natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Euroopa Parlament on seisukohal, et on kohane reguleerida sarnast mõju pärimisega seotud avalikele dokumentidele, mida tuleks tunnustada kõigis liikmesriikides, eelkõige faktide ja väidete tõendamise osas, mille kohta väljastaja on kinnitanud, et need on tehtud tema juuresolekul, kui päritoluriigiks olev liikmesriik seda ette näeb.
The European Parliament considers that it is appropriate to regulate similar effects for public instruments relating to succession, which, in particular, should be recognised in all the Member States, by means of proof of the facts and of declarations by issuing authorities that the instruments were drawn up in their presence, where the law of the Member State of origin so provides;
Kooskõlas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 artikli 57 sätetega peab avalik dokument vastama kõikidele dokumendi päritoluriigiks olevas liikmesriigis sätestatud autentsust puudutavatele nõuetele ning seda ei tunnustata juhul, kui tunnustamine oleks ilmselgelt vastuolus selle liikmesriigi avaliku korraga, kellele dokument on suunatud.
In accordance with the provisions of Article 57 of Council Regulation (EC) 44/2001 of 22 December 2000, the document must meet all the requirements of authenticity laid down in the Member State of origin, and will not be recognised if its recognition would produce an effect manifestly contrary to public policy in the Member State addressed.
Kui avalik dokument on vaja kanda avalikku registrisse, peab sarnaselt kohtuotsuste puhul rakendatavale korrale dokumendiga kaasas käima antud liikmesriigi avalikule korrale ja nõuetele vastavust tõestav tunnistus, mille väljastab vastavalt tüüpvormile selle riigi dokumendi koostamiseks pädev asutus.
Furthermore, when a public instrument is to be entered in public registers it should be specified, as stated in the case of judicial decisions, that the document has to be accompanied by a ‘certificate of conformity’ with public policy and the imperatives of the Member State addressed, issued - in accordance with a standard form - by the authority competent to draw up the instrument in that country.
Soovitus 12 (Euroopa testamendiregistrite võrgustik)
Recommendation 12 (on the European network of registers of wills)
Euroopa Parlament loodab, et ajapikku luuakse olemasolevaid siseriiklikke registreid ühendades Euroopa siseriiklike testamendiregistrite võrgustik, et lihtsustada surnu viimase tahte sisu kindlaksmääramist ja tuvastamist.
The European Parliament hopes that, eventually, a European network of national registers of wills will be set up by linking up existing national registers, to simplify the task of finding and ascertaining the content of a deceased person’s will.
Vastavalt komisjoni palvel Deutsches Notarinstitut i poolt 2002. aastal teostatud "Võrdleva õiguse uuringule kohtualluvuse ning testamentide ja pärimisega seotud kollisiooninormide kohta Euroopa Liidu liikmesriikides" algatatakse Euroopa Liidu territooriumil igal aastal 50 000–100 000 piiriülese pärimisasja menetlust ning see arv tõuseb vältimatult seoses kümne uue liikmesriigi hiljutise Euroopa Liiduga ühinemisega ning eelseisva edasise laienemisega.
According to the Study of comparative law on conflict of jurisdiction and conflict of law rules relating to wills and succession drawn up in 2002 by the Deutsches Notarinstitut at the request of the Commission, every year between 50 000 and 100 000 transnational successions arise in the European Union, and obviously that estimate should be revised upwards in view of the recent accession of ten new Member States to the Union and its forthcoming further enlargement.
Ühenduse dokumendi vajalikkus pärimisküsimustes ei tulene mitte üksnes nimetatud statistilistest andmetest, vaid peamiselt ja eelkõige vajadusest kaotada raskused, mis pärimisasjaga seotud isikutel oma pärandvara kättesaamisega seoses tekivad.
The potential advantage of a Community instrument relating to succession is due not only to that statistic, but also – and above all – to the need to remove the difficulties faced by heirs seeking to take possession of their inheritance.
Kõnealused raskused on tingitud suurtest erinevustest, mis käesoleval ajal rahvusvahelise eraõiguse süsteemi ja liikmesriikide materiaalõiguse süsteemide vahel eksisteerivad ning mis kujutavad takistusi liikumisvabaduse ja omandiõiguse kasutamisele.
These difficulties are due to the significant differences at present between private international law systems and the Member States’ substantive law, which create obstacles to the exercise of freedom of movement and the enjoyment of the right to own property.
Ei tohiks unustada, et viimane on õiguse üldpõhimõte (Euroopa Kohus, kohtuasi C 368/96, Generics (Ühendkuningriik) jt, EKL 1998, lk 1-7967, punkt 79 ja punktis osutatud kohtupraktika), mis muuhulgas liigitati Nice'i harta põhiõiguste alla.
We should not forget that the latter is a general principle of law (Court of Justice, Case C-368/96, Generics (UK) and others, [1998] ECR I‑7967, point 79, and the case law cited therein) and is also included among the fundamental rights enshrined in the Nice Charter.
On selge, et kõige tõhusam viis kõnealuste probleemide lahendamiseks oleks pärimisküsimusi käsitleva materiaalõiguse ühtlustamine, kuid see eesmärk on siiski äärmiselt raskesti saavutatav ja ei kuulu lisaks ühenduse pädevusse.
Obviously, the most effective way of resolving problems of this kind would be to harmonise the substantive law on succession; however, this objective would be extremely difficult to attain and, moreover, falls outside the competence of the Community.
II Raportööri seisukoht
Position of the rapporteur
Võimalik on määratleda kaks üldist suunist, mille kohaselt ühenduse õiguslooja peaks pärimise ja testamentide küsimuses tegutsema:
It is possible to lay down two general guidelines which the Community legislature should follow in relation to succession and wills:
a) esiteks peaks tulevane õigusakt sisaldama lihtsaid ja selgeid rahvusvahelise eraõiguse eeskirju, mis võtavad arvesse liikmesriikides eksisteerivate õigussüsteemide peamiste liikide eripärasid ja traditsioone, eesmärgiga saavutada siseriiklike õigussüsteemide tulemuslik kooskõlastamine konkreetse piiriülese pärimisasja korral;
(a) firstly, the future instrument should establish simple and clear rules on private international law which take account of the special features and traditions of the principal types of legal systems in the Member States in order to ensure effective coordination between the national legal systems jointly involved in any given transnational succession;
b) teiseks tuleb koostada uued ja usaldusväärsed ühenduse dokumendid, mille eesmärgiks on olukorra täiendav lihtsustamine.
(b) secondly, new and reliable Community instruments must be drawn up for the purpose of further simplifying the situation.
Mis puudutab esimest punkti, siis peaks tulevane ühenduse õigusakt eelkõige ühtlustama pärimisküsimuste pädevuskriteeriumid.
From the first point of view, the future Community act must begin by harmonising the criteria for awarding jurisdiction with regard to succession.
Pädevuskriteeriumite hulgas peaks kindlasti olema surnu alaline elukoht surma hetkel, mis võimaldab määrata pärimisega seotud konfliktide lahendamise pädevuse kohtule selles liikmesriigis, kus pärimisasjaga seotud surnu elas ja mille territooriumil tavaliselt asub suurem osa tema varast ja elavad tema pärijad.
The criteria in question should of course include the habitual residence of the deceased at the time of his death, which has the advantage of conferring jurisdiction to settle any disputes that may arise on the courts of the State in which the deceased lived and in whose territory, as a general rule, most of the estate is situated and the heirs reside.
Kõnealusele pädevuskriteeriumile võib alternatiivina lisada – vältimaks uute eeskirjade ülemäärast jäikust ja nende rakendamise kulukust – kostja alalise elukoha.
To prevent the new rules from being excessively rigid and expensive to implement, the criterion of habitual residence could be supplemented by an alternative criterion, that of the place of residence of the defendant.
Kujutleme näiteks juhtumit Saksa kodanikust, kes pärast pensionile minekut asub Saksamaalt elama Lõuna-Hispaaniasse (kus ta veedab viimased kümme aastat oma elust), sureb seal ja temast jäävad maha kaks Saksamaal elavat last ning Saksamaal asuvatest varadest pärandus.
Let us consider, for example, the hypothetical case of a German citizen who, on retirement, moves from Germany to the south of Spain (where he spends the last decade of his life) and dies there, leaving two sons residing in Germany and an estate comprising property in Germany.
Taolisel juhul, kui kohtualluvus määrataks üksnes vastavalt surnu alalisele elukohale surma hetkel, peaksid pärijad – kui nende vahel tekib konflikt – andma asja lahendamiseks Hispaania kohtusse.
In a case of this kind, if the jurisdiction were determined solely on the basis of the deceased person’s habitual place of residence at the time of death, the heirs – supposing they were in dispute over the will – would be obliged to bring the proceedings in question before the Spanish courts.
Kohtualluvuse eeskirjade ühtlustamisest ei piisa, et saavutada piiriüleste pärimisasjade menetlemise lihtsustamine ja vältida meelepärase kohtualluvuse valimist ( forum shopping ).
Harmonising the rules on jurisdiction is not sufficient to simplify the rules on transnational succession and avoid the phenomenon of ‘forum shopping’.
Tulemust ei saavutata muidu, kui kõik pädevad ametiasutused, kes konkreetsesse pärimisasja sekkuvad, rakendavad samu materiaalõiguse sätteid, vaatamata sellele, et nad asuvad erinevates liikmesriikides.
That objective can only be achieved if all the authorities competent to intervene in relation to a given succession, although belonging to different Member States, apply the same substantive law provisions.
See saab juhtuda vaid siis, kui samaaegselt asutakse ühtlustama ka kollisiooninorme, see tähendab norme, mille alusel kehtestatakse, millist õigust antud juhul kohaldatakse.
This can happen only if, at the same time, measures are taken to harmonise the rules on conflict, in other words the rules which establish which law applies in a given case.
Rahvusvahelisel tasandil on kujunenud piisav konsensus selle kohta, et vaja on ühtset õigust kõikide pärimisaspektide reguleerimiseks, alates pärimismenetluse algusest kuni pärandi üleandmiseni, olenemata pärandvara olemusest ja selle koostisosade asukohast.
Sufficient consensus has been reached at international level on the need to make a single legal system responsible for regulating all aspects of the succession, from the time it is opened to the transmission of the estate, regardless of the nature and location of the properties of which it is comprised.
Raportöör on seisukohal, et selleks õiguseks peab olema surnu surma hetkel tema alalise elukohariigi õigus; sel viisil oleks paljudel juhtudel ühtivus pädeva kohtu ja kohaldatava õiguse vahel, mis omakorda tagaks pärimisega seonduvate konfliktide kiire ja tulemusliku lahendamise.
Your rapporteur considers that the law in question should be the law of the country which was the habitual residence of the deceased at the time of his death; this would ensure that, in many instances, the court with jurisdiction and the applicable law would coincide, which would help to ensure that any disputes concerning the succession were rapidly and effectively resolved.
Nimetatud kriteeriumi kõrval paistab siiski olevat vajalik anda testaatorile vabadus valida pärimise suhtes kohaldatava õiguse puhul oma päritoluriigi õigusnormide või valiku tegemise ajal tema alalise elukohaks oleva riigi õigusnormide vahel.
In addition to that criterion, however, it would be appropriate to allow the testator to choose which body of law should govern the succession, the law of the country of which he is a national or the law of his habitual residence at the time the choice is made.
Kuid tulevane õigusakt peaks ühtlasi tagama pärimise suhtes kohaldatava õiguse tulemuslikkuse ja kooskõlastama kõnealuse õiguse ettekirjutused vara asukohariigi õiguse sätetega.
But the future instrument should also seek to ensure the effective application of the law applicable to the succession and coordinate the requirements of that law with the provisions of the law of the place where the property is situated.
Mis puudutab esimest punkti, siis tuleb rõhutada, et mõnede liikmesriikide õigus (näiteks Briti ja Austria õigus) annab seadusega määratud või riigiasutuse poolt määratud isikule (kolmas haldav isik) õiguse pärand likvideerida ja/või üle anda.
On the first point, we should highlight the fact that the laws of some Member States (for example English and Austrian law) make an individual (the executor) designated by the law itself, or by a public authority, responsible for administering and/or transmitting the estate .
Käesoleval ajal satuvad kõnealused isikud oma erivolituste realiseerimisel raskustesse liikmesriikides, mis erinevad pärimisel kohaldatava õiguse liikmesriigist.
At present, such executors encounter problems when attempting to exercise their specific powers in Member States other than those whose law is applicable to the succession.
Tulevane ühenduse õigusakt peaks seega selgesõnaliselt ette nägema, et kõnealuste kolmandate haldavate isikute volitusi peaks tunnustatama kõikides liikmesriikides ja et need laienevad kõikidele pärimisega seotud varadele, olenemata varade olemusest ja asukohast.
The future Community instrument should explicitly provide that the powers of these persons (executors) should be recognised in all the Member States and apply to all the property involved in the succession, whatever its nature and wherever it is located.
Mis puudutab teist punkti, siis ei saa tulevane õigusakt arvestamata jätta vara asukohariigi õigust ( lex loci rei sitae ), mida tavaliselt kohaldatakse varade ülekandmise menetluse suhtes.
On the second point, the future instrument will have to take account of the lex loci rei sitae (‘law of the place where the property is situated’) which generally governs the transfer of title to property.
Tegevuse tarbetu dubleerimise vältimiseks tuleks vastuvõetavas õigusaktis määratleda, et sellise pärandvara, mis asub teises liikmesriigis kui see, mille õigust pärimisel kohaldatakse, omandamisel ja kasutamisel tuleb järgida vara asukohariigi õiguse sätteid ainult juhtudel, kui mainitud õigus nõuab täiendavaid formaalsusi või tegevust võrreldes pärimisele kohaldatava õigusega.
In order to avoid unnecessary duplication of effort, the instrument to be adopted should make it clear that, for the purpose of acquiring and enjoying inherited property situated in a State other than that whose law applies to the succession, it is necessary to follow the rules of the law of the place where the property is situated only if that law requires further formalities or actions in addition to those required by the law applying to the succession.
Näiteks sissetulekuallika haldamisel ja ülekandmisel kohaldatakse vara asukohariigi õigust ( lex loci rei sitae ), kui viimane nõuab kõnealusel eesmärgil oma võimuesindajate sekkumist, arvestades, et viimatimainitud või nende poolt määratud isikud peavad kohaldama pärimisõiguste kindlakstegemiseks pärimisseadust ( lex successionis ).
For example, the administration and transfer of a given source of income will be regulated by the lex loci rei sitae if that law requires the intervention of its national authorities, since those authorities, or the persons designated by them, must apply the lex successionis for the purpose of determining the rights of those involved in the succession.
Lisaks sellele, kui kohaldatav õigus on Prantsuse õigus – mis teadaolevalt näeb pärimisasjades ette valdusse astumise süsteemi ( saisine ) (mille alusel pärijad saavad automaatselt pärandaja surma korral pärandvara omanikeks) – , samal ajal kui teatud varad kogu pärandvarast asuvad Itaalias, tuleks kinni pidada Itaalia õiguse ettekirjutustest, mis erinevalt Prantsuse õigusest sätestab pärija õiguste saamiseks päranduse vastuvõtmise nõusoleku.
Moreover, if the law applicable to the succession is French national law, which uses the system of saisine (whereby heirs assume that status automatically as soon as the succession is opened, and can take possession of the property), but part of the estate is situated in Italy, it will be necessary to comply with the provisions of Italian law, according to which, in contrast to French law, heirs only assume that status on acceptance of inheritance.
Vara asukohariigi õiguse ( lex loci rei sitae ) mõju on eriti suur, kui pärandvara hulka kuuluvad avalikesse registritesse kantud varad (peamiselt kinnisvara).
The lex loci rei sitae plays a particularly influential role where the estate includes property entered in a public register (in other words, in most cases, immovable property).
Varadega seotud andmete avalikku registrisse kandmisest tulenevad tagajärjed tähendavad seda, et registrisse saab kanda ainult registrit omava riigi õiguses osundatud toiminguid, tingimusel et neil on kõnealuse õigusega sätestatud sisu.
One aspect of the inclusion in public registers of information concerning the property is the fact that the only acts which may be entered in those registers are those specified by the law of the State under whose authority the register is kept, and the content of those acts must meet the requirements of the law in question.
Üldiselt ei tohiks kohtuotsuste täitmise ja avalike dokumentide tunnustamisel kõrvale kalduda kehtiva ühenduse õiguse põhimõtetest, mille kohaselt teadaolevalt nõutakse välisriigi kohtuotsuse tunnustamist ( exequatur ) vaid juhul, kui kõnealused aktid moodustavad täitemenetluse aluse teises liikmesriigis (vt määruse (EÜ) nr 44/2001 artikleid 38 ja järgnevad ning 57 ja järgnevad).
In general there is no reason to depart, for the purpose of recognition and enforcement of decisions and public acts, from the principles governing existing Community law, which, as we have seen, requires exequatur only if the acts in question form the basis of enforcement proceedings in another Member State (see Articles 38 et seq. and 57 et seq. of Regulation (EC) No 44/2001).
Asjaolu, et pärimisvaldkonnas võivad siiski sagedamini kui mujal olla kohtuotsuste ja avalike dokumentide aineks avalikesse registritesse kantud varad, samuti vajadus säilitada kõnealustesse registritesse kantavate aktide ühtsus, annavad alust allutada sissekandmine sihtriigi pädeva ametiasutuse eelnevale kontrollile.
However, given that judicial decisions and public acts relating to succession are more likely than those relating to other matters to be concerned with property entered in public registers, and given the need to ensure consistency in the acts that may be entered therein, it is probably appropriate to make the entry of any such act in a register dependent on prior checking by an authority of the State of destination.
Kontrolli võib teostada tunnistuse väljastamise teel, mille sisu kehtestab tulevane õigusakt, ning tunnistust väljastades kinnitab riiklik asutus, et otsus või dokument vastab sihtriigi õiguse sätetele.
This checking mechanism could take the form of the issuing of a certificate, the content of which would be laid down in the prospective legislative act, whereby the public authority confirmed the compliance of the decision or act with the essential provisions of the law of the State of destination.
Mis puudutab teist eelpool mainitud suunist, peaks rõhutama seda, et kui Euroopa kodanikel oleks standarddokument, mis määratleks kõikides liikmesriikides kehtiva pärimise suhtes kohaldatava õiguse, pärimisega seotud varad ning pärijad ja pärandvara haldajad, oleks kodanikel oma õiguste teostamise võimalus kõigis liikmesriikides ja seda veelgi lihtsamal, kindlamal ja tõhusamal viisil.
With regard to the second of the two guidelines referred to above, it should be stressed that if European citizens could have access to a standardised document which had binding force in all the Member States and identified the law applicable to the succession, the property concerned and the heirs and executors, those heirs and executors could exercise their rights in all Member States even more simply, safely and effectively.
Seetõttu oleks ülimalt soovitatav, et tulevane õigusakt viiks sisse Euroopa pärimistunnistuse eespool nimetatud sisuga ning et tunnistuse väljastamine tehtaks ülesandeks ametiasutusele, mis on pädev väljastama ametlikke dokumente või tõestama nende õigsust.
It is, therefore, strongly to be recommended that the future instrument should establish a ‘European certificate of inheritance’ containing the information described above, which should be issued by a public authority empowered to issue or authenticate official documents.
Antud olukorda saaks veelgi lihtsustada siis, kui tunnistust saaks pidada kohaseks dokumendiks pärandvara omandamise kandmiseks avalikesse registritesse ja kui see tähendaks eelkõige kolmanda heauskse isiku kaitset pärandvara ostu korral isiku eest, kes tunnistuse alusel näis olevat pärija või pärandvara seaduslik käsutaja.
The situation would be further simplified if this certificate could be regarded as sufficient title for the acquisition of the property to be entered in a public register, and in particular covered the purchase of property forming part of the estate by third parties who had acquired it in good faith from the person who appeared to be the heir or the person authorised to dispose of the estate on the basis of the certificate.
Kokkuvõtteks võib öelda, et ilmselgelt on tegemist väga keeruka ning arvukaid aspekte sisaldava küsimusega.
To conclude, this is obviously a complex and many-sided issue.
Sellele vaatamata on raportöör seisukohal, et Euroopa kodanike huvides on hädavajalik teha jõupingutusi reformi läbiviimiseks, mis, võttes võimaluste piirides arvesse siiani esitatud mõtteid, tagaks kõigile huvitatud isikutele selge ja tulemusliku eeskirjade raamistiku.
However, in the interest of Europe’s citizens, your rapporteur considers that it is timely to embark on a reform which should, if possible, take account of the points mentioned here and provide all concerned with a clear and effective set of rules.
loa kinnitamisest istungil teada andmise kuupäev (art 45)
Date authorisation announced in plenary (Rule 45)
loa kinnitamisest istungil teada andmise kuupäev (art 39)
Date authorisation announced in plenary (Rule 39)
Endine raportöör/Endised raportöörid
Previous rapporteur(s)
Ettepanek võtta vastu nõukogu otsus, milles käsitletakse eriprogrammi „Inimesed“ Euroopa Ühenduse teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse seitsmenda raamprogrammi (2007–2013) rakendamiseks
on the proposal for a Council decision on the specific programme ‘People’ implementing the 7th Framework Programme (2007-2013) of the European Community for research, technological development and demonstration activities
EELARVEKOMISJONI ARVAMUS .......................................................................................32
OPINION of the Committee on Budgets .................................................................32
tööhõive- ja sotsiaalkomisjonI ARVAMUS .........................................................37
OPINION of the Committee on Employment and Social Affairs ..............37
naiste õiguste ja soolise võrdõiguslikkuse komisjonI ARVAMUS .........61
AND GENDER EQUALITY.....................................................................................................61
ettepaneku kohta võtta vastu nõukogu otsus, milles käsitletakse eriprogrammi „Inimesed“ Euroopa Ühenduse teadusuuringute, tehnoloogiaarenduse ja tutvustamistegevuse seitsmenda raamprogrammi (2007–2013) rakendamiseks
on the proposal for a Council decision on the specific programme ‘People’ implementing the 7th Framework Programme (2007-2013) of the European Community for research, technological development and demonstration activities
– võttes arvesse komisjoni ettepanekut nõukogule ( KOM(2005)0442 )
– having regard to the Commission proposal to the Council ( COM(2005)0442 )