natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The most common serious adverse reactions (> 2%) noted from the pivotal study (AZA PH GL 2003 CL 001) and also reported in the supporting studies (CALGB 9221 and CALGB 8921) included febrile neutropenia (8.0%) and anaemia (2.3%).
Otsustava tähtsusega uuringus (AZA PH GL 2003 CL 001) kõige sagedamini esinenud tõsised kõrvaltoimed (> 2%), mida esines ka toetavates uuringutes (CALGB 9221 and CALGB 8921), olid febriilne neutropeenia (8, 0%) ja aneemia (2, 3%).
Other less frequently reported serious adverse reactions (< 2%) included neutropenic sepsis, pneumonia, thrombocytopenia and haemorrhagic events (e. g. cerebral haemorrhage).
Muud harvemini esinenud tõsised kõrvaltoimed (< 2%) olid neutropeeniline sepsis, kopsupõletik, trombotsütopeenia ja hemorraagilised nähud (nt ajuverejooks).
The table below contains the adverse reactions for which a causal relationship with azacitidine treatment could reasonably be established.
Järgmises tabelis on esitatud kõrvaltoimed, mille põhjuslikku seost asatsitidiini kasutamisega oli võimalik piisavalt kindlaks määrata.
Frequencies given are based on the observations during the pivotal clinical study or two supporting clinical studies.
Esitatud sagedused põhinevad otsustava tähtsusega kliinilise uuringu või kahe toetava kliinilise uuringu tulemustel.
Frequencies are defined as: very common (≥ 1/ 10), common (≥ 1/ 100 to < 1/ 10); uncommon (≥ 1/ 1,000 to < 1/ 100); rare (≥ 1/ 10,000 to < 1/ 1,000); very rare (< 1/ 10,000); not known (cannot be estimated from the available data).
Sagedus on määratletud järgmiselt: väga sage (≥ 1/ 10), sage (≥ 1/ 100 kuni < 1/ 10), aeg- ajalt (≥ 1/ 1000 kuni < 1/ 100), harv (≥ 1/ 10000 kuni < 1/ 1000), väga harv (< 1/ 10000), teadmata (ei saa hinnata olemasolevate andmete alusel).
pneumonia, nasopharyngitis
kopsupõletik, nasofarüngiit
neutropenic sepsis, upper respiratory tract infection, urinary tract infection, sinusitis, pharyngitis, rhinitis, herpes simplex
neutropeeniline sepsis, ülemiste hingamisteede infektsioon, kuseteede infektsioon, sinusiit, farüngiit, riniit, lihtherpes
febrile neutropenia, neutropenia, leukopenia, thrombocytopenia, anaemia
febriilne neutropeenia, neutropeenia, leukopeenia, trombotsütopeenia, aneemia
bone marrow failure, pancytopenia
luuüdi puudulikkus, pantsütopeenia
hypersensitivity reactions
ülitundlikkusreakt - sioonid
confusional state, anxiety, insomnia
segasus, ärevus, unetus
Nervous system disorders Eye disorders
Närvisüsteemi häired Silma kahjustused Vaskulaarsed häired
intracranial haemorrhage, lethargy eye haemorrhage, conjunctival haemorrhage
koljusisene verejooks, letargia silmaverejooks, sidekesta verejooks hüpertensioon, hüpotensioon, hematoom
hypertension, hypotension, haematoma
pingutusdüspnoe, neelu - ja kõrivalu
dyspnoea
Naha ja nahaaluskoe kahjustused
dyspnoea exertional, pharyngolaryngeal pain
purpur, alopeetsia, erüteem, makulaarne lööve
6 System Organ Class
6 Organsüsteem
petechiae, pruritus, rash, ecchymosis
Lihas- skeleti ja sidekoe kahjustused
myalgia, musculoskeletal pain
müalgia, lihas- skeleti valu
haematuria
hematuuria
fatigue, pyrexia, chest pain, injection site erythema, injection site pain, injection site reaction (unspecified)
väsimus, püreksia, valu rindkeres, erüteem süstekohal, valu süstekohal, (täpsustamata) reaktsioon süstekohal
injection site: bruising, haematoma, induration, rash, pruritus, inflammation, discoloration, nodule and haemorrhage. malaise
süstekohal: verevalum, hematoom, kõvenemine, lööve, sügelus, põletik, värvimuutus, sõlm ja verejooks halb enesetunne kehakaalu langus
Haematologic adverse reactions The most commonly reported adverse reactions associated with azacitidine treatment were haematological including thrombocytopenia, neutropenia and leukopenia, and were usually Grade 3 or 4.
Hematoloogilised kõrvaltoimed Ravi ajal asatsitidiiniga kõige sagedamini esinenud kõrvaltoimed olid hematoloogilised, sealhulgas trombotsütopeenia, neutropeenia ja leukopeenia, tavaliselt 3. või 4. aste.
There is a greater risk of these events occurring during the first 2 cycles, after which they occur with less frequency in patients with restoration of haematological function.
Nende nähtude tekkimise oht on kõige suurem kahe esimese tsükli jooksul ning hiljem esineb neid taastunud hematoloogilise funktsiooniga patsientidel harvemini.
G-CSF) for neutropenia and transfusions for anaemia or thromobocytopenia as required.
Enamik hematoloogilistest kõrvaltoimetest kadus täieliku verepildi jälgimise ja asatsitidiini manustamise edasilükkamisega järgmises tsüklis, ennetavate antibiootikumide ja/ või kasvufaktori (nt G- CSF) kasutamisega neutropeenia korral ja vereülekannete kasutamisega aneemia või tromobotsütopeenia korral vastavalt vajadusele.
Infections Myelosupression may lead to neutropenia and an increased risk of infection.
Infektsioonid Müelosupressioon võib kutsuda esile neutropeenia ja suurendada infektsiooniohtu.
Serious adverse reactions such as neutropenic sepsis (0.8%) and pneumonia (2.5%) were reported in patients receiving azacitidine.
Asatsitidiini saavatel patsientidel esines tõsiseid kõrvaltoimeid, näiteks neutropeenilist sepsist (0, 8%) ja kopsupõletikku (2, 5%).
G-CSF) for neutropenia.
Infektsioonide ravimiseks võib kasutada infektsioonivastaseid ravimeid ning lisaks kasvufaktorit (nt G- CSF) neutropeenia raviks.
Bleeding Bleeding may occur with patients receiving azacitidine.
Veritsemine Asatsitidiini saavatel patsientidel võib esineda veritsemist.
Serious adverse reactions such as gastrointestinal haemorrhage (0.8%) and intracranial haemorrhage (0.5%) have been reported.
On esinenud tõsiseid kõrvaltoimeid, näiteks seedetrakti verejooksu (0, 8%) ja koljusisest verejooksu (0, 5%).
Patients should be monitored for signs and symptoms of bleeding, particularly those with pre-existing or treatment-related thrombocytopenia.
Patsiente tuleb jälgida veritsemisnähtude ja - sümptomite suhtes, eriti kui neil on olemasolev või seoses raviga tekkinud trombotsütopeenia.
Hypersensitivity Serious hypersensitivity reactions (0.25%) have been reported in patients receiving azacitidine.
Ülitundlikkus Asatsitidiini saavatel patsientidel on esinenud tõsiseid ülitundlikkusreaktsioone (0, 25%).
In case of an anaphylactic-like reaction, treatment with azacitidine should be immediately discontinued and appropriate symptomatic treatment initiated.
Anafülaksialaadse reaktsiooni korral tuleb ravi asatsitidiiniga kohe katkestada ja alustada vastavat sümptomaatilist ravi.
Skin and subcutaneous tissue adverse reactions The majority of skin and subcutaneous adverse reactions were associated with the injection site.
Naha ja nahaaluskoega seotud kõrvaltoimed Enamik naha ja nahaaluskoega seotud kõrvaltoimetest tekkis süstekohal.
The majority of adverse reactions occurred during the first
Otsustava tähtsusega uuringus ei olnud mitte ühegi sellise kõrvaltoime tõttu vaja asatsitidiini kasutamist ajutiselt ega alatiseks lõpetada ega asatsitidiini annust vähendada.
7 2 cycles and tended to decrease with subsequent cycles.
Enamik kõrvaltoimetest tekkis 2 esimese tsükli jooksul ja need tavaliselt järgmiste tsüklite ajal vähenesid.
Subcutaneous adverse reactions such as injection site rash/ inflammation/ pruritus, rash, erythema and skin lesion may require management with concomitant medicinal products, such as antihistamines, corticosteroids and non-steroidal anti- inflammatory drugs (NSAIDs).
Nahaaluskoes tekkivad kõrvaltoimed, näiteks lööve/ põletik/ sügelus, lööve, erüteem ja nahakahjustus võivad vajada samaaegset ravi teiste ravimitega, näiteks antihistamiinide, kortikosteroidide ja mittesteroidsete põletikuvastaste ainetega (MSPVA).
Gastrointestinal adverse reactions The most commonly reported gastrointestinal adverse reactions associated with azacitidine treatment included constipation, diarrhoea, nausea and vomiting.
Seedetraktiga seotud kõrvaltoimed Seoses asatsitidiini kasutamisega kõige sagedamini esinenud seedetraktiga seotud kõrvaltoimed olid kõhukinnisus, diarröa, iiveldus ja oksendamine.
These adverse reactions were managed symptomatically with anti-emetics for nausea and vomiting; antidiarrhoeals for diarrhoea, and laxatives and/ or stool softeners for constipation.
Neid kõrvaltoimeid raviti sümptomaatiliselt, kasutades iivelduse ja oksendamise korral antiemeetikume, diarröa korral kõhulahtisusevastaseid ravimeid ning kõhukinnisuse korral lahtisteid ja/ või rooja pehmendavaid aineid.
A patient experienced diarrhoea, nausea, and vomiting after receiving a single intravenous dose of approximately 290 mg/ m2, almost 4 times the recommended starting dose.
Patsiendil tekkis diarröa, iiveldus ja oksendamine pärast ühekordse intravenoosse annuse (ligikaudu 290 mg/ m2) saamist, mis oli soovituslikust algannusest peaaegu 4 korda suurem.
In the event of overdose, the patient should be monitored with appropriate blood counts and should receive supportive treatment, as necessary.
Üleannustamise korral tuleb patsienti hoolikalt jälgida vastavate täieliku verepildi uuringutega ning anda vajaduse korral toetavat ravi.
Antineoplastic agent, Pyrimidine analogues; ATC code:
Farmakoterapeutiline grupp: antineoplastiline aine, pürimidiini analoogid; ATC- kood:
Mechanism of action Azacitidine is believed to exert its antineoplastic effects by multiple mechanisms including cytotoxicity on abnormal haematopoietic cells in the bone marrow and hypomethylation of DNA.
Toimemehhanism Asatsitidiini antineoplastiline toime arvatakse seisnevat mitmes mehhanismis, sealhulgas tsütotoksilises toimes luuüdis asuvatele ebanormaalsetele vereloomerakkudele ja DNA hüpometülatsioonis.
The cytotoxic effects of azacitidine may result from multiple mechanisms, including inhibition of DNA, RNA and protein synthesis, incorporation into RNA and DNA, and activation of DNA damage pathways.
Asatsitidiini tsütotoksiline toime võib tuleneda mitmest mehhanismist, sealhulgas DNA, RNA ja valgusünteesi pärssimisest, selle sisenemisest RNAsse ja DNAsse ning DNA kahjustamise teede aktiveerimisest.
Non-proliferating cells are relatively insensitive to azacitidine.
Mittepaljunevad rakud on asatsitidiini suhtes suhteliselt mittetundlikud.
Incorporation of azacitidine into DNA results in the inactivation of DNA methyltransferases, leading to hypomethylation of DNA.
Asatsitidiini DNAsse sisenemise tulemusena DNA metüültransferaasid inaktiveeruvad ning toimub sellest tulenev DNA hüpometülatsioon.
DNA hypomethylation of aberrantly methylated genes involved in normal cell cycle regulation, differentiation and death pathways may result in gene re-expression and restoration of cancer- suppressing functions to cancer cells.
Rakutsükli normaalses regulatsioonis osalevate hälbivalt metüülitud geenide DNA hüpometülatsiooni, diferentseerumise ja hävimise teed võivad viia geenide uuesti ekspresseerumise ja vähirakkude vähki supresseerivate funktsioonide taastumiseni.
The relative importance of DNA hypomethylation versus cytotoxicity or other activities of azacitidine to clinical outcomes has not been established.
DNA hüpometülatsiooni suhtelist tähtsust kliinilistele tulemustele võrreldes asatsitidiini tsütotoksilisuse või muud liiki aktiivsusega ei ole kindlaks määratud.
Clinical efficacy and safety The efficacy and safety of Vidaza were studied in an international, multicenter, controlled, open-label, randomised, parallel-group, Phase 3 comparative study (AZA PH GL 2003 CL 001) in patients with: intermediate-2 and high-risk MDS according to the International Prognostic Scoring System (IPSS), refractory anaemia with excess blasts (RAEB), refractory anaemia with excess blasts in transformation (RAEB-T) and modified chronic myelomonocytic leukaemia (mCMML) according to the French American British (FAB) classification system.
Kliiniline efektiivsus ja ohutus Vidaza efektiivsust ja ohutust uuriti rahvusvahelise mitmekeskuselise kontrollitud, avatud, randomiseeritud, paralleelrühmaga III faasi võrdleva uuringuga (AZA PH GL 2003 CL 001) järgmiste seisunditega patsientidel: keskmise- 2 ja kõrge riskiga MDS vastavalt rahvusvahelisele prognostilise skoori süsteemile (IPSS), refraktoorne aneemia blastide ülemäärase arvuga (RAEB), transformeeruv refraktoorne aneemia blastide ülemäärase arvuga (RAEB- T) ja modifitseerunud krooniline müelomonotsüütleukeemia (mCMML) vastavalt FAB (prantsuse- ameerika- briti) klassifikatsioonile.
RAEB-T patients (21-30% blasts) are now considered to be AML patients under the current WHO classification system.
RAEB- T- ga patsiente (21... 30% blaste) loetakse nüüd WHO kehtiva klassifikatsiooni kohaselt ägeda müeloidse leukeemiaga (AML) patsientideks.
As part of the inclusion criteria, patients were required to have an Eastern Cooperative Oncology Group (ECOG) performance status of 0-2.
Üheks sisselülitamiskriteeriumiks oli patsiendi üldseisund 0... 2 Ida onkoloogiaalase koostöörühma (Eastern Cooperative Oncology Group, ECOG) süsteemi järgi.
Patients with secondary MDS were excluded from the study.
Teisese MDS- iga patsiendid jäeti uuringust välja.
Vidaza was administered at a subcutaneous dose of 75 mg/ m2 daily for 7 days, followed by a rest period of 21 days (28-day treatment cycle) for a median of 9 cycles
Vidazat manustati subkutaanse annusena 75 mg/ m2 päevas 7 päeva jooksul, millele järgnes 21- päevane vaheaeg (28- päevane ravitsükkel), mediaanselt 9 tsüklit (vahemik = 1... 39) ja keskmiselt 10, 2 tsüklit.
Within the Intent to Treat population (ITT), the median age was 69 years (range 38 to 88 years).
Ravikavatsusliku populatsiooni (ITT) mediaanne vanus oli 69 aastat (vahemik 38... 88 aastat).
In the ITT analysis of 358 patients (179 azacitidine and 179 CCR), Vidaza treatment was associated with a median survival of 24.46 months versus 15.02 months for those receiving CCR treatment, a difference of 9.4 months, with a stratified log-rank p-value of 0.0001.
ITT analüüsi tulemuste kohaselt 358 patsiendi kohta (179 asatsitidiin ja 179 traditsiooniline raviskeem) oli Vidazaga ravitud patsientide mediaanne elulemus 24, 46 kuud ja traditsioonilist ravi saanud patsientide elulemus 15, 02 kuud, seega oli vahe 9, 4 kuud ja stratifitseeritud logaritmilise astaktesti p- väärtus 0, 0001.
The hazard ratio for the treatment effect was 0.58 (95% CI:
Selle raviefekti riskisuhe oli 0, 58 (95% usaldusvahemik:
0.43, 0.77).
0, 43; 0, 77).
The two-year survival rates were 50.8% in patients receiving azacitidine versus 26.2% in patients receiving CCR (p < 0.0001).
Elulemus kahe aasta möödumisel oli asatsitidiini kasutanud patsientidel 50, 8%, võrreldes 26, 2% - ga traditsioonilise raviskeemi korral (p < 0, 0001).
Log-Rank p = 0.0001 HR = 0.58 [95% CI:
8 Logaritmilise astaktesti p = 0, 0001 HR 0, 58 [95% CI:
0.43-0.77] Deaths:
0, 43– 0, 77] Surmajuhtumite arv:
AZA = 82, CCR = 113 Proportion Surviving
ASA = 82, CCR = 113 Elulemuse protsent
Time (months) from Randomization # at risk
Randomiseerimisest möödunud aeg (kuudes) Riskiga patsientide arv
KEY:
Lühendid:
AZA = azacitidine; CCR = conventional care regimens; CI = confidence interval; HR = hazard ratio
ASA = asatsitidiin; CCR = traditsiooniline raviskeem (conventional care regimens); HR = riskisuhe (hazard ratio).
The survival benefits of Vidaza were consistent regardless of the CCR treatment option (BSC alone, low-dose cytarabine plus BSC or standard induction chemotherapy plus BSC) utilised in the control arm.
Vidaza kasulikkus elulemuse parandamisel püsis olenemata kontrollrühmas kasutatud traditsioonilisest raviskeemist (ainult parim toetav ravi, tsütarabiin väikeses annuses lisaks parimale toetavale ravile või standardne sissejuhatav keemiaravi lisaks parimale toetavale ravile).
When IPSS cytogenetic subgroups were analysed, similar findings in terms of median overall survival were observed in all groups (good, intermediate, poor cytogenetics, including monosomy 7).
IPSS tsütogeneetiliste alarühmade analüüsimisel olid mediaanse üldise elulemuse näitajad kõikides rühmades sarnased (hea, keskmine või halb tsütogeneetika, sealhulgas monosoomia 7).
On analyses of age subgroups, an increase in median overall survival was observed for all groups (< 65 years, ≥ 65 years and ≥ 75 years).
Vanuse järgi moodustatud alarühmade analüüsimisel suurenes kõikides rühmades mediaanne üldine elulemus (< 65 aastat, ≥ 65 aastat ja ≥ 75 aastat).
Vidaza treatment was associated with a median time to death or transformation to AML of 13.0 months versus 7.6 months for those receiving CCR treatment, an improvement of 5.4 months with a stratified log-rank p-value of 0.0025.
Ravi korral Vidazaga oli mediaanne aeg surmani või ägedaks müeloidseks leukeemiaks transformeerumiseni 13, 0 kuud ja traditsioonilise raviskeemi korral 7, 6 kuud, mis tähendas pikenemist 5, 4 kuu võrra, stratifitseeritud logaritmilise astaktesti p- väärtus oli 0, 0025.
Vidaza treatment was also associated with a reduction in cytopenias, and their related symptoms.
Ravi ajal Vidazaga vähenesid ka tsütopeeniad ja nendega seotud sümptomid.
Vidaza treatment led to a reduced need for red blood cell (RBC) and platelet transfusions.
Ravi Vidazaga vähendas punaliblede ja trombotsüütide ülekannete vajadust.
Of the patients in the azacitidine group who were RBC transfusion dependent at baseline, 45.0% of these patients became RBC transfusion independent during the treatment period, compared with 11.4% of the patients in the combined CCR groups (a statistically significant (p < 0.0001) difference of 33.6% (95% CI:
Asatsitidiini rühma patsientidest, kes sõltusid ravi algul punaliblede ülekannetest, muutus 45, 0% punaliblede ülekannetest sõltumatuteks, võrreldes 11, 4% - ga traditsiooniliste raviskeemidega patsientidest (statistiliselt oluline (p < 0, 0001) vahe 33, 6% (95% usaldusvahemik:
22.4, 44.6).
22, 4; 44, 6)).
In patients who were RBC transfusion dependent at baseline and became independent, the median duration of RBC transfusion independence was 13 months in the azacitidine group.
Patsientidel, kes ravi algul sõltusid punaliblede ülekannetest ja muutusid neist sõltumatuteks, oli asatsitidiini rühmas punalibledest sõltumatuse mediaanne kestus 13 kuud.
9 Response was assessed by the investigator or by the Independent Review Committee (IRC).
Ravivastust hindas uuringuarst või sõltumatu kontrollkomitee.
Overall response (complete remission [CR] + partial remission [PR]) as determined by the investigator was 29% in the azacitidine group and 12% in the combined CCR group (p = 0.0001).
Üldise ravivastuse (täielik ravivastus + osaline ravivastus) sagedus oli uuringuarsti poolt määratuna asatsitidiini rühmas 29% ja traditsiooniliste raviskeemidega rühmas kokku 12% (p = 0, 0001).
Overall response (CR + PR) as determined by the IRC in AZA PH GL 2003 CL 001 was 7% (12/ 179) in the azacitidine group compared with 1% (2/ 179) in the combined CCR group (p = 0.0113).
Üldise ravivastuse (täielik ravivastus + osaline ravivastus) sagedus oli uuringus AZA PH GL 2003 CL 001 sõltumatu kontrollkomitee poolt määratuna asatsitidiini rühmas 7% (12/ 179) ja traditsiooniliste raviskeemidega rühmas kokku 1% (2/ 179) (p = 0, 0113).
The differences between the IRC and investigator assessments of response were a consequence of the International Working Group (IWG) criteria requiring improvement in peripheral blood counts and maintenance of these improvements for a minimum of 56 days.
Elulemus paranes ka
A survival benefit was also demonstrated in patients that had not achieved a complete/ partial response following azacitidine treatment.
9 patsientidel, kellel ei olnud pärast asatsitidiiniga ravi saavutatud täielikku või üldist ravivastust.
Haematological improvement (major or minor) as determined by the IRC was achieved in 49% of patients receiving azacitidine compared with 29% of patients treated with combined CCR (p < 0.0001).
Hematoloogiline paranemine (suuremal või vähemal määral) saavutati sõltumatu kontrollkomitee hinnangul 49% - l asatsitidiini saanud patsientidest, võrreldes 29% - ga patsientidest, keda raviti traditsiooniliste raviskeemidega (p < 0, 0001).
In patients with one or more cytogenetic abnormalities at baseline, the percentage of patients with a major cytogenetic response was similar in the azacitidine and combined CCR groups.
5. 2 Farmakokineetilised omadused
The pharmacokinetics of azacitidine were studied following single 75 mg/ m2 doses given by subcutaneous and intravenous administration.
Asatsitidiini farmakokineetikat uuriti pärast ühekordse 75 mg/ m2 subkutaanse ja intravenoosse annuse manustamist.
Absorption Azacitidine was rapidly absorbed after subcutaneous administration with peak plasma azacitidine concentrations of 750 ± 403 ng/ ml occurring at 0.5 h (the first sampling point) after dosing.
Imendumine Asatsitidiin imendus pärast subkutaanset manustamist kiiresti ning asatsitidiini maksimaalsed kontsentratsioonid vereplasmas 750 ± 403 ng/ ml saavutati 0, 5 tundi (esimese proovivõtmise aeg) pärast annustamist.
The absolute bioavailability of azacitidine after subcutaneous relative to intravenous administration was approximately 89% based on area under the curve (AUC).
Asatsitidiini absoluutne biosaadavus pärast subkutaanset manustamist, võrreldes intravenoosse manustamisega, oli kõveraaluse pindala (AUC) põhjal ligikaudu 89%.
Distribution Following intravenous administration, the mean volume of distribution was 76 ± 26 l, and systemic clearance was 147 ± 47 l/ h.
Jaotumine Pärast intravenoosset manustamist oli keskmine jaotusmaht 76 ± 26 l ja süsteemne kliirens 147 ± 47 l/ h.
Metabolism Based on in vitro data, azacitidine metabolism does not appear to be mediated by cytochrome P450 isoenzymes (CYPs), UDP-glucuronosyltransferases (UGTs), sulfotransferases (SULTs), and glutathione transferases (GSTs).
Metabolism In vitro andmete põhjal näib, et tsütokroom P450 isoensüümid (CYP), UDP- glükuronüültransferaasid (UGT), sulfotransferaasid (SULT) ja glutatioontransferaasid (GST) asatsitidiini metabolismi ei vahenda.
Metabolism of azacitidine is by spontaneous hydrolysis and by deamination mediated by cytidine deaminase.
Asatsitidiini metabolism toimub spontaanse hüdrolüüsi teel ja deaminatsiooni teel tsütidiin- deaminaasi vahendusel.
In human liver S9 fractions, formation of metabolites was independent of NADPH implying any metabolism would be catalysed by cytosolic enzymes.
Inimese maksa S9 fraktsioonides toimus metaboliitide moodustumine NADPH- st sõltumatult, mis näitab, et metabolismi katalüüsivad tsütosoolsed ensüümid.
In vitro studies of azacitidine with cultured human hepatocytes indicate that at concentrations of 1.0 µM to 100 µM (i. e. up to approximately 30-fold higher than clinically achievable concentrations), azacitidine does not induce cytochrome P450 isoenzymes (CYP) 1A2, 2C19, or 3A4 or 3A5.
Asatsitidiini in vitro uuringud inimese hepatotsüütide kultuuridega näitavad, et asatsitidiin ei indutseeri kontsentratsioonil 1, 0 kuni 100 µM (s. t. kliiniliselt saavutatavatest kontsentratsioonidest kuni ligikaudu 30 korda suurematel kontsentratsioonidel) tsütokroomi P450 isosüüme (CYP) 1A2, 2C19, 3A4 ega 3A5.
In a study to assess inhibition of a series of P450 isoenzymes (CYP 1A2, 2C9, 2C19, 2D6, 2E1 and 3A4) incubated with 100 µM azacitidine, IC50 values could not be determined, therefore, enzyme inhibition by azacitidine at clinically achievable plasma concentrations is unlikely.
Uuringus, milles hinnati terve rea P450 isosüümide (CYP 1A2, 2C9, 2C19, 2D6, 2E1 ja 3A4) inhibitsiooni pärast nende inkubeerimist 100 µM asatsitidiiniga, ei saanud IC50 väärtusi kindlaks määrata, mistõttu ensüümi inhibeerimine asatsitidiini poolt on kliiniliselt saavutatavatel plasmakontsentratsioonidel ebatõenäoline.
The potential to inhibit CYP2B6 or 2C8 has not been studied.
Võimet inhibeerida CYP2B6 ega 2C8 ei ole uuritud.
Excretion Azacitidine is cleared rapidly from plasma with a mean elimination half-life (t½) after subcutaneous administration of 41 ± 8 minutes.
Eritumine Asatsitidiin kaob vereplasmast kiiresti ja selle keskmine eliminatsiooni poolväärtusaeg (t½) pärast subkutaanset manustamist oli 41 ± 8 minutit.
Urinary excretion is the primary route of elimination of azacitidine and/ or its metabolites.
Asatsitidiini ja/ või selle metaboliitide põhiline eliminatsioonitee on eritumine uriiniga.