natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Austriast, Tšehhist ja Saksamaalt pärit vastajad olid seisukohal, et tunnevad menetlust kõige vähem (vastavalt 12 %, 13 % ja 18 % „ei tunne” vastustest).
Austrian, Czech and German respondents considered themselves the least unfamiliar with the procedure (12%, 13% and 18% of "unfamiliar" responses respectively).
123 vastanud kohtunikku väitis, et on teinud oma ametialase karjääri jooksul vähemalt ühe eelotsusetaotluse.
123 responding judges claimed to have made at least one reference for a preliminary ruling in the course of their professional career.
See on veidi üle 5 % vastanute koguarvust.
This equates to slightly more than 5% of the total number of responses.
Nimetatud arv jaotus liikmesriigiti ebavõrdselt, kusjuures Ungari esindas kuue taotlusega ainsana uusi liikmesriike.
This figure was divided unequally amongst the Member States, with Hungary being the only "new" Member State represented, with six references.
Mitmed kohtunikud olid kaalunud taotluse esitamist ning üks sotsiaalkohtu kohtunik hoidus selle esitamisest, kuna asjaomased osapooled olid seisukohal, et see pikendaks menetlust liigselt.
Several judges had considered making a reference, and one judge in a social court had refrained from doing so because the parties were concerned that this would unduly lengthen the proceedings.
Kaks esimese astme kohtunikku olid väga huvitatud taotluse esitamisest Euroopa Kohtule, kuid ei saanud seda teha Euroopa Kohtu piiratud kohtualluvuse tõttu vastavalt EÜ asutamislepingu IV jaotisele, eriti seoses sisserände küsimustega.
Two other judges in a first instance court were keen to make a reference to the ECJ, but could not do so because of the limitations on the ECJ's jurisdiction under Title IV EC, in particular concerning questions of immigration.
Enamik vastanutest vastas nimetatud punktile suhteliselt üksikasjalikult, nagu on näha allpool toodud diagrammis.
Most respondents were relatively detailed in their answers on this point, as can be seen in the chart below.
Eelotsusemenetlus kestis keskmiselt kokku 18,5 kuud.
The average length of the preliminary ruling procedure was 18,5 months.
Seda arvu ei saa võrrelda Euroopa Kohtu enda statistikaga selle aastaaruannetes, kuna mõned taotlused, mida kohtunikud võtsid arvesse oma vastuses praegusele küsitlusele, olid esitatud enne 1980. aastat ja varemgi.
This figure is impossible to compare to the ECJ's own statistics, as contained in its annual reports, because some of the references taken into account by judges in their responses to the present survey date back to the 1980s and beyond.
Siinkohal arvutatud keskmine on ligikaudu poolteist kuud lühem kui kõige hiljutisem keskmine Euroopa Kohtu lõpetatud kohtuasjade kohta (19,8 kuud 2006. aastal).
The average obtained here is about one and a half months less than the latest available average for completed cases from the ECJ (19,8 months in 2006).
Euroopa Kohus, 2006. aasta aruanne, tabel 8, lk 87.
Court of Justice, Annual report 2006, table 8 at p.87.
Üks taotlus kestis kauem kui 35 kuud, kusjuures kaheksa kohtuasja lõpetati aastaga.
One referral lasted more than 35 months, whereas in eight cases was completed within a year.
Küsimusele, kas nad peavad mingit konkreetset eelotsusemenetluse osa ülemäära pikaks, vastas enamik kohtunikke (43 %) eitavalt.
When asked whether they considered any specific part of the preliminary reference procedure to be excessively long, most judges (43%) responded negatively.
Suur hulk kohtunikke (36 %) oli seisukohal, et menetlus on tervikuna liiga pikk; üks Ühendkuningriigi kohtunik väitis, et seda võib selgitada asjaoluga, et Euroopa Kohtus oli liiga palju tööd.
A substantial number of judges (36%) considered that the procedure as a whole was too lengthy, one judge from the United Kingdom stating that this could be explained by the fact that the ECJ was overworked.
Nii Rootsi kui ka Saksamaa kohtunik arvasid, et taotluse esitamine on aeganõudev, kuna esitatavad küsimused ise on juba väga pikad ja keerulised.
Both a Swedish and a German judge expected the reference to be lengthy because the questions asked were themselves very long and complex.
Lõpuks olid kaks kohtunikku seisukohal, et nende puhul oli menetlus kiire, ühe kohtuotsuse langetas Euroopa Kohus ilma suulise menetluse või kohtujuristi ettepanekuta.
Finally, two judges considered the procedure in their case to be fast, one of the judgments having been handed down by the ECJ without oral proceedings or an Advocate General Opinion.
Vastuses küsimusele menetluse konkreetsete osade kohta kritiseeriti kõige enam suulist menetlust, mida rõhutasid nii Soome kui ka Saksamaa kohtunik.
Turning to the answers relating to specific parts of the procedure, the most criticised part was the oral procedure, highlighted both by a Finnish and by a German judge.
Üks Saksamaa halduskohtunik kritiseeris ajavahemiku pikkust, mille jooksul liikmesriik saab esitada oma kirjalikud märkused.
One German administrative judge criticised the length of the period within which Member States can present their written observations.
Lõpuks hilines ühe vastaja taotlus kahe järjestikuse muudatuse tõttu tema kohtuasja määramisel Euroopa Kohtu kodade struktuuris.
Finally, one respondent's reference was delayed by two successive changes in the allocation of his case within the Court of Justice's chamber structure.
Üksnes väga vähesed kohtunikud (11 %), kes olid puutunud kokku eelotsusemenetlusega, väitsid, et Euroopa Kohus oli nende küsimusi mõnevõrra ümber sõnastanud.
Only a small minority of judges (11%) who had experienced a preliminary ruling procedure stated that their questions were reformulated to some extent by the Court of Justice.
Kahe kohtuniku küsimused olid täiesti ümber sõnastatud ja üks Ühendriigi kohtunik pidas ümbersõnastamist liialdatuks.
Two judges' questions were completely reformulated, and one judge from the United Kingdom considered this reformulation excessive.
Nelja taotlust oli üksnes veidi ümber sõnastatud.
Four further references were only slightly reformulated.
Ühel juhul oli kohtunik seisukohal, et Euroopa Kohtu poolt küsimuse ümbersõnastamine rõhutas täiendavalt küsimuse mõtet.
In one case, the judge considered that the meaning of the question was further highlighted by the ECJ's reformulation.
Teisel juhul oli Euroopa Kohus kaks küsimust üheks küsimuseks liitnud.
In another case, the ECJ combined two questions into one.
60 % taotluse esitanud kohtunikest oli seisukohal, et neil olid juhised taotluste sõnastamiseks, kusjuures 40 % oli seisukohal, et neil kõnealuseid juhiseid ei olnud.
60% of referring judges considered that they had guidance to formulate their reference whereas 40% did not.
Nende seas, kellel juhiseid ei olnud, oli neli kohtunikku seisukohal, et juhised ei olnud kas vajalikud või asjakohased.
Among those who had no guidance, four judges considered that guidance was neither necessary nor appropriate.
Need vastajad, kes otsisid juhiseid, tegid seda mitmel erineval moel.
Those respondents who did seek guidance did so in a number of ways.
Kõige populaarsemaks juhiste allikaks olid kolleegid kohtuniku kohtus (29 %).
The most popular source of guidance was other colleagues within the judge's court (29%).
Suhteliselt populaarsed olid Euroopa Kohtu veebileht ja Euroopa Kohtu teatis nimetatud küsimuse kohta (15 %), koolitus (13 %), õppe- ja teaduskirjandus (13 %).
The Court of Justice's website and the Court's notice on the matter (15%), training (13%), textbooks and academic writings (13%) were all relatively popular.
Täiendavalt tsiteeritud allikateks oli Euroopa Kohtu pretsedendiõigus (10 %), osapoolte esildised (6 %), riiklike kõrgeimate kohtute pretsedendiõigus (4 %), isiklikud kogemused (4 %), eripädevusega kohtunik või kohtu õigusnõunik (4 %) ja lõpuks justiitsministeerium (2 %).
Further sources cited were the ECJ's own case-law (10%), the parties' submissions (6%), case-law from national supreme courts (4%), past personal experience (4%), a specialised judge or advisor in the court (4%), and finally the justice ministry (2%).
Suur hulk kohtunikke otsis juhiseid eespool nimetatud allikaid omavahel kombineerides.
A substantial number of judges sought guidance from a combination of the above sources.
Suurem osa vastanutest (89 %) oli seisukohal, et Euroopa Kohtu otsus sobib kohtuasja faktiliste asjaolude suhtes kohaldamiseks, võimaldades seeläbi põhjendatult probleemivabalt otsustada eelotsusemenetluse kasuks.
A large majority of respondents (89%) found the ECJ's ruling readily applicable to the facts of the case, thus enabling a reasonably unproblematic conclusion to the preliminary reference procedure.
Üks kohtunik oli seisukohal, et kohtuotsus oli nii selge, et üksnes kulude üle tuli otsustada riiklikul tasandil.
One judge considered that the judgment was so clear that only the costs were left to be decided at national level.
Vähemus (11 %) ei tundnud, et kohtuotsus võimaldaks selget otsustamist riiklikul tasandil.
A minority (11%) did not feel that the judgment enabled a clear decision at national level.
Üks kohtunik oli seisukohal, et vastus on täiesti kasutamiskõlbmatu, ning teine kohtunik väitis, et Euroopa Kohus oli jätnud kõrvale olulise ja selge küsimuse.
One judge considered the answer completely unusable, and another stated that a crucial and explicit question had specifically been left aside by the ECJ.
Kolmas kohtunik oli seisukohal, et Euroopa Kohtule oleks parem esitada otsekoheseid küsimusi („jah/ei” küsimused), et vältida kahemõttelisi vastuseid, mida oleks keeruline kohaldada kohtuasja faktiliste asjaolude suhtes.
Another judge considered that it was best to ask straightforward questions to the ECJ ("yes/no" questions) in order to avoid ambiguous answers which would be difficult to apply to the facts of the case.
Kolmel juhul tõi otsus endaga kaasa riikliku õigusakti muudatuse või tühistamise, kusjuures kahel juhul olid riiklikud kohtunikud seisukohal, et nende nõuetekohane eelotsusetaotlus pöörati hiljem ümber apellatsioonkaebuseks.
In three cases, the ruling led to a change in, or abolition of, national legislation, whereas in two other cases, the national judges considered that their correct application of the preliminary ruling was later overturned on appeal.
Üks kohtunik pidas seda nn vanusega seotud probleemiks, mille korral apellatsiooni- või ülemkohus ei tunnusta piisaval määral ühenduse õiguse ülimuslikkust.
One judge considered this to be a "generational problem", with appeal or supreme courts not giving sufficient recognition to the primacy of Community law.
Üks kohtuasi lahendati kohtuväliselt, mis kõrvaldas vajaduse kohaldada eelotsust.
One further case saw an out-of-court settlement which removed any need to apply the preliminary ruling.
Lõpuks esitasid kahe kohtuasja osapooled pärast Euroopa Kohtu otsust täiendavaid fakte, muutes selle faktiliste asjaolude suhtes kohaldamiskõlbmatuks.
Finally, the parties in two further cases submitted further facts after the ECJ's ruling, making it inapplicable on the facts.
Käesolevat punkti tuleb eristada eespool toodud punktidest (4. jao punktid b–f).
This section must be distinguished from the sections above (4(b)-(f)).
Tõepoolest esitasid siinkohal soovitusi menetluse parandamise kohta kõik vastanud kohtunikud, olenemata sellest, kas nad olid esitanud taotluse või mitte.
Indeed here, suggestions for improvement to the procedure were sought from all responding judges, irrespective of whether they had made a reference or not.
210 saadud vastust on liigitatud eri teemadesse, mida on täiendavalt kirjeldatud allpool.
The 210 answers received have been classified in different themes which are further developed below.
Nagu diagrammilt lk 19 näha võib, nõudsid kohtunikud peamiselt rohkem koolitusi ja paremat juurdepääsu teabele menetluse kohta (42 %).
As can be seen in the chart on p.19, judges mainly called for more training and better access to information on the procedure (42%).
Väga suur hulk vastanutest (24 %) kritiseeris menetluse pikkust.
A very large number of respondents (24%) criticised the length of the procedure.
Euroopa Kohtu kohtuotsuste stiili ja põhjendusi kritiseeris 10 % vastanutest.
The style and reasoning of ECJ judgments was criticised by 10% of respondents.
Lisaks soovitasid mitmed kohtunikud (6 %) erinevate sisereformide läbiviimist Euroopa Kohtus.
Furthermore, a number of judges (6%) suggested various internal reforms concerning the ECJ.
Lõpuks soovitas sama suur hulk kohtunikke kaasata eelotsusemenetlusse aktiivsemalt taotluse esitanud kohtunikke.
Finally, an equal number of judges proposed to involve referring judges more closely in the preliminary reference procedure.
Kõige sagedamini soovitatud eelotsusemenetluse parandus (42 %) oli seotud riiklike kohtunike koolitusega ja parema juurdepääsuga teabele menetluse kohta.
The most frequently recommended improvement to the preliminary ruling procedure (42%) was related to the training of national judges and better access to information on the procedure.
Prantsuse kohtunik väitis, et teatav hulk kogemusi antud valdkonna ja menetluse kohta on oluline eeltingimus, et üldse kaaluda taotluse esitamist.
A French judge stated that a certain amount of expertise on the subject-matter and the procedure was an essential precondition to be able even to consider making a reference.
See hõlmaks olukordi, kus kohtunikud hoidusid taotluse esitamise kaalumisest kogemuste puudumise tõttu, kuid samuti olukordi, kus taotlust ei esitatud kartusest, et Euroopa Kohus võiks kuulutada selle vastuvõetamatuks.
This would include situations in which judges were deterred from even considering making a reference because of a lack of expertise, but also where a reference is not made for fear of the ECJ declaring it inadmissible.
Mõned vastajad nõudsid ajakohast põhiteavet või perioodilisi e-uudiskirju pooleliolevate ja lõpetatud eelotsuste kohta.
Some respondents asked for basic up-to-date information or a regular e-newsletter on pending and completed preliminary rulings.
Paljud nõudsid ametlikku vormi, malli või heade tavade suuniseid, mida nad saaksid kasutada taotluse esitamisel.
Many called for an official form, template or good practice guidelines which they could use to make a reference.
Saksamaa esimese astme kohtunik soovitas koostada juhendi eelotsusetaotluse esitamise kohta, koostöös riigi ametiasutustega, vastavalt praktilisele juhendile, mida kasutati tõendite kogumise määruses
A first instance judge in Germany recommended the drafting of a guide on preliminary references, in cooperation with national authorities, along the lines of the practice guide used for the Directive on the Taking of Evidence.
Nõukogu 28. mai 2001. aasta määrus (EÜ) nr 1206/2001 liikmesriikide kohtute vahelise koostöö kohta tõendite kogumisel tsiviil- ja kaubandusasjades; juhend on kättesaadav aadressil:
Council Regulation (EC) No 1206/2001 of 28 May 2001 on cooperation between the courts of the Member States in the taking of evidence in civil or commercial matters; the guide is available at:
Teisest küljest märkisid siiski kaks kohtunikku (Prantsusmaalt ja Poolast), et nad on täiesti rahul ametlike juhistega, mille 2005. aastal andsid välja nende vastavad ministeeriumid ja mis on Internetis kättesaadavad.
On the other hand, two judges, from France and Poland commented however that they were entirely satisfied with the official guidance provided in 2005 by their respective ministries and available online.
Teine väga levinud teema oli kartus dubleerida küsimust, mille kohta on Euroopa Kohtule juba eelnevalt taotlus esitatud.
A second very common theme was the fear of duplicating a question referred previously to the ECJ.
Sellega seoses tegi üks kohtunik ettepaneku luua juba esitatud küsimuste atlas, mis oleks liigitatud pädevusvaldkondade alusel vastavalt mudelile, mis on töötatud välja tsiviilasjades tehtava õigusalase koostöö valdkonnas.
In this respect, a judge suggested the idea of an atlas of questions already referred, organised by subject-area along the lines of the model developed in the area of judicial cooperation in civil matters.
Euroopa tsiviilasjade atlas on kättesaadav aadressil:
The Judicial Atlas in Civil Matters is accessible at:
http://ec.europa.eu/information_society/activities/roaming/index_et.htm Teine idee oli luua horisontaalne mehhanism, et kõik ELi kohtunikud oleksid süstemaatiliselt teadlikud nende pädevusvaldkonnas esitatud taotlustest.
http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/html/index_en.htm Another idea was a horizontal mechanism to make all EU judges systematically aware of references made in their subject area.
Üks Bulgaaria kohtunik märkis, et menetlust selle kontrollimiseks, kas küsimus on juba esitatud, tuleks igal juhul lihtsustada.
A Bulgarian judge commented that the procedure for checking whether the intended questions had already been referred should in any event be simplified.
Üks Saksamaa patendikohtunik oli seisukohal, et individuaalsed taotlused, mis on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas, ei ole piisavad ja neid tuleks täiendada.
A German patent judge considered that the information on individual references published in the Official Journal of the European Union was insufficient and should be completed.
Korduvate teemade seas oli kolmandal kohal soov saada kogu asjaomast teavet eelotsusetaotluste kohta Interneti teel.
A third recurring theme was the desire to be able to obtain all relevant information on preliminary references via the internet.
Üks Poolast pärit vastaja oli üksikasjalikum ja soovitas, et taotlust peaks saama esitada elektrooniliselt.
One Polish respondent went further and suggested that it should be possible to make a reference electronically.
Menetluse tajutud ülemäärane pikkus oli väga tähtsal kohal kuueteistkümnest liikmesriigist pärit kohtunike märkustes.
The perceived excessive length of the procedure featured very prominently in judges' comments from sixteen Member States.
Nimetatud pikkuse tagajärjeks peeti taotluste esitamiste vähenemist.
The consequence of this length was considered to be a chilling effect on references.
Paljud kohtunikud väitsid, et tunnevad menetlust, kuid hoiduvad selle kasutamisest sellega seotud viivituse tõttu.
Many judges claimed to know the procedure but refrain from using it because of the delay involved.
Näiteks oli üks Austria kohtunik seisukohal, et sellised viivitused on täiesti lubamatud sotsiaalõiguse valdkonnas.
For instance, an Austrian judge considered that such delays were totally unacceptable in the area of social law.
Ühel Saksamaa kõrgema kohtu kohtunikul oli eriti raske saada aru viivituse põhjustest suulise menetluse lõppemise ja eelotsuse tegemise vahel ning sellest, et sarnast viivitust pelgalt riiklikus kontekstis võidakse tõenäoliselt pidada solvavaks või ebaseaduslikuks.
One German judge from a higher court had particular difficulty in understanding the reason for the delay between the end of the oral procedure and the handing down of the preliminary ruling, and that similar delays in a purely domestic context would probably be considered abusive or illegal.
Mitmed kohtunikud pöörasid põhjenduse ümber, järeldades, et olemasolev kasutamata potentsiaal riiklike kohtunike seas tähendaks, et menetluse pikkuse lühenemise korral riskiks Euroopa Kohus taotluste rohkusega.
Several judges also reversed the reasoning to conclude that the existing untapped potential among national judges would mean that the ECJ risked being swamped with references should the duration of the procedure decrease.
Mitmed kohtunikud nõudsid eelkõige menetluse kiirendamist teatavatel kiireloomulistel juhtudel, näiteks varjupaiga valdkonnas.
Several judges called for the particular acceleration of the procedure in certain urgent cases, such as in the area of asylum.
Üks kohtunik oli seisukohal, et Euroopa Kohtus tuleb eelotsusetaotlused seada muude kohtuasjadega võrreldes tähtsamale kohale, samas kui teine kohtunik soovis, et kiirendatud menetlust kasutataks sagedamini.
One judge considered that references for a preliminary ruling should be given priority over other types of cases before the ECJ, whilst another wanted to see the existing accelerated procedure used more frequently.
Kiirmenetlus on ette nähtud Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 104a, samas kui uues artiklis 104b nähakse ette kiirmenetlus ja sätestatakse sellele kohalduvad sätted.
The accelerated procedure is provided for in Article 104a of the ECJ's Rules of Procedure whilst the newly inserted Article 104b introduce an urgent procedure and sets out the rules applicable thereto.
Mõned üksikud kohtunikud tegid tegelikult isegi soovitusi selle kohta, kui kaua menetlus keskmiselt aega peaks võtma.
Few judges actually made suggestions as to how long the average procedure should last.
Üks Soome kohtunik pakkus kestuseks 3–4 kuud ja Rootsi kohtunik 7–8 kuud.
However, one Finnish judge proposed 3-4 months and a Swedish judge suggested 7-8 months.
Euroopa Kohtu kohtuotsuste stiil ja sisu valmistasid erilist muret paljudele kohtunikele, eriti, kuid mitte eranditult Saksamaalt pärit kohtunikele.
The style and content of ECJ judgments was of particular concern to many judges, particularly but not exclusively from Germany.
Kõige sagedasem kaebus oli seotud kohtuotsuste keelelise selgusega.
The most frequent complaint related to the linguistic clarity of judgments.
Muud vastused olid seotud kohtuotsuste ülemäärase pikkusega.
Another series of answers related to the excessive length of judgments.
Üks Soome kohtunik soovis näiteks lühemaid kohtuotsuseid, mis oleksid sarnased Soome kõrgeima halduskohtu kohtuotsustele.
One Finnish judge, for instance, wanted to see shorter judgments more akin to judgments of the Finnish supreme administrative court.
Mitmed kohtunikud olid seisukohal, et Euroopa Kohtu põhjendus oli sageli liiga üldine või abstraktne, et seda oleks võimalik nõuetekohaselt kohaldada riiklike kohtuasjade faktiliste asjaolude suhtes.
Several judges considered that the reasoning of the ECJ was often too general or abstract to be able to be properly applied to the facts of national cases.
Mõnedele kohtunikele oli ebameeldiv viis, kuidas Euroopa Kohus käsitleb pretsedenti.
Some other judges were uncomfortable with the way in which the ECJ deals with precedent.
Üks kohtunik soovis, et kohtuotsuste seotus eelmise pretsedendiõigusega oleks selgem, samas kui teine kohtunik eelistas süsteemi, mis ennekõike tugineks põhimõtetele, mitte pretsedendile.
One judge would have liked judgments to be more explicit on how they relate to previous case-law whilst another preferred a system predominantly based on principles rather than precedent.
Lõpuks soovitas üks kohtunik, et Euroopa Kohus peaks kasutama rohkem obiter dictum it.
Finally, one judge suggested that the ECJ make more use of obiter dicta .
Siiski ei olnud kõik vastused käesoleva pealkirja all kaebused.
However, not all responses under this heading were complaints.
Üks kohtunik pidas Euroopa Kohtu dialoogi riiklike kohtutega „värskendavalt erinevaks” sellest, kuidas taotlusi esitanud kohtunikke koheldi riikliku konstitutsioonikohtu poolt.
One judge found the ECJ's dialogue with national courts "refreshingly different" from the way referring judges were treated by her domestic constitutional court.
Suur hulk kohtunikke avaldas soovi, et eelotsusetaotluse esitanud kohtunikke kaasatakse aktiivsemalt menetluse kõigis etappides.
A substantial number of judges wanted to see closer involvement of the referring judge in all stages of the procedure.
Üks Saksamaa finantskohtunik väitis, et laiendamise korral oleks oht kaasata konkreetsesse eelotsusemenetlusse kohtunikke, kohtujuriste või Euroopa Kohtu töötajaid, kes ei tunne riiklikku õigussüsteemi, isegi varasemast suurem.
One financial judge from Germany stated that following enlargement, the risk of judges, Advocates General or ECJ staff involved in any particular preliminary ruling being unfamiliar with any given domestic legal system was even greater than before.
Ta rõhutas asjaolu, et see selgus sageli alles pärast kohtujuristi ettepanekut ning siis oli riiklikul kohtunikul juba hilja midagi teha.
She highlighted the fact that this often became clear only after the Advocate General’s Opinion, and it was then too late for the national judge to do anything.