natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Selle aasta jaanuarist alates on sanktsioonidest siiski loobutud ja kontaktid taastatud, sest Euroopa üritab kasutada majandusliku ja poliitilise veenmise “pehmet jõudu”, et leevendada olukorda Kuubal – maal, mis suuresti sõltub turismist ja kus 20% elanikkonnast elab vaesuses.
Since January this year however, sanctions have been suspended and contacts resumed as the Europe tries to use its "soft power" of economic and political persuasion to alleviate the situation in Cuba - a country heavily dependent on tourism and where 20% of the population live in poverty.
Daamid valges aga jätkavad oma tegutsemist, hoolimata püüetest neid vaikima sundida.
The ladies in white continue to campaign despite attempts to silence them.
Kõige tõsisem rünnak nende vastu tehti 20. märtsil 2004 - palmipuude pühal – kui neid ründasid ja solvasid ametliku Kuuba Naiste Föderatsiooni liikmed.
The most serious attack on them was March 20 2004 - Palm Sunday - when they were assaulted and insulted by members of the official Cuban Woman's Federation.
Rahvusvaheline abi nende tegevuse toetamiseks on olnud märkimisväärne.
International support for their cause has been extensive.
Nende kandidatuuri üles seadmine Euroopa Parlamendi Sahharovi mõttevabaduse auhinna saamiseks tunnustab nende julgust ja pühendumist inimõiguste kaitsmisele Kuubal.
Their nomination for the European Parliament's Sakharov prize for freedom of thought recognises their courage and commitment to the cause of human rights in Cuba.
Seda rühmitust toetab ka International Committee for Democracy in Cuba (Rahvusvaheline komisjon Kuuba demokraatia toetamiseks - ICDC), mille asutaja, endine Tšehhi president Vaclac Havel, saatis hiljuti kirja Ibeeria-Ameerika tippkohtumisele, kus ta neid kutsub üles nõudma, et Kuuba peaks kinni oma varasematest lubadustest inimõiguste alal.
The group have also been backed by the International Committee for Democracy in Cuba (ICDC), whose founder, former Czech President Vaclav Havel, recently delivered a letter to the Ibero-American summit calling on them to hold Cuba to earlier declarations on human rights.
Parlamendi viit eelmistele Sahharovi auhinna võitjatele Parlamendi resolutsioon Kuuba kohta Damas_de_Blanco (small) Damas_de_Blanco (medium) Damas_de_Blanco (large)
Previous Sakharov winners Parliament's Resolution on Cuba Damas_de_Blanco (small) Damas_de_Blanco (medium) Damas_de_Blanco (large)
Seadus versus fundamentalism – Hauwa Ibrahim, 2005. aasta Sahharovi auhinna kandidaat
Sakharov Nominee: Hauwa Ibrahim - Law versus fundamentalism
Hauwa Ibrahim Nigeeria juristi Hauwa Ibrahimi juristikarjäär on rajatud vägagi ebaharilikule praktikale: ta kaitseb naisi, kes on kividega loopimise läbi surma mõistetud.
Hauwa Ibrahim Nigerian lawyer Hauwa Ibrahim has built up what can only be described as an extraordinary practice: defending women condemned to death by stoning.
Nendes Nigeeria osariikides, kus kehtib šariaad, karistatakse abielurikkumise eest surmanuhtlusega.
In those Nigerian states which apply Islamic law, adultery carries the death penalty.
Hauwa Ibrahim, kes on ka ise moslem, töötab väsimatult – vabatahtlikult ja hirmutamisest hoolimata – et võidelda usufundamentalismi vastu.
A Muslim herself, Hauwa Ibrahim works tirelessly - voluntarily and despite intimidation - to fight religious fundamentalism.
Kas tema kodumaa põhiseadusest ja rahvusvahelisest toetusest piisab, et võita lahing?
Will the provisions of her own country’s Constitution and international support be enough to win the battle?
Jah, usub ta.
She believes so.
Hauwa Ibrahim on ainuke Nigeeria jurist, kes on šariaadi (islami seadused) vastu.
Hauwa Ibrahim is the only lawyer in her country opposed to Sharia (Islamic law) law.
Paraku puudub tal naisena õigus islami kohtu ette astuda.
As a woman, however, she does not have the right to appear before the Islamic courts.
Tema eest peavad kõnelema tema kolleegid.
Her colleagues have to speak in her place.
Teda kui moslemit on süüdistatud oma usu reetmises.
As a Muslim she has been accused of betraying her religion.
Kuid kes veel peale tema suudaks šariaadi poolt “hälbiva käitumise” pärast süüdi mõistetud inimesi (peamiselt naisi) kaitsta kohutavate karistuste (piitsutamine, kividega loopimine ja amputeerimine) eest?
But who, other than her, can defend people (mainly women) condemned under Sharia law to horrifying punishments (lashing, stoning and amputation) for “deviant behaviour”?
Maal, kus pool elanikkonnast on moslemid ja kus eksisteerib sügav lõhe kahe kogukonna vahel, puudub tema kristlastest kolleegidel tahe segada end islami asjadesse.
In a country where half the population is Muslim, and where deep divisions remain between the two communities, her Christian colleagues have little inclination to become involved in matters to do with Islam.
Moslemitest juristid, kes on vähemuses, ei taha aga jagada talle osaks langenud saatust: tagakiusamist, telefoniähvardusi, solvavaid lendlehti ja ametlikku süüdistust kohtuvõimu laimamise eest.
Muslim lawyers, who are in the minority, are not particular keen to experience the fate that has befallen her: harassment, threatening phone calls, being insulted in leaflets and a formal charge of libelling the judiciary.
Kuid teda ei saa vaikima sundida.
But she won’t be silenced.
Pahameel on asendunud meelekindlusega, näitamaks, et ebaõiglase karistuse saanuid või neid, kes ise ei suuda end kaitsta, on võimalik kaitsta õiguspäraste ja rahumeelsete vahenditega.
Revolt has given way to a determination to show that those sentenced to unjust punishments, or who are incapable of defending themselves, can be defended in a legal and peaceful manner.
Nigeerias ei ole riigikirikut – selle 36 osariiki on ilmalikud.
There is no state religion in Nigeria - its 36 states are secular.
Põhiseaduse järgi on kõigil kodanikel õigus kohtulikule kaitsele.
The Constitution says that every citizen has the right to be defended before a court.
Hauwa Ibrahim tahab, et seda õigust rakendataks ning ta julgeb Nigeeria võimudelt otse aru pärida, kas šariaadi rakendamine on ikka põhiseaduspärane.
Hauwa Ibrahim wants it to be applied, and she dares to question the Nigerian authorities directly about the constitutionality of applying Sharia law.
Selle alla andmisest keelduva juristi tegevus on võimude jaoks tohutu kimbatuse allikaks.
The activities of this lawyer who refuses to buckle down are a source of huge embarrassment to the authorities.
Just tänu temale on ebainimlikult karistatud naiste juhtumid jõudnud laia maailma avalikkuse ette.
It is especially thanks to her that cases of women condemned to inhuman treatment are known throughout the world.
Tema suutlikkus mõjutada rahvusvahelist avalikku arvamust tegi võimalikuks Amina Lawali elu päästmise, kes oli mõistetud surma kividega loopimise läbi selle eest, et ta sünnitas abieluvälise lapse.
It was her ability to arouse international public opinion that made it possible to save the life of Amina Lawal, who was condemned to be stoned to death for having given birth outside of marriage.
Surmanuhtlusi määratakse endiselt, kuid neid ei viida täide – vähemalt praegu mitte.
Death sentences continue to be handed down but they are not carried out - for the moment anyhow.
Olukord vajab siiski pidevat jälgimist.
However, the situation needs to be kept under close watch.
Hauwa Ibrahim on 37-aastane kahe lapse ema.
Hauwa Ibrahim is 37 and a mother of two.
Ta sündis 2000 elanikuga külas, kus puudus elekter ja veevärk.
She was born in a village with a population of 2000, which had neither running water nor electricity.
Juristikarjääril ei pidanud olema kohta tema elus.
A career as a lawyer was not supposed to figure in her destiny.
12-aastaselt oli juba paika pandud tema abielu ning tema haridus pidanuks piirduma algkooliga.
Her marriage was arranged when she was 12 and her studies ought to have ended at primary school.
Ta leidis ise rahalised võimalused haridusteed jätkata ning ta on vägagi teadlik sellest, et haridus on suurimaks kaitseks neile, kes on silmitsi sügavaima puudusega.
She financed her studies herself and she is acutely aware of the importance of education as the best defence for those facing the greatest deprivation.
Vaesus ja kirjaoskamatus käivad käsikäes – ning fundamentalism toitub teadmatusest.
Poverty and illiteracy go hand in hand - and fundamentalism feeds on ignorance.
2005. aasta Sahharovi auhinna kandidaadid Olukord Nigeerias ning Amina Lawali juhtum
The Sakharov Prize for freedom of thought Candidates for the 2005 Sakharov Prize The situation in Nigeria and the case of Amina Lawal
Sahharovi auhinna kandidaat: reporterid, kes kaitsevad ajakirjandusvabadust
Sakharov Nominee: Reporters who defend freedom of the press
Piirideta Ajakirjanike plakat “Piirideta Ajakirjanikud” – organisatsioon, mis kõikjal maailmas edendab ajakirjandusvabadust – on kolmas ja viimane parlamendi poolt antava Sahharovi mõttevabaduse auhinna kandidaat.
Poster of Reporters without Borders "Reporters Without Borders" - a group that campaigns for press freedom around the world - is the third and final nominee for Parliament's Sakharov prize for freedom of thought.
See rühmitus, mis kaitseb ja toetab ajakirjanikke ning teisi meediatöötajaid tagakiusamise ja tsenseerimise eest, tähistab sel aastal oma 20ndat tegevusaastat.
The group, celebrating its 20th anniversary this year, defends and supports journalists and others working in the media from persecution and censorship.
Nende tegevus on erilise tähtsusega, kuna organisatsiooni andmeil puudub kolmandikus maailma riikides senini vaba meedia.
This is particularly important as according to the group, a third of all countries in the world still do not have a free media.
Olukorda peegeldab ka sünge statistika töökohustustel hukkunud ajakirjanike ja teiste meediatöötajate kohta.
There is also the grim death toll of journalists and others who are killed while carrying out their work.
Rahvusvahelise Ajakirjandusohutuse Instituudi (INSI) sõnul on selle aasta 10. oktoobri seisuga uudislugude tegemisel hukkunud 62 ajakirjanikku.
According to the International News Safety Institute (INSI), as of 10 October this year 62 journalists had been killed while covering news stories.
Universaalne õigus: Piirideta Ajakirjanikud saab inspiratsiooni 1948. aastal vastu võetud “Üldise inimõiguste deklaratsiooni” 19. artiklist, mille järgi igaühel on “õigus arvamuse ja väljendusvabadusele” ning samuti õigus “otsida, vastu võtta ja edasi anda” informatsiooni ja ideid.
A universal right: Reporters without Borders draws its inspiration from Article 19 of the 1948 Universal Declaration of Human Rights which states that everyone has "the right to freedom of opinion and expression" and also the right to "seek, receive and impart" information and ideas.
Seda mõtet on korratud paljudes hartades ja deklaratsioonides üle terve maailma, muuhulgas ka Aafrikas ja Ameerikas.
This has been restated by several charters and declarations around the world covering Africa and the Americas.
Euroopas on see õigus kirjas 1950. aastal vastu võetud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis.
In Europe this right is included in the 1950 European Convention for the Protection of Human Rights and Fundamental Freedoms.
“Proovige hukkamisähvardusi mitte tõsiselt võtta”: Lisaks moraalsele vastuseisule, mida rühmitus pressitöötajate tagakiusamise kohta väljendab, annab ta ajakirjanikele, kes sõjapiirkonnas töötavad, ka praktilist ja juriidilist abi.
"Try not to believe threats of execution": As well as the moral argument it makes against persecution of the press, the group also offers practical and legal assistance to journalists who work in war zones.
Juhistes ajakirjanikele on järgmine nõuanne pantvangi võtmise puhul: “Püüdke neid oma nime kasutama panna, et nad tajuksid teid isikuna ja et vähendada pinget.”
In their guidelines the group offers advice to journalists on what to do if they are taken hostage: "Try to get them to use your name, as that can lead them to consider you as a person and reduce tension".
Samuti soovitatakse pantvangidel “proovida mitte uskuda hukkamisähvardusi ega vabaks laskmise lubadusi”.
It also advises hostages that they should "try not to believe threats of execution or promises of release".
Jagatakse teisigi juhiseid näiteks selle kohta, kuidas vältida snaipreid või ära tunda teeäärseid pomme.
The guidelines go on to offer advice on everything from avoiding snipers to recognising roadside bombs.
Veel ühe ettevaatusabinõuna pakub organisatsioon vabakutselistele ajakirjanikele võimalust kasutada sõjapiirkonnas töötamisel kuulikindlat vesti, millele on kirjutatud “PRESS”.
As a further security precaution the group also offers freelance journalists the use of bullet-proof jackets marked "PRESS" when working in a war zone.
Piirideta Ajakirjanikud pakub vangistatud ajakirjanike peredele ka rahalist toetust.
Reporters without Borders also offers support grants to assist the families of imprisoned journalists.
Samuti hüvitatakse kohtu- ja ravikulusid.
These grants may also cover medical or legal fees.
Selle aasta alguses jõudis Piirideta Ajakirjanikud esilehekülgedele, kui nad astusid jõuliselt välja kahe prantsuse ajakirjaniku – Christian Chesnot (RFI, Radio France) ja Georges Malbrunot (Le Figaro, RTL) – vabastamise eest, kes võeti pantvangi Iraagi islami võitlejate poolt.
Earlier this year, Reporters was in the headlines when it campaigned vigorously for the release of two French journalists - Christian Chesnot (RFI, Radio France) and Georges Malbrunot (Le Figaro, RTL) - who were being held hostage by Islamic militants in Iraq.
Õnneks pääsesid mõlemad mehed peale 124-päevast vangistust oma perede juurde tagasi .
Thankfully, both men were reunited with their families after 124 days in captivity.
Piirideta Ajakirjanikud Rahvusvahelise Ajakirjandusohutuse Instituut (INSI) Reporters_sans_frontieres (small) Reporters_sans_frontieres (medium) Reporters_sans_frontieres (large)
Reporters Without Borders The International News Safety Institute (INSI) Reporters_sans_frontieres (small) Reporters_sans_frontieres (medium) Reporters_sans_frontieres (large)
Sahharovi auhind – eelmised võitjad
Sakharov Prize - previous winners
Berliini müür oli ikka veel püsti ja "raudne eesriie“ eraldas kapitalistlikku Lääne-Euroopat Nõukogude Liidu poolt domineeritavast Idast.
The Berlin wall was still intact and the Iron Curtain still divided capitalist Western Europe from the Soviet-dominated east.
Lõuna-Aafrikas püsis apartheidirežiim, ning just vastupanu rassilisele segregatsioonile oli põhjus, miks see auhind anti siis veel vangistuses viibivale Nelson Mandelale.
In South Africa, the Apartheid regime was still in place - and it was for resistance to this racial segregation that the award was given to the still-imprisoned Mr Mandela.
Teine samal aastal autasustatu oli nõukogude dissident Anatoli Martšenko , kellele see auhind anti postuumselt.
Also honoured that year was Soviet dissident Anatoli Marchenko , to whom the prize was awarded posthumously.
Ta veetis 20 aastat vanglas ning suri lõpuks 1986. aastal pärast näljastreiki.
He had spent 20 years in jail and finally died in 1986 following a hunger strike.
1990. aastal otsustas Sahharovi auhinna žürii autasustada veel ühte dissidenti - Birma inimõiguste aktivisti Aung San Suu Kyi -d.
In 1990 the Sakharov jury decided to honour another dissident - Burmese human rights activist Aung San Suu Kyi .
Tema juhitav poliitiline partei võitis sama aasta maikuus valimised 82% häälteenamusega.
The political party she led won elections in May that year with 82% of the vote.
Kuid valitsev sõjaväeline režiim – "Riiklik Seaduse ja Korra Taastamise Nõukogu" (RSKTN) eiras seda võitu, arreteerides võitnud partei juhid.
However, this victory was ignored by the ruling military regime - the "State Law and Order Restoration Council" (SLORC) - which went on to place the leaders of the winning party under arrest.
Aung San Suu Kyi on veetnud suurema osa viimasest 16 aastast koduarestis ning on muutunud rahvusvahelise kuulsusega kangelannaks.
Aung San Suu Kyiv has spent most of the last 16 years under house arrest and has become an international heroine.
Kuuba demokraatia esivõitlejale Oswaldo Payále anti see auhind 2002. aastal.
The Cuban pro-democracy campaigner Oswaldo Payá was honoured with the prize in 2002.
Kristliku Vabastusliikumise juhina on ta jõuliselt toetanud rahumeelset demokraatlikku muutust Kuubas.
As head of the Christian Liberation Movement he has strongly advocated peaceful democratic change in Cuba.
Sahharovi auhinna kättesaamisel Strasbourgis ütles ta parlamendiliikmetele, et "nad on andnud Sahharovi auhinna Kuuba inimestele."
Upon the receipt of the prize in Strasbourg he told MEPs that "they had awarded the Sakharov prize to the people of Cuba."
Auhinda pole aga saanud üksnes üksikisikud.
It is not just individuals who have received the prize.
2003. aastal, mis oli Ühinenud Rahvaste Organisatsioonis vastuoluliste Iraagi-teemaliste vaidluste tõttu väga rahutu, said Sahharovi auhinna just selle organisatsiooni töötajaid ning peasekretär Kofi Annan .
In 2003 the United Nations staff and Secretary General Kofi Annan were honoured in what was a turbulent year for the organisation with controversial debates over Iraq.
Eelmisel aastal juhiti demokraatike vabaduste puudumisele Valgevenes tähelepanu auhinna andmisega Valgevene Ajakirjanike Liidule , mis seisis vastu president Aleksander Lukašenko režiimi poolt meediale osaks saanud repressioonidele.
Last year, the lack of democratic freedoms in Belarus was recognised with the awarding of the prize to the Belarus Association of journalists who were resisting repression of the media by the regime of President Aleksander Lukashenko.
On huvitav teada, et oma 17-aastase ajaloo jooksul on Sahharovi auhind antud kolmele Nobeli rahupreemia laureaadile: Aung San Suu Kyi (1991 Nobeli preemia võitja), Nelson Mandela (1993) ning ÜRO ja Kofi Annan (2001).
It is worth noting that in its 17 year history the Sakharov prize has been awarded twice to people who subsequently went on to win the Nobel Peace prize: Aung San Suu Kyi (1991 Nobel winner) and Nelson Mandela (1993).
Andrei Sahharov ise sai Nobeli preemia 1975. aastal.
Andrei Sakharov himself won the Nobel prize in 1975.
Aung San Suu Kyi veebileht Oswaldo Payá kõne Euroopa Parlamendile 2002. aasta detsembris Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni veebileht Valgevene Ajakirjanike Liidu veebileht Previous Sakharov Prize laureates' speeches Sakharov Prize's previous laureates
Aung San Suu Kyi's campaign Speech by Oswaldo Payá's to the EP in December 2002 UN website Belarus Association of journalists Previous Sakharov Prize laureates' speeches - audio Sakharov Prize's previous laureates - video
-//EP//TEXT IM-PRESS 20050922IPR00612 0 NOT XML V0//ET
-//EP//TEXT IM-PRESS 20050922IPR00612 0 NOT XML V0//EN
-//EP//TEXT MOTION P6-RC-2004-0155 0 NOT XML V0//ET
-//EP//TEXT TA P5-TA-2004-0379 0 NOT XML V0//EN
-//EP//TEXT IM-PRESS 20050912IPR00210 0 NOT XML V0//ET
-//EP//TEXT IM-PRESS 20050912IPR00210 0 NOT XML V0//EN
-//EP//TEXT TA P5-TA-2003-0105 0 NOT XML V0//ET
-//EP//TEXT TA P5-TA-2003-0105 0 NOT XML V0//EN
Euroopa Parlamendi kohanäitajad
The European Parliament’s Ushers
Väärikad ja elegantsed, mustades sabakuubedes, valge kikilipsuga ehitud särkides ning kaunistatud hõbetatud kettidega – need on Euroopa Parlamendi kohanäitajad, keda on raske mitte märgata.
Dignified and elegant in their black tails, with dress shirts embellished with white bow ties and sporting silver-plated chains, the European Parliament’s ushers are hard to miss.
Lugege edasi ning te saate teada, kes nad on ja mida nad teevad.
Find out more about who they are and what they do.
Sellega nõustuvad kõik, et ilma kohanäitajateta ei saaks Euroopa Parlament tõhusalt töötada.
Everyone agrees – without ushers the European Parliament could not function effectively.
Iga päev toimetavad nad tuhandeid kirju ja dokumente kontoritesse ning fraktsioonide ja parlamendi komisjonide koosolekutele.
Every day, they deliver thousands of letters and documents to offices and to the meetings held by the Political Groups and Parliamentary Committees.
See on vaid üks osa nende tööst.
But that is only part of their job.
Nemad on ühed esimeste seast, kellega uued parlamendisaadikud kohtuvad, et leida oma istekohad.
They are also among the first people encountered by new MEPs when they take up their seats.
Kandes musta sabakuube ning valgeid kindaid, moodustasid nad auvalve, et tervitada Bulgaaria ja Rumeenia vaatlejaid, kes alustasid oma ametiaega Strasbourgis.
So, wearing their black tails and white gloves, they recently formed a guard of honour to welcome Bulgarian and Romanian observers who were beginning their term of office in Strasbourg.
Uute nägude kiire tundmaõppimine tasub ennast uksehoidjaile ära.
Getting to know new arrivals’ faces quickly will pay dividends for an usher.
Välgukiirusel teevad nad kindlaks, kas antud saadik võib siseneda ühte või teise ruumi või suletud koosolekule.
Quick as a flash they will know which MEP is authorised to enter the chamber or a closed session meeting.
Ka saavad nad siis saadikule näidata, kuhu istuda ning anda üle sõnumeid, kas siis assistentidelt või fraktsioonilt.
They can thus show them where to sit as well as pass on a quick note from their assistant or a message from their political group.
Teatud mõttes parlamendi politsei
A sort of parliamentary police force?
Michel Rousseau, Head Usher Mitte kõigil pole õigust istungite ajal täiskogusaali siseneda.
Michel Rousseau, Head Usher Not everyone is authorised to enter the chamber during a plenary session.
Istungitel viibivad kohanäitajad täidavad seega vahemehe rolli parlamendisaadikute ja nende kolleegide vahel.
The ushers who are present at these sessions therefore act as go-betweens for MEPs and their colleagues.
Mõnikord on nende töö keerukam.
Sometimes their job is trickier.
Istungi presidendi nõudmisel muutuvad nad parlamendi korrakaitsjateks, kui mõni parlamendisaadik, nagu mõnikord juhtub, järjepidevalt arutelu segab.
Upon the request of the President of the session, they are transformed into parliamentary police officers when, as occasionally happens, an MEP persists in disrupting the debates.
Õnneks esineb selliseid juhuseid harva.
Fortunately, such occasions are rare.
Kui midagi taolist juhtub, ümbritsevad kohanäitajad (endiselt sabakuubedes) väljakutsuvalt käituva parlamendisaadiku ning veenavad teda asju mitte hullemaks tegema – mis enamasti ka toimib.
When they do arise, ushers (still dressed in tails) surround the offending MEPs to persuade them not to make matters worse - which works most of the time!
Et olla valmis ka äärmuslikeks juhtumiteks, on kohanäitajate väljaõppe üheks osaks nüüd ka enesekaitsekursus.
However, in order that all contingencies are covered, basic self-defence is now part of an usher’s professional training.
Samuti lülitatakse kohanäitajate väljaõppesse olulise elemendina konfliktilahendusmoodul, mis veelgi arendab kohanäitajate veenmisoskust.
A valuable element will be added to their training through a conflict management module aimed at further enhancing an usher’s powers of persuasion.
Michel Rousseau (fotol), parlamendi ülem-kohanäitaja, meenutab: “ vaid ühel korral oma tööaja jooksul olen olnud sunnitud parlamendisaadiku kohalt eemaldama – ja see oli mitu aastat tagasi.
As Michel Rousseau (see photo), the Parliament’s Head Usher recalls, “only once in my career did we have to eject an MEP from his seat – and that was a few years ago.
Üldiselt saame omavahel väga hästi läbi".
Generally speaking we get on well together.”
Sabakuued või ülikonnad
Tails or suits?
Tänase seisuga töötab Euroopa Parlamendi kolmes tööpaigas Brüsselis, Luksemburgis ja Strasbourgis kokku 180 kohanäitajat.
Today there are 180 ushers serving the European Parliament’s three sites at Brussels, Luxembourg and Strasbourg.
Mõnel juhul tuleb kohanäitajatel töötada ka mujal, kui näiteks fraktsioonid korraldavad koosoleku mõnes Euroopa Liidu liikmesriigis.
There are also occasions when they are called upon to work elsewhere, such as when a political group meeting is held in one of the Parliament’s member states.
Istungi kohanäitajaid on 121, nad on ametnikud, kes võetakse tööle konkursi alusel.
There are in total 121 ushers, who are civil servants recruited through a competitive process.