natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Teine erand puudutab erilisi paiku, kus teenust osutatakse, kui seda õigustab avaliku korra või avaliku julgeoleku säilitamine või rahvatervise või keskkonna kaitsmine.
Another derogation relates to particular places where the service would be provided, if this were justified in order to maintain public order, public safety or protection of public health or the environment.
Samadel, nn kaalukatel põhjustel võib liikmesriik katkestada direktiivi kohaldamise teatud teenuste tüübi suhtes.
For the same reasons, which are described as overriding, a Member State may suspend the application of the Directive to a certain type of service.
Milliseid teenuseid eelnõu hõlmab?
Which services does the draft cover?
Eelnõu alla kuuluvad väga paljud teenused.
The Directive covers a very wide range of services.
Ajutiselt välismaal osutatavate teenuste kategoorias puudutab eelnõu lähiteenuseid vaid piiratud ulatuses.
In the category of services temporarily provided abroad, proximity services are involved only to a limited extent.
Tegelikult tundub ka vähetõenäoline, et näiteks Marseille' elanik pöörduks oma katkise televiisoriga Prahas asuva remondifirma poole.
Indeed, it seems unlikely that a resident of Marseille would call in a repairer established in Prague when his television breaks down.
Kindlasti tuleb sagedamini ette, et Saarbrückeni torulukksepal on aegajalt kliente teisel pool piiri Metzi piirkonnas.
A more frequent situation, perhaps, would be for a plumber in Saarbrücken to have occasional clients on the other side of the border, around Metz.
See-eest osutatakse aina rohkem kaugteenuseid (Interneti, telefoni või muude moodsate sidevahendite teel).
On the other hand, services provided at a distance (by Internet, telephone or other modern means of communication) are becoming increasingly numerous.
Ettevõte saab teenuseid ajutiselt ja piiriüleselt osutada ka siis, kui ta ajutiselt oma töötajaid lähetusele saadab.
A company may also provide services temporarily or across borders by the provisional posting of its employees.
Näiteks võib Slovakkiasse müüdava tööstusseadme Hispaanias asuv tootja oma töötajaid nimetatud seadme paigaldamiseks Bratislavasse saata.
For example, a Spanish manufacturer of an industrial machine sold to a Slovak company may send his workers out to install the equipment in Bratislava.
Direktiivi eelõu ei puuduta kõiki teenuseid.
Not all services are covered by the draft Directive.
Näiteks ei kohaldata seda selliste teenuste puhul, millele nende iseloomu tõttu on juba kehtestatud spetsiaalseid eeskirju.
In particular it would not apply to services which, by their nature, are already governed by specific regulations.
Sellesse kategooriasse kuuluvad näiteks elektroonilised sideteenused ja -võrgud või finantsteenused.
For example, electronic communications services and networks or financial services fall into this category.
Lisaks on välja jäetud ka mittemajanduslikud üldhuviteenused.
In addition, non-economic services of general interest are also excluded.
Kuigi see on näiliselt lihtne, ei ole praktikas kerge määratleda mõistet "üldhuvi" ja mõne teenuse mittemajanduslikku iseloomu.
Even if this seems simple, it is not easy, in practice, to define the concept ‘of general interest’ and the non-economic nature of a service.
Euroopa Kohtu pretsedendiõigus on kasulik, kuid ebapiisav kõikidele liikmesriikidele vastuvõetava mõiste kehtestamiseks.
The case law of the European Court of Justice is useful but insufficient to establish a definition acceptable to all Member States.
Samuti on välja jäetud mõned kaubanduslikud teenused, mille üldhuvi on ilmselge.
Certain commercial services in which public interest is evident are also excluded.
Nii on see vee- ja energiavarustusega.
This is the case for the supply of water and energy.
Vaatamata asjaolule, et direktiiv nimetatud teenuseid ei hõlma, ei tähenda see, et nende liberaliseerimist ei jätkata muude õigusvahenditega.
Nevertheless, the fact that these services are not covered by the Directive does not mean that their liberalisation is not pursued by other legislative routes.
Direktiiv ei puuduta haridust, mis jääb riiklikku pädevusse, ega ka avalikku haldust.
Education, which remains a national responsibility, and public administration are also excluded.
"Bolkesteini direktiivi" eelnõu on tekitanud suurt vastuseisu.
The draft ‘Bolkestein Directive’ has met with a chorus of disapproval.
Nende kahe vahele jäävad need, kes arvavad, et komisjoni tekst on üldjoontes vastuvõetav, kuid leiavad, et see tuleks läbi vaadata ja seda parandada, et päritoluriigi põhimõtet oleks võimalik praktikas rakendada.
Between these two tendencies, others regard the main lines of the Commission’s text as acceptable, but believe it needs to be reviewed and corrected in order to allow the country of origin principle to operate in practice.
Nende lahkhelide taga on poliitiline põhiprobleem: tasakaalu leidmine sektori konkurentsile avamise vajaduse ja Euroopa sotsiaalse mudeli säilitamise vahel.
Behind these divergences there is a fundamental political problem: finding the balance between the need to open this sector up to competition and the need to preserve the European social model.
Erimeelsused selle keerulise küsimuse teemal ületavad tavapäraseid poliitilisi ja riikidevahelisi lõhesid.
Divisions over this complex issue go beyond the usual political and national rifts.
Komisjoni ettepanek teenuste liberaliseerimise saavutamiseks ELis kohaldada päritoluriigi põhimõtet on tekitanud elava arutelu.
The Commission’s proposal to apply the country of origin principle to obtain liberalisation of services in the EU is the subject of intense debate.
Kas teenuste turu liberaliseerimisega peaks kaasnema kutsealal tegutsemise tingimuste eelnev ühtlustamine (või lähendamine)?
Should this liberalisation of the market in services be accompanied by prior harmonisation (or approximation) of the conditions for practising a profession?
Peale selle peaks võtma vastu otsuse liberaliseerimise meetodi osas: kas komisjoni esitatud päritoluriigi põhimõte, Saksa sotsiaaldemokraadi ja antud teema raportööri Evelyne Gebhardti propageeritav vastastikuse tunnustamise põhimõte, nn siseturuklausel või sihtriigi põhimõte?
Then, a decision needs to be taken on what should be the driving force behind this liberalisation: the country of origin principle proposed by the Commission, the principle of mutual recognition advocated by the German Social Democrat Mrs Evelyne Gebhardt, rapporteur for this issue, the ‘internal market clause’ or indeed the country of destination principle.
Poleemika teine oluline teema puudutab direktiivi rakendusala.
The other main subject of debate relates to the scope of the Directive.
Siin on peamine tüliõun vahetegemine üldhuviteenuste (mis jäetakse välja) ja üldist majandushuvi pakkuvate teenuste (mida komisjoni ettepanek hõlmab) vahel.
Here the distinction between services of general interest (to be excluded) and services of general economic interest (covered by the Commission’s proposal) constitute the principal bone of contention.
Nähakse ette kaks võimalust: väga lai rakendusala (komisjoni arvates 50% ELi majandustegevusest), mille suhtes tehakse rohkem erandeid, või väiksem rakendusala vähemate eranditega.
Two options are envisaged: very wide scope (50% of EU economic activities according to the Commission) with more numerous derogations or more limited scope without derogations.
Muud arutelupunktid puudutavad kriteeriume, mille alusel liikmesriigid võiksid säilitada teatud piiranguid teenuste vaba liikumise osas, ning parima lähenemisviisi valikut, et tagada teksti õiguslik selgus.
Other points of debate relate to criteria by which certain restrictions on the free movement of services could be maintained by Member States, and the choice of the best approach for ensuring legal clarity of the text.
Ühtlustamine, päritoluriigi põhimõte või vastastikune tunnustamine? – Ajalugu
Harmonisation, the country of origin principle or mutual recognition? – A background history
Esialgu põhines siseturu loomine siseriiklike õigusaktide ühtlustamisel.
At the outset, the internal market was built on the harmonisation of national legislation.
Piisas sellest, et liikmesriigid leppisid kokku normide osas, millele teatud toode pidi vastama, et see saaks siseturul takistusteta ringelda.
Member States had only to reach agreement on the standards with which a product had to comply for it to move freely without hindrance in the internal market.
Võttes arvesse ülesande laiaulatuslikkust, jõuti kiiresti ühtlustamise piirideni.
Given the breadth of the task, harmonisation rapidly found its limits.
Mittetariifsete takistuste arv mitmekordistus ja see viis turu liberaliseerimise pidurdumiseni.
Non-tariff barriers multiplied, putting a brake on the liberalisation of the market.
1979. aastal sai kuulsaks Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas "Cassis de Dijon".
In 1979 the European Court of Justice made a famous ruling, in the ‘Cassis de Dijon’ case.
Nimetatud kohtuasjas leidsid kohtunikud, et ühes liikmesriigis seaduslikult toodetud ja turustatud toodet tohib müüa mis tahes teises liikmesriigis.
Here the European judges took the view that any product legally manufactured and marketed in one Member State could be sold in any other Member State.
Toode, mis on prantslasele hea ning mis on heaks kiidetud Prantsuse õigusaktidega, ei saa olla halb sakslasele.
What was good for a Frenchman and recognised as being so by French law could not harm a German.
Seega oli importiv liikmesriik sunnitud vastu võtma teisest liikmesriigist (päritoluriigist) pärit tooteid isegi siis, kui need tooted ei vastanud sihtriigi siseriiklikele normidele.
Consequently, an importing Member State was obliged to accept products from another Member State (country of origin) , even if these products did not conform to national standards in the country of destination .
See oli "vastastikuse tunnustamise" või "päritoluriigi kontrolli" põhimõtte sünd.
This is the genesis of the principle of ‘mutual recognition’ or of ‘country of origin control’.
Samas otsuses leidis kohus, et liikmesriik võib teises liikmesriigis toodetud tootele kehtestada piiranguid oma turule vaba juurdepääsu osas, kui nimetatud piiranguid õigustab avalik kord ning kui need vastavad teatud tingimustele:
In the same ruling, the Court recognised that a Member State could impose restrictions on free market access to a product manufactured in another Member State if these restrictions were justified by public order and met a series of conditions:
• piirang peab olema proportsionaalne taotletava eesmärgiga;
The restriction must be proportionate to the objective pursued;
• nimetatud eesmärki ei ole võimalik saavutada vähem piiravate meetmetega.
It must be impossible to achieve this objective by less restrictive measures.
Teenustele ülekantuna tõstatab nimetatud pretsedendiõigus järgmised küsimused.
Transposed to services, this case law poses the following questions:
• Millises ulatuses on võimalik kaupade vaba liikumist puudutavat pretsedendiõigust kohaldada teenuste vabale liikumisele?
To what extent is it possible to apply this case law, which related to the free movement of goods, to the free movement of services?
• Kas komisjoni poolt teenuste direktiivi eelnõus määratletud päritoluriigi põhimõte ei lähe teenuste vaba liikumise küsimuses asutamislepingutest kaugemale ja teatud siseriiklike piirangute lubamise küsimuses mitte nii kaugele kui pretsedendiõigus?
Does not the country of origin principle, as defined by the European Commission in the draft Services Directive, go further than the Treaties as regards the free movement of services but not as far as the case law in terms of the authorisation of certain national restrictions?
Niinimetatud siseturuklausel on sarnane päritoluriigi kontrolli põhimõttele.
What is known as the internal market clause is similar to the principle of country of origin control.
Seda on lisatud mitmesse siseturuga seotud õigusakti, eriti elektroonilise kaubanduse valdkonnas.
It was introduced in various items of legislation linked to the internal market, in particular those on electronic trade.
Kas on põhjendatud siiani üksikuid tegevussektoreid reguleerinud põhimõtte kohaldamine enamikku teenustest hõlmava raamdirektiivi suhtes?
Are there grounds for applying a principle which has so far governed individual sectors of activity to a framework Directive which embraces the majority of services?
Euroopa Parlamendi resolutsioon komisjoni teatise kohta nõukogule, Euroopa Parlamendile, majandus- ja sotsiaalkomiteele ning regioonide komiteele
European Parliament Resolution on the Communication from the Commission to the Council, the European Parliament, the Economic and Social Committee and the Committee of the Regions:
-//EP//TEXT IM-PRESS 20060418STO07420 0 NOT XML V0//ET
-//EP//TEXT IM-PRESS 20060418STO07420 0 NOT XML V0//EN
-//EP//TEXT IM-PRESS 20060220STO05373 0 NOT XML V0//ET
-//EP//TEXT IM-PRESS 20060220STO05373 0 NOT XML V0//EN
-//EP//TEXT TA P5-TA-2003-0058 0 NOT XML V0//ET
-//EP//TEXT TA P5-TA-2003-0058 0 NOT XML V0//EN
Tarkvarapatendid: Euroopa Parlamendi "ajalooline hääletus" lõpetab lahingu
Software patents: the ‘historic vote’ in the European Parliament brings the battle to an end
Teadusuuringud ja innovatsioon
Research and innovation
Euroopa Parlament hääletas tarkvara patenteerimise vastu, mattes maha komisjoni ja nõukogu selleteemalise ettepaneku.
The European Parliament has voted against patenting software, burying the proposal from the Commission and Council.
Massilise vastuseisuga andis ta kahele institutsioonile selgelt märku, et mitte ühtki parlamendi nõusolekut vajavat õigusloomega seotud projekti ei saa viia lõpule, kui parlamendi arvamust ei võeta tõsiselt.
Parliament’s overwhelming rejection sends a clear message to the other two institutions that no legislative proposal requiring its agreement can succeed unless its opinion is taken seriously.
Kuid vaidlus ei ole lõppenud: millal võib oodata järgmist tüli "vaba tarkvara" ja ameerikaliku patenteerimise eestvõitlejate vahel?
But the debate isn't over: how long will it be before the next bout of arm-wrestling begins between the supporters of ‘free software for all’ and those advocating ‘American-style’ patenting?
Olite arvamusel, et arvutimaailm piirdub arvutiga?
Did you think the IT world ended at your PC?
Teie tolmuimeja, pesumasin ja mikrolaineahi, samuti Teid ümbritsevad sajad aparaadid on olemas vaid tänu tarkvarale.
Your vacuum cleaner, your washing machine and your microwave oven as well as hundreds of appliances all around you only exist thanks to software.
Nende toimimiseks on programmeeritud kümneid miljardeid mikroprotsessoreid.
Tens of billions of microprocessors have been programmed to make those appliances work.
Kuid enne aparaatide toimima panemist tuli need leiutada.
But before being made to work, they had to be invented.
Arvuti abil kavandati mitte ainult Teie autoprojekt, vaid ka Teie ühekordseks kasutamiseks mõeldud raseeraparaat ja kamm.
Not only your car, but also your disposable razor and your comb, too, have without a doubt been designed with the aid of a computer.
Alguses on alati idee.
In the beginning, there is always an idea.
Seejärel programm (algoritm, algkood), mis muudab tarkvara toimivaks.
Next there is a program (algorithm, source code) which makes the software operational.
Selleks, et saaksite lõpuks kasutada oma auto ABS-pidureid või mobiiltelefoni, on vaja tervet rida ideid ja innovatsioone.
A whole series of ideas and inventions are needed to ensure that, at the end of the chain, your car’s ABS and your mobile phone are in working order.
Kõikidel oma patendisüsteem
To each his own patents system
Nagu mis tahes loomingu puhul, on innovatsioonide omandiõigus kaitstud seadusega.
Like any creation, property rights to these inventions can be protected by law.
On olemas erinevaid intellektuaalse ja tööstusliku omandi kaitse tüüpe.
Several types of intellectual and industrial property protection are possible.
Kõige tuntumad on patent ja autoriõigused (kuulus copyright raamatu kaanel või uue DVD pakendil).
Patents and copyright (the famous © on the cover of the novel you want to read or on the packaging of your new DVD) are the most familiar.
Ja siit tulenebki probleem: missugune kaitsevorm valida, missugune arvuti abil teostatud innovatsiooni staadium (algkood, tarkvara või ainult lõpptoode) katta kaitsega?
And herein lies the problem: which form of protection should one choose, and what stage of the computer-implemented invention (source code, software or just the final product) should be covered?
ELi liikmesriikides, nagu ka enamikus teistes riikides kehtib reegel, mille kohaselt tarkvara kui niisugune (mis ei ole mõeldud tööstuses kohaldamiseks ega sellele kaasa aitamiseks) ei ole patenteeritav.
In the Member States of the EU, as in most other countries, there is a rule whereby software as such (not geared to an industrial application and not constituting a technical contribution to it) is not patentable.
Tarkvarale kohaldatakse autoriõigust samadel alustel kirjandusteosega.
It benefits from protection through copyright, just like a literary work.
Kuid praktikas on kõikidel riikidel antud küsimuses oma lähenemine ja spetsiifiline patendisüsteem.
But in practice every State has its own way of looking at the question and its own specific patenting system.
Erinevused on nii patentide registreerimises kui ka patenteerimise defineerimises.
There can be different ways of registering a patent, and even different definitions of what is patentable and what is not.
Tänapäeval väljastavad Euroopas patente riikide patendiametid ja Euroopa Patendiamet, mis ei ole ELi organ.
In Europe today, a patent can be issued by the national offices and by the European Patent Office (which is not an EU body).
Komisjoni poolt esitatud direktiivi ettepaneku esimene eesmärk oli selliste innovatsioonide patenteerimise riiklike süsteemide ühtlustamine, mille teostamine eeldab spetsiifilist tarkvara.
The first objective of the Directive proposed by the European Commission was to harmonise national systems for patenting innovations which require specific software for their creation.
Seega ei olnud komisjoni sõnul tegemist sooviga olemasolevat muuta, vaid tugevdada senist praktikat.
Hence it was not a matter of changing anything, according to the Commission, but of supporting existing practice.
Kuid senine praktika on väga eriilmeline.
However, the problem lies precisely in the fact that existing practices are disparate.
Siit ka surnud ring.
That is the vicious circle.
Parlamendi otsus direktiiv liikmesriikide ühise seisukoha tagasilükkamise näol maha matta näitab, et olukorra lahendamiseks pakutud ettepanek ei olnud parlamendiliikmetele vastuvõetav.
Parliament’s decision to bury the Directive, by rejecting the Member States’ common position, means that the proposed solution was not acceptable to MEPs.
Lahingu panused
The stakes in the battle
Kas reegel, mille kohaselt tarkvara kui niisugune ei ole patenteeritav, on ohus?
Would the rule by which ‘pure’ software is not patentable be threatened?
Näiliselt mitte, kuna Euroopa patendikonventsioon ehk Müncheni konventsioon, mille ratifitseeris ligi 20 Euroopa riiki, peaks tagama reegli elujõulisuse.
Apparently not, since the European Patent Convention, known as the Munich Convention, ratified by some 20 European countries, should guarantee its permanence.
Kuid tõlgendatava teksti sõnastus võimaldas vallanduda olukorral, kus Euroopa Patendiamet on väljastanud juba rohkem kui 30 000 tarkvarapatenti.
But interpretations of this text have opened up a breach and over 30 000 software patents have already been issued by the European Patent Office.
Kuid miks mitte, küsivad mõned.
Some will ask: why not?
Probleem ei ole mitte ainult juriidiline.
The problem is not merely legal.
Sellel on lisaks veel majanduslikud ja patenteeritava tarkvara kriitikute sõnul ka poliitilised tagajärjed.
There are economic implications and, according to opponents of patented software, political ones as well.
Kaks vastasleeri on nõus ühes punktis: Euroopal on vaja rohkem innovatsioone.
The two camps agree on one point: Europe needs more innovation.
Lissaboni strateegias öeldakse, et selgelt on mõistetav vajadus seista silmitsi Ameerika ja Jaapani konkurentsiga globaliseeruval turul.
The Lisbon strategy says so, and the need to face up to American and Japanese competition on the globalised market is obvious.
Mõnede, ja eelkõige riikidevaheliste suurettevõtete sõnul, tulevad patendid kasuks innovatsioonidele.
According to some, including major multinationals, innovation benefits from patents.
Teadus- ja arendustegevus on kallis ja patendid tagavad selle eest õiglase tasu.
Research and development is expensive, and patents ensure a just return for those who undertake it.
Patentidega pannakse alus autori monopolile innovatsiooni üle ja teatud aja jooksul peavad kõik need, kes soovivad innovatsiooni kasutada, selle eest maksma.
By patenting his invention the inventor enjoys a monopoly over it and, for a certain period, anyone wanting to use it has to pay him.
See näib loogiline.
That seems logical.
Siiski ei kuulu tarkvarapatendid muude patentidega samasse kategooriasse.
However, the software patent does not come under the same umbrella as other patents.
Tarkvara, mida võetakse kui vaimutööd, on kaitstud autoriõigustega nagu raamatud ja maalid.
As a work of the human mind, software is protected by copyright just like a novel or a painting by a great master.
Raamatu puhul kaitstakse seega idee väljendust, mitte sõnu, mille abil tekst kirjutati, või siis intellektuaalset protsessi, mis sai alguse autori käe all.
Hence it is the expression of the idea which benefits from protection, and not the words used in writing the text or indeed the intellectual process which has resulted, through the author’s hand, in the novel.
Patenteerida ja seeläbi rangemat kaitset pakkuda saab vaid tarkvarale, mis kujutab endast uut innovatsiooni ja mida saab tööstuslikult kohaldada.
Only software which is a new invention ‘susceptible of industrial application’ can be patented and thus benefit from far greater protection.
Rangema kaitse all mõeldakse juurdepääsu piiramist.
Greater protection means restricting access.
Seega põhineb paljude väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete (VKEd) tegevus teiste poolt väljamõeldud programmidel.
Now, the activities of many small and medium-sized enterprises (SMEs) depend on the use of programs invented by others.
VKEd kardavad programmide kättesaamatuks muutumist patenteerimise tagajärjel.
SMEs fear that once these programs are patented, they could become inaccessible.
Samuti kardavad VKEd, et rahvusvahelised suurettevõtted, kes on ainsana võimelised katma menetluste kõrgeid kulusid, võtavad üle praegu patenteerimata tarkvara.
They are also afraid that large multinationals, alone capable of bearing the high costs of the procedures, will take over software that is not currently protected.
Seetõttu kaitsevad VKEd "vaba tarkvara" ja on vastu ameerikalikule turumudelile, mille alusel saab peaaegu kõike patenteerida.
They are therefore defending ‘free software’ and are opposed to the move towards the American model whereby virtually everything can be patented.
"Vaba tarkvara" eest võitlejad seavad esiplaanile uuele tehnoloogiale juurdepääsu tähtsuse demokraatia jaoks ja küsimuse poliitilise aspekti.
The advocates of free software argue that access to new technologies is important for democracy and they highlight the political aspect of the issue.
Vaidlus ei ole lõppenud
The debate is not over
Kuid selleni jõuti siiski 2003. aasta septembris.
Nevertheless, they managed to do so in September 2003.
Väljendades oma nõusolekut arvuti abil toimivate innovatsioonide patenteerimise osas, kitsendasid parlamendiliikmed direktiivi kohaldamisulatust, et vältida tarkvara kui niisuguse patenteerimist.
In expressing their agreement on patenting ‘computer-implemented inventions’, they restricted the scope of the Directive to avoid patenting software as such.
Nõukogu lükkas tagasi parlamendi kõige tähtsamad muudatusettepanekud.
Parliament’s principal amendments were rejected by the Council.