natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Komisjoni teise põhjenduse kohta tuleb märkida, et vajadusega anda Porschele aega tema juriidiliste õiguste teostamiseks ei saa põhjendada komisjoni erakordset viivitamist esmalt soovituse projektile vastamisega ja seejärel Porsche teavitamisega kavatsusest dokumendid avaldada.
As regards the Commission’s second argument, it must be noticed that the need to allow Porsche to exercise its legal rights cannot justify the Commission’s extraordinary delay in first replying to the draft recommendation and subsequently in carrying out its decision to inform Porsche of its intention to release the documents.
Siinkohal tuleb meelde tuletada vastavat kohtupraktikat, mis puudutab lojaalse koostöö põhimõtet (Euroopa Liidu lepingu artikli 4 lõige 3), mille kohaselt liidu institutsioonid on kohustatud omavahel heas usus koostööd tegema.
In this connection it must be recalled that the relevant case-law concerning the principle of sincere cooperation (Article 4, paragraph 3, Treaty on European Union), according to which the Union institutions are subject to the duty to cooperate in good faith in their relations with each other.
Euroopa Liidu lepingu uue artikli 13 lõikes 2 on see kohustus selgelt sätestatud.
This obligation is clearly stipulated by the new Article 13, paragraph 2 of the Treaty on European Union.
Täiendav teave
Further Information
Põhiõiguste harta artiklis 41 on sätestatud: „Igaühel on õigus sellele, et liidu institutsioonid, organid ja asutused käsitleksid tema küsimusi erapooletult, õiglaselt ning mõistliku aja jooksul .”
According to Article 41 of the Charter of Fundamental Rights, ‘ Every person has the right to have his or her affairs handled impartially, fairly and within a reasonable time by the institutions, bodies, offices and agencies of the Union ’ .
Kahjuks on ombudsman kogenud, et liigagi tihti ei pea komisjon dokumentidele juurdepääsu andmise taotlustega tegelemisel kinni määruses 1049/2001 kehtestatud tähtaegadest.
Unfortunately, it is the experience of the Ombudsman that the Commission too often fails to respect the deadlines established by Regulation 1049/2001 for dealing with public access requests.
Veelgi aeglasem on komisjoni tegevus juhtudel, kui kodanikud on esitanud ombudsmanile kaebuse dokumentidele juurdepääsu kohta.
Even worse is the Commission’s performance when citizens complain to the Ombudsman in access to documents cases.
Kokku 22st dokumentidele juurdepääsu juhtumist, millega ombudsman 2009. aastal tegeles, pidas komisjon kaebuste vastamisel algsest tähtajast kinni vaid neljal korral ehk vähem kui ühel viiendikul juhtudest.
Out of 22 such cases dealt with by the Ombudsman in 2009, the Commission respected the original deadline for reply to the complaint in only 4, i.e. less than one fifth.
Enamikul juhtudest (14 juhul 22st) jäädi vastamisega hiljaks rohkem kui 30 päeva.
In the majority of cases (14 out of 22) there was a delay of more than 30 days.
Enam kui neljandikul kõigist juhtudest (6 juhul 22st) hilineti 80 päeva või rohkemgi.
In more than a quarter of the total cases (6 out of 22), the delay was of 80 days or more.
Ombudsman viibis petitsioonikomisjoni 4. mai 2010. aasta koosolekul ja selgitas eriraportit.
On 4 May 2010, the Ombudsman attended a meeting of the Committee on Petitions and explained the special report.
Ombudsman mainis oma sõnavõtus, et on veel teinegi dokumentidega seotud juhtum (355/2007(TN)FOR), mille puhul komisjon viivitas soovituse projektile üksikasjaliku arvamuse esitamisega kolmel korral.
During his speech, he mentioned that there was another access to documents case (355/2007(TN)FOR) in which the Commission had delayed its detailed opinion on a draft recommendation three times.
Siis oli tegemist kaebusega, mille esitas valitsusväline organisatsioon Euroopa Keskkonnabüroo.
This is a complaint submitted by an NGO - the European Environmental Bureau.
Selle juhtumi kohta esitas ombudsman soovituse projekti 29. juunil 2009.
The Ombudsman made a draft recommendation in this case on 29 June 2009.
Komisjon oleks pidanud oma arvamuse esitama 31. oktoobriks 2009.
The Commission should have sent its opinion on 31 October 2009.
Komisjon teatas 27. mail 2010, et „ebaselge õigusliku olukorra tõttu” on tal üksikasjaliku arvamuse esitamiseks vaja aega 31. juulini 2010.
On 27 May 2010, the Commission announced that it needed until 31 July 2010 to send its detailed opinion because ‘an unclear legal situation still prevails’.
Asjaolu, et juhtumi 676/2008/RT puhul komisjon lõpuks ikkagi andis pärast ombudsmani eriaruande esitamist juurdepääsu kirjadele, tuleb lugeda Euroopa Parlamendi saavutuseks komisjoni töö üle toimunud järelevalveprotsessi käigus ja pärast ombudsmani läbiviidud uurimist.
The fact that the Commission did indeed grant access to the letters in case 676/2008/RT after the Ombudsman submitted his special report should be considered a success for the Parliamentary process of supervising the work of the Commission through the operation of the Ombudsman’s inquiries.
Euroopa Parlament saab sellest teha vaid ühe järelduse, et viivitades soovituse projektile vastamisega 15 kuud ja jättes täitmata lubaduse teavitada Porschet dokumentide avaldamise kavatsusest, rikkus Euroopa Komisjon kohustust teha Euroopa Ombudsmaniga heas usus lojaalset koostööd ning komisjoni selline suhtumine kahjustab mitte ainult institutsioonidevahelist dialoogi, vaid ka ELi mainet avalikkuse silmis.
Nevertheless the European Parliament can only conclude that, by delaying its reply to the draft recommendation for 15 months and by failing to implement its undertaking to notify Porsche of its intention to disclose, the European Commission infringed its obligation to cooperate with the European Ombudsman sincerely and in good faith, and that this attitude on the part of the Commission is detrimental not only to inter-institutional dialogue, but also to the public image of the EU.
Ombudsman tegi uurimise käigus kindlaks, et tegu oli haldusomavoli juhtumiga, ning andis komisjonile rohkesti võimalusi olukorra parandamiseks.
In the course of his inquiry, the European Ombudsman established an instance of maladministration and gave the European Commission every possibility to remedy it.
Selle juhtumiga seonduv komisjoni koostöövaenulik suhtumine võib vähendada kodanike usaldust komisjoni vastu ning kahjustada Euroopa Ombudsmani ja Euroopa Parlamendi võimet teostada komisjoni suhtes piisavat ja tõhusat järelevalvet.
The Commission’s uncooperative attitude in this regard risks eroding citizens’ trust in the Commission and undermining the capacity of the European Ombudsman and the European Parliament to supervise the Commission in an adequate and effective way.
Selline suhtumine on sügavas vastuolus õigusriigi põhimõttega, millele Euroopa Liit on rajatud.
As such, it runs counter to the very principle of the rule of law upon which the European Union is founded.
Pealegi on selge, et komisjonil tuleb liiga sageli ette viivitusi juurdepääsutaotlustele vastamisega.
Furthermore, it is clear that the Commission too often incurs delays in responding to requests for access.
Komisjon viivitab tavaliselt ombudsmanile vastamisega enamikul dokumentide juurdepääsu puudutavatel juhtumitel ja mõnedel puhkudel jäädakse ikka väga palju hiljaks.
It is substantially late in replying to the Ombudsman in the majority of access to documents cases and, in some cases, the delays are very lengthy.
Selline olukord avaldab mõju kogu süsteemile.
This situation creates a systemic problem.
See jätab kodanikud ilma ühest peamisest eelisest, mis neil on, kui nad kasutavad oma põhilist õigust esitada kaebus ombudsmanile, s.t saavutada tulemus kiiremini kui kohtus.
It deprives citizens of one of the key benefits that can expect from using their fundamental right to complain to the Ombudsman; that is to say, a quicker outcome than is available by going to Court.
Euroopa Parlament nõuab seepärast, et Euroopa Komisjon tunnistaks, et selle juhtumi puhul Euroopa Ombudsmanile vastuse andmisega liigne viivitamine tähendab seda, et Euroopa Komisjon on rikkunud talle Euroopa Liidu lepingus antud lojaalse koostöö kohustust, ning et Euroopa Komisjon annaks lubaduse, et ta tulevikus täidab oma kohustust teha Euroopa Ombudsmaniga lojaalset koostööd.
The European Parliament therefore requires that the European Commission acknowledge that the excessive delays in responding to the European Ombudsman in this case constitute a breach of its duty of sincere cooperation as envisaged by the TEU and that it gives an undertaking that it will respect the duty of sincere cooperation with the European Ombudsman in the future.
Kui komisjon ei anna sellist lubadust ja/või jätkab oma koostöövaenulikku tegevust suhtlemisel ombudsmaniga, võib Euroopa Parlament komisjoni suhtes võtta piiravaid meetmeid.
Should the Commission fail to give such an undertaking and/or persist in its uncooperative practices towards Ombudsman, Parliament may sanction the Commission.
Sellise meetmena võib muu hulgas kohaldada komisjoni halduseelarve osalist paigutamist reservi.
Such sanctions may include , inter alia , the placing of a portion of the Commission’s budget for administrative expenditure into reserve.
– võttes arvesse komisjoni ettepanekut Euroopa Parlamendile ja nõukogule ( KOM(2010)0358 );
– having regard to the Commission proposal to Parliament and the Council ( COM(2010)0358 ),
– võttes arvesse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 294 lõiget 2 ja artikli 77 lõike 2 punkti a, mille alusel komisjon esitas Euroopa Parlamendile ettepaneku ( C7‑0162/2010 );
– having regard to Article 294(2) and Article 77(2)(a) of the Treaty on the Functioning of the European Union, pursuant to which the Commission submitted the proposal to Parliament ( C7‑0162/2010 ),
– võttes arvesse kodanikuvabaduste, justiits- ja siseasjade komisjoni raportit ning väliskomisjoni arvamust ( A7‑0294/2010 ),
– having regard to the report of the Committee on Civil Liberties, Justice and Home Affairs and the opinion of the Committee on Foreign Affairs ( A7‑0294/2010 ),
II lisa – 4. osa (uus)
Annex II – part 4 (new)
(*) Viisanõudest vabastamist ei kohaldata isikutele, kes omavad Taiwani väljastatud passi, milles ei ole märgitud ID-kaardi numbrit.
(*) The exemption from the visa requirement does not apply to holders of passports issued by Taiwan which do not include an identity card number.
I. ÜLDINE TAUST
I – GENERAL ISSUES
Määruses (EÜ) nr 539/2001 loetletakse kolmandad riigid, kelle kodanikel peab liidu välispiiride ületamisel olema viisa, ja need kolmandad riigid, kelle kodanikud on sellest nõudest vabastatud.
Regulation (EC) No 539/2001 lists the third countries whose nationals must be in possession of visas when crossing the Union’s external borders and those whose nationals are exempt from that requirement.
Need kolmandad riigid, kelle kodanike suhtes kehtib viisanõue, määratakse kindlaks igal üksikjuhul eraldi, hinnates asjaomase riigi olukorda ebaseadusliku sisserände, avaliku korra ja julgeoleku, liidu välissuhete, piirkondliku ühtekuuluvuse ja vastastikkuse põhimõtte seisukohast.
The decision on which third countries to whose nationals this visa requirement applies is taken on the basis of a case-by-case assessment of the situation in the country concerned, taking into account illegal immigration, public order and security issues, the EU’s external relations, territorial coherence and the principle of reciprocity.
Pidades silmas asjaolu, et need kriteeriumid aja jooksul tõenäoliselt muutuvad, on ühenduse õigusaktidega ette nähtud läbivaatamise kord, et vabastada viisanõudest need riigid, kus on toimunud positiivne areng eespool nimetatud aspektides.
Given that these criteria are likely to change over time, Community legislation provides for a review procedure so that the visa requirement can be lifted in countries in which there have been positive developments in relation to the issues mentioned above.
Hindamismenetlus võib aga toimida ka vastupidiselt, tuues kaasa viisanõude taaskehtestamise nendele riikidele, kus on toimunud negatiivne areng eespool nimetatud aspektides või riikidele, kes on kehtestanud viisanõude ühe või enama liikmesriigi kodanikele.
The assessment procedure can also work the other way around, reinstating the visa requirement for countries in which there are negative developments in relation to the aspects mentioned above, or for countries that introduce visa requirements for nationals of one or more Member States.
Liikmesriigid abistavad komisjoni nimekirjade läbivaatamisel.
The Member States assist the Commission in reviewing the lists.
Liikmesriikide ülesanne on osutada vajadusele lisada mis tahes kolmas riik positiivsesse või negatiivsesse nimekirja.
They are also responsible for establishing which third countries should be included on the positive list and which should be included on the negative list.
TAIWANI ÜLEKANDMINE POSITIIVSESSE NIMEKIRJA (VIISANÕUDEST VABASTAMINE)
II – TRANSFERRING TAIWAN TO THE POSITIVE LIST (VISA WAIVER)
Ettepanek võtta vastu määrus, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 539/2001, ei loo pretsedenti ega mõjuta muid olukordi Euroopas.
The proposal for a regulation amending Regulation (EC) No 539/2001 does not constitute a precedent and is without prejudice to other situations within Europe as a continent.
Ettepaneku eesmärk on arendada ühist sisserändepoliitikat, aidates samal ajal kaasa kaubandussuhete tugevdamisele Euroopa Liidu ja Taiwani vahel.
The aim of the proposal is to develop a common immigration policy, at the same time helping to enhance trade relations between the European Union and Taiwan.
Poliitiline ja majanduslik taust
Political and economic context
Viimastel aastakümnetel on Taiwanis toimunud oluline demokraatia areng.
Over the last few decades, Taiwan has been going through a major process of democratisation.
1980ndatel ellu viidud poliitiliste muudatuste tulemusena toimusid 1996. aastal esimesed presidendi otsevalimised.
The political changes introduced during the 1980s culminated in the first direct presidential elections being held in 1996.
Sellest ajast alates on institutsioonilised reformid, dünaamiline kodanikuühiskond ning kodanikuvabaduste ja -õiguste austamine aidanud tugevdada poliitilist stabiilsust Taiwanis.
Ever since, institutional reform, a dynamic civil society and respect for civil liberties and citizens’ rights have combined to help shore up political stability in Taiwan.
President nimetab ametisse peaministri, kelle ülesanne on omakorda moodustada Taiwani valitsus ja nimetada valitsuskabinetti kuuluvad ministrid.
The President appoints the Premier, who then puts together Taiwan’s government and appoints the ministers who will make up the Executive Yuan Council, or Cabinet.
Praegu on saarel seadusandliku võimu teostajaks 113-kohaline seadusandlik Yuan.
Legislative power in Taiwan currently lies with the Legislative Yuan, which has 113 members.
Selle liikmed valitakse ühemandaadilistel ringkondadel põhineva valimissüsteemi alusel, kusjuures valijal on kaks häält, millest üks antakse kandidaadile ja teine erakonnale.
The members of the Legislative Yuan are elected via a single-member constituency electoral system with two votes, one for the candidate and one for the political party.
Seadusandliku Yuani liikmete ametiaeg on neli aastat.
Members serve four-year terms.
Töötuse tase oli 2010. aasta juulis 5,2%, olles palju madalam kui Euroopa keskmine, mis samal kuul oli 10,1%.
In July 2010, unemployment stood at 5.2%, way below the European average, which was 10.1% in the same month.
Praegu moodustavad Taiwanis toodetud kaubad 97% ekspordist.
Today, products manufactured in Taiwan account for more than 97% of the country’s exports.
Rahvusvahelise Valuutafondi 2009. aasta andmetel oli Taiwani majandus maailmas 25. kohal ning rahvuslik koguprodukt 379 miljardit USA dollarit.
Figures published by the IMF in 2009 placed Taiwan’s economy 25th in the world, with a GNP of USD 379 billion.
2010. aasta esimeses kvartalis oli Taiwani majanduskasv 13,27% ning sama aasta esimeses pooles oli kaubandusbilansi ülejääk 12,1 miljardit USA dollarit.
During the first quarter of 2010, economic growth hit 13.27%, whilst during the first half of 2010, the balance of trade surplus stood at USD 12.1 billion.
Euroopa Liidu ja Taiwani vahel on ulatuslikud majandus- ja kaubandussuhted ning lisaks tehakse koostööd teadusuuringute, teaduse, tehnoloogia, hariduse, kultuuri ja keskkonna valdkonnas.
The European Union and Taiwan share an important economic and trade relationship, as well as cooperating in the fields of research, science, technology, education, culture and the environment.
Taiwan on ELi jaoks suuruselt neljas kaubandusparter Aasias ning EL on peamine välisinvestor Taiwanis.
Taiwan is the EU’s fourth largest trading partner in Asia, and the EU is the leading foreign investor in Taiwan.
Liikmesriikide ja Taiwani vaheline kaubandusmaht ulatus 2008. aastal 47 miljardi dollarini.
The volume of trade between the Member States and Taiwan stood at USD 47 billion in 2008.
Eespool toodud andmed selgitavad asjaolu, miks rände netomäär on vaid 0,15%.
For reasons that are clear in the figures presented in the previous section, the net migration rate stands at just 0.15%.
Seega on väga ebatõenäoline, et Euroopa Liitu hakkavad Taiwanist saabuma ebaseaduslikud sisserändajad.
As a result, it is very unlikely that the European Union will have to deal with any illegal immigrants from Taiwan.
Euroopa Komisjoni andmetel avastati aastatel 2006–2008 kogu Euroopa Liidu territooriumil vaid 45 Taiwanist pärit ebaseaduslikku sisserändajat.
According to data supplied by the Commission, in 2006-2008 only 45 illegal immigrants throughout the entire European Union were found to have come from Taiwan.
Autentimine toimub elektrooniliste sertifitseerimissüsteemide abil.
Authentication is carried out using electronic certification systems.
Passiandmed talletatakse mikrokiibile, mida on võimalik lugeda raadiosagedusseadmetega.
Passport data are stored on microchips that can be read using radiofrequency equipment.
Talletatavad andmed on ees- ja perekonnanimi (inglise ja hiina keeles), sünniaeg ja -koht, dokumendi number, kehtivusaeg ning omaniku näokujutis.
The following details are stored: first name and surname (in English and Chinese), date and place of birth, document number, expiry date and an image of the holder’s face.
Taiwani ametiasutuste väljastatud passi omab praegu ligikaudu 60 000 väljaspool Taiwani elavat ja Taiwanis alalist elukohta mitteomavat inimest.
Currently around 60 000 people living overseas and without a permanent address in Taiwan hold a passport issued by the Taiwanese authorities.
Kõnealustel inimestel puudub Taiwani ID-kaart, mistõttu nad peavad riiklikult immigratsiooniametilt taotlema eriluba juhul, kui nad Taiwanisse siseneda soovivad.
People in this situation do not have any form of Taiwanese identity document, meaning that if they wish to enter Taiwan, they have to request a specific permit from the National Immigration Agency.
Kui Taiwani ametiasutused nõuavad nendelt isikutelt sisenemisluba, peaks Euroopa Liit säilitama nende suhtes samad tingimused.
It follows, therefore, that if the Taiwanese authorities require these people to produce an entry permit, the European Union should maintain a similar approach.
Viisanõue kehtib tavaliselt ebaseaduslike sisserändajate päritolu- ja transiitriikidele, kuid see ei ole põhjendatud väga väikese sisserändajate arvuga riikide puhul.
The countries of origin and transit of illegal immigrants are usually subject to visa requirements, although this is not justified for countries with very low rates of immigration.
Eeltoodud põhjustel loobusid sellised liikmesriigid nagu Ühendkuningriik ja Iirimaa viisanõudest Taiwani kodanike suhtes (vastavalt 2009. aasta märts ja juuli).
It was on this basis that Member States such as the UK and Ireland waived the visa requirement for the Taiwanese (in March and July 2009 respectively).
Viisanõudest on samuti loobunud Jaapan, Lõuna-Korea, Singapur ja Uus-Meremaa.
Other countries including Japan, South Korea, Singapore and New Zealand have also lifted the requirement.
Praegu ei nõua Taiwan viisat enamiku liikmesriikide kodanikelt, välja arvatud Küpros, Rumeenia ja Bulgaaria.
The only Member States whose nationals currently require a visa to enter Taiwan are Cyprus, Romania and Bulgaria.
Taiwani ametiasutused on võtnud kohustuse kehtestada täielik viisavabadus 11. novembriks 2010.
The Taiwanese authorities have nevertheless undertaken to ensure that a visa waiver is in place for nationals of those countries by 11 November 2010.
Selle kohustuse täitmine on otsustava tähtsusega.
It is vital that this commitment be honoured.
Taiwan ei kujuta endast liidule ohtu ei ebaseadusliku sisserände ega avaliku julgeoleku seisukohast.
Taiwan poses no threat whatsoever to the Union in terms of illegal immigration or public security.
Taiwani viisanõudest vabastamine parandab kaubandussuhteid Euroopa Liiduga, soodustab tihedamat koostööd kultuuri, hariduse, keskkonna ja teadusuuringute valdkonnas ning edendab mõlemapoolset turismi.
Lifting the visa requirement for Taiwan will enhance trade relations with the EU, foster closer cooperation in the areas of culture, education, the environment and research, and boost tourism on both sides.
Piirkondliku ühtekuuluvuse edendamiseks peaks EL Taiwani viisanõudest vabastama, kuna liit on juba kehtestanud viisavabaduse piirkonna teiste riikide ja territoriaalüksustega, millel on sarnane majandusareng, näiteks Hongkong, Aomen, Jaapan, Lõuna-Korea ja Singapur.
The EU should lift the visa requirement for Taiwan for reasons of regional coherence, given that it has already waived the requirement for other countries and entities in the same part of the world and with similar economies, such as Hong Kong, Macao, Japan, South Korea and Singapore.
Viisanõudest vabastamist Euroopa Liitu sisenemiseks ei kohaldata isikutele, kes omavad Taiwani passi, milles ei ole märgitud ID-kaardi numbrit.
The visa waiver scheme for entering the EU will not apply to people holding a Taiwanese passport that does not contain an ID card number.
MUUDE KOLMANDATE RIIKIDE ÜLEKANDMINE
III – TRANSFERRING OTHER THIRD COUNTRIES
Komisjon ei leia põhjendust kanda positiivsesse nimekirja üle Trinidad ja Tobago, Saint Lucia, Saint Vincent ja Grenadiinid, Belize, Dominica, Grenada, Marshalli Saared, Mikroneesia ja Belau.
The Commission finds no justification for Trinidad and Tobago, Saint Lucia, Saint Vincent and the Grenadines, Belize, Dominica, Grenada, the Marshall Islands, Micronesia and Palau to be transferred to the positive list.
Asjaomased ettepanekud esitas kas ainult üks või vähestel juhtudel kaks liikmesriiki.
The requests concerned were submitted either by just one Member State, or, in a few cases, by two Member States.
Lähtudes nõukogu vähesest toetusest sellistele algatustele ning komisjoni analüüsist, mis käsitles majanduslikke, julgeoleku-, ebaseadusliku sisserände ohu ning piirkondliku ühtekuuluvuse ja vastastikkuse aspekte, ei oleks selliste ettepanekute heakskiitmine asjakohane.
The limited backing these requests received in the Council, together with the Commission’s assessment on the basis of the economic and security situation, the risk of illegal immigration and the principles of regional coherence and reciprocity, would seem to advise against agreeing to these requests.
Põhja-Mariaani Ühendus on Ameerika Ühendriikidega poliitiliselt ühendatud territoorium.
The Commonwealth of the Northern Mariana Islands is a territory that is politically linked with the US.
See koosneb Mariaani saarestiku 14 põhjapoolsest saarest, mis asuvad Hawaii ja Filipiinide vahel.
It is made up of the 14 northern Mariana Islands, located between Hawaii and the Philippines.
Põhja-Mariaanide elanike arv on 82 459.
It has 82 459 inhabitants.
Aastal 1975 moodustasid Põhja-Maraainid ametlikult poliitilise liidu Ameerika Ühendriikidega.
In 1975, the Northern Mariana Islands formalised their political ties with the US.
Saartel kehtib mitmeparteiline presidentaalne esindusdemokraatia ning kõrgeim haldusametnik on kuberner.
They have a presidential system in a representative, multi-party democracy, the most senior office being that of Governor.
Põhja-Mariaanide riigipea on Ameerika Ühendriikide president.
The President of the United States is the Head of State.