few consumers can afford the services of personal financial advisers.
Suutmatus tulevikuplaane teha on samuti finantsteadlikkuse ja –suutlikkuse puudumise tagajärg.
Failing to plan ahead is also a consequence of the lack of financial literacy and capability.
Inimesed peaksid mõistma, et planeerimine pensionieaks peaks algama juba esimestel tööaastatel.
People should realise that planning for their retirement should start during their early working years.
Lisaks sellele ahvatlevad tänapäeval tarbijaid pidevalt raha laenama õhutavad reklaamid.
And finally, nowadays customers are constantly put under pressure and tempted to borrow money via advertising.
Kui nad ei mõista laenu võtmise tagajärgi, eriti aga selle tagajärgi, kui laenu ei suudeta tagasi maksta, siis mõjutab see negatiivselt nende enda ja laiemalt kogu ühiskonna heaolu.
If they do not understand the consequences of taking credit and especially of not being able to repay it, this can have negative effects on their well-being but also on society as a whole.
IV Teadlikkuse tõstmine
VI Raising awareness
Kuigi uuringud näitavad, et Euroopa tarbijatel üldiselt finantssuutlikkus puudub, ei ole inimesed ise sellest teadlikud või keelduvad seda tunnistamast.
Although surveys show that there is a general lack of financial capability among European consumers, people may not realise or admit this fact.
On vaja tõsta tarbijate teadlikkust selle kohta, kui hästi nad finantsasjadest aru saavad, et nad mõistaksid finantshariduse ja sõltumatu eksperdi nõuannete vajalikkust.
We need to raise awareness of consumers as to how well they understand financial matters, to help them realise the need for financial education and independent expert advice.
Tarbijad peaksid ka ühtlasi olema teadlikud oma tegevuse ja sõlmitud lepingute tagajärgedest, näiteks mis juhtub siis, kui nad ei maksa osamakseid või soovivad varem laenu tagasi maksta.
At the same time consumers should be aware of the consequences of their actions and contractual agreements in which they enter, for example what are the consequences if they don't pay the instalments or in case of early repayment.
See teadmine aitab neil teha teadlikke ja vastutustundlikke otsuseid.
This awareness will allow them to take informed and responsible decisions.
On vaja korraldada teabekampaania, mille eesmärgiks on avalikkuse huvi suurendamine finantssuutlikkuse vastu.
There is a need for an information campaign aimed at increasing public interest in financial capability.
Samuti tuleks arendada tarbijate endi võimet oma finantssuutlikkust hinnata.
Also consumers’ ability to evaluate their own financial capabilities should be developed.
Tuleks mõjutada tarbijate hoiakut finantshariduse suhtes.
Attitudes of consumers towards financial education should be influenced.
Isegi kvaliteetsete finantshariduskavade ja ekspertnõustamise olemasolu puhul võivad inimesed leida, et nad ei vaja neid.
Even if quality financial education schemes and expert counselling is available people may still decide that they don't need it.
V Finantsharidus ja finantsteave – diferentseeritud lähenemisviis
V Financial education and financial information - differentiated approach
Tarbijate finantssuutlikkus areneb inimese elu jooksul.
Consumers' financial capability is evolving in the course of life of an individual.
See sõltub tarbija positsioonist elus, kuid ka tema haridustasemest, sissetulekust jne.
It depends on consumers’ position in the life cycle as well as their level of education, income, etc.
Finantsteadmised ja finantsasjadest arusaamine, finantsoskused ja –pädevused ning finantsalane vastutustunne on kasutud, kui tarbija ei saa neid kasutada tegelikus elus.
Financial knowledge and understanding, skills and competence, and responsibility are useless if consumers can't use them in practice.
Seetõttu peaks finantsharidus olema praktiline ning mitte vaid teoreetiline, eriti eakamate tarbijate puhul.
Therefore, financial education should be practical and not purely theoretical, especially for older consumers.
Finantshariduskavades tuleks arvestada tarbijate vajadusi.
Financial education schemes must take into account the needs of consumers.
Need vajadused sõltuvad vanusest, sissetulekust, perekonnaseisust, haridusest, hoiakutest, isiklikest huvidest, töövaldkonnast jne.
Their needs depend on age, level of income, marital status, education, attitudes, personal interests, sector they are working in, etc.
Eelnevast lähtuvalt on võimalik välja tuua finantshariduskavade peamised põhimõtted.
These points lead to basic principles for financial education schemes.
– peaksid olema kindla suunitlusega,
- should be targeted,
– peaksid arvestama paljude erinevate tarbijate vajaduste ja huvidega ning olema läbi viidud tarbija emakeeles – tarbijale antav teave peaks olema konkreetne ja kergesti mõistetav,
- have to consider the different needs and interests of a diverse range of consumers and should be provided in their own language - the information for consumers should be concrete and easy to understand,
– peaksid sobima paljudele eri tüüpi tarbijatele – lastele, noortele, täiskasvanutele, peatselt pensioniikka jõudvatele inimestele, pensionäridele – need peaksid olema lisatud ametlikku õppekavasse ning hiljem tuleks välja töötada konkreetsed finantshariduskavad konkreetsetele sotsiaalsetele ja majandusrühmadele,
- should apply to a wide range of consumers - children, young adults, adults, people near retirement, pensioners - it should be included in the formal education system and afterwards specific financial training programmes aimed at certain social and economic groups should be developed,
– peaksid andma tarbijatele oskuse esitada kaebusi ja nõuda hüvitust.
- should also take into account the ability of customers to complain and to seek redress.
Veel üks oluline aspekt seisneb selles, et tarbijatele antav teave on tõhusate otsuste tegemiseks vajalik, kuid mitte piisav.
Another important point is that consumer information is a necessary but not sufficient condition for making efficient decisions.
Tarbijatele kättesaadava teabe mahu suurenemine ei too sageli automaatselt kaasa tarbijate teadlikkuse kasvu.
An increase in the information available to consumers often not automatically results in an increase in the information possessed by them.
Tarbijad vajavad teavet, kuid neil on ka vaja sellest teabest aru saada ja seda võrrelda.
Consumers need information but they also need to be able to understand this information and to compare it.
Sageli koormatakse tarbijaid üleliigse teabega ja neil tekib probleem sealt olulise väljanoppimisega.
Often consumers are burdened with too much information and they have problems filtering it.
See võib vähendada teabe mõistmist ja piirata tarbijate otsusetegemise suutlikkust.
This may decrease their level of understanding and limit their decision-making capability.
Teavet ei tohi ajada segi harimise ja nõuandmisega.
Information must not be confused with education and advice.
Tavaliselt on väiksema sissetulekuga tarbijatel ka raskem teabele juurde pääseda, sest nad ei kasuta finantstooteid korrapäraselt.
Usually consumers with less income have less access to information because they don't use financial products regularly.
Sõltumatute finantsnõustajate teenuseid kasutavad paljud tarbijad, kuid mitte madala sissetulekuga tarbijad.
Services of independent financial advisers are used by many customers but not those with low incomes.
Eritähelepanu tuleks pöörata sõltumatu ja kvaliteetse nõu andmisele väikese sissetulekuga tarbijatele.
Special attention should be given to access to independent and quality advice for low income consumers .
VI Finantshariduskavade väljatöötamine ja rakendamine
VI Elaboration and implementation of financial education schemes
Finantsharidusse tuleks kaasata kõik osapooled – riik, valitsusvälised organisatsioonid, tarbijaorganisatsioonid ja finantsasutused.
All actors should be involved in the process of financial education - the state, NGOs, consumer organisations and financial institutions.
Vajalik on selge ülesannete jaotus.
A clear division of responsibilities is needed.
Finantsasutustel on ekspertteadmised, et välja töötada konkreetsed ja praktilised hariduskavad, kuid nad ei saa olla ainsad finantshariduse ja –nõustamise pakkujad.
Financial institutions have the expertise knowledge to elaborate concrete and practical education schemes but cannot be the only provider of financial education and advice.
Teised finantshariduse usaldusväärsed pakkujad on sõltumatud organisatsioonid, näiteks tarbijaorganisatsioonid ja riik.
Other credible providers of financial education are independent institutions like the consumer organisations and the state.
Parim lahendus oleks see, et finantsharidust pakuvad üheskoos finants- ja tarbijaorganisatsioonid, et tagada tarbijate õiguste ja huvide kaitse ning et tarbijatele ei avaldataks survet finantstoodete ostmiseks.
The best solution is that financial education is carried out jointly by financial institutions and consumer organisations so that consumer rights and interests are protected and no pressure is exerted on consumers to buy financial products.
VII Finantsharidus ELi tasandil
VII Financial education at EU level
Finantsharidust pakuvad erinevad institutsioonid ja organisatsioonid –finantsjärelevalveasutused, finantsasutused, täiskasvanute finantsteadlikkust suurendavad asutused, tarbijaorganisatsioonid jne.
Financial education is provided by different institutions and organizations – financial surveillance authorities, financial institutions, agencies for increasing the literacy of adults, consumer organisations etc.
Finantsharidust edendavad peamiselt 11 liikmesriigi ametiasutused.
National authorities in 11 Member States are the main drivers of financial education.
Peamiselt õpetatakse rahandust ja oma pangakonto kasutamist.
The main subject is money theory and the use of a bank account.
Finantshariduse õppekavad sisaldavad ka krediidi- ja laenude haldamist ning käsitlevad selliseid valdkondi nagu investeeringud, säästmine, kindlustus ja riskijuhtimine.
Financial education programs also include management of credits and loans and cover issues like investments, savings, insurance and risk management.
Euroopa Komisjon on finantshariduse valdkonnas teinud järgmised algatused:
In the field of financial education the Commission has undertaken the following initiatives:
· Komisjon on loonud veebilehe Dolceta eesmärgiga harida täiskasvanud tarbijaid – veebileht on tõlgitud kõikidesse Euroopa Liidu ametlikesse keeltesse (välja arvatud rumeenia ja bulgaaria keel) ning kohandatud liikmesriikide turgude vajadustele.
· The Commission has set up a website, Dolceta, offering consumer education to adults – the site is translated into all official languages of the EU (except for Romanian and Bulgarian) and is adapted to the needs of national markets
· Komisjon on otsustanud laiendada Dolcetat alg- ja keskharidusele – see uus projekt on suunatud noortele ja õpetajatele.
· The Commission has decided to extend Dolceta to primary and secondary education - this new project is directed at young people and teachers.
Eesmärk on aidata õpetajaid finantsküsimuste lisamisel õpetatavasse materjali ning õpilaste hindamisel nendes küsimustes.
The objective is to help educators to incorporate financial matters into their classes and evaluate students on these topics.
· „Euroopa päevik” – keskkooliõpilastele jagatav brošüür, milles neid teavitatakse tarbijate õigustest.
· " Europe Diary" – a booklet distributed to second-level students to inform them of their rights as consumers.
Brošüür sisaldab rahale ja võlgadele pühendatud osa, milles selgitatakse, kuidas finantsasutused ja tooted toimivad, ning hoiatatakse liigse laenamise ohtude eest.
It includes a section on money and debt, which explains how financial institutions and products work, and gives a warning on the dangers of excessive borrowing.
· Komisjon korraldas 2007. aasta märtsis konverentsi „Finantssuutlikkuse tõstmine” , millega rõhutati kvaliteetse finantshariduse võimaldamise olulisust ning pakuti võimalust heade tavade vahetamiseks.
· In March 2007, the Commission organized a Conference on “Increasing Financial Capability” to highlight the importance of high-quality financial education provision and provide a forum for the exchange of best practices.
· Jaefinantsteenuseid käsitlevas rohelises raamatus on viidatud sellele, et finantshariduse edendamiseks saab veel rohkem ära teha.
· Green Paper on Retail Financial Services suggested that more could be done to encourage financial education
· Komisjoni teatis finantsteadmiste kohta ( KOM(2007)0808 ).
· Commission Communication on Financial Education (COM(2007)226)
VIII Meetmed
VIII Measures
– Finantshariduse valdkonnas peaksid mängima keskset rolli liikmesriikide valitsused.
- Member States should play a central role in financial education.
Siiski tuleks finantshariduse põhiprogramm välja töötada ELi tasandil.
However a basic program in the area of financial education should be developed at EU level.
Selle programmiga tuleb kehtestada ühised eeskirjad ja põhimõtted, mida saab kohaldada kõigis liikmesriikides.
This program must create common rules and principles applied in all Member States.
– Kõige parem viis inimeste finantssuutlikkuse parandamiseks on lisada finantsasju käsitlev aine kooli õppekavasse.
- The best way to improve people's financial capability is to incorporate a subject covering financial matters in the school curriculum.
Et parimaid tulemusi saavutada, peaks finantsharidus algama koolis ja olema kohustuslik.
In order to achieve best results financial education should start at school and be obligatory.
Komisjon peaks liikmesriikidele soovitama, et nad lisaksid finantshariduse oma riiklikku õppekavasse.
The Commission should recommend Member States to include financial education in their national school curriculum.
– Eri ühiskonnarühmade, sealhulgas alg- ja keskkooliõpilaste, üliõpilaste, täiskasvanute, väikese sissetulekuga inimeste ja pensionäride finantsteadlikkuse parandamiseks peaks kasutama eri lähenemisviise.
- There should be a special approach for improving the financial literacy of various society groups – children in elementary and secondary schools, students in universities, adults, people with low incomes and pensioners.
– Liikmesriigid peaksid asutama finantshariduse võrgustiku, milles osalevad nii valitsus- kui ka valitsusväline sektor ning spetsiaalse ettevalmistuse saanud juhendajad.
- Member States should establish a network for financial education in which both government and non-government sector, as well as specially trained tutors take part.
– Komisjon peaks julgustama liikmesriike pakkuma spetsiaalset finantsharidust oma tööalase karjääri lõppfaasis olevatele või juba pensionile jäänud tarbijatele.
- The Commission should encourage Member States to establish financial education specifically designed for consumers at the end of their professional career or already pensioners.
Tegemist on olulise asjaoluga, sest tänapäeva sotsiaalkindlustussüsteemid on rajatud selliselt, et riigi asemel võtavad nüüd riski enda kanda kodanikud.
This is important because nowadays social security systems are set in such a way that the risks are borne by the citizens and no longer by the state.
– Komisjon peaks looma eelarverea, millest rahastataks ELi tasandi finantsharidusprogramme.
- The Commission should create a budget line for financial education programs at EU level.