natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Severe renal impairment (creatinine clearance < 30 ml/ min) and haemodialysis patients:
Raske neerufunktsiooni kahjustusega (kreatiniini kliirens < 30 ml/ min) ja hemodialüüsi saavad patsiendid:
Adequate dose adjustments cannot be applied due to lack of alternative tablet strengths, therefore use in this group of patients is not recommended.
Annust ei ole võimalik piisavalt korrigeerida tableti alternatiivsete tugevuste puudumise tõttu, mistõttu ravimi kasutamine sellel patsientide grupil ei ole soovitatav.
If no alternative treatment is available, prolonged dose intervals may be used as follows:
Alternatiivse ravi puudumise korral võib annuste intervalle pikendada järgmiselt:
Severe renal impairment:
Raske neerufunktsiooni kahjustus:
245 mg tenofovir disoproxil (as fumarate) may be administered every 72-96 hours (dosing twice a week).
245 mg tenofoviirdisoproksiili (fumaraadina) võib manustada iga 72– 96 tunni järel (annustamine kaks korda nädalas).
245 mg tenofovir disoproxil (as fumarate) may be administered every 7 days following completion of a haemodialysis session*.
245 mg tenofoviirdisoproksiili (fumaraadina) võib manustada iga 7 päeva järel pärast hemodialüüsi protseduuri lõppu *.
Simulations suggest that the prolonged dose interval is not optimal and could result in increased toxicity and possibly inadequate response.
Modelleerimine on näidanud, et annuse intervalli pikendamine ei ole optimaalne ning võib suurendada toksilisust ja muuta ravivastuse ebapiisavaks.
Therefore clinical response to treatment and renal function should be closely monitored (see sections 4.4 and 5.2).
Seetõttu tuleb nende patsientide juures hoolega jälgida kliinilist ravivastust ja neerufunktsiooni (vt lõike 4. 4 ja 5. 2).
3 * Generally, once weekly dosing assuming three haemodialysis sessions per week, each of approximately 4 hours duration or after 12 hours cumulative haemodialysis.
3 * Üldjuhul manustamine üks kord nädalas (eeldusel, et nädalas on kolm hemodialüüsi protseduuri, kestusega umbes 4 tundi) või pärast 12- tunnise kogukestvusega hemodialüüsi.
No dosing recommendations can be given for non-haemodialysis patients with creatinine clearance < 10 ml/ min.
Puuduvad annustamissoovitused hemodialüüsi mittesaavatele patsientidele kreatiniini kliirensiga < 10 ml/ min.
No dose adjustment is required in patients with hepatic impairment (see sections 4.4 and 5.2).
Maksafunktsiooni kahjustusega patsientidel pole annuse korrigeerimine vajalik (vt lõike 4. 4 ja 5. 2).
If Viread is discontinued in patients with chronic hepatitis B with or without HIV co-infection, these patients should be closely monitored for evidence of exacerbation of hepatitis (see section 4.4).
Vireadi- ravi katkestamisel kroonilise B- hepatiidiga ja samaaegse HIV- infektsiooniga või HIV- infektsioonita patsientidel tuleb patsiente hoolega jälgida, et tuvastada võimalikke tõendeid hepatiidi ägenemisest (vt lõik 4. 4).
Tenofovir disoproxil fumarate has not been studied in patients under the age of 18 or in patients over the age of 65.
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi kasutamist ei ole uuritud alla 18- aastastel ega üle 65 aasta vanustel patsientidel.
Elderly patients are more likely to have decreased renal function, therefore caution should be exercised when treating elderly patients with tenofovir disoproxil fumarate (see below).
Eakatel patsientidel on suurema tõenäosusega halvenenud neerufunktsioon, mistõttu tuleb olla ettevaatlik eakate patsientide ravimisel tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga (vt allpool).
HIV antibody testing should be offered to all HBV infected patients before initiating tenofovir disoproxil fumarate therapy (see below Co-infection with HIV-1 and hepatitis B).
Enne ravi alustamist tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga tuleb pakkuda kõikidele HBV- infektsiooniga patsientidele võimalust teha HIV antikehade test (vt allpool „ Samaaegne HIV- 1 ja B- hepatiidi infektsioon “).
Patients must be advised that tenofovir disoproxil fumarate has not been proven to prevent the risk of transmission of HIV or HBV to others through sexual contact or contamination with blood.
Patsiente tuleb teavitada, et tenofoviirdisoproksiilfumaraat ei ole tõestatult takistanud HIV ega HBV ülekandumist teistele sugulisel teel või nakatunud vere kaudu.
Viread contains lactose monohydrate.
Viread sisaldab laktoosmonohüdraati.
Co-administration of other medicinal products:
Kasutamine samaaegselt teiste ravimitega:
- Viread should not be administered with any other medicinal products containing tenofovir
- Viread’ i ei tohi manustada koos mistahes teise ravimiga, mis sisaldab
disoproxil fumarate (Truvada or Atripla).
tenofoviirdisoproksiilfumaraati (Truvada või Atripla).
- Viread should also not be administered concurrently with adefovir dipivoxil.
- Viread’ i ei tohi kasutada samaaegselt ka adefoviirdipivoksiiliga.
- Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine is not recommended.
- Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ja didanosiini koosmanustamine ei ole soovitatav.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine results in a 40-60% increase in systemic exposure to didanosine that may increase the risk of didanosine-related adverse events (see section 4.5).
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ja didanosiini koosmanustamise tagajärjel suureneb didanosiini süsteemne kontsentratsioon 40... 60%, mis võib suurendada didanosiiniga seotud kõrvalnähtude riski (vt lõik 4. 5).
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine at a dose of 400 mg daily has been associated with a significant decrease in CD4 cell count, possibly due to an intracellular interaction increasing phosphorylated (i. e. active) didanosine.
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ja didanosiini koosmanustamist annuses 400 mg päevas on seostatud CD4 rakkude arvu märkimisväärse vähenemisega, tõenäoliselt intratsellulaarse koostoime tõttu, mis suurendab fosforüülitud (s. t aktiivse) didanosiini hulka.
A decreased dosage of 250 mg didanosine co-administered with tenofovir disoproxil fumarate therapy has been associated with reports of high rates of virological failure within several tested combinations for the treatment of HIV-1 infection.
Vähendatud didanosiini (250 mg) annuse koosmanustamisel tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga on HIV- 1 infektsiooni ravis täheldatud viroloogilise ebaõnnestumise kõrget astet mitmetes testitud kombinatsioonides.
Triple therapy with nucleosides/ nucleotides:
Kolmekomponentne ravi nukleosiidide/ nukleotiididega:
There have been reports of a high rate of virological failure and of emergence of resistance at early stage in HIV patients when tenofovir disoproxil fumarate was combined with lamivudine and abacavir as well as with lamivudine and didanosine as a once daily regimen.
HIV- patsientidel on kirjeldatud kõrget viroloogilise ebaõnnestumise astet ning resistentsuse ilmnemist, mõlemat varajases staadiumis, kui tenofoviirdisoproksiilfumaraati kombineeriti ühekordse ööpäevase annusena nii lamivudiini ja abakaviiri kui ka lamivudiini ja didanosiiniga.
Renal function:
4 Neerufunktsioon:
Renal failure, renal impairment, elevated creatinine, hypophosphataemia and proximal tubulopathy (including Fanconi syndrome) have been reported with the use of tenofovir disoproxil fumarate in clinical practice (see section 4.8).
Kliinilises praktikas on tenofoviirdisoproksiilfumaraadi kasutamisel täheldatud neerupuudulikkust, neerufunktsiooni kahjustust, kreatiniini taseme tõusu, hüpofosfateemiat ja proksimaalset tubulopaatiat (s. h Fanconi sündroomi) (vt lõik 4. 8).
4 Renal safety with tenofovir has only been studied to a very limited degree in patients with impaired renal function (CrCl < 80 ml/ min).
Tenofoviiri ohutust neerudele neerufunktsiooni kahjustusega patsientidel (kreatiniini kliirens < 80 ml/ min) on uuritud väga vähesel määral.
It is recommended that creatinine clearance is calculated in all patients prior to initiating therapy with tenofovir disoproxil fumarate and renal function (creatinine clearance and serum phosphate) is also monitored every four weeks during the first year, and then every three months.
Enne ravi alustamist tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga on soovitatav kõikidel patsientidel arvutada kreatiniini kliirens ja jälgida ka neerufunktsiooni (kreatiniini kliirensit ja seerumi fosfaati) esimesel aastal iga nelja nädala järel ning edaspidi iga kolme kuu järel.
In patients at risk for renal impairment, including patients who have previously experienced renal events while receiving adefovir dipivoxil, consideration should be given to more frequent monitoring of renal function.
Neerufunktsiooni kahjustuse tekkeriskiga patsientidel, sealhulgas patsientidel, kellel on varem esinenud adefoviirdipivoksiili kasutamisel neerudega seotud kõrvalnähte, tuleks neerufunktsiooni sagedamini jälgida.
Patients with creatinine clearance < 50 ml/ min, including haemodialysis patients:
Patsiendid, kelle kreatiniini kliirens on < 50 ml/ min, sealhulgas hemodialüüsi saavad patsiendid:
In patients with severe renal impairment (creatinine clearance < 30 ml/ min) use of tenofovir is not recommended.
Raske neerufunktsiooni kahjustusega patsientidel (kreatiniini kliirens < 30 ml/ min) ei ole soovitatav tenofoviiri kasutada.
If no alternative treatment is available, the dosing interval must be adjusted and renal function should be closely monitored (see sections 4.2 and 5.2).
Alternatiivse ravi puudumise korral tuleb kohandada manustamisintervalli ja jälgida hoolikalt neerufunktsiooni (vt lõike 4. 2 ja 5. 2).
If serum phosphate is < 1.5 mg/ dl (0.48 mmol/ l) or creatinine clearance is decreased to < 50 ml/ min in any patient receiving tenofovir disoproxil fumarate, renal function should be re-evaluated within one week, including measurements of blood glucose, blood potassium and urine glucose concentrations (see section 4.8, proximal tubulopathy).
Kui ükskõik millisel tenofoviirdisoproksiilfumaraati saaval patsiendil on seerumi fosfaadikontsentratsioon < 1, 5 mg/ dl (0, 48 mmol/ l) või kreatiniini kliirens langeb < 50 ml/ min, tuleb neerufunktsiooni uuesti kontrollida ühe nädala jooksul, sealhulgas määrata veresuhkur, vere kaaliumisisaldus ja glükoosi kontsentratsioon uriinis (vt lõik 4. 8, proksimaalne tubulopaatia).
Consideration should also be given to interrupting treatment with tenofovir disoproxil fumarate in patients with creatinine clearance decreased to < 50 ml/ min or decreases in serum phosphate to < 1.0 mg/ dl (0.32 mmol/ l).
Ka tuleb tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga ravi katkestamise vajadust kaaluda patsientidel, kelle kreatiniini kliirens on langenud < 50 ml/ min või seerumi fosfaadisisaldus langenud < 1, 0 mg/ dl (0, 32 mmol/ l).
Use of tenofovir disoproxil fumarate should be avoided with concurrent or recent use of a nephrotoxic medicinal product (e. g. aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, ganciclovir, pentamidine, vancomycin, cidofovir or interleukin-2).
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi kasutamisest tuleb hoiduda nefrotoksilise ravimi samaaegse või hiljutise kasutamise korral (nt aminoglükosiidid, amfoteritsiin B, foskarnet, gantsükloviir, pentamidiin, vankomütsiin, tsidofoviir või interleukiin- 2).
Tenofovir disoproxil fumarate has not been clinically evaluated in patients receiving medicinal products which are secreted by the same renal pathway, including the transport proteins human organic anion transporter (hOAT) 1 and 3 or MRP 4 (e. g. cidofovir, a known nephrotoxic medicinal product).
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi kasutamist ei ole kliiniliselt hinnatud patsientidel, kes saavad ravimeid, mille sekretsioon toimub sama renaalse tee kaudu, milles osalevad transportvalgud – inimese orgaaniline anioon- transportsüsteem hOAT (human organic anion transporter) 1 ja 3 või mitme ravimi suhtes resistentne valk MRP 4 (multidrug resistant protein 4) (nt teadaolevalt nefrotoksiline preparaat tsidofoviir).
Consequently, the pharmacokinetics of these medicinal products which are secreted by the same renal pathway including transport proteins hOAT 1 and 3 or MRP 4 might be modified if they are co-administered.
Järelikult võib nimetatud ravimite koosmanustamisel, mille sekretsioon toimub sama renaalse tee kaudu, milles osalevad transportvalgud hOAT 1 ja 3 või MRP 4, muutuda nende farmakokineetika.
Unless clearly necessary, concomitant use of these medicinal products which are secreted by the same renal pathway is not recommended, but if such use is unavoidable, renal function should be monitored weekly (see section 4.5).
Välja arvatud juhul, kui see on selgelt vajalik, ei ole nende ravimite, mille sekretsioon toimub sama renaalse tee kaudu, samaaegne manustamine soovitatav, ent kui see on vältimatu, tuleks neerufunktsiooni iga nädal kontrollida (vt lõik 4. 5).
In HIV infected patients, in a 144-week controlled clinical study that compared tenofovir disoproxil fumarate with stavudine in combination with lamivudine and efavirenz in antiretroviral-naïve patients, small decreases in bone mineral density of the hip and spine were observed in both treatment groups.
144 nädalat kestnud kontrollrühmaga läbi viidud kliinilises uuringus HIV- infektsiooniga patsientidel, mis võrdles tenofoviirdisoproksiilfumaraati stavudiiniga kombinatsioonis lamivudiini ja efavirensiga retroviiruste vastast ravi varem mitte saanud patsientidel, täheldati mõlemas ravigrupis puusa ja lülisamba luu mineraalse tiheduse väikseid langusi.
Bone abnormalities (infrequently contributing to fractures) may be associated with proximal renal tubulopathy (see section 4.8).
5 Luukahjustused (mistõttu vahel tekivad ka luumurrud) võivad olla seotud neerude proksimaalse tubulopaatiaga (vt lõik 4. 8).
Liver disease:
Maksahaigused:
The safety of tenofovir in patients with decompensated liver disease is being studied.
Tenofoviiri ohutust dekompenseeritud maksahaigusega patsientidele praegu uuritakse.
At present the safety in this patient population has not been thoroughly evaluated.
Praegu ei ole ravimi ohutust sellele patsiendirühmale põhjalikult hinnatud.
No safety and efficacy data are available in liver transplant patients.
Siiratud maksaga patsientide ohutuse ja efektiivsuse kohta andmed puuduvad.
5 Exacerbations of hepatitis:
Hepatiidi ägenemine:
Flares on treatment:
Ägenemine ravi ajal:
Spontaneous exacerbations in chronic hepatitis B are relatively common and are characterised by transient increases in serum ALT.
Kroonilise B- hepatiidi spontaansed ägenemised on suhteliselt sagedased ja neile on iseloomulik seerumi ALAT sisalduse mööduv tõus.
After initiating antiviral therapy, serum ALT may increase in some patients as serum HBV DNA levels decline (see section 4.8).
Pärast viirusvastase ravi alustamist võib seerumi ALAT sisaldus mõnel patsiendil tõusta, samal ajal kui seerumi HBV DNA tasemed alanevad (vt lõik 4. 8).
Among tenofovir-treated patients on-treatment exacerbations typically occurred after 4-8 weeks of therapy.
Tenofoviiriga ravitud patsientidel tekkisid ravi ajal ägenemised tavaliselt pärast 4… 8 nädalat kestnud ravi.
Flares after treatment discontinuation:
Ägenemine pärast ravi katkestamist:
Acute exacerbation of hepatitis has also been reported in patients who have discontinued hepatitis B therapy.
Hepatiidi ägenemisi on esinenud ka patsientidel, kes on B- hepatiidi ravi katkestanud.
Hepatic function should be monitored at repeated intervals with both clinical and laboratory follow-up for at least 6 months after discontinuation of hepatitis B therapy.
Vähemalt 6 kuu jooksul pärast B- hepatiidi ravi katkestamist, peab korduvalt jälgima nii kliinilisi kui ka laboratoorseid maksafunktsiooni näitajaid.
If appropriate, resumption of hepatitis B therapy may be warranted.
Vajaduse korral võib olla vajalik alustada uuesti B- hepatiidi ravi.
Co-infection with hepatitis C or D:
Samaaegne C - või D- hepatiidi infektsioon:
There are no data on the efficacy of tenofovir in patients co-infected with hepatitis C or D virus.
Tenofoviiri efektiivsuse kohta samaaegse C - või D- hepatiidi viiruse infektsiooniga patsientidel andmed puuduvad.
Co-infection with HIV-1 and hepatitis B:
Samaaegne HIV- 1 ja B- hepatiidi infektsioon:
Due to the risk of development of HIV resistance, tenofovir disoproxil fumarate should only be used as part of an appropriate antiretroviral combination regimen in HIV/ HBV co-infected patients.
Resistentsuse tekkimise ohu tõttu HIV suhtes, võib tenofoviirdisoproksiilfumaraati kasutada samaaegse HIV/ HBV- infektsiooniga patsientidel ainult sobivas kombineeritud retroviirusevastases raviskeemis.
Patients with pre-existing liver dysfunction including chronic active hepatitis have an increased frequency of liver function abnormalities during combination antiretroviral therapy and should be monitored according to standard practice.
Olemasoleva maksadüsfunktsiooniga patsientidel, sealhulgas kroonilise aktiivse hepatiidi korral, esineb retroviiruste vastase kombineeritud ravi ajal sagedamini maksafunktsiooni kõrvalekaldeid ja neid tuleb jälgida vastavalt tavapraktikale.
However, it should be noted that increases of ALT can be part of HBV clearance during therapy with tenofovir, see above Exacerbations of hepatitis.
Tuleb siiski märkida, et ALAT taseme tõus ravi ajal tenofoviiriga võib viidata HBV vähenemisele, vt eespool „ Hepatiidi ägenemine “.
Lactic acidosis, usually associated with hepatic steatosis, has been reported with the use of nucleoside analogues.
Nukleosiidi analoogide kasutamisel on täheldatud laktatsidoosi, mis on tavaliselt seotud maksasteatoosiga.
The preclinical and clinical data suggest that the risk of occurrence of lactic acidosis, a class effect of nucleoside analogues, is low for tenofovir disoproxil fumarate.
Prekliiniliste ja kliiniliste andmete põhjal on tenofoviirdisoproksiilfumaraadi puhul risk laktatsidoosi (mis on nukleosiidi analoogide klassi ühine toime) tekkeks madal.
However, as tenofovir is structurally related to nucleoside analogues, this risk cannot be excluded.
Ent kuna tenofoviir on oma struktuurilt sarnane nukleosiidi analoogidega, ei saa seda riski siiski välistada.
Early symptoms (symptomatic hyperlactatemia) include benign digestive symptoms (nausea, vomiting and abdominal pain), non-specific malaise, loss of appetite, weight loss, respiratory symptoms (rapid and/ or deep breathing) or neurological symptoms (including motor weakness).
Varajaste sümptomite (sümptomaatiline hüperlaktateemia) hulka kuuluvad seedetrakti kergekujulised sümptomid (iiveldus, oksendamine ja kõhuvalu), mittespetsiifiline halb enesetunne, isutus, kaalulangus, respiratoorsed sümptomid (kiirenenud ja/ või sügav hingamine) või neuroloogilised sümptomid (sh motoorne nõrkus).
Lactic acidosis has a high mortality and may be associated with pancreatitis, liver failure or renal failure.
Laktatsidoos lõpeb sageli surmaga ja võib olla seotud pankreatiidi, maksapuudulikkuse või neerupuudulikkusega.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued in the setting of symptomatic hyperlactatemia and metabolic/ lactic acidosis, progressive hepatomegaly, or rapidly elevating aminotransferase levels.
Ravi nukleosiidi analoogidega tuleb lõpetada, kui tekib sümptomaatiline hüperlaktateemia ja metaboolne atsidoos/ laktatsidoos, progresseeruv hepatomegaalia või aminotransferaasi sisalduse kiire suurenemine.
Caution should be exercised when administering nucleoside analogues to any patient (particularly obese women) with hepatomegaly, hepatitis or other known risk factors for liver disease and hepatic steatosis (including certain medicinal products and alcohol).
6 Nukleosiidi analoogide manustamisel peab olema ettevaatlik kõigi patsientide (eriti ülekaaluliste naiste) puhul, kellel esinevad hepatomegaalia, hepatiit või muud maksahaiguse või maksasteatoosi teadaolevad riskifaktorid (sh teatud ravimid ja alkohol).
Patients co-infected with hepatitis C and treated with alpha interferon and ribavirin may constitute a special risk.
Erilise riskigrupi võivad moodustada patsiendid, kellel esineb samaaegselt C- hepatiidi infektsioon ning kes saavad ravi alfa- interferooni ja ribaviriiniga.
Lipodystrophy (lipoatrophy/ lipomatosis):
Lipodüstroofia (lipoatroofia/ lipomatoos):
In HIV infected patients, combination antiretroviral therapy has been associated with the redistribution of body fat (lipodystrophy).
HIV- infektsiooniga patsientidel on retroviiruste vastast kombineeritud ravi seostatud organismi rasvkoe ümberjaotumisega (lipodüstroofia).
The long-term consequences 6 of these events are currently unknown.
Selle pikaajalised tagajärjed ei ole hetkel teada.
A higher risk of lipodystrophy has been associated with individual factors such as older age, and with drug related factors such as longer duration of antiretroviral treatment and associated metabolic disturbances.
Suuremat lipodüstroofia riski on seostatud individuaalsete teguritega nagu kõrgem iga ja ravimiga seotud teguritega nagu retroviiruste vastase ravi pikem kestus ja sellega seotud metaboolsed häired.
Clinical examination should include evaluation for physical signs of fat redistribution.
Arstlik läbivaatus peab hõlmama kehal asuva rasvkoe ümberjaotumise nähtude hindamist.
However, 144-week clinical data from antiretroviral-naïve HIV infected patients indicate that the risk of lipodystrophy was lower with tenofovir disoproxil fumarate than with stavudine when administered with lamivudine and efavirenz.
Siiski näitavad 144 nädala kliinilised andmed retroviiruste vastast ravi varem mitte saanud HIV- infektsiooniga patsientide kohta, et lipodüstroofia risk oli väiksem siis, kui tenofoviirdisoproksiilfumaraati manustati koos lamivudiini ja efavirensiga võrreldes stavudiini manustamisel lamivudiini ja efavirensiga.
In HIV infected patients with severe immune deficiency at the time of institution of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic pathogens may arise and cause serious clinical conditions, or aggravation of symptoms.
Immuunsüsteemi reaktivatsiooni sündroom: raskekujulise immuunpuudulikkusega HIV- infektsiooniga patsientidel võib kombineeritud retroviirusevastase ravi alustamise ajal tekkida põletikuline reaktsioon asümptomaatilistele või residuaalsetele oportunistlikele patogeenidele ja põhjustada tõsist kliinilise seisundi või sümptomite halvenemist.
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/ or focal mycobacterium infections, and Pneumocystis jiroveci pneumonia.
Vastavad näited on tsütomegaloviiruse poolt põhjustatud retiniit, generaliseerunud ja/ või fokaalsed mükobakteriaalsed infektsioonid ja Pneumocystis jiroveci pneumoonia.
Based on the results of in vitro experiments and the known elimination pathway of tenofovir, the potential for CYP450 mediated interactions involving tenofovir with other medicinal products is low.
7 In vitro saadud katsete tulemuste ja tenofoviiri teadaoleva eliminatsioonimehhanismi põhjal on võimalus CYP450 poolt vahendatud koostoimeteks tenofoviiri ja teiste ravimite vahel väike.
Concomitant use not recommended:
Samaaegne kasutamine ei ole soovitatav:
Viread should not be administered with any other medicinal products containing tenofovir disoproxil fumarate (Truvada or Atripla).
Viread’ i ei tohi kasutada koos mistahes teise ravimiga, mis sisaldab tenofoviirdisoproksiilfumaraati (Truvada või Atripla).
Viread should also not be administered concurrently with adefovir dipivoxil.
Viread’ i ei tohi kasutada samaaegselt ka adefoviirdipivoksiiliga.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine is not recommended (see section 4.4 and Table 1).
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ja didanosiini koosmanustamine ei ole soovitatav (vt lõik 4. 4 ja tabel 1).
7 Renally eliminated medicinal products:
Neerude kaudu elimineeruvad ravimid: