natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The increased plasma levels of Ang II following AT 1 receptor blockade with valsartan may stimulate the unblocked AT 2 receptor, which appears to counterbalance the effect of the AT 1 receptor.
Valsartaani poolt põhjustatud AT1- retseptorite blokaadile järgnev angiotensiin II sisalduse tõus plasmas võib stimuleerida blokeerimata AT2- retseptoreid, mis ilmselt tasakaalustab AT1- retseptorite toime.
Valsartan does not exhibit any partial agonist activity at the AT 1 receptor and has much (about 20,000 fold) greater affinity for the AT 1 receptor than for the AT 2 receptor.
Valsartaanil puudub osaline agonistlik toime AT1- retseptoritele ja on tunduvalt suurem afiinsus (umbes 20 000 korda) AT1- retseptorite suhtes kui AT2- retseptorite suhtes.
37 Valsartan does not inhibit ACE (also known as kininase II) which converts Ang I to Ang II and degrades bradykinin.
Valsartaan ei inhibeeri angiotensiini konverteerivat ensüümi (kininaas II), mis konverteerib angiotensiin I angiotensiin II- ks ja degradeerib bradükiniini.
In clinical trials where valsartan was compared with an ACE inhibitor, the incidence of dry cough was significantly (P < 0.05) less in patients treated with valsartan than in those treated with an ACE inhibitor (2.6% versus 7.9% respectively).
Kliinilistes uuringutes, kus valsartaani võrreldi AKE inhibiitoriga, oli valsartaani kasutamisel kuiva köha esinemissagedus märkimisväärselt väiksem (P < 0, 05) kui AKE inhibiitoriga ravitud patsientidel (vastavalt 2, 6% ja 7, 9%).
In a clinical trial of patients with a history of dry cough during ACE inhibitor therapy, 19.5% of trial subjects receiving valsartan and 19.0% of those receiving a thiazide diuretic experienced cough compared to 68.5% of those treated with an ACE inhibitor (P < 0.05).
Kliinilises uuringus patsientidega, kellel AKE inhibiitoriga ravi ajal oli esinenud kuiv köha, tekkis köha 19, 5% valsartaani saanud patsientidest ja 19% tiasiiddiureetikumi saanud patsientidest, võrreldes 68, 5% AKE inhibiitorit saanud patsientidega (P < 0, 05).
Recent myocardial infarction The VALsartan In Acute myocardial iNfarcTion trial (VALIANT) was a randomised, controlled, multinational, double-blind study in 14,703 patients with acute myocardial infarction and signs, symptoms or radiological evidence of congestive heart failure and/ or evidence of left ventricular systolic dysfunction (manifested as an ejection fraction ≤ 40% by radionuclide ventriculography or ≤ 35% by echocardiography or ventricular contrast angiography).
Hiljutine müokardiinfarkt Uuring valsartaani kasutamise kohta ägeda müokardiinfarkti ravis (VALIANT) oli randomiseeritud, kontrollitud rahvusvaheline topeltpimeuuring 14 703 patsiendiga, kellel oli äge müokardiinfarkt ning nähtude, sümptomite või röntgenuuringuga tõendatud südame paispuudulikkuse ja/ või vasaku vatsakese süstoolne funktsioonihäire (mida näitas väljutusfraktsioon ≤ 40% radionukliidide abil teostatud ventrikulograafiaga või ≤ 35% ehhokardiograafia või ventrikulaarse kontrastangiograafiaga).
All- cause mortality was similar in the valsartan (19.9%), captopril (19.5%), and valsartan + captopril (19.3%) groups.
Kõigist põhjustest tingitud suremus oli valsartaani (19, 9%), kaptopriili (19, 5%) ja valsartaani + kaptopriili (19, 3%) rühmas sarnane.
There was no difference between valsartan and captopril in all-cause mortality based on age, gender, race, baseline therapies or underlying disease.
Valsartaani ja kaptopriili vahel ei olnud vanusest, soost, rassist, ravi algul kasutatud ravist või põhihaigusest tulenenud erinevusi kõikidest põhjustest tingitud suremuses.
The safety profile of valsartan was consistent with the clinical course of patients treated in the post- myocardial infarction setting.
Valsartaani ohutusprofiil vastas müokardiinfarkti järel ravitud patsientide haiguse kliinilisele kulule.
Regarding renal function, doubling of serum creatinine was observed in 4.2% of valsartan-treated patients, 4.8% of valsartan+captopril-treated patients, and 3.4% of captopril- treated patients.
Seoses neerufunktsiooniga täheldati seerumi kreatiniinisisalduse kahekordistumist 4, 2% - l valsartaaniga ravitud patsientidest, 4, 8% - l valsartaani+kaptopriiliga ravitud patsientidest ja 3, 4% - l kaptopriiliga ravitud patsientidest.
Discontinuations due to various types of renal dysfunction occurred in 1.1% of valsartan-treated patients, 1.3% in valsartan+captopril patients, and 0.8% of captopril patients.
Ravi katkemist neerufunktsiooni mitmesuguste kahjustuste tõttu täheldati 1, 1% - l valsartaaniga ravitud patsientidest, 1, 3% - l valsartaani+kaptopriiliga ravitud patsientidest ja 0, 8% - l kaptopriiliga ravitud patsientidest.
Heart failure Val-HeFT was a randomised, controlled, multinational clinical trial of valsartan compared with placebo on morbidity and mortality in 5,010 NYHA class II (62%), III (36%) and IV (2%) heart failure patients receiving usual therapy with LVEF< 40% and left ventricular internal diastolic diameter (LVIDD) > 2.9 cm/m2.
36 Südamepuudulikkus Val- HeFT oli randomiseeritud, kontrollitud rahvusvaheline kliiniline uuring, milles hinnati valsartaani toimet haigestumusele ja suremusele, võrreldes platseeboga 5010- l NYHA II (62%), III (36%) ja IV (2%) funktsionaalse klassi südamepuudulikkusega patsiendil, kes said tavapärast ravi ja kelle LVEF oli < 40% ja vasaku vatsakese diameeter diastolis (LVIDD) > 2, 9 cm/ m2.
The mean daily dose of Diovan in Val-HeFT was 254 mg.
Diovani keskmine päevaannus uuringus Val- HeFT oli 254 mg.
The study had two primary endpoints: all cause mortality (time to death) and composite mortality and heart failure morbidity (time to first morbid event) defined as death, sudden death with resuscitation, hospitalisation for heart failure, or administration of intravenous inotropic or vasodilator agents for four hours or more without hospitalisation.
Uuringul oli kaks esmast tulemusnäitajat: kõikidel põhjustel suremus (aeg surmani) ning suremuse ja südamepuudulikkusesse haigestumise liitnäitaja (aeg esmakordse haigusnähuni), mida määratleti surma, elustamisega äkksurma, südamepuudulikkuse tõttu hospitaliseerimise või intravenoossete inotroopsete ravimite või vasodilataatorite manustamisena nelja tunni jooksul või kauem ilma hospitaliseerimiseta.
All cause mortality was similar (p=NS) in the valsartan (19.7%) and placebo (19.4%) groups.
Kõikidest põhjustest tingitud suremus oli valsartaani (19, 7%) ja platseebo (19, 4%) rühmas sarnane (p=NS).
The primary benefit was a 27.5% (95% CI:
Põhiline kasulikkus seisnes riski vähenemises esimese südamepuudulikkusest tingitud hospitaliseerimiseni kulunud aja osas 27, 5% (95% usaldusvahemik:
17 to 37%) reduction in risk for time to first heart failure hospitalisation (13.9% vs.
17– 37%) võrra (13, 9% vs.
18.5%).
18, 5%).
25.4% in valsartan group) were observed for those patients receiving the triple combination of an ACE inhibitor, a beta blocker and valsartan.
AKE inhibiitori, beetablokaatori ja valsartaani kolmikkombinatsiooni kasutanud patsientidega saadud tulemused näisid olevat soodsamad platseeborühmas (suremuse ja haigestumise liitnäitaja oli platseeborühmas 21, 9% ja valsartaani rühmas 25, 4%).
38 33% (95% CI: – 6% to 58%) (17.3% valsartan vs.
Selles alarühmas vähendas valsartaan platseeboga võrreldes oluliselt kõikidest põhjustest tingitud suremust 33% võrra (95% usaldusvahemik: – 6% kuni 58%) (17, 3% valsartaan vs.
27.1% placebo) and the composite mortality and morbidity risk was significantly reduced by 44% (24.9% valsartan vs.
27, 1% platseebo) ning vähendas oluliselt 44% võrra (24, 9% valsartaan vs.
42.5% placebo).
42, 5% platseebo) suremuse ja haigestumise riski liitnäitajat.
In patients receiving an ACE inhibitor without a beta-blocker, all cause mortality was similar (p=NS) in the valsartan (21.8%) and placebo (22.5%) groups.
AKE inhibiitorit ilma beetablokaatorita kasutanud patsientidel oli kõikidest põhjustest tingitud suremus valsartaani (21, 8%) ja platseebo (22, 5%) rühmas sarnane (p=NS).
Composite mortality and morbidity risk was significantly reduced by 18.3% (95% CI:
Suremuse ja haigestumuse riski liitnäitaja vähenes valsartaani kasutamisel oluliselt, 18, 3% (95% usaldusvahemik:
8% to 28%) with valsartan compared with placebo (31.0% vs.
8% kuni 28%) võrra, võrreldes platseeboga (31, 0% vs.
36.3%).
36, 3%).
In the overall Val-HeFT population, valsartan treated patients showed significant improvement in NYHA class, and heart failure signs and symptoms, including dyspnoea, fatigue, oedema and rales compared to placebo.
Uuringu Val- HeFT populatsioonis paranesid üldiselt valsartaaniga ravitud patsientidel platseeboga võrreldes oluliselt NYHA klass ning südamepuudulikkuse nähud ja sümptomid, sealhulgas düspnoe, väsimus, ödeem ja räginad.
Hypertension Administration of Diovan to patients with hypertension results in reduction of blood pressure without affecting pulse rate.
Hüpertensioon Diovani manustamise tulemusena hüpertensiooniga patsientidele langeb vererõhk, kuid pulsisagedus ei muutu.
In most patients, after administration of a single oral dose, onset of antihypertensive activity occurs within 2 hours, and the peak reduction of blood pressure is achieved within 4-6 hours.
Enamikul patsientidel avaldub antihüpertensiivne toime 2 tunni jooksul pärast ühekordse suukaudse annuse manustamist ning vererõhu maksimaalne langus saavutatakse 4– 6 tunni jooksul.
Abrupt withdrawal of Diovan has not been associated with rebound hypertension or other adverse clinical events.
Diovan- ravi järsk katkestamine ei põhjusta tagasilöögina hüpertensiooni ega kõrvaltoimeid.
The MARVAL (Micro Albuminuria Reduction with Valsartan) study assessed the reduction in urinary albumin excretion (UAE) with valsartan (80-160 mg/ od) versus amlodipine (5-10 mg/ od), in 332 type 2 diabetic patients (mean age:
Uuringus MARVAL (mikroalbuminuuria vähendamine valsartaaniga) hinnati albumiini uriiniga eritumise vähenemist valsartaani kasutamisel (80– 160 mg üks kord päevas), võrreldes amlodipiiniga (5– 10 mg üks kord päevas) 332- l II tüüpi diabeediga patsiendil (keskmine vanus:
58 years; 265 men) with microalbuminuria (valsartan:
58 aastat; 265 meest), kellel oli mikroalbuminuuria (valsartaan:
58 µg/ min; amlodipine:
58 µg/ min; amlodipiin:
55.4 µg/ min), normal or high blood pressure and with preserved renal function (blood creatinine < 120 µmol/ l).
55, 4 µg/ min), normaalne või kõrge vererõhk ning neerufunktsioon säilinud (vere kreatiniinitase < 120 µmol/ l).
At 24 weeks, UAE was reduced (p < 0.001) by 42% (– 24.2 µg/ min; 95% CI: – 40.4 to – 19.1) with valsartan and approximately 3% (– 1.7 µg/ min; 95% CI: – 5.6 to 14.9) with amlodipine despite similar rates of blood pressure reduction in both groups.
Pärast 24- nädalast ravi oli albumiini uriiniga eritumine vähenenud valsartaani kasutamisel (p < 0, 001) 42% võrra (- 24, 2 µg/ min; 95% usaldusvahemik: – 40, 4 kuni – 19, 1) võrra ja amlopidiini kasutamisel ligikaudu 3% (- 1, 7 µg/ min; 95% usaldusvahemik: – 5, 6 kuni 14, 9) võrra, kuigi vererõhu langus oli mõlemas rühmas sarnane.
The Diovan Reduction of Proteinuria (DROP) study further examined the efficacy of valsartan in reducing UAE in 391 hypertensive patients (BP=150/ 88 mmHg) with type 2 diabetes, albuminuria (mean=102 µg/ min; 20-700 µg/ min) and preserved renal function (mean serum creatinine = 80 µmol/ l).
37 Uuringus DROP (proteinuuria vähendamine Diovaniga) uuriti täiendavalt valsartaani efektiivsust albumiini uriiniga eritumise vähendamisel 391 hüpertensiivsel patsiendil (vererõhk = 150/ 88 mm Hg), kellel oli II tüüpi diabeet ja albuminuuria (keskmiselt = 102 µg/ min; 20– 700 µg/ min) ning neerufunktsioon säilinud (keskmine seerumi kreatiniinitase = 80 µmol/ l).
Patients were randomized to one of 3 doses of valsartan (160, 320 and 640 mg/ od) and treated for 30 weeks.
Patsiendid randomiseeriti valsartaani 3 annuse järgi (160, 320 või 640 mg üks kord päevas) rühmadesse ja said ravi 30 nädalat.
At 30 weeks, the percentage change in UAE was significantly reduced by 36% from baseline with valsartan 160 mg (95%CI:
30 nädala möödumisel vähenes albumiini uriiniga eritumine protsentides oluliselt: valsartaan 160 mg kasutamisel 36%, võrreldes uuringu algusega (95% usaldusvahemik:
22 to 47%), and by 44% with valsartan 320 mg (95%CI:
22– 47%) ja valsartaan 320 mg kasutamisel 44% võrra (95% usaldusvahemik:
31 to 54%).
31– 54%).
It was concluded that 160-320 mg of valsartan produced clinically relevant reductions in UAE in hypertensive patients with type 2 diabetes.
Järeldati, et 160– 320 mg valsartaani vähendas II tüüpi diabeediga hüpertensiivsetel patsientidel albumiini eritumist uriiniga kliiniliselt olulisel määral.
Recent myocardial infarction The VALsartan In Acute myocardial iNfarcTion trial (VALIANT) was a randomised, controlled, multinational, double-blind study in 14,703 patients with acute myocardial infarction and signs, symptoms or radiological evidence of congestive heart failure and/ or evidence of left ventricular systolic dysfunction (manifested as an ejection fraction ≤ 40% by radionuclide ventriculography or ≤ 35% by echocardiography or ventricular contrast angiography).
Hiljutine müokardiinfarkt Uuring valsartaani kasutamise kohta ägeda müokardiinfarkti ravis (VALIANT) oli randomiseeritud, kontrollitud rahvusvaheline topeltpimeuuring 14 703 patsiendiga, kellel oli äge müokardiinfarkt ning nähtude, sümptomite ja röntgenuuringuga tõendatud südame paispuudulikkuse ja/ või vasaku vatsakese süstoolne funktsioonihäire (mida näitas väljutusfraktsioon ≤ 40% radionukliidide abil teostatud ventrikulograafiaga või ≤ 35% ehhokardiograafia või ventrikulaarse kontrastangiograafiaga).
The mean treatment duration was two years.
Ravi keskmine kestus oli kaks aastat.
Valsartan was as effective as captopril in reducing all-cause mortality after myocardial infarction.
Valsartaan vähendas sama efektiivselt kui kaptopriil müokardiinfarkti järgset suremust kõikidel põhjustel.
All- cause mortality was similar in the valsartan (19.9%), captopril (19.5%), and valsartan + captopril (19.3%) groups.
Suremus kõikidel põhjustel oli valsartaani (19, 9%), kaptopriili (19, 5%) ja valsartaani + kaptopriil (19, 3%) rühmas sarnane.
There was no difference between valsartan and captopril in all-cause mortality based on age, gender,
Valsartaani lisamine kaptopriilile ei andnud täiendavat kasu, võrreldes ainult kaptopriili kasutamisega.
39 race, baseline therapies or underlying disease.
Valsartaani ja kaptopriili vahel ei olnud vanusest, soost, rassist, ravi algul kasutatud ravist või põhihaigusest tulenenud erinevusi suremuses kõikidel põhjustel.
Heart failure Val-HeFT was a randomised, controlled, multinational clinical trial of valsartan compared with placebo on morbidity and mortality in 5,010 NYHA class II (62%), III (36%) and IV (2%) heart failure patients receiving usual therapy with LVEF< 40% and left ventricular internal diastolic diameter (LVIDD) > 2.9 cm/m2.
Südamepuudulikkus Val- HeFT oli randomiseeritud, kontrollitud rahvusvaheline kliiniline uuring, milles hinnati valsartaani toimet haigestumusele ja suremusele, võrreldes platseeboga 5010- l NYHA II (62%), III (36%) ja IV (2%) funktsionaalse klassi südamepuudulikkusega patsiendil, kes said tavapärast ravi ja kelle LVEF oli < 40% ja vasaku vatsakese sisediameeter diastolis (LVIDD) > 2, 9 cm/ m2.
The primary benefit was a 27.5% (95% CI:
38 aja lühenemises 27, 5% (95% usaldusvahemik:
17 to 37%) reduction in risk for time to first heart failure hospitalisation (13.9% vs.
17– 37%) (13, 9% vs.
In this subgroup all-cause mortality was significantly reduced with valsartan compared to placebo by 33% (95% CI: – 6% to 58%) (17.3% valsartan vs.
Selles alarühmas vähendas valsartaan platseeboga võrreldes oluliselt kõikidest põhjustest tingitud suremust 33% võrra (95% usaldusvahemik: – 6% kuni 58%) (17, 3% valsartaan vs.
In most patients, after administration of a single oral dose, onset of antihypertensive activity occurs within 2 hours, and the peak reduction of blood pressure is achieved within 4-6 hours.
Enamikul patsientidel avaldub antihüpertensiivne toime 2 tunni jooksul pärast ühekordse suukaudse annuse manustamist ning vererõhu maksimaalne vähenemine saavutatakse 4– 6 tunni jooksul.
40 Abrupt withdrawal of Diovan has not been associated with rebound hypertension or other adverse clinical events.
Diovan- ravi järsk katkestamine ei põhjusta tagasilöögina hüpertensiooni ega kõrvaltoimeid.
At 24 weeks, UAE was reduced (p < 0.001) by 42% (– 24.2 µg/ min; 95% CI: – 40.4 to – 19.1) with valsartan and approximately 3% (– 1.7 µg/ min; 95% CI: – 5.6 to 14.9) with amlodipine despite similar rates of blood pressure reduction in both groups.
Pärast 24- nädalast ravi oli albumiini uriiniga eritumine vähenenud (p < 0, 001) 42% võrra (– 24, 2 µg/ min; 95% usaldusvahemik: – 40, 4 kuni – 19, 1) võrra ja amlopidiini kasutamisel ligikaudu 3% (– 1, 7 µg/ min; 95% usaldusvahemik: – 5, 6 kuni 14, 9) võrra, kuigi vererõhu langus oli mõlemas rühmas sarnane.
The Diovan Reduction of Proteinuria (DROP) study further examined the efficacy of valsartan in reducing UAE in 391 hypertensive patients (BP=150/ 88 mmHg) with type 2 diabetes, albuminuria (mean=102 µg/ min; 20-700 µg/ min) and preserved renal function (mean serum creatinine = 80 µmol/ l).
Uuringus DROP (proteinuuria vähendamine Diovaniga) uuriti täiendavalt valsartaani efektiivsust albumiini uriiniga eritumise vähendamisel 391 hüpertensiivsel patsiendil (vererõhk = 150/ 88 mm Hg), kellel oli II tüüpi diabeet ja albuminuuria (keskmiselt = 102 µg/ min; 20– 700 µg/ min) ning neerufunktsioon säilinud (keskmine seerumi kreatiniinitase = 80 µmol/ l).
At 30 weeks, the percentage change in UAE was significantly reduced by 36% from baseline with valsartan 160 mg (95%CI:
30 nädala möödumisel vähenes albumiini uriiniga eritumine protsentides oluliselt: valsartaani 160 mg kasutamisel 36%, võrreldes uuringu algusega (95% usaldusvahemik:
Absorption:
39 Imendumine:
Following oral administration of valsartan alone, peak plasma concentrations of valsartan are reached in 2– 4 hours.
Maksimaalseid kontsentratsioone vereplasmas täheldati 2– 4 tunni jooksul pärast valsartaani suukaudset manustamist ainsa ravimina.
Food decreases exposure (as measured by AUC) to valsartan by about 40% and peak plasma concentration (C max) by about 50%, although from about 8 h post dosing plasma valsartan concentrations are similar for the fed and fasted groups.
Valsartaani manustamisel koos toiduga väheneb valsartaani kontsentratsioonikõvera alune piirkond (AUC) ligikaudu 40% ja maksimaalne kontsentratsioon plasmas ligikaudu 50%, kuigi 8 tundi pärast manustamist ei erine valsartaani plasmakontsentratsioonid patsientide gruppides, kes võtsid ravimit toiduga või tühja kõhuga.
Valsartan is highly bound to serum proteins (94– 97%), mainly serum albumin.
Valsartaan seondub ulatuslikult seerumi valkudega (94– 97%), põhiliselt seerumi albumiiniga.
Valsartan shows multiexponential decay kinetics (t ½α < 1 h and t ½ß about 9 h).
Valsartaanil on multieksponentsiaalne lagunemiskineetika (t½α < 1 tund ja t½ß ligikaudu 9 tundi).
Following intravenous administration, plasma clearance of valsartan is about 2 l/ h and its renal clearance is 0.62 l/ h (about 30% of total clearance).
Pärast intravenoosset manustamist on valsartaani plasmakliirens ligikaudu 2 l tunnis ja neerukliirens 0, 62 l tunnis (ligikaudu 30% kogukliirensist).
AUC and C max values of valsartan are almost proportional with increasing dose over the clinical dosing range (40 to 160 mg twice a day).
Valsartaani AUC ja Cmax - väärtused on kliinilises annustamisvahemikus (40– 160 mg kaks korda päevas) annuse suurenedes annusega peaaegu proportsionaalsed.
The average accumulation factor is about 1.7.
Keskmine akumulatsioonitegur on ligikaudu 1, 7.
The apparent clearance of valsartan following oral administration is approximately 4.5 l/ h.
Valsartaani näiv kliirens pärast suukaudset manustamist on ligikaudu 4, 5 l tunnis.
41 In Heart failure patients:
Südamepuudulikkusega patsientidel:
Special populations Elderly A somewhat higher systemic exposure to valsartan was observed in some elderly subjects than in young subjects; however, this has not been shown to have any clinical significance.
Erigrupid Eakad Mõnel eakal uuringus osalejal täheldati valsartaani mõnevõrra suuremat süsteemset ekspositsiooni kui noortel uuringus osalejatel; see ei olnud siiski kliiniliselt oluline.
Impaired renal function As expected for a compound where renal clearance accounts for only 30% of total plasma clearance, no correlation was seen between renal function and systemic exposure to valsartan.
Neerufunktsiooni kahjustus Nagu võib eeldada ühendi puhul, mille renaalne kliirens moodustab plasma kogukliirensist ainult 30%, ei ole neerufunktsioon ja valsartaani süsteemne ekspositsioon omavahel seotud.
Dose adjustment is therefore not required in patients with renal impairment (creatinine clearance > 10 ml/ min).
Annuse kohandamine ei ole seega neerukahjustusega patsientidel (kreatiniini kliirens > 10 ml/ min) vajalik.
There is currently no experience on the safe use in patients with a creatinine clearance < 10 ml/ min and patients undergoing dialysis, therefore valsartan should be used with caution in these patients (see sections 4.2 and 4.4).
Praegu ei ole kogemusi kasutamise ohutusest patsientidel, kelle kreatiniini kliirens on < 10 ml/ min või kes saavad dialüüsi, seetõttu peab olema valsartaani kasutamisega neil patsientidel ettevaatlik (vt lõigud 4. 2 ja 4. 4).
Hepatic impairment Approximately 70% of the dose absorbed is eliminated in the bile, essentially in the unchanged form.
40 Maksafunktsiooni kahjustus Ligikaudu 70% imendunud annusest eritub sapiga ning peamiselt muutumatul kujul.
Diovan has not been studied in patients with severe hepatic dysfunction (see sections 4.2, 4.3 and 4.4).
Diovani kasutamist raske maksafunktsiooni kahjustusega patsientidel ei ole uuritud (vt lõigud 4. 2, 4. 3 ja 4. 4).
In rats, maternally toxic doses (600 mg/ kg/ day) during the last days of gestation and lactation led to lower survival, lower weight gain and delayed development (pinna detachment and ear-canal opening) in the offspring (see section 4.6).
Rottidel, kes said emasloomale toksilisi annuseid 600 mg/ kg päevas gestatsiooni viimastel päevadel ja laktatsiooni ajal, ilmnes järglaste elulemuse vähenemine, kehakaalu suurenemise aeglustumine ja arengu hilinemine (kõrvalesta ja kõrvakanali avanemine) (vt lõik 4. 6).
These doses in rats (600 mg/ kg/ day) are approximately 18 times the maximum recommended human dose on a mg/ m2 basis (calculations assume an oral dose of 320 mg/ day and a 60-kg patient).
Need rottide annused (600 mg/ kg päevas) on ligikaudu 18 korda suuremad maksimaalsest inimesele soovitatud annusest mg/ m2 alusel (arvutustes eeldatakse, et suukaudne annus on 320 mg päevas ja patsiendi kehakaal 60 kg).
In non-clinical safety studies, high doses of valsartan (200 to 600 mg/ kg body weight) caused in rats a reduction of red blood cell parameters (erythrocytes, haemoglobin, haematocrit) and evidence of changes in renal haemodynamics (slightly raised plasma urea, and renal tubular hyperplasia and basophilia in males).
Mittekliinilistes ohutusuuringutes vähendas valsartaani kasutamine suurtes annustes (200– 600 mg kehamassi kg kohta) rottidel punaliblede parameetreid (erütrotsüüdid, hemoglobiin, hematokrit) ja tekitas muutusi neerude hemodünaamikas (vähene plasma uureasisalduse suurenemine ja neerutuubulite hüperplaasia ja basofiilia isasloomadel).
These doses in rats (200 and 600 mg/ kg/ day) are approximately 6 and 18 times the maximum recommended human dose on a mg/ m2 basis (calculations assume an oral dose of 320 mg/ day and a 60-kg patient).
Need rottide annused (200– 600 mg/ kg päevas) on ligikaudu 6 ja 18 korda suuremad maksimaalsest inimesele soovitatud annusest mg/ m2 alusel (arvutustes eeldatakse, et suukaudne annus on 320 mg päevas ja patsiendi kehakaal 60 kg).
In marmosets at similar doses, the changes were similar though more severe, particularly in the kidney where the changes developed to a nephropathy which included raised urea and creatinine.
Küünisahvidel tekkisid sarnastel annustel sarnased muutused, kuigi raskekujulisemad, eelkõige neerudes, kus muutused arenesid neuropaatiaks, mille puhul olid uurea - ja kreatiniinisisaldus suurenenud.
42 [To be completed nationally]
[Täidetakse riiklikult]