natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There have been no formal interaction studies for Tandemact, however, the concomitant use of the active substances in patients in clinical use has not resulted in any unexpected interactions.
Tandemact’ iga ei ole tavapäraseid koostoimeuuringuid läbi viidud, kuid erinevate toimeainete kliinilisel kasutusel ei ole täheldatud mitteoodatud koostoimeid.
Interaction studies have shown that pioglitazone has no relevant effect on either the pharmacokinetics or pharmacodynamics of digoxin, warfarin, phenprocoumon and metformin.
Koostoimeuuringud on näidanud, et pioglitasoon ei mõjuta oluliselt digoksiini, varfariini, fenprokumooni ja metformiini farmakokineetikat ega farmakodünaamikat.
Interactions with substances metabolised by these enzymes, e. g. oral contraceptives, cyclosporin, calcium channel blockers, and HMGCoA reductase inhibitors are not to be expected.
Seega ei ole oodata mingeid koostoimeid nende ensüümide vahendusel metaboliseeritavate ainetega, nt suukaudsete kontratseptiivide, tsüklosporiini, kaltsiumikanali blokaatorite ja HMG- CoA reduktaasi inhibiitoritega.
Since there is a potential for an increase in dose- related adverse events, a decrease in the dose of pioglitazone may be needed when gemfibrozil is concomitantly administered.
Kuna kõrvlatoimed võivad annusega korrelatsiooni sageneda, võib gemfibrosiili samaaegsel manustamisel osutuda vajalikuks pioglitasooni annuse vähendamine.
Close monitoring of glycaemic control should be considered (see section 4.4).
Veresuhkru sisaldust tuleks regulaarselt jälgida (vt lõik 4. 4).
For this reason, other medicinal products should only be taken with Tandemact with the knowledge (or at the prescription) of the doctor.
Seetõttu tohib teisi ravimpreparaate koos Tandemact’ iga võtta vaid arsti teadmisel (või arsti korraldusel).
Based on the experience with glimepiride and with other sulphonylurea the following interactions have to be mentioned.
Glimepiriidi ja teiste sulfonüüluurea preparaatide kasutuskogemust arvestades tuleks ära märkida järgnevalt loetletud koostoimeid.
Potentiation of the blood-glucose-lowering effect and, thus, in some instances hypoglycaemia may occur when one of the following active substances is taken, for example:
Järgmiste toimeainete puhul võib veresuhkrusisaldust langetav toime tugevneda, mis võib mõningatel juhtudel põhjustada hüpoglükeemiat: fenüülbutasoon, asapropasoon ja oksüfeenbutasoon
5 phenylbutazone, azapropazon and oxyfenbutazone insulin and oral antidiabetic products metformin salicylates and p-amino-salicylic acid anabolic steroids and male sex hormones chloramphenicol coumarin anticoagulants fenfluramine fibrates ACE inhibitors fluoxetine allopurinol sympatholytics cyclo-, tro-and iphosphamides sulphinpyrazone certain long-acting sulphonamides tetracyclines MAO-inhibitors quinolone antibiotics probenecid miconazol pentoxyfylline (high dose parenteral) tritoqualine fluconazole
5 insuliin ja suukaudsed antidiabeetilised ravimid metformiin salitsülaadid ja p- aminosalitsüülhape anaboolsed steroidid ja meessuguhormoonid klooramfenikool kumariini tüüpi antikoagulandid fenfluramiin fibraadid AKE inhibiitorid fluoksetiin allopurinool sümpatolüütikumid tsüklofosfamiid, trofosfamiid ja ifosfamiid sulfiinpürasoon teatud pikatoimelised sulfoonamiidid tetratsükliinid MAO inhibiitorid kinolooni tüüpi antibiootikumid probenetsiid mikonasool pentoksüfülliin (suure parenteraalse annusena) tritokvaliin flukonasool
oestrogens and progestagens, saluretics, thiazide diuretics, thyroid stimulating agents, glucocorticoids, phenothiazine derivatives, chlorpromazine, adrenaline and sympathicomimetics, nicotinic acid (high dosages) and nicotinic acid derivatives, laxatives (long-term use), phenytoin, diazoxide, glucagon, barbiturates and rifampicin. acetozolamide
Allpool loetletud toimeainete puhul võib veresuhkrusisaldust langetav toime nõrgeneda, mille tagajärjel võib mõningatel juhtudel veresuhkrusisaldus suureneda: östrogeenid ja progestageenid salureetikumid, tiasiiddiureetikumid kilpnääret stimuleerivad ained, glükokortikoidid fenotiasiini derivaadid, kloorpromasiin adrenaliin ja sümpatomimeetikumid nikotiinhape (suures annuses) ja nikotiinhappe derivaadid lahtistid (pikaajalise kasutuse korral) fenütoiin, diasoksiid glükagoon, barbituraadid ja rifampitsiin atsetasolamiid
H2 antagonists, betablockers, clonidine and reserpine may lead to either potentiation or weakening of the blood glucose lowering effect.
H2 retseptorite antagonistid, beeta- blokaatorid, klonidiin ja reserpiin võivad vere glükoosisisaldust vähendavat toimet tugevdada või nõrgendada.
Under the influence of sympatholytic active substances such as betablockers, clonidine, guanethidine and reserpine, the signs of adrenergic counterregulation to hypoglycaemia may be reduced or absent.
Ravi ajal sümpatolüütilise toimega ravimitega, nt beeta- blokaatorite, klonidiini, guanetidiini ja reserpiiniga, võivad adrenergilise vastureaktsiooni sümptomid väheneda või täielikult puududa.
There are no adequate data from the use of pioglitazone and glimepiride in pregnant women.
Pioglitasooni ja glimepiriidi kasutamise kohta rasedatel ei ole piisavalt andmeid.
Studies of pioglitazone in animals have shown reproductive toxicity (see section 5.3).
Loomkatsed on näidanud kahjulikku toimet reproduktiivsusele (vt lõik 5. 3).
Tandemact should not be used during pregnancy.
Tandemact’ i ei tohi kasutada raseduse ajal.
6 Sulphonylurea-derivatives like glimepiride pass into the breast milk.
Sulfonüüluurea derivaadid, sealhulgas glimepiriid, erituvad rinnapiima.
It is not known whether pioglitazone is secreted in human milk.
Ei ole teada, kas pioglitasoon eritub inimese rinnapiima.
Therefore, Tandemact must not be administered to breast-feeding women.
Seetõttu ei tohi Tandemact’ i manustada last rinnaga toitvatele naistele.
4.7 Effects on ability to drive and use machines
6 4. 7 Autojuhtimine ja masinatega töötamine
The patient’ s ability to concentrate and react may be impaired as a result of hypoglycaemia or hyperglycaemia from glimepiride or, for example, as a result of visual impairment.
Patsiendi keskendumis - ja reaktsioonivõime võib glimepiriidist tingitud hüpoglükeemia või hüperglükeemia, aga ka ntäiteks nägemishäirete tõttu kahaneda.
This may constitute a risk in situations where these abilities are of special importance (e. g. driving a car or operating machines).
See võib määravaks saada olukordades, kus need võimed on erilise tähtsusega (nt autojuhtimine ja masinatega töötamine).
It should be considered whether it is advisable to drive or operate machines in these circumstances.
Sellisel juhul tuleb otsustada, kas autojuhtimine ja masinate käsitsemine on soovitatav.
No therapeutic clinical trials have been conducted with Tandemact.
Tandemact’ iga ei ole terapeutilisi kliinilisi uuringuid tehtud.
However, bioequivalence of Tandemact with coadministered pioglitazone and glimepiride has been demonstrated (see section 5.2).
Tandemact’ i ja samaaegselt manustatud pioglitasooni ja glimepiriidi bioekvivalentsus on tõestatud (vt lõik 5. 2).
Adverse reactions reported in excess (> 0.5%) of placebo and as more than an isolated case in patients receiving pioglitazone in double-blind studies in combination with a sulphonylurea, including glimepiride, are listed below as MedDRA preferred term by system organ class and absolute frequency.
Allpool on loetletud (MedDRA soovitatud termineid kasutades) organsüsteemi klasside ja absoluutse esinemissageduse järgi kõrvaltoimed, mida on registreeritud topeltpimedates uuringutes patsientidel, kes said pioglitasooni kombinatsioonis sulfonüüluurea preparaatide (sh glimepiriidiga) sagedamini kui platseebo korral (> 0, 5%) ja sagedamini kui üksikjuhtudel.
Frequencies are defined as: common > 1/ 100 ,< 1/10; uncommon > 1/1000 ,< 1/100; rare > 1/ 10000 ,< 1/1000; very rare < 1/10000; isolated reports: not known (cannot be estimated from the available data).
Esinemissagedused on määratletud järgnevalt: sage (> 1/ 100, < 1/ 10), aeg- ajalt (> 1/ 1000, < 1/ 100), harv (> 1/ 10 000, < 1/ 1000), väga harv (< 1/ 10000), üksikjuhud: ei ole teada (pole võimalik hinnata kasutada olevate andmete põhjal).
Uncommon:
nägemishäired
visual disturbance
Seedetrakti häired Sage: flatulents
flatulence
jõuetus
General disorders and administration site conditions Uncommon:
Uuringud
fatigue
Sage:
Investigations
kehakaalu suurenemine
weight increased
toitumishäired
increased lactic dehydrogenase
hüpoglükeemia, söögiisu suurenemine
Metabolism and nutritional disorders Uncommon:
Närvisüsteemi häired Sage: pearinglus
hypoglycaemia, appetite increased
Aeg- ajalt:
Nervous system disorders Common:
Neerude ja kuseteede häired Aeg- ajalt:
dizziness
glükosuuria, proteinuuria
Uncommon:
Naha ja nahaaluskoe häired Aeg- ajalt:
headache
higistamine
7 Renal and urinary disorders Uncommon:
7
Oedema was reported in 6 – 9% of patients treated with pioglitazone over one year in controlled clinical trials.
Kontrollitud kliinilistes uuringutes täheldati turseid 6... 9% patsientidest, kes said pioglitasooni ühe aasta jooksul.
The oedema rates for comparator groups (sulphonylurea, metformin) were 2 – 5%.
Tursete sagedused võrdlusgruppides (sulfonüüluurea, metformiin) olid vahemikus 2... 5%.
In active comparator controlled trials mean weight increase with pioglitazone given as monotherapy was 2 – 3 kg over one year.
Aktiivse võrdlusravimiga kontrollitud kliinilistes uuringutes, kus pioglitasooni manustati monoteraapiana, suurenes kehakaal keskmiselt 2... 3 kg aastas.
In combination trials pioglitazone added to a sulphonylurea resulted in a mean weight increase over one year of 2.8 kg.
Kombineeritud ravi uuringutes, kus sulfonüüluureale lisati pioglitasooni, oli keskmine kaalutõus aastaga 2, 8 kg.
Visual disturbance has been reported mainly early in treatment and is related to changes in blood glucose due to temporary alteration in the turgidity and refractive index of the lens as seen with other hypoglycaemic agents.
Nägemishäireid on täheldatud peamiselt ravi alguses ning need on seotud vere glükoosisisalduse muutustega, mis tingivad ajutisi läätse elastsuse ja refraktsiooniindeksi muutusi, mida on täheldatud ka teiste hüpoglükeemilise toimega ravimite korral.
In clinical trials with pioglitazone the incidence of elevations of ALT greater than three times the upper limit of normal was equal to placebo but less than that seen in metformin or sulphonylurea comparator groups.
Pioglitasooniga tehtud kliinilistes uuringutes leiti ALAT aktiivsuse tõusu enam kui kolm korda üle normi ülemise piiri sama sageli kui platseebo korral, kuid vähem kui metformiini või sulfonüüluurea võrdlusgrupis.
Rare cases of elevated liver enzymes and hepatocellular dysfunction have occurred in post-marketing experience.
Turule toomise järgselt on harvadel juhtudel täheldatud maksaensüümide aktiivsuse tõusu ja hepatotsellulaarset funktsioonihäiret.
Although in very rare cases fatal outcome has been reported, causal relationship has not been established.
Kuigi teatatud on ka väga harvadest surmaga lõppenud juhtudest, pole põhjuslikku seost leitud.
In controlled clinical trials the incidence of reports of heart failure with pioglitazone treatment was the same as in placebo, metformin and sulphonylurea treatment groups, but was increased when used in combination therapy with insulin.
Südamepuudulikkuse juhud aga sagenesid, kui kasutati kombineeritud ravi insuliiniga.
In an outcome study of patients with pre-existing major macrovascular disease, the incidence of serious heart failure was 1.6% higher with pioglitazone than with placebo, when added to therapy that included in insulin.
Olemasoleva tõsise suurte veresoonte haigusega patsientidel tehtud uuringus oli pioglitasooni rühmas raske südamepuudulikkuse sagedus 1, 6% suurem kui platseebo puhul, kui ravim lisati insuliini sisaldavale raviskeemile.
However, this did not lead to an increase in mortality in this study.
Uuringuaegne suremus siiski ei suurenenud.
Heart failure has been reported rarely with marketing use of pioglitazone, but more frequently when pioglitazone was used in combination with insulin or in patients with a history of cardiac failure.
Turustamisjärgses perioodis on pioglitasooniga seotud südamepuudulikkust kirjeldatud harva, kuid sagedamini pioglitasooni kasutamisel kombinatsioonis insuliiniga või patsientidel, kel oli anamneesis südamepuudulikkus.
In double blind placebo controlled clinical trials with pioglitazone upper respiratory tract infection and hypoaesthesia were common; sinusitis and insomnia were uncommon.
Pioglitasooni kliinilistes topeltpimeuuringutes leiti ülemiste hingamisteede infektsioone ja hüpesteesiat sageli; sinuiiti ja unetust aeg- ajalt.
In controlled clinical trials the incidence of reports of heart failure with pioglitazone treatment was the same as in placebo, metformin and sulphonylurea treatment groups.
Kontrollitud kliinilistes uuringutes täheldati pioglitasoonravi ajal südamepuudulikkuse teket sama sageli kui platseebo, metformiini ja sulfonüüluurea grupis.
Heart failure has been reported rarely with marketing use of pioglitazone.
Turuletuleku järgselt on pioglitasooni kasutamise ajal harva tekkinud südamepuudulikkus.
POST MARKETING DATA
TURULETULEKU JÄRGSED ANDMED
Eye disorders Macular oedema:
Silma kahjustused Maakula turse: ei ole teada
Based on experience with glimepiride and with other sulphonylureas the following adverse reactions have to be mentioned.
Glimepiriidi ja teiste sulfonüüluurea preparaatide kasutuskogemuse kohaselt tuleks ära märkida järgmisi kõrvaltoimeid.
8 Immune system disorders Very rare:
Immuunsüsteemi häired Väga harv:
Allergic shock, allergic vasculitis
allergiline šokk, allergiline vaskuliit
Changes in haematology
Vere ja lümfisüsteemi häired Harv: hematoloogiliste näitajate muutused
Gastro-intestinal disorders Very rare:
8 Seedetrakti häired Väga harv:
Vomiting, diarrhoea, nausea, abdominal pressure, feeling of fullness in the stomach, abdominal pain
oksendamine, kõhulahtisus, iiveldus, survetunne kõhus, täiskõhutunne, kõhuvalu
Hepato-biliary disorders Very rare:
Maksa ja sapiteede häired Väga harv:
Hepatitis, impairment of liver function (with cholestasis and jaundice)
hepatiit, maksafunktsiooni häired (kolestaasi ja ikterusega)
Skin and subcutaneous tissue disorders Very rare:
Naha ja nahaaluskoe häired Väga harv:
Hypersensitivity to light
ülitundlikkus valguse suhtes
Decrease in sodium serum concentrations
naatriumisisalduse langus seerumis
In very rare cases mild hypersensivity reactions may develop into serious reactions with dyspnoea, fall in blood pressure and sometimes shock.
Väga harvadel juhtudel võivad ülitundlikkusreaktsioonid areneda rasketeks reaktsioonideks, millega kaasnevad hingeldus, vererõhu langus ja mõnikord šokk.
Hypersensitivity reactions of the skin may occur as itching, rash, and urticaria.
Võivad ilmneda naha ülitundlikkusreaktsioonid nagu sügelus, nahalööve ja urtikaaria.
Cross allergenicity with sulphonylureas, sulphonamides or related substances is possible.
Sulfonüüluurea preparaatide, sulfoonamiidide või teiste sarnaste ainete vahel võib olla ristuvat allergiat.
Moderate to severe thrombocytopenia, leucopenia, erythrocytopenia, agranulocytopenia, agranulocytosis, haemolytic anemia and pancyto-penia may occur.
Tekkida võivad mõõdukas kuni raske trombotsütopeenia, leukopeenia, erütrotsütopeenia, agranulotsütopeenia, agranulotsütoos, hemolüütiline aneemia ja pantsütopeenia.
These are in general reversible upon discontinuation of medication.
Need on ravi katkestamise korral üldiselt pöörduva iseloomuga.
Gastro-intestinal complaints are very rare and seldom lead to discontinuation of therapy.
Seedetrakti kaebused tekivad väga harva ja põhjustavad väga harva ravi katkestamist.
Elevation of liver enzymes may occur.
Maksaensüümide aktiivsus võib suureneda.
In very rare cases, impairment of liver function (e. g. with cholestasis and jaundice) may develop, as well as hepatitis which may progress to liver failure.
Väga harvadel juhtudel võib tekkida maksafunktsiooni häire (nt koos kolestaasi ja ikterusega), samuti hepatiit, mis võib areneda maksapuudulikkuseks.
No increase in fracture rates was observed in men treated with pioglitazone (1.3%) versus comparator (1.5%).
Pioglitasooniga ravitud meestel (1, 3%) murdude esinemissageduse suurenemist võrreldes võrdlusravimiga (1, 5%) ei täheldatud.
No increase in fracture rates was observed in men treated with pioglitazone (1.7%) versus comparator (2.1%).
Pioglitasooniga ravitud meestel (1, 7%) murdude esinemissageduse suurenemist võrreldes võrdlusravimiga (2, 1%) ei täheldatud.
After ingestion of an overdosage of glimepiride, hypoglycaemia may occur, lasting from 12 to 72 hours, and may recur after initial recovery.
Glimepiriidi üleannustamise järel võib tekkida hüpoglükeemia, mis võib kesta 12... 72 tundi ja mis võib tekkida uuesti pärast vere glükoosisisalduse esmast normaliseerumist.
9 Treatment of overdosage of Tandemact primarily consists of preventing absorption of glimepiride by inducing vomiting and then drinking water or lemonade with activated charcoal (adsorbent) and sodium-sulphate (laxative).
9 näidustatud maoloputus, millele järgneb ravi aktiivsöe ja naatriumsulfaadiga.
If large quantities have been ingested, gastric lavage is indicated, followed by activated charcoal and sodium-sulphate.
Märkimisväärse üleannustamise korral on näidustatud haiglaravi intensiivravi osakonnas.
In particular when treating hypoglycaemia due to accidental intake of Tandemact in infants and young children, the dose of glucose given must be carefully controlled to avoid the possibility of producing dangerous hyperglycaemia.
Eriti tähelepanelikult tuleb manustatava glükoosi annust kontrollida (väike) lastel, kellel on Tandemact’ i tahtmatu võtmise tagajärjel tekkinud hüpoglükeemia, sest tekkida võib ohtlik hüperglükeemia.
5.1 Pharmacodynamic properties
FARMAKOLOOGILISED OMADUSED
Combinations of oral blood glucose lowering drugs; ATC code:
Peroraalsete vere glükoosisisaldust vähendavate ainete kombinatsioonid; ATC- kood:
Tandemact combines two antihyperglycaemic agents with complementary mechanisms of action to improve glycaemic control in patients with type 2 diabetes: pioglitazone, a member of the thiazolidinedione class and glimepiride, a member of the sulphonylurea class.
Nendeks on tiasolidiindioonide rühma kuuluv pioglitasoon ja sulfonüüluureate rühma kuuluv glimepiriid.
A clinical trial of pioglitazone vs. gliclazide as monotherapy was extended to two years in order to assess time to treatment failure (defined as appearance of HbA1c ≥ 8.0% after the first six months of therapy).
Pioglitasooni ja gliklasiidi monoteraapiat võrdlevat kliinilist uuringut pikendati kahe aastani, määramaks ravi ebaõnnestumiseni kuluvat aega (selle näitajaks oli HbA1c ≥8, 0% pärast esimest kuut ravikuud).
At two years, glycaemic control (defined as HbA1c < 8.0%) was sustained in 69% of patients treated with pioglitazone, compared with 50% of patients on gliclazide.
Kahe aasta pärast oli veresuhkru seisund püsiv (näitajaks oli HbA1c < 8, 0%) 69% pioglitasooniga ravitud ja 50% gliklasiidiga ravitud patsientidest.
In a placebo controlled trial, patients with inadequate glycaemic control despite a three month insulin optimisation period were randomised to pioglitazone or placebo for 12 months.
Platseebo- kontrollitud uuringus randomiseeriti ebaadekvaatse glükeemilise kontrolliga patsiendid hoolimata kolmekuulisest optimeeritud insuliinravist pioglitasooni või platseebo gruppi 12 kuuks.
HOMA analysis shows that pioglitazone improves beta cell function as well as increasing insulin sensitivity.
HOMA analüüs näitab, et pioglitasoon parandab beeta- rakkude funktsiooni ning suurendab insuliinitundlikkust.
10 The effect of pioglitazone (45 mg monotherapy vs. placebo) was studied in a small 18-week trial in type 2 diabetics.
Pioglitasooni toimet (45 mg monoteraapia võrdlus platseeboga) uuriti 18- nädalases väikses uuringus II tüüpi diabeedihaigetel.
Visceral fat was significantly decreased, while there was an increase in extra-abdominal fat mass.
10 oluliselt, samal ajal kui kõhuvälise rasvkoe hulk tõusis.
In most clinical trials, reduced total plasma triglycerides and free fatty acids, and increased HDL- cholesterol levels were observed as compared to placebo, with small, but not clinically significant increases in LDL-cholesterol levels.
Enamustes kliinilistes uuringutes vähenes plasma üldine triglütseriidide ja vabade rasvhapete sisaldus ning suurenes HDL- kolesterooli sisaldus võrreldes platseeboga, ning LDL- kolesterooli sisalduse väike, kuid kliiniliselt ebaoluline tõus.
In clinical trials of up to two years duration, pioglitazone reduced total plasma triglycerides and free fatty acids, and increased HDL cholesterol levels, compared with placebo, metformin or gliclazide.
Kuni kaheaastase kestusega kliinilistes uuringutes vähendas pioglitasoon plasma üldist triglütseriidide ja vabade rasvhapete sisaldust ning suurendas HDL- kolesterooli sisaldust olulisemal määral kui platseebo, metformiin või gliklasiid.
Pioglitazone did not cause statistically significant increases in LDL cholesterol levels compared with placebo, whilst reductions were observed with metformin and gliclazide.
Pioglitasoon ei põhjustanud LDL- kolesterooli sisalduse statistiliselt olulist tõusu võrreldes platseeboga, kuid metformiini ja gliklasiidiga täheldati selle langust.
The study population had an average age of 62 years; the average duration of diabetes was 9.5 years.
Uuringus osalejate keskmine vanus oli 62 aastat ning diabeedi keskmine kestus oli 9, 5 aastat.
To be eligible patients had to have had one or more of the following: myocardial infarction, stroke, percutaneous cardiac intervention or coronary artery bypass graft, acute coronary syndrome, coronary artery disease, or peripheral arterial obstructive disease.
Uuringusse sobimiseks pidi patsiendi anamneesis olema üks või enam järgmistest seisunditest: müokardiinfarkt, insult, perkutaanne koronaar- interventsioon või AKŠ, äge koronaarsündroom, koronaartõbi või perifeersete arterite obstruktiivne haigus.
Almost half of the patients had a previous myocardial infarction and approximately 20% had had a stroke.
Ligikaudu pooltel patsientidest oli olnud müokardiinfarkt ning ligikaudu 20% insult.
Almost all subjects (95%) were receiving cardiovascular medications (beta blockers, ACE inhibitors, angiotensin II antagonists, calcium channel blockers, nitrates, diuretics, aspirin, statins, fibrates).
Peaaegu kõik isikud (95%) said südameveresoonkonna ravimeid (beetablokaatorid, AKE inhibiitorid, angiotensiin II antagonistid, kaltsiumikanali blokaatorid, nitraadid, diureetikumid, aspiriin, statiinid, fibraadid).
Although the study failed regarding its primary endpoint, which was a composite of all-cause mortality, non-fatal myocardial infarction, stroke, acute coronary syndrome, major leg amputation, coronary revascularisation and leg revascularisation, the results suggest that there are no long-term cardiovascular concerns regarding use of pioglitazone.
Kuigi uuring ei näidanud erinevust esmase kombineeritud tulemusnäitaja (üldsuremuse, mittefataalse müokardiinfarkti, insuldi, ägeda koronaarsündroomi, jala amputatsiooni, koronaarse revaskularisatsiooni ja jala revaskularisatsiooni esinemissageduse muutus) suhtes, näitavad tulemused, et pioglitasooni kasutamisel ei esine pikaajalisi kardiovaskulaarseid kõrvaloimeid.
Sulphonylureas regulate insulin secretion by closing the ATP-sensitive potassium channel in the beta cell membrane.
Insuliini vabanemine Sufonüüluurea prepraadid reguleerivad insuliini sekretsiooni ATP- tundliku kaaliumikanali sulgemisega beetaraku membraanis.
Glimepiride binds with a high exchange rate to a beta cell membrane protein which is associated with the ATP-sensitive potassium channel but which is different from the usual sulphonylurea binding site.
Glimepiriid seondub suure vahetuskiirusega beetaraku membraanivalguga, mis on seotud ATP- tundliku kaaliumikanaliga, aga erineb tavapärasest sulfonüüluurea prearaatide seondumiskohast.