natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Seda küsimust ei seatud kunagi nõukogu inimõiguste töörühma (COHOM) päevakorda, hoolimata selle otsesest seotusest inimõiguslastega ja eespool mainitud suuniste edendamisega.
This was never put on the agenda of the Council Working Group on Human Rights (COHOM), despite its direct relevance to human rights defenders and the promotion of the Guidelines.
Ühendkuningriigi eesistumisajal koostati ülevaade, mis käsitles suuniseid laste ja relvakonfliktide kohta.
There was a review of the Guidelines on Children and Armed Conflict, carried out under the UK Presidency.
Siiski tekitas muret eesistuja seisukoht, et „tema funktsioon ei ole öelda partneritele, mida teha”.
However, the attitude of the Presidency that ‘it is not its role to tell its partners what to do’ was worrying.
Teise suurema pettumuse valmistas see, et ei analüüsitud mõju lastele – ei delegatsioonide ega ka välitegevuses osalevate valitsusväliste organisatsioonide kaudu.
A second major reason for disappointment was that no child impact analysis was done – either via Delegations or NGOs in the field.
Tõepoolest, kõnealuse ülevaate koostamisel isegi ei peetud nõu kohalike delegatsioonidega.
Indeed, local Delegations were not even consulted for this Review.
Samuti on vaja ülevaadet, mis käsitleks suuniste suhtes prioriteetseks märgitud riikide loetelu, eriti kuivõrd 2005. aastal ei astutud ühtegi diplomaatilist sammu seoses laste ja relvakonfliktidega ühegi riigi suhtes, mida ei olnud loetellu hõlmatud.
There also needs to be a review of the list of countries labelled priority countries for the purpose of the Guidelines, particularly as not one demarche has been carried out in 2005 on Children and Armed Conflict to a country not on the list.
Näiteks on loetellu hõlmamata Palestiina territooriumid, ent sealsete relvakonfliktide mõju lastele on masendavalt suur.
For example, places such as the Palestinian Territories are not on the list, but the effect of the armed conflict there on children is overwhelming.
Mis puudutab suuniseid inimõiguslaste kohta, on need suunised üldiselt vähetuntud, hoolimata mõningastest jõupingutustest astuda konkreetseid samme nende rakendamise suunas.
Concerning the Guidelines on Human Rights Defenders, despite some efforts at concrete steps towards implementation, the guidelines in general are little known.
Näiteks püüdsid valitsusvälised organisatsioonid 2005. aasta veebruaris korraldada kohtumist eesmärgiga tutvustada kõnealuseid suuniseid Rwanda kohalike valitsusväliste organisatsioonide personalile.
For example, in February 2005, NGOs attempted to arrange a meeting to promote the Guidelines to local NGO staff in Rwanda.
Sellest hoolimata oli komisjoni delegatsioonil poliitilise konteksti tõttu vastumeelsus seal osalemise suhtes.
However the Commission delegation was reluctant to be involved, because of the political context.
Burundis seevastu esitles suursaadik ise kohtumisel kõnealuseid suuniseid.
In contrast, in Burundi the Ambassador himself presented the guidelines at the meeting.
Esitati kaks dokumenti Rwanda ja Burundi inimõiguslaste soovituste ja ettepanekutega, ometi ei ole nende suhtes tehtud mingit järelkontrolli.
Two documents with recommendations and proposals from human rights defenders in Rwanda and Burundi were submitted, however there does not appear to have been a follow-up.
Selgesti on vaja koostada korrapäraseid formaalseid ülevaateid ja mõjuhinnanguid iga suunisekomplekti kohta, võttes arvesse võimalikke uusi mehhanisme nende tõhususe suurendamiseks, ning nendesse peab oma panuse andma ka parlament, kasutades parimaid tegutsemisviise nende rakendamise täiustamiseks.
There is a clear need to conduct regular, formal reviews and impact assessments on each set of Guidelines, taking into consideration possible new mechanisms to enhance their effectiveness, with input and insight from the Parliament, using ‘best practice’ to improve implementation.
Võti nõukogu tõhusamaks kaasamiseks inimõigustega seotud küsimustesse on COHOMi juhtimine.
A key to more effective engagement of the Council to human rights issues is the management of COHOM.
Praktilisel tasandil tuleks teha päevakorrad ja muud dokumendid õigeaegselt ja enne kohtumisi avalikkusele kättesaadavaks, nii et on võimalikud ka väljastpoolt tulevad panused.
On a practical level, agendas and documentation should be made available publicly on time and in advance of meetings, so that external input is possible.
Ette on pandud ka alaline Brüsselis asuv COHOM või kui seda ei ole võimalik saavutada, siis vähemalt inimõiguste eriametniku olemasolu igas alalises esinduses.
There is also a case for a standing Brussels-based COHOM, or if this is unachievable to at least having a dedicated human rights officer in each Permanent Representation.
Sama kehtib ka esindajatega kohtumise ning kolmandatesse riikidesse tehtavate visiitide, näiteks „troika” visiitide, tippkohtumiste, assotsiatsiooninõukogude ja komisjoni istungite suhtes.
The same is true for meetings with representatives and visits to third countries – for example troika visits, summit meetings, Association Councils and Commission meetings.
Päevakorrad peaksid olema varem kättesaadavad, et oleks võimalik nõu pidada, ja aruanded visiitide kohta tuleks avalikustada.
Agendas should be available in advance, to enable consultation, and reports of visits should be made public.
Alates Luksemburgi eesistumisest on koostatud inimõiguste teabelehti eesmärgiga parandada info andmist visiitide ja kolmandate riikidega kohtumise kohta.
Human Rights Fact Sheets have been drafted since the Luxembourg Presidency with the aim of better briefing visits and meetings with third countries.
Need teabelehed on väga positiivne algatus; siiski ajakohastatakse neid vaid kord aastas ja praegu on need salastatud.
These Fact Sheets are a highly positive initiative; however, they are only updated once a year, and are currently confidential.
Samal ajal kui Euroopa julgeoleku-ja kaitsepoliitika lähetused kasvavad nii arvuliselt kui ka tähtsuse poolest, muutub üha tähtsamaks inimõiguste kaitse.
As ESDP missions grow in number and in importance, safeguarding human rights is becoming more and more important.
22. aprillil 2005 avaldati sõjaväe- ja tsiviilpersonali käitumisstandardid, ometi ei ole teavet selle kohta, kuidas neid põhimõtteid on rakendatud 2005. aastal alustatud Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika lähetustel, eriti seoses organiseeritud kuritegevuse, korruptsiooni, inimkaubanduse ja laste väärkohtlemisega.
Standards of Behaviour for military and civilian personnel were published on April 22, 2005, however there is no indication of how these principles have been applied during the EDSP missions launched in 2005, in particular with regard to organised crime, corruption, human trafficking and child abuse.
On selge, et selles valdkonnas napib mõistmist; näiteks ei ole lähetusel Kongo Demokraatlikku Vabariiki antud koolitust laste õiguste kohta ega ka suuniseid, nii et kui Euroopa julgeoleku- ja kaitsepoliitika personal seisab vastamisi lapssõduritega, siis nad lihtsalt ei tea, mida teha.
It is clear that there is a lack of understanding in the field, for example in the mission in the Democratic Republic of Congo, no training on children's rights and the Guidelines has been given, so when ESDP personnel encounter child soldiers they simply have not known what to do.
Nõukogu ja komisjoni tegevus rahvusvahelistel foorumitel
The performance of the Council and the Commission in international forums
Aastaaruandes kirjeldatakse võimsat mõju, mida EL saab avaldada inimõigustele, kui ta räägib ühel häälel – see põhimõte on eriti asjakohane siis, kui mõelda mõjujõule, mis on ELil rahvusvahelistel foorumitel.
The Annual Report speaks of the "powerful impact the EU can have on human rights when it speaks with one voice", a principle that is particularly pertinent when considering the impact the EU has within international forums.
Sellest hoolimata, olles osalenud ÜRO inimõiguste komisjoni 61. istungjärgul, on allakirjutanud raportöör teinud järelduse, et ELi liikmesriigid veedavad liiga palju aega küsimusi omavahel arutades, jättes liiga vähe aega sildade ehitamiseks teistesse riikidesse või vähemalt nendesse, keda saaks veenda ELi seisukohti toetama.
However, having participated in the 61st session of the UN Commission on Human Rights, your Rapporteur has concluded that EU Member States spend too much time discussing issues between themselves, leaving too little time to build bridges with other countries or those that could be persuaded to support EU positions.
On kahetsust väärt, et keelduti toetamast resolutsiooni Hiina kohta, ja jällegi ei võetud vastu resolutsiooni Zimbabwe kohta.
It is regrettable that there was refusal to sponsor a resolution on China, and once again there was no resolution on Zimbabwe.
ELi liikmesriikidel ei ole õnnestunud veenda mõjuvõimsaid valitsusi Aafrikas ja mujal vajaduses võtta rahvusvahelistel foorumitel tugevam seisukoht – lisaks Zimbabwe sunniviisiliste massvõõrandamiste tugevale hukkamõistmisele ja püüetele anda kriisiga tegelemiseks humanitaarabi.
EU Member States have failed to persuade influential governments in Africa and elsewhere of the need to take a stronger stance in international forums, despite its strong condemnation of mass forced evictions in Zimbabwe and attempts to provide humanitarian aid to address the crisis.
Samuti keeldus EL toetamast resolutsiooni Tšetšeenia kohta, hoolimata sellest, et eelmistel aastatel on seda tehtud, ja hoolimata sellest, et kõnealune konflikt ei ole lahendust leidnud.
The EU also refused to sponsor a resolution on Chechnya, despite doing so in previous years, and despite no resolution to the conflict.
Kohalike inimõiguslaste rühmade hinnangul on alates konflikti algusest 1999. aastal „kadunud” 3000−5000 inimest – kõik nad olid kinnipidamisel kas tsiviilisikud või relvastamata.
Local human rights groups estimate that between 3,000 and 5,000 people have “disappeared” since the beginning of the conflict in 1999, all of whom were either civilians or unarmed when taken into custody.
Venemaa võimud ei ole endale võtnud mingit vastutust nende inimeste saatuse ega asukoha eest.
Russian authorities deny all responsibility for their fate or whereabouts.
See viitab, et Euroopa Liidul on üks reegel väikeriikide, kuid hoopis teine suurriikide suhtes – mis mingil juhul ei vasta inimõiguste üldkehtivuse põhimõttele.
It does suggest that the EU has one rule for small countries, and applies a different one for large countries - hardly compatible with the principle of universality of human rights.
Samuti paljastab see ELi suutmatust läbi rääkida ja arutada ühisseisukohti kolmandate riikidega muude kahepoolsete poliitiliste, kaubandus- ja arengukontaktide raames kogu aasta jooksul, mitte aga nendest eraldi Genfis.
It also exposes the failure of the EU to negotiate and discuss common positions with third countries as part of other bilateral political, trade and development contacts throughout the year, rather than separate from them in Geneva.
Üldiselt on ülimalt oluline, et ÜRO inimõiguste süsteemi reformimise algatus õnnestuks.
In general, it is of paramount importance that the initiative to reform the UN human rights machinery succeeds.
Euroopa Liit tunnustas inimõiguste nõukogu loomist kui põhiprioriteeti, ent 2005. aastal tundusid liikmesriigid olevat üllatavalt aeglased surve avaldamisel selleks kriitiliselt oluliseks reformiks.
The European Union recognized the creation of the Human Rights Council as a key priority, but in 2005 EU Member States seemed surprisingly slow in pushing firmly enough for action on this crucial reform.
Euroopa Liit on jätkanud Rahvusvahelise Kriminaalkohtu toetamist rahvusvahelistel foorumitel, nagu on ka märgitud ELi 2003. aasta juuni ühisseisukohas, ning see tugev toetus on kaasa aidanud Darfuri juhtumi saatmisel ÜRO Julgeolekunõukogust Rahvusvahelisse Kriminaalkohtusse 31. märtsil 2005.
The EU has continued its support for the International Criminal Court in international forums, as established in the EU Common Position of June 2003, and this strong support in part led to the referral by the UN Security Council of the case of Darfur to the ICC on March 31 2005.
Kahjuks ei jätkunud ELi toetusest ühtegi sõna Rahvusvahelisele Kriminaalkohtule septembris 2005 vastu võetud ÜRO lõppdokumendis ning EL ei teinud avaldust Rahvusvahelise Kriminaalkohtu kohta OSCE inimmõõtme konverentsil, nagu ta on teinud viimastel aastatel.
Unfortunately the EU’s support could not save any of the language on the ICC in the final UN outcome document of September 2005, and the EU did not make a statement on the ICC at the OSCE Human Dimension Implementation Meeting, as it has been doing for the past years.
EL ja liikmesriigid peavad jätkuvalt, igal võimalusel kinnitama oma pühendumust Rahvusvahelisele Kriminaalkohtule, eriti kuna Ameerika Ühendriigid püüavad jätkuvalt sõlmida kahepoolseid immuniteedikokkuleppeid maailma riikidega.
The EU and Member States need to continue to reaffirm their commitment to the ICC whenever possible, particularly as the US continues to seek bilateral immunity agreements with states worldwide.
Kooskõlas tõestatud seisukohaga, et puuetega inimeste õigused on inimõigused, on Euroopa Liidul vaja hoogustada oma toetust ÜRO puuetega inimeste õiguste konventsioonile, mis on veel läbirääkimisel.
In accordance with the established position that rights for disabled people are human rights, the EU needs to step up its support for a UN Convention on rights of persons with disabilities, still under negotiation.
Näiteks ei toeta EL praegu kõnealuse konventsiooni tekstis mõistlike elutingimuste andmata jätmise käsitlemist diskrimineerimise liigina, mis jätaks selle täitmise vabatahtlikuks, minnes mööda kõnealuse küsimuse käsitlusest võrdse kohtlemise direktiivis 2000/78/EÜ.
For example, at the moment the EU does not support the denial of reasonable accommodation as a form of discrimination within the text, which would leave it as a voluntary exercise, falling short of the way the issue was addressed in the 2000/78 EC directive on equal treatment.
Lisaks sellele, nagu on märgitud aastaaruandes, on EL küsimuste käsitlemisel välisriikides palju edukam siis, kui ta on loonud hea eeskuju oma territooriumil.
Furthermore, as noted in the Annual Report, the EU is much more successful in promoting an issue abroad when it sets a good example at home.
Nii on olnud näiteks inimõigusi käsitlevate dokumentide allakirjutamise, ratifitseerimise ja rakendamisega.
Such is the case for example, in promoting the signing, ratifying and implementation of human rights instruments.
Kui EL on olnud edukas Rooma statuudi (Rahvusvaheline Kriminaalkohus) edendamisel, on tal siiski olnud oluliselt vähem edu ÜRO piinamisvastase konventsiooni vabatahtliku protokolli edendamisel.
So whereas, the EU has success in promoting the Rome Statute (ICC), it has considerably less success promoting the Optional Protocol to the UN Convention against Torture.
Et äratada rahvusvaheliselt usaldust, peavad ELi liikmesriigid näitama üles kindlust kuupäevade seadmisel kõikide põhiliste inimõigusi käsitlevate konventsioonide ja nende vabatahtlike protokollide ratifitseerimiseks.
To have credibility on the international stage, EU Member States need to be firm in setting dates for the ratification of all key human rights conventions and their optional protocols.
Samuti viitavad paljud asutused, et olemasolevas ELi poliitikas ebaseadusliku rände suhtes on mindud nii kaugele, et kärbitakse varjupaigaotsijate võimalusi teostada oma inimõigusi.
Similarly, many agencies suggest that existing EU policies to address illegal migration have moved so far as to curtail the ability of asylum seekers to exercise their human rights.
Uued eksperimentaalsed algatused regionaalseteks kaitseprogrammideks kolmandates riikides nagu Tansaania on proovikivi näitamaks, kas EL on tõepoolest pühendunud pagulaste kaitse laiendamisele või on Euroopa Liit lihtsalt ajendatud vähendama Euroopast kaitset otsivate pagulaste arvu.
The new pilot initiatives for Regional Protection Programmes in third countries such as Tanzania provide a key test as to whether the EU is genuinely committed to enhancing refugee protection or is simply motivated to diminish the numbers of refugees seeking protection in Europe itself.
ELi ja kolmandate riikide vaheliste poliitiliste ja inimõigusi käsitlevate dialoogide ning naabruspoliitika tegevuskavade kontroll:
Scrutinising EU political and human rights dialogues with third countries, and in relation to the Action Plans in the Neighbourhood Policy:
Euroopa Liit on alustanud ametlikke inimõigusalaseid dialooge kolme riigiga: Hiinaga (alates 1996. aastast), Iraaniga (alates 2002. aastast) ja viimati Venemaaga (alates 2005. aastast); nende dialoogide eesmärk on edendada ELi agendat olla ennast kehtestava jõu asemel veenev jõud.
The EU has established formal human rights dialogues with three countries, China (since 1996), Iran (since 2002) and most recently Russia (starting in 2005), aimed at promoting the EU’s agenda as “a convincing power rather than an imposing power”.
Nõukogu on nende dialoogide tulemuste väljendamisel aus: aastaaruandes on märgitud, et „nendel dialoogidel on olnud erinevaid tulemusi”.
The Council is honest about the effect of these Dialogues, in the Annual Report it is stated that “these dialogues have had mixed results”.
On positiivne, et dialooge Hiina ja Iraaniga hinnati 2005. aastal kooskõlas ELi suunistega inimõigusi käsitlevate dialoogide kohta.
It is positive that there was an evaluation of the China and Iran dialogues in 2005, in line with the EU Guidelines on Human Rights Dialogues.
Dialoogid Hiinaga on viimase aastakümne jooksul paranenud, eriti kuivõrd nendes keskendatakse nüüd tähelepanu konkreetsetele teemadele ning ilmnenud on suurem tahe laskuda konkreetsesse arutellu ning valitsusväliste organisatsioonide seminarid leiavad aset samal ajal kui dialoogid.
Dialogues with China have improved over the past decade, particularly as they now focus attention on specific themes, and there appears to be more willingness to engage in concrete discussion, with the NGO seminars occurring at the same time as the dialogues.
Siiski tähendab inimõigusalase dialoogi pidamine seda, et inimõigustega seotud küsimused jäetakse sageli üldse lisamata tippkohtumiste päevakorda.
However, the existence of the human rights dialogue means that human rights issues are often completely off the agenda at Summit meetings.
EL osales enne dialooge laialdastes konsultatsioonides, ometi on avaldatud muret konkreetsetes küsimuses, mida dialoogides ei tõstatatud, näiteks Põhja-Korea pagulaste küsimuses.
The EU did widely consult prior to the dialogues, however there were concerns at particular issues that were not raised at the dialogues, for example the case of North Korean refugees.
Dialoogi Venemaaga, mis küll alles algas, ei ole seni väga kõrgelt hinnatud.
The Russia dialogue, whilst very new, is so far not held in very high regard.
Venemaa keeldub siiani korraldamast dialoogi istungjärku Venemaal, mis tähendab, et real siseriiklikel valitsusvälistel organisatsioonidel on sisuliselt võimatu osaleda ja oma seisukohti esitada.
Russia still refuses to hold a session of the dialogue in Russia, which means that it is virtually impossible for a range of domestic NGOs to attend and put forward their case.
Alates Beslani massimõrvast 2004. aastal tuntakse tõsist muret poliitiliste muutuste pärast Venemaal ning jätkuva kriitikaga jälgitakse olukorda Tšetšeenias.
There is real concern over political changes in Russia since the Beslan massacre in 2004, and with continued criticism of the situation in Chechnya.
ELi liikmesriikide eesmärk peab jätkuvalt olema surve avaldamine Iraanile järgmise dialoogi kuupäeva kokkuleppimiseks hoolimata ilmsest tähelepanu keskendamisest aruteludele Iraani tuumaprogrammi üle.
EU Member States need to remain committed to pushing Iran to agree to a date for the next dialogue, despite obvious preoccupations with discussions over Iran’s nuclear programme.
Minevikus on Euroopa Liidul olnud raskusi dialoogide suhtes selgeid kriteeriume ja strateegilisi eesmärke sisaldavate kavade paikaseadmisel.
The EU has in the past found it difficult to put into place plans with definite benchmarks and strategic goals for the dialogues.
Siiski on see hädavajalik, kui oodatakse edusamme, ning igasugused mõjuhinnangud ja teave kohtumiste, sealhulgas nende tulemuste kohta, peab olema palju laialdasemalt saadaval ja avatud parlamentaarseks kontrollimiseks.
This is essential if there is to be any progress and any measurement of the impact, and information relating to the meetings, including their outcome, needs to be much more widely available and open to parliamentary scrutiny.
Vaja on hinnata kõikide poliitiliste dialoogide ja mitte ainult struktuursete inimõigusalaste dialoogide tõhusust; teabe täielikul puudumisel on see siiski võimatu.
There is a need to assess the efficiency of all political dialogues not just the structured human rights dialogues; however this is impossible in the complete absence of information.
Need arutelud võivad olla väga oluline vahend, kui neid juhitakse proaktiivselt, mille fookus peab olema COHOM, ja nende juhtijatel on strateegiline ülevaade.
These discussions are potentially a highly important tool if proactively managed, the focal point for which has to be COHOM, with a strategic overview.
Uute naabruspoliitika tegevuskavade inimõigusalaste jagude kvaliteet on riigiti väga erinev, sest kõnealune kava räägitakse läbi asjaomase riigiga ning seega tuleb selle riigiga kokku leppida.
The quality of the section on human rights in the new Neighbourhood Policy Action Plans varies greatly between countries, as the plan is negotiated with the country concerned and therefore has to be agreed with them.
Näiteks ei ole inimõiguste küsimusi Iisraeli ja Egiptusega seotud tegevuskavades peaaegu mainitudki, sest need riigid ei nõustuks sellega.
For example, there is scarce mention of human rights issues in the Action Plans for Israel and Egypt, as they would not accept this.
Üks võimalus nendele nii ametlikele kui ka mitteametlikele inimõigusalastele dialoogidele kaasa aidata on laiendada allkomisjone partnerlusnõukogudes, nagu on juba tehtud Kagu-Aasias.
One possibility to aid these human rights dialogues, both formal and informal, is the possibility of extending subcommittees of Partnership Councils, as already exists in SE Asia.
Inimõigusi ja demokraatiat käsitleva klausli rakendamise kaalumine
Consideration of the implementation of the human rights and democracy clause
Olulise pretsedendini jõuti oktoobris 2005, mil EL esmakordselt osaliselt peatas partnerlus- ja koostöökokkuleppe seoses inimõigusi ja demokraatiat käsitleva klausli rikkumisega Usbekistanis.
An important precedent was reached in October 2005, when the EU for the first time ever partially suspended a Partnership and Cooperation Agreement for non-compliance with the human rights and democracy clause in the case of Uzbekistan.
Kahjuks naeruvääristas Saksamaa kõnealust keeldu, andes viisa Usbekistani siseministrile ravi saamiseks Saksamaal vaid mõni päev enne loetelu avaldamist.
Unfortunately, Germany flouted the ban by granting a visa to the Minister for Interior to receive medical treatment in Germany days before list was published.
See oli kindlasti väga oluline pretsedent, ent tõsiasi, et on möödunud nii palju aega enne, kui kõnealuse klausliga üldse mingeidki tõelisi tagajärgi kaasnes, on ka kurb viide sellele, et teiste, varem sõlmitud kokkulepete puhul ei ole inimõigusi käsitlevaid klausleid piisavalt tõsiselt võetud.
This was certainly a very important precedent, but the fact that it has taken this long for the clause to have any real consequences is also a sad commentary on the lack of seriousness given to human rights clauses in other agreements in the past.
Näiteks näeb EL jätkuvalt suhetes oma Lähis-Ida ja Põhja-Aafrika naabritega peamiselt kaubandus- ja majandusabi, ehkki EuroMed’i lepingud sisaldavad inimõigusi käsitlevaid klausleid.
For example, the EU continues to see relations with Middle East and North African neighbours as primarily of trade and economic assistance, even though the EuroMed agreements include human rights clauses.