natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1998. aastal, kohe pärast Euroopa Keskpanga loomist, hakkasin tööle rahvusvaheliste finantssuhete osakonna juhatajana Itaalia riigikassas.
In 1998, just after the creation of the European Central Bank, I joined the Italian Treasury, as Director for International Financial Relations.
Selles ametis olen olnud vastutav rahvusvaheliste rahandus- ja arenguküsimuste eest G7, G10 ja G20 grupi riikide, Rahvusvahelise Valuutafondi ja Maailmapanga kontekstis.
In this capacity, I have been responsible for international finance and development issues in the context of the Group of Seven, the Group of Ten, the Group of Twenty, the International Monetary Fund and the World Bank.
Tegutsesin kõikides nendes foorumites Itaalia rahandusministri asetäitjana.
I acted as deputy to Italy’s Finance Minister in all these fora.
Majandus- ja rahanduskomitee liikmena (mille asepresidendiks olen olnud alates 2003. aastast) olen olnud ka vastutav Euroopa küsimuste eest.
I have also been responsible for European issues, as member of the Economic and Financial Committee (of which I have been Vice President since 2003).
Selles kontekstis juhatasin ka alates 2001. aastast EKP allkomisjoni Rahvusvahelise Valuutafondiga seotud küsimustes.
In that context, I also chaired, since 2001, the EFC Sub-Committee on IMF issues.
Olen samuti olnud Euroopa Investeerimispanga juhatuse liige ning juhatanud OECD finantsturgude komisjoni.
I have also been member of the Board of the European Investment Bank and chaired the OECD Committee on Financial Markets.
Alates 2001. aastast olen olnud Itaalia Ekspordikrediidiagentuuri SACE president ning Finmeccanica SpA ja MTSi juhatuste liige.
Since 2001 I have been the President of SACE, the Italian Export Credit Agency, and member of the Boards of Finmeccanica SpA and MTS.
Palun tõstke esile oma Euroopa ja rahvusvahelise kogemuse peamised aspektid.
Please highlight the main aspects of your European and international experience.
Nagu ülalpool mainitud, on kogu mu ametialane karjäär välja kujunenud rahvusvahelise ja Euroopa poliitika küsimuste valdkondades.
As mentioned above, all my professional career has developed in the fields of international and European policy issues.
Itaalia Keskpangas (Banca d’Italia) ja Euroopa Rahandusinstituudis töötasin ma raha- ja valuutapoliitika alal, nii ühtse poliitika instrumentide ja menetluste kooskõlastamise kui ka ettevalmistuse alal.
In the Banca d’Italia and the European Monetary Institute I worked on monetary and foreign exchange policy, both in terms of coordination and preparation of the instruments and procedures for the single policy.
Olin nimetatud poliitikaküsimuste peamiste kooskõlastusfoorumite liige.
I was a member of the main coordination fora for these policy issues.
Itaalia riigikassas olen olnud vastutav tähtsamate rahvusvahelise ja Euroopa poliitika küsimuste eest.
In the Italian Treasury, I have been responsible for major international and European policy issues.
Lubage mainida eriti 2001. aasta G7 eesistumist, mille kestel olin vastutav rahandusministrite kohtumiste ja tippkohtumise ettevalmistamise eest, ning 2003. aasta ELi eesistumist.
Let me mention in particular the 2001 Presidency of the Group of Seven, during which I was responsible for the preparation of the Finance Ministers meetings and the Summit, and the 2003 EU Presidency.
Olen kirjutanud rahvusvaheliste ja Euroopa küsimuste kohta ka mitmeid raamatuid ja artikleid.
I have also written several books and articles on international and European issues.
Mis on tähtsaimad otsused, mille vastuvõtmisest olete oma ametialases elus osa võtnud?
What are the most important decisions to which you have been party in your professional life?
Olen olnud mitmete otsuste vastuvõtmise juures erinevates poliitikavaldkondades vahetult või gruppide ja foorumite kontekstis, millest osa võtsin.
I have been party to several decisions, in different policy areas, directly or in the context of the groups and fora in which I participated.
Itaalia Keskpangas (Banca d’Italia), Euroopa Rahasüsteemi eest vastutava üksuse eest vastutava isikuna aitasin eriti kaasa liiri vahetuskursi reguleerimistega seotud tähtsamate otsuste tegemisele kuni selle väljumiseni vahetuskursimehhanismist 1992. aastal.
In the Banca d’Italia, as responsible for the Unit in charge of the EMS, I have contributed in particular to the major decisions related to exchange realignments of the Lira, until its exit from the Exchange Rate Mechanism in 1992.
Samuti olen aidanud kaasa 1990. aasta oktoobri Euroopa Ülemkogu järelduste tegemisele, mis määratlesid valitsustevahelise konverentsi mandaadi, mille tulemuseks oli Maastrichti leping.
I have also contributed to the October 1990 European Council Conclusions, that defined the mandate of the Intergovernmental Conference that led to the Maastricht Treaty.
Itaalia Riigikassas olen olnud vastutav Itaalia seisukohtade eest rahvusvaheliste finantsinstitutsioonide juhatustes.
In the Italian Treasury, I have been responsible for Italy’s positions in the Boards of the International Financial Institutions.
Euroopa Rahanduskomitee liikmena olen osalenud ka ECOFINi tähtsamate otsuste vastuvõtmisel, eriti stabiilsuse ja kasvu pakti ning selle reformimisprotsessi rakendamise kontekstis.
As member of the EFC, I have also been party to major decisions taken by Ecofin, in particular in the context of the implementation of the Stability and Growth Pact and of its process of reform.
G7 saadikuna olen alates 1999. aastast võtnud osa mitmetest rahvusvahelise finantssüsteemi reformiga seotud otsustamistest ning mitmete finantskriisidega seotud otsuse vastuvõtmisest (näiteks Brasiilia 1999. aastal ja Argentiina 2001. ja 2003. aastal).
As a Deputy of the Group of Seven, I have taken part in several decisions related to the reform of the International Financial System, since 1999, and to the resolution of several financial crises (for instance Brazil in 1999 and Argentina, in 2001 and 2003).
B. Rahandus- ja majanduspoliitika
B. Monetary and economic policy
Millised on peamised eesmärgid, mida Euroopa Keskpanga juhatuse liikme kaheksa-aastase mandaadi jooksul järgiksite?
What would be the guiding objectives you will pursue during your eight-year mandate as a Member of the Executive Board of the European Central Bank?
EKP-l on selge mandaat.
The ECB has a clear mandate.
See paneb kõik mu intellektuaalsed omadused, juhtimisoskused, ametialase kogemuse ja aususe EKP teenistusse tagamaks, et see rakendab oma mandaati tõhusaimal ja läbipaistvaimal viisil.
I will put all my intellectual qualities, managerial skills professional experience and integrity to the service of the ECB, to ensure that it implements its mandate in the most efficient and transparent manner.
Kuidas peaks EKP Teie arvates täitma asutamislepingust tulenevaid sekundaarseid kohustusi (aitamaks kaasa majanduskasvule ja täielikule tööhõivele) ja milliseid vahendeid võiks EKP selleks kasutada, kahjustamata seejuures hindade stabiilsuse eesmärki?
Without prejudice to the objective of price stability, how in your view should the ECB fulfill its secondary obligations under the Treaty (to contribute to economic growth and full employment) and what instruments could the ECB use to do so?
Asutamisleping sätestab selgelt, et vastavalt hindade stabiilsuse kindlustamise esmasele eesmärgile peaks EKP toetama Euroopa Liidu majanduspoliitikat, mille eesmärgiks on eriti kasvu ja tööhõive soodustamine.
The Treaty clearly states that, subject to the primary objective of ensuring price stability, the ECB should support the economic policies of the European Union, aimed in particular at fostering growth and employment.
EKP-l on mitmeid vahendeid nimetatud eesmärgi saavutamiseks.
The ECB has several instruments to achieve this objective.
Lubage mul alustada kõige ilmsemast – rahanduspoliitikast.
Let me start by the most obvious one: monetary policy.
Kui hindade stabiilsuse eesmärk on kahjutult saavutatud, st inflatsioonimäär on alla 2% ja selle lähedal, võib jääda ruumi majanduslikku aktiivsust toetavale rahanduspoliitikale.
When the objective of price stability is safely achieved, i.e. the inflation rate is below and close to 2 per cent, there may be room for monetary policy to support economic activity.
Põhitingimus, millele peab vastama, on see, et hindade stabiilsus tuleb saavutada kahjutult.
The key condition to be satisfied is that price stability must be safely achieved.
Selle hindamiseks tuleb hindade stabiilsust mõõta mitte ainult vaadeldud inflatsioonimäära suhtes, vaid ka inflatsiooniprognooside ja -ootuste suhtes keskmise tähtaja jooksul.
To assess this, price stability has to be measured not only with respect to the observed rate of inflation but also to inflation projections and expectations over the medium term.
Arvestades, et olukord valuutaturul mõjutab hindu ja inflatsiooni viivitusega (keskmiselt 12–18 kuud), tuleb lisaks sellele rahanduspoliitika edaspidise laienemise ruumi, st intressimäära edaspidiseks vähendamiseks, hinnata potentsiaalse mõju valguses inflatsioonile järgmise 12–18 kuu jooksul.
Furthermore, given that monetary conditions affect prices and inflation with a lag (on average between 12 and 18 months), the room for further expansionary monetary policy, i.e. for further reducing the interest rate, has to be assessed in light of the potential impact on inflation over the following 12 to 18 months.
Siiski eksisteerib intressimäärade kärpimise võimaluse piir, mis on tingitud mõjust likviidsuse loomisele ning hinna kujunemise võimalikule mõjule väärtpaberiturul, mis võib tuleviku inflatsioonile kaasa aidata või selle kiirenemisest märku anda.
There is thus a limit to the possibility of cutting interest rates, that is given by the impact on liquidity creation and on the possible effect on asset prices, which might contribute or signal the pick up in future inflation.
Kokkuvõttes sõltub manööverdamisruum rahanduspoliitikas mitte ainult täheldatud inflatsioonist, vaid ka prognoositavast inflatsioonist.
To sum up, the room for manoeuvre for monetary policy is conditional not only on observed inflation but also on projected inflation.
Viimaste aastate jooksul on euroala rahanduspoliitika toetanud majanduslikku aktiivsust, hoides intressimäärad madalamad, kui see oleks olnud jõulisema kasvu puhul.
Over the last few years, monetary policy in the euro area has supported economic activity by keeping interest rates lower than would have been the case had growth been stronger.
Seda saab hinnata näiteks intressimäärade taset euroalal SKP kasvumääraga võrreldes.
This can be assessed for instance by comparing the level of interest rates in the euro area with the growth rate of GDP.
Normaalsetes kasvutingimustes ning ilma inflatsiooni surveta kalduvad intressimäärad olema kooskõlas töö tootluse kasvu määraga või sellest veidi kõrgemad.
Under normal growth conditions and with no inflationary pressures, interest rates tend to be in line with, or a bit higher than, the rate of growth of output.
Viimase kahe aasta jooksul, kus keskmine kasv reaalsetes näitajates oli umbes 1–2% ning 4–5% nominaalsetes näitajates, on lühiajalised intressimäärad olnud negatiivsed reaalsetes näitajates ja 2% nominaalsetes näitajates.
In the last two years, while growth averaged around 1 to 2 per cent in real terms, and 4 to 5 per cent in nominal terms, short-term interest rates have been negative in real terms and at 2 per cent in nominal terms.
Isegi pikaajalised intressimäärad on olnud madalamad kui SKP kasv, soodustades nii ulatuslikku likviidsust euroalal.
Even long term interest rates have been lower than nominal GDP growth, thus fostering conditions of ample liquidity in the euro area.
Sellised intressimäärade madalad tasemed on olnud võimalikud, kuna inflatsiooniprognoosid on jäänud allasurutuks tänu EKP inflatsioonivastase poliitika usaldusväärsusele.
Such low levels of interest rates have been possible because inflation expectations have remained subdued, thanks to the credibility of the ECB’s anti-inflationary policy.
Kas intressimäärasid oleks võidud isegi veel madalamaks lasta, nagu näiteks USAs?
Could interest rates have been lowered even further, as in the US for instance?
Mitu asja viitab sellele, et see ei oleks olnud asjakohane.
There are several indications that this would not have been appropriate.
Esiteks tekitab negatiivsete intressimäärade pikaleveninud periood moonutusi majanduses ning pole seega soovitav, välja arvatud juhul, kui erandlikud asjaolud, nagu näiteks deflatsioon, seda õigustavad.
First, a protracted period of negative real interest rates creates distortions in the economy and is thus not desirable unless exceptional circumstances justify it, such as deflation.
Viimastel aastatel ei ole euroala ähvardanud deflatsioon, samas kui USA inflatsioon langes 2002. aastal suhteliselt madalale tasemele, tekitades muret võimaliku deflatsiooniohu pärast.
In recent years the euro area has not been at risk of deflation, while US inflation fell to a relatively low level in 2002, raising concerns of a possible deflationary risk.
Teiseks on kavandatud inflatsioon jäänud euroalal kahest protsendist suuremaks, mis seega ei õigusta edasisi määrade kärpimisi.
Second, projected inflation in the euro area has remained above 2 per cent, thus not justifying further rate cuts.
Kolmandaks on tõendeid selle kohta, et finantsturgusid on iseloomustanud suur likviidsus, millega on mõnes euroala riigis kaasnenud olulised aktivate ja elamuehituse hindade tõusud.
Third, there is evidence that financial markets have been characterised by ample liquidity, that has given rise to substantial increases in asset and housing prices in some euro area countries.
Edasine intressimäärade alandamine oleks tekitanud probleeme.
A further reduction in interest rates would have created a risk of fuelling a bubble.
Kokkuvõtteks on majanduslikku aktiivsust toetavale rahanduspoliitikale ruumi siis, kui on saavutatud hindade stabiilsus.
To sum up, there can be room for monetary policy to support economic activity when price stability has been achieved.
Sellist ruumi on viimastel aastatel euroalal laialdaselt kasutatud.
Such a room has been widely used in the last few years in the euro area.
On ka muid viise, mida lühidalt mainiksin, mille kaudu saab EKP toetada euroalal kasvu ja tööhõivet.
There are other ways through which the ECB can support growth and employment in the euro area, that I would mention briefly.
Peamine neist on panustamine ühtse finantsturu, eriti rahaturu, loomisse.
The main one is to contribute to the creation of an integrated financial market, in particular the money market.
Ühine ja ühtne finantsturg Euroopas on üks jätkusuutliku pikaajalise kasvu võtmetähtsusega tingimus.
A single integrated financial market in Europe is one of the key conditions for sustained long-term growth.
Teine vahend on EKP roll finantsstabiilsuse edendamisel, eriti maksesüsteemide kontrolli ning järelevalvetegevuste koordineerimisele kaasaaitamise kaudu.
Another instrument is the ECB’s role in promoting financial stability, in particular through the oversight of the payment systems and the contribution to the coordination of supervisory activities.
Finantsstabiilsus on võtmetähtsusega element makromajandusliku stabiilsuse saavutamiseks.
Financial stability is a key ingredient to achieve macroeconomic stability.
Ma pöördun kõnealuste küsimuste juurde vastuses C jao küsimustele.
I will also address these issues in the answers to the questions of section C.
Stabiilsuse ja kasvu pakti reformi puudutavate arutelude kohta: kas Te olete praeguste reformiettepanekute poolt või vastu, ja miks?
Concerning the discussions on the reform of the Stability and Growth Pact (SGP): are you in favour or opposed to the current reform proposals, and why?
22.–23. mail toimunud istungil kinnitas Euroopa Ülemkogu ECOFINi pakutud reformi.
At its 22-23 March meeting, the European Council endorsed the reform proposed by Ecofin.
Lubage mul enne oma hinnangule selgituse andmist välja tuua mõned eelnevad selgitavad märkused.
Before explaining my assessment, let me provide a few preliminary comments.
Rohkem kui seitse aastat pärast stabiilsuse ja kasvu pakti algust oli mõistlik hinnata selle toimimist kogemuse põhjal.
More than 7 years after the start of the Stability and Growth Pact, it was reasonable to assess its functioning in light of experience.
Üldiselt on laialdast tunnustust leidnud see, et stabiilsuse ja kasvu pakti rakendamisega seotud peamised probleemid tulenesid eeskätt sellest, et eelarvepoliitikat ei suudetud nõuetekohaselt korrigeerida, eriti headel aegadel, et vältida ülemääraseid puudujääke.
Overall, it is widely recognised that the main problems with the implementation of the SGP were due primarily to the inability of budgetary policies to pursue appropriate adjustment, especially in good times, so as to avoid excessive deficits.
Teisalt on kogemus ka näidanud, et pakti reeglite ja menetluse rakendamise mõningane parendamine on võimalik.
On the other hand, experience also showed that some improvement in the implementation of the rules and procedures of the Pact is possible.
Näiteks viidi eelarvepositsioonide parandamine, võtmaks arvesse liikmesriikide tsüklilist olukorda, täielikult sisse alles 2002. aastal.
For instance, the correction of budgetary positions to take the cyclical situation of member countries into account was fully introduced only in 2002.
Teine näide on ülemkogu ja Euroopa Komisjoni erinev õiguslik tõlgendus sellele, kas asutamislepingu artikli 104 lõige 7 lubas korrata soovitust riigile, kes on kogemas ülemäärast puudujääki, kui põhilised majanduslikud olud muutuvad, lubada .
Another example is the different legal interpretation given by the Council and the Commission to whether article 104.7 of the Treaty allowed for a repetition of a recommendation to a country experiencing an excessive deficit if the underlying economic conditions changed.
Pöördumine Euroopa Ühenduste Kohtusse ja viimase kohtuotsus tegi võimalikuks stabiilsuse ja kasvu pakti selgitamise, nagu on osundatud 2004. aasta juunis riigipeade või valitsusjuhtide kinnitatud Euroopa põhiseaduse eelnõule lisatud deklaratsioonis.
The recourse to the European Court of Justice, and the judgment by the latter, made it necessary to clarify the SGP, as indicated in the Declaration annexed to the draft European Constitution approved in June 2004 by the Heads of State or Government.
Stabiilsuse ja kasvu pakti reform kehtestab suurema ruumi majanduslikule analüüsile ja otsustusele eelarvepoliitika hindamisel ning eriti selles osas, kas puudujääke tuleb lugeda ülemäärasteks.
The reform of the SGP introduces greater room for economic analysis and judgment in the assessment of budgetary policies, and in particular on whether deficits have to be considered excessive.
Lõpuks sõltub see sellest, kuidas reformitud pakti konkreetsetel tingimustel rakendatakse, nii preventiivselt kui ka korrektiivselt.
Ultimately, it will depend on how the reformed pact will be implemented in concrete terms, both in the preventive and corrective arms.
Mõne järgmise kuu jooksul võib siiski esineda oht, et reformiga kaasneb teatud ebakindlus selles, kuidas ülemäärase eelarvepuudujäägi hindamisel võetakse arvesse mõningaid “suhtelisi faktoreid”.
However, in the next few months, there may be a risk that the reform will give rise to some uncertainty on how some “relevant factors” will be taken into consideration in the assessment of an excessive budget deficit.
Mõnel võib tekkida arvamus, et nüüd lubatakse märkimisväärselt suuremaid eelarvepuudujääke, ning nad hakkavad vastavalt tegutsema.
Some may be led to believe that significantly larger budget deficits will now be tolerated, and will act accordingly.
See võib põhjustada mõningast vääritimõistmist ja võimalikku pinget.
This could induce some misunderstanding and potential tension.
Tõepoolest, ECOFINi ja Euroopa Ülemkogu poolt kinnitatud dokumendis tehakse selgeks, et iga kolmest protsendist suurem puudujääk, mida peavad õigustama asjakohased faktorid ja erandlikud asjaolud, peab olema kolme protsendi “lähedal” ja “ajutine”.
Indeed, the document approved by Ecofin and by the European Council makes it clear that any deficit above 3 per cent, to be justified by relevant factors and by exceptional circumstances, has to be “close to” the 3 per cent and “temporary”.
ECOFINi ministritel on selge arusaam sellest, mida tähendab “lähedal” ja “ajutine”.
Ecofin ministers have a clear understanding of what is “close to” and “temporary”.
Üks viis hiljutise reformi hindamiseks on kohaldada seda kunagise kogemuse suhtes.
One way to assess the recent reform is to apply it to past experience.
Lubage mul tuua mõned näited.
Let me give some examples.
Esiteks, suurem rõhuasetus eelarve suurema korrigeerimise vajadusele “headel aegadel” oleks võimaldanud Euroopa Komisjonil ja ülemkogul avaldada suuremat survet riikidele aastatel 1999–2000, kui majanduskasv oli Euroopas soodne, et rakendada eelarve tugevamat korrigeerimist.
First, the greater emphasis on the need for stronger budgetary adjustment in “good times” would have enabled the Commission and the Council to put more pressure on countries in 1999-2000, when economic growth was favourable in Europe, to implement stronger budgetary adjustment.
Tõepoolest, peamised raskused, mida on viimastel aastatel kogetud mitmetes riikides, tulenevad tõsiasjast, et eelarve korrigeerimine lõppes pärast astumist Euroopa Rahaliitu, eriti Saksamaal, Prantsusmaal ja Itaalias.
Indeed, the main difficulties experienced in recent years in several countries largely derive from the fact that budgetary adjustment stopped after entry in EMU, especially in Germany, France and Italy.
2000. aastal, mis oli hiljutise majandustsükli kiireima kasvuga aasta, halvenes kõnealuste riikide tsükliliselt korrigeeritud puudujääk paranemise asemel vastavalt 5, 2 ja 6 protsendipunkti võrra.
In 2000, the year of fastest growth over the recent cycle, the cyclically adjusted deficit of these three countries worsened by .5, .2 and .6 percentage points respectively, instead of improving.
See on põhjus, miks 2001. aastal, kui majandus aeglustus, halvenesid vastavad eelarved 3% piirmääral või sellest ülalpool.
This is the reason why, when the economy slowed down in 2001, the respective budgets deteriorated at or above the 3 per cent limit.
Teiseks, puudujääke, mis languse ajal ületavad veidi kolme protsendi piirmäära, kuid jäävad kontrollväärtuse lähedale, nagu näiteks Hollandi juhtumi puhul 2003. aastal, ei loeta enam ülemäärasteks.
Second, deficits exceeding slightly the 3 per cent limit during a recession, but remaining close to the reference value, like in the case of the Netherlands in 2003, will not be considered any more as excessive.
Eeltsüklilisust korrigeerimises saab niiviisi vältida.
Pro-cyclicality in adjustment will thus be avoided.
Kolmandaks, praegu on võimalik omada rohkem kui ühte aastat ülemäärase puudujäägi korrigeerimiseks, seda juhul, kui majanduslik olukord ei luba kiiret ja laialdast korrigeerimist.
Third, it is now possible to have more than one year to correct an excessive deficit, in case the economic situation does not allow for a quick and large correction.
Portugali 2003. aasta juhtumit, kus väga suur eelarve korrigeerimine põhjustas languse, tuleks tulevikus vältida.
The case of Portugal in 2003, whereby a very large budgetary adjustment in one year led to a recession, should be avoided in the future.
Neljandaks, praegu saab vältida samasugust kriisi, nagu näiteks 2003. aasta novembrikriis, sest võimalikuks saab artikli 104 lõike 7 kohaselt esitatud ülemkogu soovituse muutmine teatavatel tingimustel.
Fourth, a crisis similar than the one experienced in November 2003 can now be avoided, as the possibility to modify a Council Recommendation produced under article 104.7 will be possible, under certain conditions.
Kõnealused näited vihjavad sellele, et reformi mõned aspektid võivad edenedes pakti rakendamist parandada.
These examples suggest that some aspects of the reform can improve the implementation of the Pact, going forward.
Lõpetuseks, parema pakti võib saavutada liikmesriikide distsiplineerituma eelarvepoliitika kaudu.
Ultimately, a better Pact can only be obtained through more disciplined budgetary policies in the Member States.