natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There was a higher rate of serious adverse events including pneumonia, acute rejection, graft loss and death in this sirolimus treatment arm (n=60, median time post-transplant 36 months).
Nimetatud siroliimus- ravi korral esines rohkem raskeid kõrvaltoimeid, sealhulgas pneumooniat, ägedat äratõukereaktsiooni, siiriku kaotust ja surma (n = 60, keskmine aeg pärast transplantatsiooni 36 kuud).
Paediatric population Controlled clinical trials with posology comparable to that currently indicated for the use of Rapamune in adults — that is, use in combination with ciclosporin and corticosteroids for 2 to 3 months post-transplantation followed by withdrawal of ciclosporin thereafter— have not been conducted in children or adolescents ( 18 years of age).
Pediaatriline populatsioon Laste ega noorukitega (vanuses < 18 aastat) ei ole läbi viidud kontrollitud kliinilisi uuringuid, milles toimunud annustamine oleks võrreldav praegu Rapamune kasutamiseks täiskasvanutel näidustatud annustega – s. t kasutamisel koos tsüklosporiini ja kortikosteroididega 2 kuni 3 kuud pärast siirdamist ning seejärel tsüklosporiini kasutamise lõpetamisel.
Safety was assessed in a controlled clinical trial enrolling renal transplant patients  18 years of age considered of high-immunologic risk, defined as a history of one or more acute allograft rejection episodes and/ or the presence of chronic allograft nephropathy on a renal biopsy (see section 5.1).
Ohutust hinnati kontrollitud kliinilises uuringus, milles osalesid < 18 aasta vanused siirdatud neeruga patsiendid, kellel eeldati olevat kõrge immunoloogiline risk, sest neil oli olnud üks või mitu ägedat allotransplantaadi äratõuke episoodi ja/ või oli hetkel neerubiopsiaga kindlaks määratud krooniline allotransplantaadi nefropaatia (vt lõik 5. 1).
The use of Rapamune in combination with calcineurin inhibitors and corticosteroids was associated with an increased risk of deterioration of renal function, serum lipid abnormalities (including but not limited to increased serum triglycerides and cholesterol), and urinary tract infections.
Rapamune kasutamist koos kaltsineuriini inhibiitoritega ja kortikosteroididega seostati neerufunktsiooni halvenemise, seerumi ebanormaalse lipiidide taseme (sealhulgas seerumi triglütseriidide ja kolesteroolitaseme suurenemine) ja kuseteede infektsioonide riski suurenemisega.
The treatment regimen studied (continuous use of Rapamune in combination with calcineurin inhibitor) is not indicated for adult or paediatric patients (see section 4.1).
Uuritud raviskeem (Rapamune jätkuv kasutamine koos kaltsineuriini inhibiitoriga) ei ole näidustatud täiskasvanud ega pediaatrilistele patsientidele (vt lõik 4. 1).
In another study enrolling renal transplant patients  20 years of age that was intended to assess the safety of progressive corticosteroid withdrawal (beginning at six months post-transplantation) from an immunosuppressive regimen initiated at transplantation that included full-dose immunosuppression with both Rapamune and a calcineurin inhibitor in combination with basiliximab induction, of the 274 patients enrolled, 19 (6.9%) were reported to have developed post-transplant lymphoproliferative disorder (PTLD).
Teises uuringus, milles osales 274 siirdatud neeruga patsienti vanuses ≤ 20 aastat, oli eesmärk hinnata kortikosteroidi kasutamise järjestikuse lõpetamise (alates kuue kuu möödumisest siirdamisest) ohutust immunosupressantide raviskeemis, mida alustati siirdamisel ja millesse kuulus täisannuses immunosupressioon koos Rapamunega ja kaltsineuriini inhibiitoriga ning ravi alustamine basiliksimabiga, ning 19 patsiendil (6, 9%) neist tekkis siirdamisjärgne lümfoproliferatiivne häire.
Among 89 patients known to be EBV seronegative prior to transplantation, 13 (15.6%) were reported to have developed PTLD.
89 patsiendist, kes olid enne siirdamist EBV- seronegatiivsed, tekkis 13- l (15, 6%) siirdamisjärgne lümfoproliferatiivne häire.
All patients who developed PTLD were aged  18 years.
Kõik patsiendid, kellel tekkis siirdamisjärgne lümfoproliferatiivne häire, olid < 18 aasta vanused.
There is insufficient experience to recommend the use of Rapamune in children and adolescents (see section 4.2).
Rapamunet ei soovitata kasutada lastel ja noorukitel piisavate kogemuste puudumise tõttu (vt lõik 4. 2).
11 4.9 Overdose
11 4. 9 Üleannustamine
In general, the adverse effects of overdose are consistent with those listed in section 4.8.
Üleannustamise korral võivad esineda kõik kõrvaltoimed, mis on kirjeldatud lõigus 4. 8.
Pharmacotherapeutic group: selective immunosuppressant agents.
Farmakoterapeutiline grupp: selektiivsed immunosupressiivsed ained.
L04A A10.
L04AA10.
Sirolimus inhibits T cell activation induced by most stimuli, by blocking calcium dependent and calcium independent intracellular signal transduction.
Siroliimus inhibeerib enamiku stiimulite poolt esilekutsutava T- raku aktivatsiooni, blokeerides nii kaltsiumist sõltuvat kui ka kaltsiumist mittesõltuvat rakusisest signaalkaskaadi.
The inhibition of mTOR results in blockage of several specific signal transduction pathways.
Nimetatud kinaasi, mTOR’ i inhibitsioon põhjustab mitmete spetsiifiliste signaaliedastusprotsesside blokeerumise.
In animals, sirolimus has a direct effect on T and B cell activation suppressing immune mediated reactions such as allograft rejection.
Loomkatsed on näidanud, et siroliimus mõjutab otseselt T - ja B- raku aktivatsiooni immuunvahendatud reaktsioonide mahasurumisel nagu näiteks võõrkoe äratõukamine.
Clinical Trials Patients at low to moderate immunological risk were studied in the phase 3 ciclosporin elimination-Rapamune maintenance trial, which included patients receiving a renal allograft from a cadaveric or living donor.
Kliinilised uuringud Madala ja mõõduka immunoloogilise riskiga patsientidel uuriti tsüklosporiini eliminatsiooni – Rapamune säilitusravi III faasi uuringus, mis hõlmas patsiente, kellele oli siirdatud surnud või elava doonori neer.
In addition, re-transplant recipients whose previous grafts survived for at least 6 months after transplantation were included.
Lisaks kaasati uuringurühma korduvsiirdamise läbi teinud patsiendid, kelle eelmine siirdatud organ funktsioneeris vähemalt 6 kuud.
Ciclosporin was not withdrawn in patients experiencing Banff Grade 3 acute rejection episodes, who were dialysis-dependent, who had a serum creatinine > 400  mol/ l, or who had inadequate renal function to support ciclosporin withdrawal.
Tsüklosporiini manustamist ei vähendatud patsientidel, kellel esines Banff’ i skaala järgi 3. astme akuutseid äratõukeepisoode, kes olid dialüüsist sõltuvad, ning kelle seerumi kreatiniinitase oli suurem kui 400 μmol/ L, samuti nendel, kelle neerufunktsioon oli tsüklosporiiniannuse vähendamiseks ebapiisav.
Patients at high immunological risk of graft loss were not studied in sufficient number in the ciclosporin elimination- Rapamune maintenance trials and are not recommended for this treatment regimen.
Siiriku äratõuke kõrge immunoloogilise riskiga patsiente tsüklosporiini elimineerimise – Rapamune säilitusravi uuringutesse praktiliselt ei kaasatud ning neile ei ole nimetatud ravi soovitatav.
At 12, 24 and 36 months, graft and patient survival were similar for both groups.
Siirdatud organi ja patsiendi elulemus 12, 24 ja 36 kuu möödumisel oli mõlemas rühmas ühesugune.
At 48 months, there was a statistically significant difference in graft survival in favour of the Rapamune following ciclosporin elimination group compared to the Rapamune with ciclosporin therapy group (including and excluding loss to follow-up).
48 kuu möödumisel oli siirdatud organi elulemuses statistiliselt oluline erinevus Rapamune kasuks selle kasutamisel tsüklosporiini eliminatsiooni järgses rühmas, võrreldes Rapamune kasutamisega tsüklosporiiniga ravitavas rühmas (kaasa ja välja arvatud järelkontrollilt kadunud patsiendid).
4.2%, respectively).
Ajavahemikul randomiseerimisest kuni 12 kuu möödumiseni oli esimese biopsiaga tõendatud äratõuke määr tsüklosporiini eliminatsiooni rühmas oluliselt kõrgem kui tsüklosporiini säilitava ravi rühmas (vastavalt 9, 8% ja 4, 2%).
The mean calculated glomerular filtration rate (GFR) at 12, 24, 36, 48 and 60 months was significantly higher for patients receiving Rapamune following ciclosporin elimination than for those in the Rapamune with ciclosporin therapy group.
Pärast tsüklosporiini eliminatsiooni Rapamune' t saanud patsientidel oli keskmine arvutuslik glomeerulite filtratsioonikiirus 12, 24, 36, 48 ja 60 kuu möödumisel oluliselt kõrgem kui Rapamune' t koos tsüklosporiiniga raviks saanud rühmas.
Based upon the analysis of data from 36 months and beyond, which showed a growing difference in graft survival and renal function, as well as significantly lower blood pressure in the ciclosporin elimination group, it was decided to discontinue subjects from the Rapamune with ciclosporin group.
Lähtudes alates 36 kuu möödumisest ja hiljem saadud andmete analüüsist, mis näitas üha kasvavaid erinevusi siirdatud organi elulemuses ja neerufunktsioonis, samuti oluliselt väiksemat vererõhku tsüklosporiini eliminatsiooni rühmas, otsustati Rapamune' t koos tsüklosporiiniga saanud uuringus osalejate rühmas ravi katkestada.
By 60 months, the incidence of non-skin malignancies was significantly higher in the cohort who continued ciclosporin as compared with the cohort who had ciclosporin withdrawn
60 kuu möödumisel oli muude kui naha pahaloomuliste kasvajate sagedus oluliselt kõrgem rühmas, milles jätkati tsüklosporiini kasutamist, võrreldes rühmaga, millel oli tsüklosporiini kasutamine katkestatud (vastavalt 8, 4% ja 3, 8%).
The safety and efficacy of conversion from calcineurin inhibitors to Rapamune in maintenance renal transplant patients (6-120 months after transplantation) was assessed in a randomised, multicentre, controlled trial, stratified by calculated GFR at baseline (20-40 mL/ min vs > 40 mL/ min).
12 Kaltsineuriini inhibiitoritelt Rapamune' le ülemineku ohutust ja efektiivsust siirdatud neeruga säilitavat ravi saanud patsientidel (6– 120 kuud pärast siirdamist) hinnati randomiseeritud mitmekeskuselises kontrollitud uuringus, milles osalejad olid jagatud kihtidesse glomeerulite filtratsioonikiiruse järgi uuringu algul (20– 40 ml/ min ja > 40 ml/ min).
Enrollment in the patient stratum with baseline calculated GFR < 40 mL/ min was discontinued due to an imbalance in safety events (see section 4.8).
Patsientide kaasamine kihti, milles arvutuslik glomeerulite filtratsioonikiirus uuringu algul oli < 40 ml/ min, katkestati ohutusalaste nähtude tasakaalustamatuse tõttu (vt lõik 4. 8).
In the patient stratum with baseline calculated GFR > 40 mL/ min, renal function was not improved overall.
Patsiendivalimis, kelle arvestuslik glomerulaarfiltratsioon uuringu algul oli > 40 ml/ min, neerude funktsioon üldiselt ei paranenud.
The rates of acute rejection, graft loss, and death were similar at 1 and 2 years.
Ägeda äratõuke, siirdatud organi kaotamise ja suremuse määrad olid 1 ja 2 aasta möödumisel ühesugused.
In the stratum with baseline calculated GFR > 40 mL/ min, the mean and median urinary protein to creatinine ratios were significantly higher in the Rapamune conversion group as compared to those of the calcineurin inhibitors continuation group at 24 months (see section 4.4).
Patsiendivalimis, kelle arvestuslik glomerulaarfiltratsioon uuringu algul oli > 40 ml/ min, olid 24 kuu möödumisel uriini valgusisalduse ja kreatiniini keskmised ja mediaansuhted Rapamune' le üle läinud rühmas oluliselt kõrgemad kui kaltsineuriini inhibiitoritega ravi jätkanud rühmas (vt lõik 4. 4).
New onset nephrosis (nephrotic syndrome) was also reported (see section 4.8).
Tekkis ka nefroosi (nefrootilist sündroomi) (vt lõik 4. 8).
At 2 years, the rate of non-melanoma skin malignancies was significantly lower in the Rapamune conversion group as compared to the calcineurin inhibitors continuation group (1.8% and 6.9%).
2 aasta möödumisel oli naha mittemelanoomsete pahaloomuliste kasvajate määr Rapamune' le üle läinud rühmas oluliselt madalam kui kaltsineuriini inhibiitoritega jätkanud rühmas (1, 8% ja 6, 9%).
In a subset of the study patients with a baseline GFR > 40 mL/ min and normal urinary protein excretion, calculated GFR was higher at 1 and 2 years in patients converted to Rapamune than for the corresponding subset of calcineurin inhibitor continuation patients.
Uuringu alarühmas, kus patsientide glomeerulite filtratsioonikiirus uuringu algul oli > 40 ml/ min ja valgu eritumine uriiniga normaalne, oli arvutuslik glomeerulite filtratsioonikiirus 1 ja 2 aasta möödumisel suurem Rapamune' le üle läinud patsientidel kui samasuguses alarühmas, milles jätkati ravi kaltsineuriini inhibiitoritega.
The rates of acute rejection, graft loss, and death were similar, but urinary protein excretion was increased in the Rapamune treatment arm of this subset.
Ägeda äratõuke, siirdatud organi kaotamise ja suremuse määrad olid sarnased, kuid selle alarühma Rapamune' ga ravitud osas suurenes valgu eritumine uriiniga.
In two multi-centre clinical studies, de novo renal transplant patients treated with Rapamune, mycophenolate mofetil (MMF), corticosteroids, and an IL-2 receptor antagonist had significantly higher acute rejection rates and numerically higher death rates compared to patients treated with a calcineurin inhibitor, MMF, corticosteroids, and an IL-2 receptor antagonist (see section 4.4).
Kahes mitmekeskuselises kliinilises uuringus oli Rapamune, mükofenolaatmofetiili, kortikosteroidide ja IL- 2 retseptori antagonistiga ravitud de novo siirdatud neeruga patsientidel oluliselt suuremad ägedad äratõukemäärad ja arvuliselt suurem suremus kui patsientidel, keda raviti kaltsineuriini inhibiitori, mükofenolaatmofetiili, kortikosteroidide ja IL- 2 retseptori antagonistiga (vt lõik 4. 4).
Renal function was not better in the treatment arms with de novo Rapamune without a calcineurin inhibitor.
De novo Rapamune' ga ilma kaltsineuriini inhibiitorita ravirühmades neeru funktsioon parem ei olnud.
Rapamune was assessed in a 36-month controlled clinical trial enrolling renal transplant patients  18 years of age considered at high-immunologic risk, defined as having a history of one or more acute allograft rejection episodes and/ or the presence of chronic allograft nephropathy on a renal biopsy.
Rapamune kasutamist hinnati 36- kuulises kontrollitud kliinilises uuringus, milles osalesid < 18 aasta vanused siirdatud neeruga patsiendid, kellel eeldati olevat kõrge immunoloogiline risk, sest neil oli olnud üks või mitu ägedat allotransplantaadi äratõuke episoodi ja/ või oli hetkel neerubiopsiaga kindlaks määratud krooniline allotransplantaadi nefropaatia.
Subjects were to receive Rapamune (sirolimus target concentrations of 5 to 15 ng/ mL) in combination with a calcineurin inhibitor and corticosteroids or to receive calcineurin-inhibitor-based immunosuppression without Rapamune.
Uuringus osalejatele kavatseti manustada Rapamunet (siroliimuse sihtkontsentratsioonides 5 kuni 15 ng/ ml) koos kaltsineuriini inhibiitoriga ja kortikosteroididega või kasutada kaltsineuriini inhibiitoril põhinevat immuunsupressiooni ilma Rapamuneta.
The use of Rapamune in combination with calcineurin inhibitors and corticosteroids was associated with an increased risk of deterioration of renal function, serum lipid abnormalities (including but not limited to increased serum triglycerides and total cholesterol), and urinary tract infections (see section 4.8).
Rapamune kasutamist koos kaltsineuriini inhibiitoritega ja kortikosteroididega seostati neerufunktsiooni halvenemise, seerumi ebanormaalse lipiidide taseme (sealhulgas seerumi triglütseriidide ja kolesteroolitaseme suurenemine) ja kuseteede infektsioonide riski suurenemisega (vt lõik 4. 8).
An unacceptably high frequency of PTLD was seen in a paediatric clinical transplant study when full dose Rapamune was administered to children and adolescents in addition to full dose calcineurin inhibitors with basiliximab and corticosteroids (see section 4.8).
Pediaatrilises kliinilises siirdamisuuringus oli Rapamune täisannuse manustamisel lastele ja noorukitele lisaks kaltsineuriini inhibiitorite täisannusele koos basiliksimabi ja kortikosteroididega siirdamisjärgse lümfoproliferatiivse häire esinemissagedus vastuvõetamatult suur (vt lõik 4. 8).
Following administration of the oral solution, sirolimus is rapidly absorbed, with a time to peak concentration of 1 hour in healthy subjects receiving single doses and 2 hours in patients with stable renal allografts receiving multiple doses.
Suukaudse lahuse manustamise järel imendub siroliimus kiiresti, kusjuures ühekordseid annuseid saavatel tervetel inimestel saabus maksimaalne kontsentratsioon 1 tund pärast manustamist ja korduvaid annuseid saavatel stabiilse siirdatud neeruga patsientidel 2 tundi pärast manustamist.
Upon repeated
Siroliimuse süsteemne biosaadavus kombinatsioonis samaaegselt manustatava tsüklosporiiniga (Sandimmun' iga) on ligikaudu 14%.
13 administration, the average blood concentration of sirolimus is increased approximately 3-fold.
Korduval manustamisel suureneb siroliimuse keskmine 13 kontsentratsioon veres 3- kordseks.
The terminal half-life in stable renal transplant patients after multiple oral doses was 62 16h.
Stabiilse siirdatud neeruga patsientidel oli pärast korduva suukaudse annuse manustamist ravimi terminaalne poolväärtusaeg 62±16 tundi.
The blood to plasma ratio (B/ P) of 36 indicates that sirolimus is extensively partitioned into formed blood elements.
Vere/ plasma suhte (B/ P) arvuline väärtus 36 näitab, et siroliimus seondub ulatuslikult vere vormelementidega.
Pharmacokinetic parameters for sirolimus obtained from 19 renal transplant patients receiving microemulsion ciclosporin (4 hours prior to Rapamune) and corticosteroids, following daily doses of 2 mg Rapamune solution in a phase III clinical trial, were; Cmax, ss 12.2 6.2 ng/ ml, tmax, ss 3.01  2.40h, AUC, ss 158  70 ng h/ ml, CL/ F/ W 182 72 ml/ h/ kg (parameters calculated from LC-MS/ MS assay results).
Cmax, ss 12, 2±6, 2 ng/ ml, tmax, ss 3, 01±2, 40 tundi, AUCτ, ss 158±70 ng• h/ ml, CL/ F/ W 182±72 ml/ h/ kg (parameetrid on arvutatud LC - MS/ MS alusel).
There was no significant difference in any of these parameters over time up to 6 months after transplantation.
Ühegi nimetatud parameetri väärtus ei muutunud oluliselt 6 kuu vältel pärast siirdamist.
Mean sirolimus whole blood trough levels from the same phase III trial were 7.2 ng/ ml (4.0 to 11 ng/ ml, expressed as chromatographic assay values; n=226) for the 2 mg per day dose and 14 ng/ ml (8.0 to 22 ng/ ml, expressed as chromatographic assay values; n=219) for the 5 mg per day dose (see section 4.2).
7, 2 ng/ ml (4, 0... 11 ng/ ml, kromatograafilise analüüsi väärtused; n = 226), kui annus oli 2 mg päevas, ning 14 ng/ ml (8, 0... 22 ng/ ml, kromatograafilise analüüsi väärtused; n = 219), kui annus oli 5 mg päevas (vt lõik 4. 2).
Sirolimus is a substrate for both cytochrome P450 IIIA4 (CYP3A4) and P-glycoprotein.
Siroliimus kujutab endast substraati nii tsütokroom P450 3A4 (CYP3A4) kui ka P- glükoproteiini jaoks.
Sirolimus is extensively metabolised by O-demethylation and/ or hydroxylation.
Siroliimus metaboliseerub ulatuslikult O- demetülatsiooni ja/ või hüdroksülatsiooni teel.
Seven major metabolites, including hydroxyl, demethyl, and hydroxydemethyl, are identifiable in whole blood.
Täisveres on identifitseeritavad 7 peamist metaboliiti, kaasa arvatud hüdroksüül -, demetüül - ja hüdroksüdemetüülmetaboliit.
After a single dose of [14C] sirolimus in healthy volunteers, the majority (91.1%) of radioactivity was recovered from the faeces, and only a minor amount (2.2%) was excreted in urine.
Pärast radioaktiivselt [14C] märgistatud siroliimuse ühekordse annuse manustamist tervetele vabatahtlikele eritus suurem osa sellest (91, 1%) väljaheitega ja väga väike osa (2, 2%) uriiniga.
Clinical studies of Rapamune did not include a sufficient number of patients > 65 years of age to determine whether they will respond differently than younger patients.
Rapamune kliinilised uuringud ei hõlmanud piisavat arvu eakaid (vanus üle 65 aasta) patsiente, et välja selgitada, kas nende reaktsioon Rapamune’ le erineb nooremate patsientide omast.
Sirolimus trough concentration data in 35 renal transplant patients > 65 years of age were similar to those in the adult population (n=822) from 18 to 65 years of age.
Andmed siroliimuse minimaalse kontsentratsiooni kohta 35 siirdatud neeruga patsiendi veres, kelle vanus ületas 65 aastat, olid sarnased vastavate andmetega täiskasvanute rühmas (n = 822), kelle vanus oli 18 kuni 65 aastat.
In healthy volunteers, a high fat meal altered the bioavailability characteristics of oral liquid sirolimus.
Vastavalt tervetel vabatahtlikel läbi viidud uuringu tulemusele vähendas tugev rasvane söök siroliimuse (suukaudne lahus) biosaadavust.
There was a 34% decrease in the peak blood sirolimus concentration (Cmax), a 3.5-fold increase in the time to peak concentration (tmax), and a 35% increase in total exposure (AUC).
Siroliimuse maksimaalne kontsentratsioon veres (Cmax) vähenes 34% võrra, samas kui selle saabumise aeg (tmax) pikenes 3, 5 korda ja ekspositsioon (AUC) suurenes 35% võrra.
It is recommended that Rapamune be taken consistently either with or without food.
On soovitatav, et Rapamune’ t võetaks järjekindlalt kas koos toiduga või siis ilma toiduta.
The use of orange juice and water to dilute Rapamune were equivalent with respect to Cmax, and AUC.
Apelsinimahla ja vee kasutamine Rapamune lahustamiseks osutusid Cmax ja AUC suhtes samaväärseiks.
Grapefruit juice affects CYP3A4 mediated metabolism and must therefore be avoided.
Greibimahla ei tohi kasutada, kuna see toimib CYP3A4- vahendatud metabolismile.
In paediatric patients on dialysis (30% to 50% reduction in glomerular filtration rate) within age ranges of 5 to 11 years and 12 to 18 years, the mean weight-normalised CL/ F was larger for younger paediatric patients (580 ml/ h/ kg) than for older paediatric patients (450 ml/ h/ kg) as compared with adults (287 ml/ h/ kg).
Dialüüsitavatel pediaatrilistel patsientidel (glomerulaarfiltratsiooni taseme vähenemisega 30% kuni 50%), kes jaotati vanuserühmadesse 5 kuni 11 aastat ja 12 kuni 18 aastat, oli keskmine kaalukohandatud CL/ F suurem noorematel lastel (580 ml/ h/ kg), võrreldes vanemate laste (450 ml/ h/ kg) ja täiskasvanutega (287 ml/ h/ kg).
Sirolimus concentrations were measured in concentration-controlled trials of paediatric renal-transplant patients who were also receiving ciclosporin and corticosteroids.
Siroliimuse kontsentratsioone mõõdeti siirdatud neeruga pediaatrilistel patsientidel läbi viidud kontrollitud kontsentratsiooniga uuringus, kus patsientidele manustati ka tsüklosporiini ja kortikosteroide.
The target for trough concentrations was 10-20 ng/ mL.
Minimaalse kontsentratsiooni sihttasemeks võeti 10– 20 ng/ ml.
At steady state, 8 children aged 6-11 years received mean  SD doses of 1.75  0.71 mg/ day (0.064  0.018 mg/ kg, 1.65  0.43 mg/ m2) while 14 adolescents aged 12-18 years received mean  SD doses of 2.79  1.25 mg/ day (0.053  0.0150 mg/ kg, 1.86  0.61 mg/ m2).
Püsikontsentratsiooni tingimustes manustati 8- le 6– 11- aastasele lapsele keskmised annused (± standardhälve) 1, 75 ± 0, 71 mg päevas (0, 064 ± 0, 018 mg/ kg, 1, 65 ± 0, 43 mg/ m2) ning 14 noorukile vanuses 12– 18 aastat keskmised annused (± standardhälve) 2, 79 ± 1, 25 mg päevas (0, 053 ± 0, 0150 mg/ kg, 1, 86 ± 0, 61 mg/ m2).
The younger children had a higher weight-normalized Cl/ F (214 mL/ h/ kg) compared with the adolescents (136 mL/ h/ kg).
Väiksematel lastel oli kehakaalu suhtes normaliseeritud kliirens/ biosaadavus suurem (214 ml/ h/ kg) kui noorukitel (136 ml/ h/ kg).
In mild and moderate hepatically impaired patients (Child-Pugh classification A or B), mean values for sirolimus AUC and t1/ 2 were increased 61% and 43%, respectively, and CL/ F was decreased 33% compared to normal healthy subjects.
Võrreldes tervete inimestega, oli kerge või mõõduka maksakahjustusega patsientidel (A või B Child - Pugh’ i klassifikatsiooni järgi) siroliimuse AUC ja t1/ 2 keskmised väärtused suurenenud vastavalt 61% 14 ja 43% võrra ning CL/ F oli vähenenud 33% võrra.