natgillin/translations-raw huggingface dataset:
1 The frequency of headache appeared higher with 10 mg Volibris.
1 Peavalu esinemissagedus oli suurem 10 mg Volibris' e kasutamisel.
2 The incidence of nasal congestion was dose related during Volibris therapy.
2 Ninakinnisuse esinemissagedus oli Volibris- ravi ajal annusega seotud.
3 Peripheral oedema was reported more frequently with 10 mg Volibris.
3 Perifeerseid turseid kirjeldati sagedamini 10 mg Volibris' e kasutamisel.
In clinical studies peripheral oedema was reported more commonly and tended to be more severe in patients ≥ 65 years (see section 4.4).
Kliinilistes uuringutes kirjeldati perifeerseid turseid sagedamini ≥65 aasta vanustel patsientidel, kellel need kaldusid olema raskekujulisemad (vt lõik 4. 4).
Decreased haemoglobin (see section 4.4).
Hemoglobiinisisalduse vähenemine (vt lõik 4. 4).
The frequency of decreased haemoglobin (anaemia) was higher with 10 mg Volibris.
7 Hemoglobiinisisalduse vähenemise (aneemia) esinemissagedus oli suurem 10 mg Volibris' e kasutamisel.
Across the 12 week placebo controlled Phase III clinical studies, mean haemoglobin concentrations decreased for patients in the Volibris groups and were detected as early as week 4 (decrease by 0.83 g/ dl); mean changes from baseline appeared to stabilise over the subsequent 8 weeks.
12- nädalastes platseebokontrollitud III faasi kliinilistes uuringutes vähenes Volibris' t saanud patsientidel keskmine hemoglobiinisisaldus, mis avastati juba 4. nädalal (langus 0, 83 g/ dl); keskmised muutused algväärtusest stabiliseerusid järgneva 8 nädala jooksul.
A total of 17 patients (6.5%) in the Volibris treatment groups had decreases in haemoglobin of ≥ 15% from baseline and which fell below the lower limit of normal.
Kokku 17 patsiendil (6, 5%) Volibris- ravi rühmades tekkis hemoglobiinisisalduse vähenemine ≥15% algväärtusest ning allapoole normivahemiku alumist piiri.
7 In addition to adverse reactions identified from clinical studies, the following adverse reactions were identified during post-approval use of Volibris.
Lisaks kliinilistes uuringutes kirjeldatud kõrvaltoimetele on Volibriśe müügiletuleku järgsel perioodil täheldatud järgmisi kõrvaltoimeid.
Frequencies are defined as: ‘ not known’ (cannot be estimated from the available data).
Esinemissagedused on defineeritud kui: "teadmata" (ei saa hinnata olemasolevate andmete alusel).
Cardiac failure4
Südamepuudulikkus4)
Dyspnoea5
Hingeldus5
4 Most of the reported cases of cardiac failure were associated with fluid retention.
4 Enamus kirjeldatud südamepuudulikkuse juhtudest olid seotud vedelikupeetusega.
5 Cases of worsening dyspnoea of unclear aetiology have been reported shortly after starting Volibris therapy.
5 Vahetult pärast Volibris- ravi alustamist on kirjeldatud ebaselge etioloogiaga hingelduse süvenemise juhtusid.
There is no experience in PAH patients of Volibris at daily doses greater than 10 mg.
Puudub Volibris' e 10 mg ületavate ööpäevaste annuste kasutamise kogemus PAH haigetel.
In healthy volunteers, single doses of 50 and 100 mg (5 to 10 times the maximum recommended dose) were associated with headache, flushing, dizziness, nausea and nasal congestion.
Tervetel vabatahtlikel seostati 50 mg ja 100 mg ühekordseid annuseid (5... 10 korda suuremad maksimaalsest soovitatavast annusest) peavalu, õhetuse, pearingluse, iivelduse ja ninakinnisuse tekkega.
Due to the mechanism of action, an overdose of Volibris could potentially result in hypotension (see section 5.3).
Toimemehhanismi tõttu võib Volibris' e üleannustamine viia hüpotensiooni tekkeni (vt lõik 5. 3).
In the case of pronounced hypotension, active cardiovascular support may be required.
Väljendunud hüpotensiooni korral võib vajalikuks osutuda aktiivne südame- veresoonkonda toetav ravi.
Pharmacotherapeutic group: other anti-hypertensives, ATC code:
Farmakoterapeutiline grupp: teised hüpertensioonivastased ravimid, ATC- kood:
• Ambrisentan blocks the ETA receptor subtype, localized predominantly on vascular smooth muscle cells and cardiac myocytes.
8 • Ambrisentaan blokeerib ETA retseptorite alatüübi, mis paikneb peamiselt veresoonte silelihasrakkudel ja südamelihasrakkudel.
This prevents endothelin-mediated activation of second messenger systems that result in vasoconstriction and smooth muscle cell proliferation. • The selectivity of ambrisentan for the ETA over the ETB receptor is expected to retain ETB receptor mediated production of the vasodilators nitric oxide and prostacyclin.
See hoiab ära teiseste signaalsüsteemide endoteliini poolt vahendatud aktivatsiooni, mis põhjustab vasokonstriktsiooni ja silelihasrakkude proliferatsiooni. • Ambrisentaani selektiivsus ETA retseptori suhtes üle ETB retseptori peaks säilitama ETB retseptorite poolt vahendatud vasodilataatorite lämmastikoksiidi ja prostatsükliini produktsiooni.
8 Two randomised, double-blind, multi-centre, placebo controlled, Phase 3 pivotal studies were conducted (ARIES-1 and 2).
Viidi läbi kaks randomiseeritud, topeltpimedat, mitmekeskuselist, platseebokontrollitud III faasi keskset uuringut (ARIES- 1 ja 2).
ARIES-1 included 201 patients and compared Volibris 5 mg and 10 mg with placebo.
Uuringus ARIES- 1 osales 201 patsienti ja selles võrreldi Volibris' e 5 mg ja 10 mg annuseid platseeboga.
ARIES-2 included 192 patients and compared Volibris 2.5 mg and 5 mg with placebo.
Uuringus ARIES- 2 osales 192 patsienti ja selles võrreldi Volibris' e 2, 5 mg ja 5 mg annuseid platseeboga.
In both studies, Volibris was added to patients’ supportive/ background medication, which could have included a combination of digoxin, anticoagulants, diuretics, oxygen and vasodilators (calcium channel blockers, ACE inhibitors).
Mõlemas uuringus lisati Volibris patsientide baasravile, mis võis sisaldada kombineeritult digoksiini, antikoagulante, diureetikume, hapnikravi ja vasodilataatoreid (kaltsiumikanalite blokaatorid, AKE inhibiitorid).
Patients enrolled had IPAH or PAH associated with connective tissue disease.
Uuringutesse kaasatud patsientidel esines IPAH või sidekoehaigusega seotud PAH.
The majority of patients had WHO functional Class II (38.4%) or Class III (55.0%) symptoms.
Enamikel patsientidel esinesid WHO II (38, 4%) või III funktsionaalse klassi (55, 0%) sümptomid.
Patients with pre-existent hepatic disease (cirrhosis or clinically significantly elevated aminotransferases) and patients using other targeted therapy for PAH (e. g. prostanoids) were excluded.
Uuringutesse ei kaasatud olemasoleva maksahaigusega (tsirroos või kliiniliselt oluline maksaensüümide aktiivsuse suurenemine) ja muud spetsiifilist PAH ravi (nt prostanoide) saavaid patsiente.
In both studies, treatment with Volibris resulted in a significant improvement in 6MWD for each dose of Volibris.
Mõlemas uuringus ilmnes Volibris' ega ravitud patsientidel käimistesti tulemuste oluline paranemine Volibris' e mõlema annuse puhul.
The placebo-adjusted improvement in mean 6MWD at week 12 compared to baseline was 30.6 m (95% CI:
Uuringutes ARIES 1 ja 2 oli 5 mg rühmas keskmise 6MWD platseebo järgi kohandatud paranemine 12. nädalal algväärtusega võrreldes vastavalt 30, 6 m (95% CI:
2.9 to 58.3; p=0.008) and 59.4 m (95% CI:
2, 9... 58, 3; p=0, 008) ja 59, 4 m (95% CI:
29.6 to 89.3; p < 0.001) for the 5 mg group, in ARIES 1 and 2 respectively.
29, 6... 89, 3; p < 0, 001).
The placebo-adjusted improvement in mean 6MWD at week 12 in patients in the 10 mg group in ARIES-1 was 51.4 m (95% CI:
Uuringus ARIES- 1 oli 10 mg rühmas keskmise 6MWD platseebo järgi kohandatud paranemine 12. nädalal 51, 4 m (95% CI:
26.6 to 76.2; p < 0.001).
26, 6... 76, 2; p < 0, 001).
A pre-specified combined analysis of the Phase 3 studies (ARIES-C) was conducted.
Viidi läbi III faasi uuringute eelnevalt kindlaksmääratud kombineeritud analüüs (ARIES- C).
The placebo-adjusted mean improvement in 6MWD was 44.6 m (95% CI:
6MWD platseebo järgi kohandatud keskmine paranemine oli 44, 6 m (95% CI:
24.3 to 64.9; p < 0.001) for the 5 mg dose, and 52.5 m (95% CI:
24, 3... 64, 9; p < 0, 001) 5 mg annuse ja 52, 5 m (95% CI:
28.8 to 76.2; p < 0.001) for the 10 mg dose.
28, 8... 76, 2; p < 0, 001) 10 mg annuse puhul.
In ARIES-2, Volibris (combined dose group) significantly delayed the time to clinical worsening of PAH compared to placebo (p < 0.001), the hazard ratio demonstrated a 80% reduction (95% CI:
Uuringus ARIES- 2 pikenes Volibris' e toimel (kombineeritud annuse rühm) oluliselt aeg PAH kliinilise halvenemiseni platseeboga võrreldes (p < 0, 001); demonstreeriti riskisuhte 80% vähenemist (95% CI:
47% to 92%).
47... 92%).
A statistically significant increase (3.41 ± 6.96) was observed for the combined dose group in the physical functioning scale of the SF-36 Health Survey compared with placebo (-0.20 ± 8.14, p=0.005).
Kombineeritud annuse rühmas täheldati SF- 36 terviseküsimustiku füüsilise aktiivsuse skaalal näitajate statistiliselt olulist suurenemist (3, 41 ± 6, 96) platseeboga võrreldes (- 0, 20 ± 8, 14, p=0, 005).
Treatment with Volibris led to a statistically significant improvement in Borg Dyspnea Index (BDI) at week 12 (placebo-adjusted BDI of -1.1 (95% CI: -1.8 to -0.4; p=0.019; combined dose group)).
Ravi Volibris' ega viis Borgi düspnoe indeksi (BDI) statistiliselt olulise paranemiseni 12. nädalal (platseebo järgi kohandatud BDI - 1, 1 (95% CI: - 1, 8... - 0, 4; p=0, 019; kombineeritud annuse rühm)).
Patients enrolled into ARIES 1 and 2 were eligible to enter a long term open label extension study ARIES E (n=383).
Uuringutesse ARIES 1 ja 2 kaasatud patsiendid olid sobilikud liituma pikaajalise avatud jätku- uuringuga ARIES E (n=383).
The effect of Volibris on the outcome of the disease is unknown.
Volibris' e toime haiguse lõpptulemusele on teadmata.
The observed probability of survival at 1 year for subjects receiving Volibris (combined Volibris dose group) was 95% and at 2 years was 84%.
Volibris' t saanud isikutel (Volibris' e kombineeritud annuse rühm) oli 1- aasta elulemuse tõenäosus 95% ja 2- aasta elulemuse tõenäosus 84%.
In an open label study (AMB222), Volibris was studied in 36 patients to evaluate the incidence of increased serum aminotransferase concentrations in patients who had previously discontinued other ERA therapy due to aminotransferase abnormalities.
9 Avatud uuringus (AMB222) uuriti Volibris' e kasutamist 36 patsiendil, et hinnata seerumi aminotransferaaside aktiivsuse suurenemise esinemissagedust patsientidel, kes olid eelnevalt muu ERA- ravi katkestanud aminotransferaaside kõrvalekallete tõttu.
During a mean of 53 weeks of treatment with Volibris, none of the patients enrolled had a confirmed serum ALT > 3xULN that required permanent discontinuation of treatment.
Keskmiselt 53 nädalat kestnud Volibris- ravi jooksul ei täheldatud ühelgi uuringusse kaasatud patsiendil kinnitatud ALAT aktiivsuse tõusu seerumis > 3xULN, mis vajanuks ravi püsivat lõpetamist.
Fifty percent of patients had increased from 5 mg to 10 mg Volibris during this time.
50% patsientidest suurendati selle aja jooksul Volibris' e annust 5 mg- lt 10 mg- ni.
The cumulative incidence of serum aminotransferase abnormalities > 3xULN in all Phase 2 and 3 studies (including respective open label extensions) was 17 of 483 subjects over a mean exposure duration of 79.5 weeks.
Seerumi aminotransferaaside aktiivsuse suurenemise (> 3xULN) kumulatiivne esinemissagedus kõigis II ja III faasi uuringutes (sh vastavad avatud jätku- uuringud) oli 17/ 483 keskmiselt 79, 5 nädalat kestnud ravi vältel.
This is an event rate of 2.3 events per 100 patient years of exposure for Volibris.
See tähendab 2, 3 juhtu Volibris- ravi 100 patsiendiaasta kohta.
9 An improvement in haemodynamic parameters was observed in patients with PAH after 12 weeks (n=29) in a Phase 2 study (AMB220).
II faasi uuringus (AMB220) täheldati PAH haigetel 12 nädala möödudes (n=29) hemodünaamiliste näitajate paranemist.
Treatment with Volibris resulted in an increase in mean cardiac index, a decrease in mean pulmonary artery pressure, and a decrease in mean pulmonary vascular resistance.
Ravi Volibris' ega viis keskmise südameindeksi suurenemise, kopsuarteri keskmise rõhu languse ja keskmise pulmonaalse vaskulaarse resistentsuse vähenemiseni.
The number of patients who received concomitant Volibris and sildenafil in ARIES-E and AMB222 was 22 patients (5.7%) and 17 patients (47%), respectively.
Patsientide arv, kes said uuringutes ARIES- E ja AMB222 samaaegselt Volibris' t ja sildenafiili, oli vastavalt 22 (5, 7%) ja 17 (47%).
After oral administration, maximum plasma concentrations (Cmax) of ambrisentan typically occur around 1.5 hours post-dose under both fasted and fed conditions.
Suukaudse manustamise järgselt saabub ambrisentaani maksimaalne plasmakontsentratsioon (Cmax) tüüpiliselt umbes 1, 5 tundi pärast ravimi manustamist nii täis kui tühja kõhuga.
The in vitro plasma protein binding of ambrisentan was, on average, 98.8% and independent of concentration over the range of 0.2 – 20 microgram/ ml.
Ambrisentaani seonduvus plasmavalkudega in vitro oli keskmiselt 98, 8% ning ei sõltunud kontsentratsioonist vahemikus 0, 2... 20 mikrogrammi/ ml.
Ambrisentan is primarily bound to albumin (96.5%) and to a lesser extent to alpha1-acid glycoprotein.
Ambrisentaan seondub peamiselt albumiiniga (96, 5%) ning vähemal määral alfa1- happelise glükoproteiiniga.
The distribution of ambrisentan into red blood cells is low, with a mean blood: plasma ratio of 0.57 and 0.61 in males and females, respectively.
Ambrisentaani jaotumine erütrotsüütidesse on vähene; keskmine vere: plasma suhe on 0, 57 ja 0, 61 vastavalt meestel ja naistel.
Ambrisentan is a non-sulphonamide (proprionic acid) ERA.
Ambrisentaan on mitte- sulfoonamiid (propioonhape) ERA.
Ambrisentan is glucuronidated via several UGT isoenzymes (UGT1A9S, UGT2B7S and UGT1A3S) to form ambrisentan glucuronide (13%).
10 Ambrisentaani glükuronidatsioon toimub mitme UGT isoensüümi (UGT1A9S, UGT2B7S ja UGT1A3S) kaudu ning moodustub ambrisentaanglükuroniid (13%).
Ambrisentan also undergoes oxidative metabolism mainly by CYP3A4 and to a lesser extent by CYP3A5 and CYP2C19 to form 4-hydroxymethyl ambrisentan (21%) which is further glucuronidated to 4-hydroxymethyl ambrisentan glucuronide (5%).
Ambrisentaan läbib ka oksüdatiivse metabolismi peamiselt CYP3A4 ning vähemal määral CYP3A5 ja CYP2C19 vahendusel ning moodustub 4- hüdroksümetüülambrisentaan (21%), mis glükuroniseerub edasi 4- hüdroksümetüülambrisentaani glükuroniidiks (5%).
The binding affinity of 4-hydroxymethyl ambrisentan for the human endothelin receptor is 65-fold less than ambrisentan.
4- hüdroksümetüülambrisentaani afiinsus inimese endoteliini retseptori suhtes on 65 korda väiksem kui ambrisentaanil.
In vitro data have shown that at therapeutic concentrations, ambrisentan does not inhibit UGT1A1, UGT1A6, UGT1A9, UGT2B7 or cytochrome P450 enzymes 1A2, 2A6, 2B6, 2C8, 2C9, 2C19, 2D6, 2E1 and 3A4.
In vitro andmed näitavad, et terapeutilistes kontsentratsioonides ei inhibeeri ambrisentaan UGT1A1, UGT1A6, UGT1A9, UGT2B7 või tsütokroom P450 ensüüme 1A2, 2A6, 2B6, 2C8, 2C9, 2C19, 2D6, 2E1 ja 3A4.
Additional in vitro studies showed that ambrisentan does not inhibit NTCP, OATP or BSEP.
Täiendavad in vitro uuringud näitavad, et ambrisentaan ei inhibeeri NTCP, OATP või BSEP.
Furthermore, ambrisentan does not induce MRP2, Pgp or BSEP.
Peale selle ei indutseeri ambrisentaan MRP2, Pgp või BSEP.
10 The effects of steady-state ambrisentan (10 mg once daily) on the pharmacokinetics and pharmacodynamics of a single dose of warfarin (25 mg), as measured by PT and INR, were investigated in 20 healthy volunteers.
20 tervel vabatahtlikul uuriti püsikontsentratsiooni faasis ambrisentaani (10 mg üks kord päevas) toimet varfariini ühekordse annuse (25 mg) farmakokineetikale ja farmakodünaamikale, mida mõõdeti PT ja INR järgi.
Similarly, co-administration with warfarin did not affect the pharmacokinetics of ambrisentan (see section 4.5).
Sarnaselt ei mõjutanud varfariini samaaegne manustamine ambrisentaani farmakokineetikat (vt lõik 4. 5).
This slight increase in sildenafil Cmax is not considered clinically relevant (see section 4.5).
Sildenafiili Cmax vähest suurenemist ei loeta kliiniliselt oluliseks (vt lõik 4. 5).
Similarly, co-administration with tadalafil did not affect the pharmacokinetics of ambrisentan (see section 4.5).
Sarnaselt ei mõjutanud tadalafiili samaaegne manustamine ambrisentaani farmakokineetikat (vt lõik 4. 5).
Exposures of ambrisentan as measured by AUC(0-inf) and Cmax were increased by 35% and 20%, respectively.
Ambrisentaani ekspositsioon, mõõdetuna AUC( 0- inf) ja Cmax järgi, suurenes vastavalt 35% ja 20%.
This change in exposure is unlikely to be of any clinical relevance and therefore Volibris may be co-administered with ketoconazole.
See ekspositsiooni muutus ei ole tõenäoliselt kliiniliselt oluline ning seetõttu võib Volibris' t manustada koos ketokonasooliga.
Multiple doses of ambrisentan resulted in slight increases in digoxin AUC0-last and trough concentrations, and a 29% increase in digoxin Cmax.
Ambrisentaani korduvate annuste manustamine viis digoksiini AUC0- last ja minimaalse kontsentratsiooni vähese suurenemiseni ja digoksiini Cmax suurenemiseni 29% võrra.
The increase in digoxin exposure observed in the presence of multiple doses of ambrisentan was not considered clinically relevant, and no dose adjustment of digoxin is warranted (see section 4.5).
Ambrisentaani korduvate annuste puhul täheldatud digoksiini ekspositsiooni suurenemist ei loetud kliiniliselt oluliseks ning digoksiini annust ei ole vaja muuta (vt lõik 4. 5).
The effects of 12 days dosing with ambrisentan (10 mg once daily) on the pharmacokinetics of a single dose of oral contraceptive containing ethinyl estradiol (35 μ g) and norethindrone (1 mg) were studied in healthy female volunteers.
Tervetel vabatahtlikel naistel uuriti 12 päeva jooksul manustatud ambrisentaani (10 mg üks kord päevas) toimet etinüülöstradiooli (35 μg) ja noretindrooni (1 mg) sisaldava suukaudse kontratseptiivi ühekordse annuse farmakokineetikale.
The Cmax and AUC(0 –∞) were slightly decreased for ethinyl estradiol (8% and 4%, respectively), and slightly increased for norethindrone (13% and 14%, respectively).
Cmax ja AUC( 0– ∞) vähenesid veidi etinüülöstradiooli (vastavalt 8% ja 4%) ning suurenesid veidi noretindrooni puhul (vastavalt 13% ja 14%).
These changes in exposure to ethinyl estradiol or norethindrone were small and are unlikely to be clinically significant (see section 4.5).
Need etinüülöstradiooli või noretindrooni ekspositsiooni muutused olid väikesed ning ei ole suure tõenäosusega kliiniliselt olulised (vt lõik 4. 5).
Ambrisentan and its metabolites are eliminated primarily in the bile following hepatic and/ or extra-hepatic metabolism.
11 Ambrisentaan ja tema metaboliidid erituvad peamiselt sapiga pärast maksas ja/ või väljaspool maksa toimunud metabolismi.
Approximately 22% of the administered dose is recovered in the urine following oral administration with 3.3% being unchanged ambrisentan.
Pärast suukaudset manustamist eritub umbes 22% manustatud annusest uriiniga, millest muutumatul kujul ambrisentaan moodustab 3, 3%.
Plasma elimination half-life in humans ranges from 13.6 to 16.5 hours.
Inimestel jääb plasma eliminatsiooni poolväärtusaeg vahemikku 13, 6... 16, 5 tundi.
Based on the results of a population pharmacokinetic analysis in healthy volunteers and patients with PAH, the pharmacokinetics of ambrisentan were not significantly influenced by gender or age (see section 4.2).
Tervete vabatahtlike ja PAH haigete populatsiooni farmakokineetilise analüüsi tulemuste põhjal puudus vanusel või sool oluline mõju ambrisentaani farmakokineetikale (vt lõik 4. 2).
11 Ambrisentan does not undergo significant renal metabolism or renal clearance (excretion).
Ambrisentaan ei metaboliseeru olulisel määral neerudes ega eritu neerude kaudu.
The magnitude of the decrease in oral clearance is modest (20-40%) in patients with moderate renal impairment and therefore is unlikely to be of any clinical relevance.
Mõõduka neerukahjustusega patsientidel on oraalse kliirensi vähenemine mõõdukas (20... 40%) ning seetõttu puudub sellel tõenäoliselt kliiniline tähtsus.
However, caution should be used in patients with severe renal impairment (see section 4.2).
Kuid raske neerukahjustusega patsientide puhul peab olema ettevaatlik (vt lõik 4. 2).
The main routes of metabolism of ambrisentan are glucuronidation and oxidation with subsequent elimination in the bile and therefore hepatic impairment would be expected to increase exposure (Cmax and AUC) of ambrisentan.
Ambrisentaani metabolism toimub peamiselt glükuronidatsiooni ja oksüdatsiooni teel, millele järgneb eritumine sapiga ning seetõttu on maksakahjustuse korral oodata ambrisentaani ekspositsiooni (Cmax ja AUC) suurenemist.
However, the magnitude of effect of bilirubin is modest (compared to the typical patient with a bilirubin of 0.6 mg/ dl, a patient with an elevated bilirubin of 4.5 mg/ dl would have approximately 30% lower oral clearance of ambrisentan).
Kuid bilirubiini toime on mõõdukas (võrreldes tüüpilise patsiendiga, kelle bilirubiinisisaldus on 0, 6 mg/ dl, on suurenenud bilirubiinisisaldusega (4, 5 mg/ dl) patsiendil ligikaudu 30% väiksem ambrisentaani oraalne kliirens).
The pharmacokinetics of ambrisentan in patients with severe hepatic impairment (with or without cirrhosis) has not been studied.
Raske maksakahjustusega (tsirroosiga või ilma) patsientidel ei ole ambrisentaani farmakokineetikat uuritud.
Therefore Volibris should not be initiated in patients with severe hepatic impairment or clinically significant elevated hepatic aminotransferases (> 3xULN) (see sections 4.3 and 4.4).
Seetõttu ei tohi Volibris- ravi alustada raske maksakahjustuse või kliiniliselt olulise maksa aminotransferaaside aktiivsuse suurenemisega (> 3xULN) patsientidel (vt lõigud 4. 3 ja 4. 4).
Due to the class primary pharmacologic effect, a large single dose of ambrisentan (i. e. an overdose) could lower arterial pressure and have the potential for causing hypotension and symptoms related to vasodilation.
Ravimrühmale iseloomuliku esmase farmakoloogilise toime tõttu võib ambrisentaani suur ühekordne annus (st üleannustamine) alandada arteriaalset rõhku ning põhjustada hüpotensiooni ja vasodilatatsiooniga seotud sümptomeid.
In dogs, slight inflammatory responses were observed following chronic high dose administration of ambrisentan at exposures greater than 20– fold that observed in patients.
Koertel täheldati ambrisentaani suurte annuste pikaajalise manustamise järgselt (ekspositsioon üle 20 korra suurem kui patsientidel) vähest põletikulist reaktsiooni.
Nasal bone hyperplasia of the ethmoid turbinates has been observed in the nasal cavity of rats treated with ambrisentan, at exposure levels 3-fold the clinical AUC.
Ninaluu hüperplaasiat on täheldatud rottidel, kellel saavutatud ambrisentaani ekspositsiooni väärtused olid 3 korda suuremad kliinilisest AUC- st.
There were no treatment-related increases in the incidence of tumours in 2 year oral studies in rats and mice.
2- aastase kestusega suukaudse manustamise uuringutes rottidel ja hiirtel ei esinenud kasvajate esinemissageduse raviga seotud suurenemist.
Testicular tubular atrophy, which was occasionally associated with aspermia, was observed in oral repeat dose toxicity and fertility studies with male rats and mice without safety margin.
12 Seemnetorukeste atroofiat, mis oli mõnikord seotud aspermiaga, täheldati suukaudsete korduvate annuste toksilisuse ja fertiilsuse uuringutes isastel rottidel ja hiirtel ilma ohutuse piirväärtusteta.
However no testicular changes were observed in dog studies of up to 39 weeks duration at an exposure 35– fold that seen in humans based on AUC.
Samas ei täheldatud munandite muutusi kuni 39- nädalase kestusega uuringutes koertel, kus ravimi ekspositsioon oli AUC põhjal 35 korda suurem kui inimestel.
12 Ambrisentan has been shown to be teratogenic in rats and rabbits.
Rottidel ja küülikutel on ambrisentaan olnud teratogeenne.
Abnormalities of the lower jaw, tongue, and/ or palate were seen at all doses tested.
Kõigi uuritud annuste puhul täheldati alalõualuu, keele ja/ või suulae muutusi.