natgillin/translations-raw huggingface dataset:
- the scope of the referral was the harmonisation of the Summaries of Products Characteristics,
- esildise tegemise eesmärk oli ravimi omaduste kokkuvõtete, märgistuse ja pakendi infolehe
labelling, package leaflet.
esitatud dokumentatsiooni ja inimravimite komitees peetud teadusliku arutelu põhjal,
17
17 LISA III
- the Summaries of Products Characteristic, labelling, package leaflet proposed by the Marketing
RAVIMI OMADUSTE KOKKUVÕTE, PAKENDI MÄRGISTUS JA INFOLEHT
18 ANNEX III
18 RAVIMI OMADUSTE KOKKUVÕTE
Efexor depot and associated names (see Annex I) 37.5 mg hard prolonged-release capsules Efexor depot and associated names (see Annex I) 75 mg hard prolonged-release capsules Efexor depot and associated names (see Annex I) 150 mg hard prolonged-release capsules
Efexor depot ja sarnased nimetused (vaata Lisa I) 150 mg toimeainet prolongeeritult vabastavad kõvakapslid.
Hard prolonged-release capsule.
Toimeainet prolongeeritult vabastav kõvakapsel.
The recommended starting dose for prolonged-release venlafaxine is 75 mg given once daily.
Venlafaksiini toimeainet prolongeeritult vabastava ravimvormi soovituslik algannus on 75 mg üks kord päevas.
Patients not responding to the initial 75 mg/ day dose may benefit from dose increases up to a maximum dose of 375 mg/ day.
Kui patsiendil ei teki algannusele 75 mg päevas ravivastust, võib kasulikuks osutuda annuse suurendamine maksimaalse annuseni 375 mg päevas.
Dosage increases can be made at intervals of 2 weeks or more.
Annust võib suurendada 2- nädalaste või pikemate intervallidega.
If clinically warranted due to symptom severity, dose increases can be made at more frequent intervals, but not less than 4 days.
Kui see on sümptomite raskuse tõttu kliiniliselt põhjendatud, võib annust suurendada sagedamini, kuid mitte lühema kui 4- päevase intervalliga.
21 Because of the risk of dose-related adverse effects, dose increments should be made only after a clinical evaluation (see section 4.4).
Annusega seotud kõrvaltoimete ohu tõttu võib annust suurendada alles pärast kliinilist hindamist (vt lõik 4. 4).
In most of the cases, the recommended dose in prevention of recurrence of MDE is the same as the one used during the current episode.
20 soovitusliku annusena raske depressiivse episoodi kordumise ennetamiseks sama annust kui ägeda episoodi puhul.
Patients not responding to the initial 75 mg/ day dose may benefit from dose increases up to a maximum dose of 225 mg/ day.
Patsientidel, kellel algsele annusele 75 mg päevas ravivastust ei teki, võib olla kasulik suurendada annust maksimaalse annuseni 225 mg päevas.
Because of the risk of dose-related adverse effects, dose increments should be made only after a clinical evaluation (see section 4.4).
Annusega seotud kõrvaltoimete ohu tõttu võib annust suurendada ainult pärast kliinilist hindamist (vt lõik 4. 4).
Treatment should be reassessed regularly, on a case-by-case basis.
Ravi tuleb regulaarselt individuaalselt uuesti hinnata.
The recommended dose for prolonged-release venlafaxine is 75 mg given once daily.
Venlafaksiini toimeainet prolongeeritult vabastava ravimvormi soovituslik annus on 75 mg üks kord päevas.
However, in individual patients not responding to the initial 75 mg/ day, increases up to a maximum dose of 225 mg/ day may be considered.
Patsientidel, kellel algsele annusele 75 mg päevas ravivastust ei teki, võib siiski kaaluda annuse individuaalset suurendamist maksimaalse annuseni 225 mg päevas.
Dosage increases can be made at intervals of 2 weeks or more.
Annust võib suurendada 2 - nädalaste või pikemate intervallidega.
It is recommended that a dose of 37.5 mg/ day of prolonged-release venlafaxine be used for 7 days.
Soovitatav on kasutada venlafaksiini toimeainet prolongeeritult vabastava ravimvormi annust 37, 5 mg päevas 7 päeva jooksul.
Dosage should then be increased to 75 mg/ day.
Seejärel tuleb annust suurendada 75 mg- ni päevas.
Patients not responding to the 75 mg/ day dose may benefit from dose increases up to a maximum dose of 225 mg/ day.
Patsientidel, kellel annusele 75 mg päevas ravivastust ei teki, võib olla kasulik suurendada annust maksimaalse annuseni 225 mg päevas.
22 No specific dose adjustments of venlafaxine are considered necessary based on patient age alone.
Venlafaksiini annuse spetsiaalset kohandamist ainuüksi patsiendi vanusest lähtudes ei ole peeta vajalikuks.
However, caution should be exercised in treating the elderly (e. g., due to the possibility of renal impairment, the potential for changes in neurotransmitter sensitivity and affinity occurring with aging).
Kuid eakate ravimisel peab olema ettevaatlik (nt neerupuudulikkuse tekkimise võimaluse ning võimalike vanusest tingitud muutuste tõttu neurotransmitterite tundlikkuses ja afiinsuses).
Use in children and adolescents under the age of 18 years
Kasutamine lastel ja alla 18 aasta vanustel noorukitel
Controlled clinical studies in children and adolescents with major depressive disorder failed to demonstrate efficacy and do not support the use of venlafaxine in these patients (see sections 4.4 and 4.8).
21 Kontrollitud kliinilised uuringud raske depressiivse häirega lastel ja noorukitel ei näidanud venlafaksiini efektiivsust ega toeta venlafaksiini kasutamist neil patsientidel (vt lõigud 4. 4 ja 4. 8).
However, due to inter-individual variability in clearance, individualisation of dosage may be desirable.
Kliirensi individuaalse varieerumise tõttu neil patsientidel võib olla soovitav määrata neile annus individuaalselt.
Although no change in dosage is necessary for patients with glomerular filtration rate (GFR) between 30-70 ml/ minute, caution is advised.
Kuigi patsientidel, kelle glomerulaarfiltratsiooni kiirus on 30 kuni 70 ml/ min, ei ole vaja annust muuta, tuleb olla nende puhul ettevaatlik.
For patients that require haemodialysis and in patients with severe renal impairment (GFR < 30 ml/ min), the dose should be reduced by 50%.
Hemodialüüsi vajavatel ja raske neerukahjustusega (GFR < 30 ml/ min) patsientidel tuleb annust vähendada 50% võrra.
When stopping treatment with venlafaxine, the dose should be gradually reduced over a period of at least one to two weeks in order to reduce the risk of withdrawal reactions (see sections 4.4 and 4.8).
Ravi katkestamisel venlafaksiiniga on soovitatav seda teha võõrutusnähtude tekkimise ohu vähendamiseks järk- järgult vähemalt ühe kuni kahe nädala jooksul (vt lõigud 4. 4 ja 4. 8).
For example, venlafaxine immediate-release tablets 37.5 mg twice daily may be switched to venlafaxine prolonged-release capsules 75 mg once daily.
Näiteks toimeainet kiiresti vabastavate venlafaksiini tablettide kasutamiselt 37, 5 mg kaks korda päevas võib minna üle venlafaksiini prolongeeritult vabastavate kapslite kasutamisele 75 mg üks kord päevas.
23 Venlafaxine prolonged-release capsules contain spheroids, which release the active substance slowly into the digestive tract.
Venlafaksiini prolongeeritult vabastavad kapslid sisaldavad sferoide, mis vabastavad toimeainet aeglaselt seedetrakti.
Venlafaxine must be discontinued for at least 7 days before starting treatment with an irreversible MAOI (see sections 4.4 and 4.5).
22 Ravi venlafaksiiniga tuleb katkestada vähemalt 7 päeva enne ravi alustamist pöördumatu toimega monoamiinoksüdaasi inhibiitoriga (vt lõigud 4. 4 ja 4. 5).
Suicide/ suicidal thoughts or clinical worsening
Enesetapp/ enesetapumõtted või kliinilise seisundi halvenemine
Depression is associated with an increased risk of suicidal thoughts, self-harm and suicide (suicide- related events).
Depressiooniga kaasneb enesetapumõtete, enesevigastuste ja enesetappude (enesetapuga seotud nähtude) ohu kasv.
Patients with a history of suicide-related events, or those exhibiting a significant degree of suicidal ideation prior to commencement of treatment, are known to be at greater risk of suicidal thoughts or suicide attempts, and should receive careful monitoring during treatment.
Patsientidel, kellel on esinenud enesetapuga seotud nähte või kellel on märkimisväärseid enesetapukavatsusi juba enne ravi alustamist, on enesetapumõtete või - katsete tekkimise oht teadaolevalt suurem ning neid tuleb ravi ajal hoolikalt jälgida.
A meta-analysis of placebo-controlled clinical trials of antidepressant drugs in adult patients with psychiatric disorders showed an increased risk of suicidal behaviour with antidepressants compared to placebo in patients less than 25 years old.
Psüühiliste häiretega täiskasvanud patsientidel antidepressantidega läbiviidud platseebo- kontrollitud kliiniliste uuringute metaanalüüs on näidanud enesetapuga seotud käitumise ohu suurenemist antidepressantide kasutamisel, võrreldes platseeboga, alla 25- aastastel patsientidel.
Suicide-related behaviours (suicide attempt and suicidal thoughts) and hostility (predominantly aggression, oppositional behaviour and anger) were more frequently observed in clinical trials among children and adolescents treated with antidepressants compared to those treated with placebo.
Kliinilistes uuringutes antidepressantidega ravitud lastel ja noorukitel täheldati sagedamini kui platseeboga ravitud patsientidel enesetapuga seotud käitumist (enesetapukatseid ja - mõtteid) ja vaenulikkust (valdavalt agressiivsust, vastanduvat käitumist ja viha).
In addition, long-term safety data in children and adolescents concerning growth, maturation and cognitive and behavioural development are lacking.
Peale selle puuduvad pikaajalised andmed ravimi ohutuse kohta laste ja noorukite kasvule, küpsemisele ja kognitiiv- käitumuslikule arengule.
24 Serotonin syndrome
Serotoniini sündroom
As with other serotonergic agents, serotonin syndrome, a potentially life-threatening condition, may occur with venlafaxine treatment, particularly with concomitant use of other agents, such as MAO-inhibitors, that may affect the serotonergic neurotransmitter systems (see sections 4.3 and 4.5).
Nagu muudegi serotoninergiliste ainete kasutamisel, võib ravi ajal venlafaksiiniga tekkida potentsiaalselt eluohtlik seisund – serotoniini sündroom – eriti teiste, serotoninergiliste neurotransmitterite süsteeme mõjutada võivate ainete, näiteks MAO- inhibiitorite samaaegsel kasutamisel (vt lõigud 4. 3 ja 4. 5).
Serotonin syndrome symptoms may include mental status changes (e. g., agitation, hallucinations, coma), autonomic instability (e. g., tachycardia, labile blood pressure, hyperthermia), neuromuscular aberrations (e. g., hyperreflexia, incoordination) and/ or gastrointestinal symptoms (e. g., nausea, vomiting, diarrhoea).
Serotoniini sündroomi sümptomite hulka võivad kuuluda muutused vaimses seisundis (nt erutatus, hallutsinatsioonid, kooma), autonoomne ebastabiilsus (nt tahhükardia, labiilne vererõhk, hüpertermia), neuromuskulaarsed kõrvalekalded (nt hüperrefleksia, koordinatsioonihäired) ja/ või seedetrakti sümptomid (nt iiveldus, oksendamine, diarröa).
Narrow-angle glaucoma
Suletud nurga glaukoom
Mydriasis may occur in association with venlafaxine.
Venlafaksiini kasutamisel võib tekkida müdriaas.
Blood pressure
23 Vererõhk
All patients should be carefully screened for high blood pressure and pre- existing hypertension should be controlled before initation of treatment.
Enne ravi alustamist tuleks kõiki patsiente jälgida kõrge vererõhu osas ning olemasolev hüpertensioon tuleks kontrolli alla saada.
Caution should be exercised in patients whose underlying conditions might be compromised by increases in blood pressure, e. g., those with impaired cardiac function.
Ettevaatlik tuleb olla ravimi kasutamisel patsientidel, kelle tervislikku seisundit võib vererõhu tõus kahjustada (s. o. puuduliku südamefunktsiooniga patsiendid).
Treatment should be discontinued in any patient who develops seizures.
Krampide tekkimisel tuleb ravi alati katkestada.
25 Hyponatraemia
Hüponatreemia
Cases of hyponatraemia and/ or the Syndrome of Inappropriate Antidiuretic Hormone (SIADH) secretion may occur with venlafaxine.
Venlafaksiini kasutamisel võib tekkida hüponatreemia ja/ või antidiureetilise hormooni liignõristuse sündroom (SIADH).
Clinically relevant increases in serum cholesterol were recorded in 5.3% of venlafaxine-treated patients and 0.0% of placebo-treated patients treated for at least 3 months in placebo-controlled clinical trials.
Kliiniliselt olulisi seerumi kolesteroolitaseme tõuse täheldati vähemalt 3 kuud kestnud platseebo - kontrolliga kliinilistes uuringutes 5, 3% - l venlafaksiiniga ravitud patsientidest ja 0, 0% - l platseeboga ravitud patsientidest.
Mania/ hypomania
24 Maania/ hüpomaania
Mania/ hypomania may occur in a small proportion of patients with mood disorders who have received antidepressants, including venlafaxine.
Väikesel osal meeleoluhäiretega patsientidest, kes on kasutanud antidepressante, sealhulgas venlafaksiini, võib esineda maaniat/ hüpomaaniat.
Withdrawal symptoms, when treatment is discontinued, are common, particularly if discontinuation is abrupt (see section 4.8).
Ravi katkestamisel esineb sageli võõrutusnähte, eriti järsul katkestamisel (vt lõik 4. 8).
In clinical trials, adverse events seen on treatment discontinuation (tapering and post-tapering) occurred in approximately 31% of patients treated with venlafaxine and 17% of patients taking placebo.
Kliinilistes uuringutes esines ravi katkestamisel (järk- järgulise katkestamise ajal ja pärast selle lõppu) kõrvaltoimeid ligikaudu 31% - l venlafaksiiniga ravitud patsientidest ja 17% - l platseeboga ravitud patsientidest.
26 The risk of withdrawal symptoms may be dependent on several factors, including the duration and dose of therapy and the rate of dose reduction.
Võõrutussümptomite tekkimise oht võib sõltuda mitmest tegurist, sealhulgas ravi kestusest ja annusest ja annuse vähendamise määrast.
Dizziness, sensory disturbances (including paraesthesia), sleep disturbances (including insomnia and intense dreams), agitation or anxiety, nausea and/ or vomiting, tremor and headache are the most commonly reported reactions.
Kõige sagedamad kõrvaltoimed on olnud peapööritus, sensoorsed häired (sealhulgas paresteesia), unehäired (sealhulgas unetus ja intensiivsed unenäod), erutatus või ärevus, iiveldus ja/ või oksendamine, treemor ja peavalu.
Generally, these symptoms are self-limiting and usually resolve within 2 weeks, though in some individuals they may be prolonged (2-3 months or more).
Need sümptomid kaovad üldjuhul iseenesest, tavaliselt 2 nädala jooksul, kuigi mõnel inimesel võivad need kesta ka kauem (2– 3 kuud või rohkem).
It is therefore advised that venlafaxine should be gradually tapered when discontinuing treatment over a period of several weeks or months, according to the patient’ s needs (see section 4.2).
Seepärast on soovitatav katkestada ravi venlafaksiiniga järk- järgult mitme nädala või kuu jooksul, vastavalt patsiendi vajadustele (vt lõik 4. 2).
Akathisia/ psychomotor restlessness
Akatiisia/ psühhomotoorne rahutus
Dry mouth is reported in 10% of patients treated with venlafaxine.
10% - l venlafaksiiniga ravitavatest patsientidest esineb suukuivust.
Irreversible non-selective MAOIs Venlafaxine must not be used in combination with irreversible non-selective MAOIs.
Pöördumatu toimega mitteselektiivsed monoamiinoksüdaasi inhibiitorid (MAOI) Venlafaksiini ei tohi kasutada koos pöördumatu toimega mitteselektiivsete monoamiinoksüdaasi inhibiitoritega.
Venlafaxine must not be initiated for at least 14 days after discontinuation of treatment with an irreversible non- selective MAOI.
Ravi venlafaksiiniga ei tohi alustada vähemalt 14 päeva jooksul pärast ravi katkestamist pöördumatu toimega mitteselektiivsete monoamiinoksüdaasi inhibiitoriga.
Venlafaxine must be discontinued for at least 7 days before starting treatment with an irreversible non-selective MAOI (see sections 4.3 and 4.4).
Ravi venlafaksiiniga tuleb katkestada vähemalt 7 päeva enne ravi alustamist pöördumatu toimega mitteselektiivsete monoamiinoksüdaasi inhibiitoriga (vt lõigud 4. 3 ja 4. 4).
Reversible, selective MAO-A inhibitor (moclobemide) Due to the risk of serotonin syndrome, the combination of venlafaxine with a reversible and selective MAOI, such as moclobemide, is not recommended.
25 Serotoniini sündroomi tekkimise ohu tõttu ei ole venlafaksiini kasutamine koos pöörduva toimega selektiivse MAOI- ga, näiteks moklobemiidiga, śoovitatav.
It is recommended that venlafaxine should be discontinued for at least 7 days before starting treatment with a reversible MAOI (see section 4.4).
On soovitatav, et ravi venlafaksiiniga katkestatakse vähemalt 7 päeva enne ravi alustamist pöörduva toimega MAOI- ga (vt lõik 4. 4).
Reversible, non-selective MAOI (linezolid) The antibiotic linezolid is a weak reversible and non-selective MAOI and should not be given to patients treated with venlafaxine (see section 4.4).
Pöörduva toimega mitteselektiivsed MAOI (linesoliid) Antibiootikum linesoliid on nõrk pöörduva toimega mitteselektiivne MAOI ja seda ei tohi manustada venlafaksiiniga ravitavatele patsientidele (vt lõik 4. 4).
27 Serotonin syndrome
Serotoniini sündroom
John's Wort [Hypericum perforatum]), with medicinal agents which impair metabolism of serotonin (including MAOIs), or with serotonin precursors (such as tryptophan supplements).
Nagu teistegi serotoninergiliste ainete puhul, võib ravi ajal venlafaksiiniga tekkida serotoniini sündroom, eriti ravimi samaaegsel kasutamisel teiste ravimitega, mis võivad mõjutada serotoninergilist neurotransmitterite süsteemi (sealhulgas triptaanid, selektiivsed serotoniini tagasihaarde inhibiitorid, selektiivsed serotoniini- norepinefriini tagasihaarde inhibiitorid, liitium, sibutramiin, tramadool või naistepuna [Hypericum perforatum]), ravimitega, mis võivad kahjustada serotoniini metabolismi (sealhulgas monoamiinoksüdaasi inhibiitorid), või serotoniini prekursoritega (näiteks trüptofaani sisaldavad toidulisandid).
If concomitant treatment of venlafaxine with an SSRI, an SNRI or a serotonin receptor agonist (triptan) is clinically warranted, careful observation of the patient is advised, particularly during treatment initiation and dose increases.
Kui samaaegne ravi venlafaksiini ja selektiivse serotoniini või serotoniini- norepinefriini tagasihaarde inhibiitori või serotoniini retseptori agonistiga (triptaan) on kliiniliselt vajalik, on soovitatav patsienti hoolikalt jälgida, eriti ravi algul ja annuse suurendamisel.
The concomitant use of venlafaxine with serotonin precursors (such as tryptophan supplements) is not recommended (see section 4.4).
Venlafaksiini kasutamine samaaegselt serotoniini prekursoritega (näiteks trüptofaani sisaldavate toidulisanditega) ei ole soovitatav (vt lõik 4. 4).
Ketoconazole (CYP3A4 inhibitor) A pharmacokinetic study with ketoconazole in CYP2D6 extensive (EM) and poor metabolisers (PM) resulted in higher AUC of venlafaxine (70% and 21% in CYP2D6 PM and EM subjects, respectively) and O-desmethylvenlafaxine (33% and 23% in CYP2D6 PM and EM subjects, respectively) following administration of ketoconazole.
Ketokonasool (CYP3A4 inhibiitor) Farmakokineetilises uuringus ketokonasooli kasutamisega CYP2D6 ulatuslike ja halbade metaboliseerijate puhul suurenes pärast ketokonasooli manustamist venlafaksiini (CYP2D6 halbade ja ulatuslike metaboliseerijate puhul vastavalt 70% ja 21%) ja O- desmetüülvenlafaksiini (CYP2D6 halbade ja ulatuslike metaboliseerijate puhul vastavalt 33% ja 23%) kõveraalune pindala.
Concomitant use of CYP3A4 inhibitors (e. g., atazanavir, clarithromycin, indinavir, itraconazole, voriconazole, posaconazole, ketoconazole, nelfinavir, ritonavir, saquinavir, telithromycin) and venlafaxine may increase levels of venlafaxine and O-desmethylvenlafaxine.
CYP3A4 inhibiitorite (nt atasanaviiir, klaritromütsiin, indinaviir, itrakonasool, vorikonasool, posakonasool, ketokonasool, nelfinaviir, ritonaviir, sakvinaviir, telitromütsiin) ja venlafaksiini samaaegsel kasutamisel võivad venlafaksiini ja O- desmetüülvenlafaksiini tasemed tõusta.
Therefore, caution is advised if a patient’ s therapy includes a CYP3A4 inhibitor and venlafaxine concomitantly.
Seepärast peab olema CYP3A4 inhibiitori ja venlafaksiini samaaegsel kasutamisel ettevaatlik.
Effect of venlafaxine on other medicinal products
26 Venlafaksiini toime muudele ravimitele
Lithium Serotonin syndrome may occur with the concomitant use of venlafaxine and lithium (see Serotonin syndrome).
Liitium Venlafaksiini samaaegsel kasutamisel liitiumiga võib tekkida serotoniini sündroom (vt „ Serotoniini sündroom “).
Diazepam Venlafaxine has no effects on the pharmacokinetics and pharmacodynamics of diazepam and its active metabolite, desmethyldiazepam.
Diasepaam Venlafaksiin ei mõjuta diasepaami ega selle aktiivse metaboliidi desmetüüldiasepaami farmakokineetikat ja farmakodünaamikat.
Diazepam does not appear to affect the pharmacokinetics of either venlafaxine or O-desmethylvenlafaxine.
Diasepaam ei näi mõjutavat venlafaksiini ega O - desmetüülvenlafaksiini farmakokineetikat.
It is unknown whether a pharmacokinetic and/ or pharmacodynamic interaction with other benzodiazepines exists.
Ei ole teada, kas ravimil on farmakokineetilisi ja/ või farmakodünaamilisi koostoimeid teiste bensodiasepiinidega.
28 Imipramine Venlafaxine did not affect the pharmacokinetics of imipramine and 2-OH-imipramine.
Imipramiin Venlafaksiin ei mõjutanud imipramiini ega 2- OH- imipramiini farmakokineetikat.
There was a dose-dependent increase of 2-OH-desipramine AUC by 2.5 to 4.5-fold when venlafaxine 75 mg to 150 mg daily was administered.
Venlafaksiini manustamisel 75 mg kuni 150 mg päevas suurenes 2- OH- desipramiini kõveraalune pindala annusest sõltuvalt 2, 5 - kuni 4, 5- kordselt.
Imipramine did not affect the pharmacokinetics of venlafaxine and O-desmethylvenlafaxine.
Imipramiin ei mõjutanud venlafaksiini ega O- desmetüülvenlafaksiini farmakokineetikat.
Haloperidol A pharmacokinetic study with haloperidol has shown a 42% decrease in total oral clearance, a 70% increase in AUC, an 88% increase in Cmax, but no change in half-life for haloperidol.
Haloperidool Farmakokineetilises uuringus haloperidooliga leiti, et haloperidooli suukaudne üldkliirens vähenes 42% võrra, kõveraalune pindala suurenes 70% võrra, Cmax suurenes 88% võrra, kuid poolväärtusaeg ei muutunud.
Risperidone Venlafaxine increased the risperidone AUC by 50%, but did not significantly alter the pharmacokinetic profile of the total active moiety (risperidone plus 9-hydroxyrisperidone).
Risperidoon Venlafaksiin suurendas risperidooni kõveraalust pindala 50% võrra, kuid ei muutnud oluliselt kogu aktiivse rühma (risperidoon ja 9- hüdroksürisperidoon) farmakokineetilist profiili.
Metoprolol Concomitant administration of venlafaxine and metoprolol to healthy volunteers in a pharmacokinetic interaction study for both medicinal products resulted in an increase of plasma concentrations of metoprolol by approximately 30-40% without altering the plasma concentrations of its active metabolite, α -hydroxymetoprolol.
Metoprolool Venlafaksiini ja metoprolooli samaaegsel manustamisel tervetele vabatahtlikele nende ravimite farmakokineetilise koostoime uuringus suurenesid metoprolooli kontsentratsioonid vereplasmas ligikaudu 30– 40% võrra, muutmata selle aktiivse metaboliidi α- hüdroksümetoprolooli tasemeid plasmas.
Metoprolol did not alter the pharmacokinetic profile of venlafaxine or its active metabolite, O-desmethylvenlafaxine.
Metoprolool ei mõjutanud venlafaksiini ega selle aktiivse metaboliidi O- desmetüülvenlafaksiini farmakokineetilist profiili.
Indinavir A pharmacokinetic study with indinavir has shown a 28% decrease in AUC and a 36% decrease in Cmax for indinavir.
Indinaviir Farmakokineetiline uuring indinaviiriga näitas indinaviiri kõveraaluse pindala vähenemist 28% võrra ja Cmax vähenemist 36% võrra.
Indinavir did not affect the pharmacokinetics of venlafaxine and O-desmethylvenlafaxine.
Indinaviir ei mõjutanud venlafaksiini ega O- desmetüülvenlafaksiini farmakokineetikat.
As with other serotonin reuptake inhibitors (SSRIs/ SNRIs), discontinuation symptoms may occur in the newborns if venlafaxine is used until or shortly before birth.
Nagu teistegi serotoniini tagasihaarde inhibiitorite puhul (SSRI/ SNRI), võivad vastsündinutel tekkida ärajäämisnähud, kui venlafaksiini kasutatakse kuni nende sünnini või selle kasutamine lõpetatakse veidi enne sündi.