natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Forty-three percent of patients had baseline viral loads > 100,000 copies/ ml and 39% had CD4 cell counts < 200 cells/ ml.
43% patsientidest oli esialgne viiruse hulk > 100000 koopia/ ml ja 39% oli CD4 rakkude arv < 200 rakku/ ml.
By intent to treat analysis (Missing data and switch in antiretroviral therapy (ART) considered as failure), the proportion of patients with HIV-1 RNA below 400 copies/ ml and 50 copies/ ml at 48 weeks of treatment was 80% and 76% respectively in the tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) arm, compared to 84% and 80% in the stavudine arm.
144- l nädalal oli
At 144 weeks, the proportion of patients with HIV-1 RNA below 400 copies/ ml and 50 copies/ ml was 71% and 68% respectively in the tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) arm, compared to 64% and 63% in the stavudine arm.
13 245 mg tenofoviirdisoproksiili (fumaraadina) grupis patsientide osakaal, kellel HIV- 1 RNA tase oli alla 400 koopia/ ml ja alla 50 koopia/ ml vastavalt 71% ja 68% võrrelduna 64% ja 63% stavudiinigrupis.
The average change from baseline for HIV-1 RNA and CD4 count at 48 weeks of treatment was similar in both treatment groups (-3.09 and -3.09 log10 copies/ ml; +169 and 167 cells/ mm3 in the tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) and stavudine groups, respectively).
Ravi 48- l nädalal oli HIV- 1 RNA ja CD4 rakkude arvu keskmine muutus algväärtusest sarnane mõlemas ravigrupis (- 3, 09 ja - 3, 09 log10 koopiat/ ml; +169 ja 167 rakku/ mm3 vastavalt 245 mg tenofoviirdisoproksiili (fumaraadina) ja stavudiini grupis).
At 144 weeks of treatment, the average change from baseline remained similar in both treatment groups (-3.07 and -3.03 log10 copies/ ml; +263 and +283 cells/ mm3 in the tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) and stavudine groups, respectively).
Ravi 144- l nädalal jäi keskmine muutus algväärtusest samaks mõlemas ravigrupis (- 3, 07 ja - 3, 03 log10 koopiat/ ml; +263 ja +283 rakku/ mm3 vastavalt 245 mg tenofoviirdisoproksiili (fumaraadina) ja stavudiinigrupis).
A consistent response to treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was seen regardless of baseline HIV-1 RNA and CD4 count.
Ravivastust 245 mg tenofoviirdisoproksiilile (fumaraadina) täheldati olenemata HIV- 1 RNA ja CD4 rakkude arvu algväärtusest.
13 The K65R mutation occurred in a slightly higher percentage of patients in the tenofovir disoproxil fumarate group than the active control group (2.7% versus 0.7%).
K65R mutatsiooni esines veidi suuremal protsendil patsientidest tenofoviirdisoproksiilfumaraadi grupis kui aktiivse kontrolli grupis (2, 7% versus 0, 7%).
Efavirenz or lamivudine resistance either preceded or was coincident with the development of K65R in all cases.
Efavirens - või lamivudiinresistentsus kas eelnes või langes kokku K65R mutatsiooni tekkega kõigil juhtudel.
From both the genotypic and phenotypic analyses there was no evidence for other pathways of resistance to tenofovir.
Genotüübi - või fenotüübianalüüsist ei ilmnenud muid resistentsuse tekkemehhanisme tenofoviiri suhtes.
Data pertaining to HBV:
Andmed HBV kohta:
HBV antiviral activity in vitro:
HBV- vastane toime in vitro:
The in vitro antiviral activity of tenofovir against HBV was assessed in the HepG2 2.2.15 cell line.
Tenofoviiri viirusevastast toimet in vitro HBV vastu hinnati HepG2 2. 2. 15 rakuliinis.
The EC50 values for tenofovir were in the range of 0.14 to 1.5 µmol/ l, with CC50 (50% cytotoxicity concentration) values > 100 µmol/ l.
Tenofoviiri EC50 väärtused olid vahemikus 0, 14… 1, 5 µmol ja CC50 väärtused (50% tsütotoksiline kontsentratsioon) > 100 µmol/ l.
No HBV mutations associated with tenofovir disoproxil fumarate resistance have been identified (see Clinical results).
Resistentsusega tenofoviirdisoproksiilfumaraadi suhtes seotud HBV mutatsioone ei ole avastatud (vt „ Kliinilised tulemused “).
In cell based assays, HBV strains expressing the rtV173L, rtL180M, and rtM204I/ V mutations associated with resistance to lamivudine and telbivudine showed a susceptibility to tenofovir ranging from 0.7- to 3.4-fold that of wild-type virus.
Rakupõhistel määramistel ilmnes HBV tüvedel, mis sisaldasid resistentsusega lamivudiini ja telbivudiini suhtes seostatavaid rtV173L, rtL180M ja rtM2041/ V mutatsioone, 0, 7… 3, 4- kordne tundlikkus tenofoviiri suhtes, võrreldes wild- type viirusega.
HBV strains expressing the rtL180M, rtT184G, rtS202G/ I, rtM204V and rtM250V mutations associated with resistance to entecavir showed a susceptibility to tenofovir ranging from 0.6- to 6.9-fold that of wild- type virus.
HBV tüvedel, mis sisaldasid resistentsusega entekaviiri suhtes seostatavaid tL180M, rtT184G, rtS202G/ l, rtM204V ja rtM250V mutatsioone, ilmnes 0, 6… 6, 9- kordne tundlikkus tenofoviiri suhtes, võrreldes wild- type viirusega.
HBV strains expressing the adefovir-associated resistance mutations rtA181V and rtN236T showed a susceptibility to tenofovir ranging from 2.9- to 10-fold that of wild-type virus.
HBV tüvedel, mis sisaldasid resistentsusega adefoviiri suhtes seostatavaid rtA181V ja rtN236T mutatsioone, ilmnes 2, 9… 10- kordne tundlikkus tenofoviiri suhtes, võrreldes wild- type viirusega.
Viruses containing the rtA181T mutation remained susceptible to tenofovir with EC50 values 1.5-fold that of wild-type virus.
Mutatsiooni rtA181T sisaldavatel viirustel püsis tundlikkus tenofoviiri suhtes EC50- väärtustega, mis olid wild- type viirusega võrreldes 1, 5- kordsed.
The demonstration of benefit of tenofovir disoproxil fumarate is based on histological, virological, biochemical and serological responses mainly in treatment-naïve adults with HBeAg positive and HBeAg negative chronic hepatitis B with compensated liver disease.
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi efektiivsus on tõestust leidnud histoloogilistel, viroloogilistel, biokeemilistel ja seroloogilistel ravivastustel, mis saadi põhiliselt varem ravimata HBeAg- positiivse ja HBeAg- negatiivse kroonilise B- hepatiidiga ja kompenseeritud maksafunktsiooniga täiskasvanutel.
Experience in patients with compensated liver disease:
Kogemused kompenseeritud maksahaigusega patsientidega:
Results through 48 weeks from two randomised, phase 3 double-blind studies comparing tenofovir disoproxil fumarate to adefovir dipivoxil in patients with compensated liver disease are presented in Table 2 below.
Allpool, tabelis 2, on esitatud kahe randomiseeritud 3. faasi topeltpimeuuringu tulemused 48- nädalase ravi kohta, milles võrreldi kompenseeritud maksahaigusega patsientidel tenofoviirdisoproksiilfumaraadi kasutamist adefoviirdipivoksiiliga.
Study GS-US-174-0103 was conducted in 266 (randomised and treated) HBeAg positive patients while study GS-US-174-0102 was conducted in 375 (randomised and treated) patients negative for HBeAg and positive for HBeAb.
Uuring GS- US- 174- 0103 viidi läbi 266 (randomiseeritud ja ravitud) HBeAg- positiivse patsiendiga ja uuring GS- US- 174- 0102 viidi läbi 375 (randomiseeritud ja ravitud) HBeAg- negatiivse ja HBeAb- positiivse patsiendiga.
In both of these studies tenofovir disoproxil fumarate was significantly superior to adefovir dipivoxil for the primary efficacy endpoint of complete response (defined as HBV DNA levels < 400 copies/ ml and Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis).
Mõlemas uuringus oli tenofoviirdisoproksiilfumaraat adefoviirdipivoksiilist oluliselt parem efektiivsuse esmase tulemusnäitaja täieliku ravivastuse suhtes (määratletud HBV DNA- tasemena < 400 koopiat/ ml ja Knodelli nekrootilis- põletikulise skoori paranemisena vähemalt 2 punkti võrra ilma Knodelli fibroosiskoori halvenemiseta).
Treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was also associated with significantly greater proportions of patients with HBV DNA < 400 copies/ ml, when compared to adefovir dipivoxil 10 mg treatment.
Ravis 245 mg tenofoviirdisoproksiiliga (fumaraadina) oli ka HBV DNA taseme < 400 koopiat/ ml saavutanud patsientide osakaal oluliselt suurem, võrreldes 10 mg adefoviirdipivoksiilraviga.
Both treatments produced similar results with regard to histological response (defined as Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis) at week 48 (see Table 2 below).
Mõlema raviga saadi 48. nädalaks histoloogilise ravivastuse (määratletud Knodelli nekrootilis- põletikulise skoori paranemisena vähemalt 2 punkti võrra ilma Knodelli fibroosiskoori halvenemiseta) suhtes sarnased tulemused (vt allpool tabelit 2).
In study GS-US-174-0103 a significantly greater proportion of patients in the tenofovir disoproxil fumarate group than in the adefovir dipivoxil group had normalised ALT and achieved HBsAg loss at week 48 (see Table 2 below).
14 Uuringus GS- US- 174- 0103 oli patsientide osakaal, kellel normaliseerus ALAT tase ja saavutati HBsAg kadumine 48. nädalaks, tenofoviirdisoproksiilfumaraadi rühmas oluliselt suurem kui adefoviirdipivoksiili rühmas (vt allpool tabelit 2).
14 Table 2:
Tabel 2.
Efficacy parameters in compensated HBeAg positive and HBeAg negative patients at week 48
Efektiivsuse parameetrid kompenseeritud HBeAg- positiivsetel ja HBeAg- negatiivsetel patsientidel 48. nädalal
Study 174-0102 (HBeAg negative)
Uuring 174- 0102 (HBeAg- negatiivsed)
Study 174-0103 (HBeAg positive)
Uuring 174- 0103 (HBeAg positiivsed)
disoproxil 245 mg (as fumarate)
Tenofoviirdisoproksiil 245 mg (fumaraadina) n = 250
10
Adefoviirdipivoksiil Tenofoviirdisoproksiil 10 mg 245 mg (fumaraadina) n = 125 n = 176
10
Adefoviirdipivoksiil 10 mg n = 90
Complete response (%)a Histology
Täielik ravivastus (%) a Histoloogia
71*
71 *
49 67*
49 67 *
Histological response (%)b
Histoloogiline ravivastus (%) b
Median HBV DNA reduction from baselinec (log10 copies/ ml) HBV DNA (%)
Mediaane HBV DNA vähenemine algväärtusega võrreldesc (log10 koopiat/ ml) HBV DNA (%)
-4.7*
- 4, 7 *
-4.0 -6.4*
- 4, 0 - 6, 4 *
-3.7
- 3, 7
< 400 copies/ ml (< 69 IU/ ml) ALT (%)
< 400 koopiat/ ml (< 69 RÜ/ ml) ALAT (%)
93*
93 *
63 76*
63 76 *
Normalised ALTd Serology (%)
Normaliseeritud ALATd Seroloogia (%)
77 68*
77 68 *
HBeAg loss/ seroconversion
HBeAg kadumine / serokonversioon
22/ 21
N/ A 22/ 21
HBsAg loss/ seroconversion
HBsAg kadumine / serokonversioon
0/ 0 0/ 0
0/ 0
3*/ 1
0/ 0 3 * / 1
* p-value versus adefovir dipivoxil < 0.05, a Complete response defined as HBV DNA levels < 400 copies/ ml and Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis, b Knodell necroinflammatory score improvement of at least 2 points without worsening in Knodell fibrosis, c Median change from baseline HBV DNA merely reflects the difference between baseline HBV DNA and the limit of detection (LOD) of the assay, d The population used for analysis of ALT normalisation included only patients with ALT above ULN at baseline.
* p- väärtus adefoviirdipivoksiiliga võrreldes < 0, 05, a Täielikku ravivastust määratletakse HBV DNA tasemena < 400 koopiat/ ml ja Knodelli nekrootilis- põletikulise skoori paranemisena vähemalt 2 punkti võrra Knodelli fibroosiskoori halvenemiseta, b Knodelli nekrootilis- põletikulise skoori paranemine vähemalt 2 punkti võrra Knodelli fibroosiskoori halvenemiseta, c Mediaanne HBV DNA vähenemine algväärtusega võrreldes näitab ainult HBV DNA algväärtuse ja määramise avastamispiiri vahet. d ALAT taseme normaliseerumise analüüsimiseks kasutatud populatsiooni kuulusid ainult patsiendid, kelle ALAT taseme algväärtus oli üle normaalse taseme ülempiiri.
Tenofovir disoproxil fumarate was associated with significantly greater proportions of patients with undetectable HBV DNA (< 169 copies/ ml [< 29 IU/ ml]; the limit of quantification of the Roche Cobas Taqman HBV assay), when compared to adefovir dipivoxil (study GS-US-174-0102; 91%, 56% and study GS-US-174-0103; 69%, 9%), respectively.
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi kasutamisega seostati avastamispiirist madalama HBV DNA tasemega (< 169 koopiat/ ml [< 29 RÜ/ ml] patsientide oluliselt suuremat osakaalu; see on Roche Cobas Taqman HBV määramisel kasutatav kvantifitseerimispiir), võrreldes vastavalt adefoviirdipivoksiili kasutamisega (uuringus GS- US- 174- 0102 – 91%, 56% ja uuringus GS- US- 174- 0103 – 69%, 9%).
Response to treatment with tenofovir disoproxil fumarate was comparable in nucleoside-experienced (n = 51) and nucleoside-naïve (n = 375) patients and in patients with normal ALT (n = 21) and abnormal ALT (n = 405) at baseline when studies GS-US-174-0102 and GS-US-174-0103 were combined.
Ravivastus tenofoviirdisoproksiilfumaraadile oli uuringute GS- US- 174- 0102 ja GS- US- 174- 0103 kokkuvõttes nukleosiididega varem ravitud (n = 51) ja nukleosiididega varem ravimata (n = 375) patsientidel ja algväärtustena normaalse ALAT tasemega (n = 21) ja ebanormaalse ALAT tasemega (n = 405) patsientidel võrreldav.
Seventy-three percent of nucleoside-experienced and 69% of nucleoside-naïve patients achieved complete response to treatment; 90% of nucleoside-naïve and 88% of nucleoside-experienced patients achieved HBV DNA suppression < 400 copies/ ml.
Täielik ravivastus tekkis 73% - l varem nukleosiididega ravitud ja 69% - l varem nukleosiididega ravimata patsientidest; 90% - l varem nukleosiididega ravimata ja 88% - l varem
All patients with normal ALT at baseline and 88% of patients with abnormal ALT at baseline achieved HBV DNA suppression < 400 copies/ ml.
Kõikidel patsientidel, kellel oli normaalne ALAT taseme algväärtus, ja 88% - l patsientidest, kellel oli ALAT taseme algväärtus ebanormaalne, saavutati HBV DNA supressioon < 400 koopiat/ ml.
In a randomised, 48-week double-blind, controlled study of tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) in patients co-infected with HIV-1 and chronic hepatitis B with prior lamivudine experience (study ACTG 5127), the mean serum HBV DNA levels at baseline in patients randomised to the tenofovir
Randomiseeritud 48- nädalases kontrollrühmaga topeltpimeuuringus 245 mg tenofoviirdisoproksiili (fumaraadina) kasutamisega patsientidel, kellel oli samaaegselt HIV- 1 ja kroonilise B- hepatiidi infektsioon ja keda oli varem ravitud lamivudiiniga (uuring ACTG 5127), olid tenofoviiri ravirühma randomiseeritud patsientidel seerumi HBV DNA keskmised algväärtused 9, 45 log10 koopiat/ ml (n = 27).
Treatment with tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) was associated with a mean change in serum HBV DNA from baseline, in the patients for whom there was 48-week data, of -5.74 log10 copies/ ml (n = 18).
Ravi tulemusena 245 mg tenofoviirdisoproksiiliga (fumaraadina) muutus seerumi HBV DNA tase patsientidel, kelle kohta olid olemas 48- nädalase ravi andmed, algväärtusega võrreldes keskmiselt - 5, 74 log10 koopiat/ ml (n = 18).
In addition, 61% of patients had normal ALT at week 48.
Peale selle oli 61% - l patsientidest 48. nädalaks ALAT tase normaalne.
Experience in patients with persistent viral replication:
Kogemused viiruse püsiva replikatsiooniga patsientidega:
The efficacy and safety of tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) or tenofovir disoproxil 245 mg (as fumarate) plus 200 mg emtricitabine is being evaluated in a randomised, double-blind study (study GS-US-174-0106), in HBeAg positive and HBeAg negative patients who had persistent viraemia (HBV DNA ≥ 1,000 copies/ ml) while receiving adefovir dipivoxil 10 mg for more than 24 weeks.
245 mg tenofoviirdisoproksiili (fumaraadina) või 245 mg tenofoviirdisoproksiili (fumaraadina) ja 200 mg emtritsitabiini kasutamise ohutust ja efektiivsust hinnatakse praegu randomiseeritud topeltpimeuuringus (uuring GS- US- 174- 0106) HBeAg- positiivsetel ja HBeAg- negatiivsetel patsientidel, kelle vireemia püsis (HBV DNA ≥1000 koopiat/ ml) ravi ajal 10 mg adefoviirdipivoksiiliga rohkem kui 24 nädalat.
Overall at week 24, treatment with a tenofovir-containing regimen resulted in 77% (46/ 60) of patients with HBV DNA < 400 copies/ ml (< 69 IU/ ml) and 62% (37/ 60) of patients with undetectable HBV DNA (below 169 copies/ ml [< 29 IU/ ml]; the limit of quantification of the Roche Cobas TaqMan HBV assay).
24. nädalaks oli üldiselt tenofoviiri sisaldava raviskeemi tulemusena 77% - l (46/ 60) patsientidest HBV DNA < 400 koopiat/ ml (< 69 RÜ/ ml) ja 62% - l (37/ 60) patsientidest HBV DNA tase allpool avastamispiiri (alla 169 koopia/ ml [< 29 RÜ/ ml]; Roche Cobas TaqMan HBV määramise kvantifitseerimispiir).
In addition, at week 24, the percentage of patients who had normal ALT was 68% (42/ 62).
Peale selle oli 24. nädalaks 68% - l (42/ 62) patsientidest ALAT tase normaalne.
Four hundred and twenty-six HBeAg negative (GS-US-174-0102, n = 250) and HBeAg positive (GS-US-174-0103, n = 176) patients were evaluated for genotypic changes in HBV polymerase.
426 HBeAg- negatiivset (GS- US- 174- 0102, n = 250) ja HBeAg- positiivset (GS- US- 174- 0103, n = 176) patsienti hinnati HBV polümeraasi genotüüpi muutuste suhtes.
Genotypic evaluations were performed on all patients with HBV DNA > 400 copies/ ml at week 48.
Genotüüpi hinnati kõikidel patsientidel, kellel oli 48. nädalaks HBV DNA > 400 koopiat/ ml.
No mutations associated with tenofovir disoproxil fumarate resistance have been identified.
Mutatsioone resistentsusega tenofoviirdisoproksiilfumaraadi suhtes ei esinenud.
Absorption Following oral administration of tenofovir disoproxil fumarate to HIV infected patients, tenofovir disoproxil fumarate is rapidly absorbed and converted to tenofovir.
Imendumine Pärast tenofoviirdisoproksiilfumaraadi suukaudset manustamist HIV- infektsiooniga patsientidel imendub tenofoviirdisoproksiilfumaraat kiiresti ning muudetakse tenofoviiriks.
Administration of multiple doses of tenofovir disoproxil fumarate with a meal to HIV infected patients resulted in mean (%CV) tenofovir Cmax, AUC0-∞, and Cmin values of 326 (36.6%) ng/ ml, 3,324 (41.2%) ng·h/ ml and 64.4 (39.4%) ng/ ml, respectively.
HIV- infektsiooniga patsientidel andis tenofoviirdisoproksiilfumaraadi korduvate annuste manustamine koos toiduga keskmised (sulgudes hälbekoefitsient) tenofoviir Cmax, AUC0- ∞ ja Cmin väärtused vastavalt 326 (36, 6%) ng/ ml, 3324 (41, 2%) ng· h/ ml ja 64, 4 (39, 4%) ng/ ml.
Following the first dose of tenofovir disoproxil fumarate in fed patients, the median Cmax in serum ranged from 213 to 375 ng/ ml.
Pärast tenofoviirdisoproksiilfumaraadi esimese annuse manustamist söönud patsientidel oli mediaanne Cmax väärtus seerumis 213... 375 ng/ ml.
Distribution Following intravenous administration the steady-state volume of distribution of tenofovir was estimated to be approximately 800 ml/ kg.
Jaotumine Pärast veenisisest manustamist oli tenofoviiri püsikontsentratsiooni jaotusruumala ligikaudu 800 ml/ kg.
Biotransformation In vitro studies have determined that neither tenofovir disoproxil fumarate nor tenofovir are substrates for the CYP450 enzymes.
16 Biotransformatsioon In vitro uuringutes tehti kindlaks, et ei tenofoviirdisoproksiilfumaraat ega tenofoviir ole CYP450 ensüümide substraadid.
Tenofovir disoproxil fumarate at a concentration of 100 µmol/ l had no
Lisaks ei inhibeerinud tenofoviir in vivo täheldatud kontsentratsioonidest oluliselt (umbes 300 korda) suuremate kontsentratsioonide puhul in vitro ravimite metabolismi, mida vahendab mõni inimese CYP450 tähtsamatest isoensüümidest (CYP3A4, CYP2D6, CYP2C9, CYP2E1 või CYP1A1/ 2).
16 effect on any of the CYP450 isoforms, except CYP1A1/ 2, where a small (6%) but statistically significant reduction in metabolism of CYP1A1/ 2 substrate was observed.
Kontsentratsioonis 100 µmol/ l ei olnud tenofoviirdisoproksiilfumaraadil mõju ühelegi CYP450 isoensüümile peale CYP1A1/ 2, mille puhul täheldati vähest (6%), kuid statistiliselt olulist CYP1A1/ 2 substraadi metabolismi vähenemist.
Elimination Tenofovir is primarily excreted by the kidney by both filtration and an active tubular transport system with approximately 70-80% of the dose excreted unchanged in urine following intravenous administration.
Pärast veenisisest manustamist eritub umbes 70... 80% annusest muutumatul kujul uriiniga.
Total clearance has been estimated to be approximately 230 ml/ h/ kg (approximately 300 ml/ min).
Kogukliirens on hinnanguliselt 230 ml/ h/ kg (umbes 300 ml/ min).
Renal clearance has been estimated to be approximately 160 ml/ h/ kg (approximately 210 ml/ min), which is in excess of the glomerular filtration rate.
Renaalne kliirens on hinnanguliselt 160 ml/ h/ kg (umbes 210 ml/ min), mis ületab glomerulaarfiltratsiooni kiirust.
Following oral administration the terminal half-life of tenofovir is approximately 12 to 18 hours.
Pärast suukaudset manustamist on tenofoviiri lõplik poolväärtusaeg umbes 12... 18 tundi.
Studies have established the pathway of active tubular secretion of tenofovir to be influx into proximal tubule cell by the human organic anion transporters (hOAT) 1 and 3 and efflux into the urine by the multidrug resistant protein 4 (MRP 4).
Uuringutes leiti, et tenofoviiri aktiivse tubulaarsekretsiooni tee on inimese orgaanilise anioon- transportsüsteemi (hOAT) 1 ja 3 sissevool proksimaalsete tuubulite rakkudesse ja mitme ravimi suhtes resistentse valgu 4 (MRP 4) väljavool uriini.
Linearity/ non-linearity The pharmacokinetics of tenofovir were independent of tenofovir disoproxil fumarate dose over the dose range 75 to 600 mg and were not affected by repeated dosing at any dose level.
Lineaarsus/ mittelineaarsus Annusevahemikus 75... 600 mg oli tenofoviiri farmakokineetika sõltumatu tenofoviirdisoproksiilfumaraadi annusest ning seda ei mõjutanud korduv manustamine antud vahemiku mistahes annuse tasemel.
Age and gender Limited data on the pharmacokinetics of tenofovir in women indicate no major gender effect.
Vanus ja sugu Piiratud andmed tenofoviiri farmakokineetika kohta naistel ei näita soo olulist mõju.
Pharmacokinetic studies have not been performed in children and adolescents (under 18) or in the elderly (over 65).
Lastel ja noorukitel (alla 18 eluaasta) või eakatel patsientidel (üle 65 eluaasta) ei ole farmakokineetika uuringuid läbi viidud.
Renal impairment Pharmacokinetic parameters of tenofovir were determined following administration of a single dose of tenofovir disoproxil 245 mg to 40 non-HIV, non-HBV infected patients with varying degrees of renal impairment defined according to baseline creatinine clearance (CrCl) (normal renal function when CrCl > 80 ml/ min; mild with CrCl = 50-79 ml/ min; moderate with CrCl = 30-49 ml/ min and severe with CrCl = 10-29 ml/ min).
Neerufunktsiooni kahjustus Tenofoviiri farmakokineetilised näitajad määrati kindlaks pärast 245 mg tenofoviirdisoproksiili ühekordse annuse manustamist 40 HIV - ja HBV- infektsioonita patsiendile, kellel esines erineva raskusastmega neerufunktsiooni kahjustus, mis defineeriti vastavalt kreatiniini kliirensi algväärtusele (> 80 ml/ min: normaalne neerufunktsioon; 50... 79 ml/ min: neerufunktsiooni kerge kahjustus; 30... 49 ml/ min: neerufunktsiooni mõõdukas kahjustus; 10... 29 ml/ min: neerufunktsiooni raske kahjustus).
Compared with patients with normal renal function, the mean (%CV) tenofovir exposure increased from 2,185 (12%) ng·h/ ml in subjects with CrCl > 80 ml/ min to respectively 3,064 (30%) ng·h/ ml, 6,009 (42%) ng·h/ ml and 15,985 (45%) ng·h/ ml in patients with mild, moderate and severe renal impairment.
Võrrelduna normaalse neerufunktsiooniga patsientidega (kreatiniini kliirens > 80 ml/ min) suurenes tenofoviiri keskmine (sulgudes hälbekoefitsient) kontsentratsioon väärtuselt 2185 (12%) ng· h/ ml väärtusteni vastavalt 3064 (30%) ng· h/ ml neerufunktsiooni kerge, 6009 (42%) ng· h/ ml mõõduka ja 15985 (45%) ng· h/ ml raske kahjustuse puhul.
In patients with end-stage renal disease (ESRD) (CrCl < 10 ml/ min) requiring haemodialysis, between dialysis tenofovir concentrations substantially increased over 48 hours achieving a mean Cmax of 1,032 ng/ ml and a mean AUC0-48h of 42,857 ng·h/ ml.
Hemodialüüsi vajavatel lõpp- staadiumis neeruhaigusega patsientidel (kreatiniini kliirens < 10 ml/ min) suurenes oluliselt tenofoviiri kontsentratsioon dialüüsi protseduuride vahelise 48 tunni jooksul, saavutades keskmise Cmax 1032 ng/ ml ja keskmise AUC0- 48t 42857 ng· h/ ml.