natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Dose interval adjustments are recommended for patients with creatinine clearance 30-49 ml/ min (see section 4.2).
Patsientidel, kelle kreatiniini kliirens on 30... 49 ml/ min, on soovitatav kohandada annuse intervalli (vt lõik 4. 2).
Furthermore, in a small clinical study, a subgroup of patients with creatinine clearance between 50 and 60 ml/ min who received tenofovir disoproxil fumarate in combination with emtricitabine every 24 hours had a 2-4-fold higher exposure to tenofovir and worsening of renal function (see section 5.2).
Väikeses kliinilises uuringus ilmnes ka, et alarühmas, kuhu kuulusid patsiendid, kellel kreatiniini kliirens oli 50... 60 ml/ min ning kellele manustati tenofoviirdisoproksiilfumaraati koos emtritsitabiiniga iga 24 tunni järel, esines 2... 4 korda suurem vastuvõtlikkus tenofoviirile ja halvenes neerufunktsioon (vt lõik 5. 2).
Therefore, a careful benefit-risk assessment is needed when Truvada is used in patients with creatinine clearance < 60 ml/ min, and renal function should be closely monitored.
Kui Truvada’ t kasutatakse patsientidel, kellel kreatiniini kliirens on < 60 ml/ min, tuleb seetõttu kasu- ohu suhet hoolikalt hinnata ja neerufunktsiooni hoolega jälgida.
In addition, the clinical response to treatment should be closely monitored in patients receiving Truvada at a prolonged dosing interval.
Lisaks tuleb hoolega jälgida kliinilist ravivastust nendel patsientidel, kes saavad Truvada’ t pikendatud manustamisintervalliga.
The use of Truvada is not recommended in patients with severe renal impairment (creatinine clearance < 30 ml/ min) and in patients who require haemodialysis since appropriate dose reductions cannot be achieved with the combination tablet (see sections 4.2 and 5.2).
Truvada’ t ei soovitata kasutada raske neerufunktsiooni kahjustusega patsientidel (kreatiniini kliirens < 30 ml/ min) ja hemodialüüsi vajavatel patsientidel, kuna sobiv annuse vähendamine ei ole saavutatav kombineeritud tabletiga (vt lõike 4. 2 ja 5. 2).
If serum phosphate is < 1.5 mg/ dl (0.48 mmol/ l) or creatinine clearance is decreased to < 50 ml/ min in any patient receiving Truvada, renal function should be re-evaluated within one week, including measurements of blood glucose, blood potassium and urine glucose concentrations (see section 4.8, proximal tubulopathy).
Kui seerumi fosfaadikontsentratsioon on < 1, 5 mg/ dl (0, 48 mmol/ l) või kreatiniini kliirens langeb < 50 ml/ min ükskõik millisel Truvada’ t saaval patsiendil, tuleb neerufunktsiooni uuesti kontrollida ühe nädala jooksul, sealhulgas määrata veresuhkur, vere kaaliumisisaldus ja glükoosi kontsentratsioon uriinis (vt lõik 4. 8, proksimaalne tubulopaatia).
Consideration should also be given to interrupting treatment with Truvada in patients with creatinine clearance decreased to < 50 ml/ min or decreases in serum phosphate to < 1.0 mg/ dl (0.32 mmol/ l).
Ka tuleb Truvada ravi katkestamise vajadust kaaluda patsientidel, kelle kreatiniini kliirens on langenud < 50 ml/ min või seerumi fosfaadisisaldus langenud < 1, 0 mg/ dl (0, 32 mmol/ l).
Use of Truvada should be avoided with concurrent or recent use of a nephrotoxic medicinal product (see section 4.5).
Truvada kasutamisest tuleb hoiduda patsientidel, kes saavad või on hiljuti saanud nefrotoksilisi ravimeid (vt lõik 4. 5).
Truvada should be avoided in antiretroviral-experienced patients with HIV-1 harbouring the K65R mutation (see section 5.1).
Truvada kasutamisest tuleb hoiduda varem retroviiruste vastast ravi saanud patsientidel, kelle HIV- 1 viirusel esineb K65R mutatsioon (vt lõik 5. 1).
Bone effects:
Toime luudele:
In a 144-week controlled clinical study that compared tenofovir disoproxil fumarate with stavudine in combination with lamivudine and efavirenz in antiretroviral-naïve patients, small decreases in bone mineral density of the hip and spine were observed in both treatment groups.
144 nädalat kestnud kontrollrühmaga kliinilises uuringus, mis võrdles tenofoviirdisoproksiilfumaraati stavudiiniga kombinatsioonis lamivudiini ja efavirensiga retroviiruste vastast ravi varem mitte saanud patsientidel, täheldati mõlemas ravigrupis puusa ja lülisamba luu mineraalse tiheduse väikseid langusi.
Decreases in bone mineral density of spine and changes in bone biomarkers from baseline were significantly greater in the tenofovir disoproxil fumarate treatment group at 144 weeks.
Lülisamba luu mineraalse tiheduse langused ja muutused luu biomarkerites olid võrreldes algväärtusega oluliselt suuremad tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ravigrupis 144- l nädalal.
Decreases in bone mineral density of hip were significantly greater in this group until 96 weeks.
Puusa luu mineraalse tiheduse langus oli kuni 96 nädalani selles grupis oluliselt suurem.
Bone abnormalities (infrequently contributing to fractures) may be associated with proximal renal tubulopathy (see section 4.8).
4 Luukahjustused (mistõttu vahel tekivad ka luumurrud) võivad olla seotud neerude proksimaalse tubulopaatiaga (vt lõik 4. 8).
4 Patients with HIV and hepatitis B or C virus co-infection:
Kaasuva B - või C- hepatiidi viirusinfektsiooniga HIV patsiendid.
Patients with chronic hepatitis B or C treated with antiretroviral therapy are at an increased risk for severe and potentially fatal hepatic adverse reactions.
Retroviiruste vastast ravi saanud kroonilise B - või C- hepatiidiga patsientidel on suurenenud risk raskete ja potentsiaalselt surmaga lõppevate maksakõrvaltoimete tekkeks.
Physicians should refer to current HIV treatment guidelines for the optimal management of HIV infection in patients co-infected with hepatitis B virus (HBV).
Kaasuva B- hepatiidi viirusinfektsiooniga (HBV) patsientide puhul peavad arstid HIV- infektsiooni optimaalseks kontrollimiseks jälgima ajakohaseid HIV- ravi juhiseid.
The safety and efficacy of Truvada have not been established for the treatment of chronic HBV infection.
Kroonilise HBV- infektsiooni ravis ei ole Truvada ohutust ja efektiivsust kindlaks tehtud.
Limited clinical experience suggests that emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate have anti-HBV activity when used in antiretroviral combination therapy to control HIV infection.
Piiratud kliiniline kogemus osutab, et emtritsitabiinil ja tenofoviirdisoproksiilfumaraadil on HBV vastane toime, kui seda kasutatakse retroviiruste vastases kombineeritud ravis HIV- infektsiooni ravimiseks.
Discontinuation of Truvada therapy in patients co-infected with HIV and HBV may be associated with severe acute exacerbations of hepatitis.
Truvada- ravi katkestamisel samaaegse HIV - ja HBV- nakkusega patsientidel võib olla seotud hepatiidi raske ägenemisega.
Patients co-infected with HIV and HBV who discontinue Truvada should be closely monitored with both clinical and laboratory follow-up for at least several months after stopping treatment.
Samaaegse HIV - ja HBV- nakkusega patsiente, kellel Truvada- ravi katkestatakse, tuleb hoolikalt jälgida nii sümptomaatika kui ka laboratoorsete analüüside põhjal vähemalt paar kuud pärast ravi katkestamist.
If appropriate, resumption of hepatitis B therapy may be warranted.
Vajadusel võib olla õigustatud B- hepatiidi ravi uuesti alustamine.
Liver disease:
Maksahaigused.
The pharmacokinetics of Truvada and emtricitabine have not been studied in patients with hepatic impairment.
Maksafunktsiooni kahjustusega patsientidel ei ole uuritud Truvada ja emtritsitabiini farmakokineetikat.
Based on minimal hepatic metabolism and the renal route of elimination for emtricitabine, it is unlikely that a dose adjustment would be required for Truvada in patients with hepatic impairment (see section 5.2).
Põhinedes faktidel, et emtritsitabiin metaboliseerub maksas minimaalselt ja eritub neerude kaudu, on ebatõenäoline, et maksafunktsiooni kahjustusega patsiendid vajaksid Truvada annuse korrigeerimist (vt lõik 5. 2).
Patients with pre-existing liver dysfunction, including chronic active hepatitis, have an increased frequency of liver function abnormalities during combination antiretroviral therapy and should be monitored according to standard practice.
Olemasoleva maksakahjustusega, kaasa arvatud aktiivse kroonilise hepatiidiga, patsientidel esineb retroviiruste vastase kombineeritud ravi ajal sagedamini maksafunktsiooni kahjustusi ja neid tuleb jälgida vastavalt tavapraktikale.
Lactic acidosis, usually associated with hepatic steatosis, has been reported with the use of nucleoside analogues.
Nukleosiidi analoogide kasutamisel on täheldatud laktatsidoosi, millega tavaliselt on seotud maksasteatoos.
Patients co-infected with hepatitis C and treated with alpha interferon and ribavirin may constitute a special risk.
Erilise riskigrupi võivad moodustada patsiendid, kellel esineb samaaegselt C- hepatiit ning kes saavad ravi alfa- interferooni ja ribaviriiniga.
A connection between visceral 5 lipomatosis and protease inhibitors and lipoatrophy and nucleoside reverse transcriptase inhibitors has been hypothesised.
Retroviiruste vastast kombineeritud ravi on seostatud organismi rasvkoe ümberjaotumisega (lipodüstroofia) HIV- infektsiooniga patsientidel.
A higher risk of lipodystrophy has been associated with individual factors such as older age, and with drug related factors such as longer duration of antiretroviral treatment and associated metabolic disturbances.
Suuremat lipodüstroofia riski on seostatud individuaalsete teguritega nagu kõrgem iga ja ravimitega seotud tegurid (näiteks retroviiruste vastase ravi pikem kestus ja sellega seotud metaboolsed häired).
Tenofovir is structurally related to nucleoside analogues hence the risk of lipodystrophy cannot be excluded.
Tenofoviir on struktuurilt sarnane nukleosiidi analoogidega, seega ei saa lipodüstroofia riski välistada.
However, 144-week clinical data from antiretroviral-naïve patients indicate that the risk of lipodystrophy was lower with tenofovir disoproxil fumarate than with stavudine when administered with lamivudine and efavirenz.
Siiski näitavad 144 nädala kliinilised andmed retroviiruste vastast ravi varem mitte saanud patsientide kohta, et lipodüstroofia risk oli väiksem siis, kui tenofoviirdisoproksiilfumaraati manustati koos lamivudiini ja efavirensiga kui stavudiini manustamisel lamivudiini ja efavirensiga.
Mitochondrial dysfunction:
Mitokondriaalne düsfunktsioon.
These findings do not affect current national recommendations to use antiretroviral therapy in pregnant women to prevent vertical transmission of HIV.
Need leiud ei mõjuta retroviiruste vastase ravi kasutamise riiklikke soovitusi rasedatel naistel, et vältida HIV ülekannet.
Immune Reactivation Syndrome:
Immuunsüsteemi reaktivatsiooni sündroom.
In HIV infected patients with severe immune deficiency at the time of institution of combination antiretroviral therapy (CART), an inflammatory reaction to asymptomatic or residual opportunistic pathogens may arise and cause serious clinical conditions, or aggravation of symptoms.
Raskekujulise immuunpuudulikkusega HIV- infektsiooniga patsientidel võib kombineeritud retroviiruste vastase ravi alustamise ajal tekkida põletikuline reaktsioon asümptomaatilistele või residuaalsetele oportunistlikele patogeenidele ja põhjustada tõsist kliinilise seisundi või sümptomite halvenemist.
Relevant examples are cytomegalovirus retinitis, generalised and/ or focal mycobacterial infections, and Pneumocystis jiroveci pneumonia.
Vastavad näited on tsütomegaloviiruse poolt põhjustatud retiniit, generaliseerunud ja/ või fokaalsed mükobakteriaalsed infektsioonid ja Pneumocystis jiroveci pneumoonia.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine: is not recommended.
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ja didanosiini koosmanustamine: ei ole soovitatav.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine results in a 40-60% increase in systemic exposure to didanosine that may increase the risk of didanosine-related adverse events (see section 4.5).
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ja didanosiini koosmanustamise tagajärjel suureneb 40... 60% didanosiini süsteemne kontsentratsioon, mis võib suurendada didanosiiniga seotud kõrvalnähtude riski (vt lõik 4. 5).
Rare cases of pancreatitis and lactic acidosis, sometimes fatal, have been reported.
Harvadel juhtudel on täheldatud pankreatiiti ja laktatsidoosi, mõnikord fataalse lõppega.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine at a dose of 400 mg daily has been associated with a significant decrease in CD4 cell count, possibly due to an intracellular interaction increasing phosphorylated (i. e. active) didanosine.
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ja didanosiini koosmanustamist annuses 400 mg päevas on seostatud CD4 rakkude arvu märkimisväärse vähenemisega, tõenäoliselt intratsellulaarse koostoime tõttu, mis suurendab fosforüülitud (s. t aktiivse) didanosiini kontsentratsiooni.
A decreased dosage of 250 mg didanosine co-administered with tenofovir disoproxil fumarate therapy has been associated with reports of high rates of virological failure within several tested combinations.
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga koosmanustatud didanosiini vähendatud annuse 250 mg korral on täheldatud viroloogilise ebaõnnestumise kõrget astet mitmetes testitud kombinatsioonides.
Consequently, patients with rare hereditary problems of galactose intolerance, the Lapp lactase deficiency, or glucose-galactose malabsorption should not take this medicine.
Seetõttu ei tohiks seda ravimit kasutada patsiendid, kellel on harvaesinev pärilik galaktoositalumatus, Lappi laktaasi puudulikkus või glükoosi- galaktoosi imendumishäire.
6 The steady-state pharmacokinetics of emtricitabine and tenofovir were unaffected when emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate were administered together versus each medicinal product dosed alone.
Emtritsitabiini ja tenofoviiri püsikontsentratsiooni farmakokineetikat ei mõjustanud emtritsitabiini ja tenofoviirdisoproksiilfumaraadi koos või kummagi ravimi eraldi manustamine.
Interactions relevant to emtricitabine:
Emtritsitabiini puhul olulised koostoimed:
Emtricitabine did not inhibit the enzyme responsible for glucuronidation.
Emtritsitabiin ei inhibeerinud glükuroonimise eest vastutavat ensüümi.
There are no clinically significant interactions when emtricitabine is co-administered with indinavir, zidovudine, stavudine or famciclovir.
Emtritsitabiini manustamisel koos indinaviiri, zidovudiini, stavudiini või famtsükloviiriga ei ole kliiniliselt olulisi koostoimeid täheldatud.
With the exception of famciclovir and tenofovir disoproxil fumarate, the effect of co-administration of emtricitabine with medicinal products that are excreted by the renal route, or other medicinal products known to affect renal function, has not been evaluated.
Välja arvatud famtsükloviir ja tenofoviirdisoproksiilfumaraat, ei ole uuritud emtritsitabiini koosmanustamise mõju neerude kaudu erituvate ravimitega või teiste ravimitega, mis teadaolevalt mõjutavad neerufunktsiooni.
Co-administration of Truvada with medicinal products that are eliminated by active tubular secretion may lead to an increase in serum concentrations of either emtricitabine or a co-administered medicinal product due to competition for this elimination pathway.
Truvada manustamine koos ravimitega, mis erituvad aktiivse tubulaarsekretsiooni teel, võib konkureeriva eliminatsiooni tõttu tõusta kas emtritsitabiini või samaaegselt manustatava ravimi seerumikontsentratsioon.
There is no clinical experience with the co-administration of emtricitabine and cytidine analogues.
Kliiniline kogemus emtritsitabiini ja tsütidiini analoogide koosmanustamise kohta puudub.
Consequently, Truvada should not be administered in combination with lamivudine or zalcitabine for the treatment of HIV infection (see section 4.4).
Seetõttu ei tohiks Truvada’ t manustada koos lamivudiini või zaltsitabiiniga HIV- infektsiooni raviks (vt lõik 4. 4).
Interactions relevant to tenofovir:
Tenofoviiri puhul olulised koostoimed:
Co-administration of lamivudine, indinavir, efavirenz, nelfinavir or saquinavir (ritonavir boosted) with tenofovir disoproxil fumarate did not result in any clinically relevant interaction.
Lamivudiini, indinaviiri, efavirensi, nelfinaviiri või sakvinaviiri (ritonaviiri lisatoimega) koosmanustamisel tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga ei ole kliiniliselt olulisi koostoimeid ilmnenud.
When tenofovir disoproxil fumarate was administered with lopinavir/ ritonavir, no changes were observed in the pharmacokinetics of lopinavir and ritonavir.
Kui tenofoviirdisoproksiilfumaraati manustati koos lopinaviiri/ ritonaviiriga, ei täheldatud muudatusi lopinaviiri ja ritonaviiri farmakokineetikas.
Tenofovir AUC was increased by approximately 30% when tenofovir disoproxil fumarate was administered with lopinavir/ ritonavir.
Tenofoviiri AUC suurenes umbes 30% kui tenofoviirdisoproksiilfumaraati manustati koos lopinaviiri/ ritonaviiriga.
Higher tenofovir concentrations could potentiate tenofovir associated adverse events, including renal disorders.
Tenofoviiri suuremad kontsentratsioonid võivad põhjustada tenofoviiriga seotud kõrvalnähte, sh neerukahjustusi.
When didanosine gastro-resistant capsules were administered 2 hours prior to or concurrently with tenofovir disoproxil fumarate, the AUC for didanosine was on average increased by 48% and 60% respectively.
Kui didanosiini gastroresistentseid kapsleid manustati 2 tundi enne või samaaegselt tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga, suurenes didanosiini AUC keskmiselt vastavalt 48% ja 60%.
The mean increase in the AUC of didanosine was 44% when the buffered tablets were administered 1 hour prior to tenofovir.
Kui didanosiini puhverdatud tablette manustati 1 tund enne tenofoviiri, oli didanosiini AUC keskmine suurenemine 44%.
In both cases the pharmacokinetic parameters for tenofovir administered with a light meal were unchanged.
Kummalgi juhul ei muutunud koos kerge einega manustatud tenofoviiri farmakokineetilised näitajad.
The co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and didanosine is not recommended (see section 4.4).
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ja didanosiini koosmanustamine ei ole soovitatav (vt lõik 4. 4).
When tenofovir disoproxil fumarate was administered with atazanavir, a decrease in concentrations of atazanavir was observed (decrease of 25% and 40% of AUC and Cmin respectively compared to atazanavir 400 mg).
Kui tenofoviirdisoproksiilfumaraati manustati koos atazanaviiriga, täheldati atazanaviiri kontsentratsiooni vähenemist (AUC ja Cmin vähenesid vastavalt 25% ja 40% võrrelduna atazanaviiri 400 mg annusega).
When ritonavir was added to atazanavir, the negative impact of tenofovir on atazanavir Cmin was significantly reduced, whereas the decrease of AUC was of the same magnitude (decrease of 25% and 26% of AUC and Cmin respectively compared to atazanavir/ ritonavir 300/ 100 mg).
Kui ritonaviiri lisati atazanaviirile, siis täheldati tenofoviiri negatiivse toime olulist vähenemist atazanaviiri Cmin- le samas kui AUC vähenemine esines samas suurusjärgus (AUC ja Cmin vähenemine vastavalt 25% ja 26% võrrelduna atazanaviir/ ritonaviir 300/ 100 mg- ga).
The co-administration of atazanavir/ ritonavir with tenofovir resulted in increased exposure to tenofovir.
Atazanaviiri/ ritonaviiri manustamine koos tenofoviiriga põhjustas suuremat vastuvõtlikkust tenofoviirile.
Tenofovir is excreted renally, both by filtration and active secretion via the human organic anion transporter 1 (hOAT1).
Tenofoviir eritub neerude kaudu nii filtratsiooni kui ka aktiivse sekretsiooni teel inimese orgaanilise anioon- transportsüsteemi 1 (human organic anion transporter 1 - hOAT1) vahendusel.
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate with other medicinal
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi manustamisel koos ravimitega, mis erituvad samuti aktiivse
7 products that are also actively secreted via the anion transporter (e. g. cidofovir) may result in increased concentrations of tenofovir or of the co-administered medicinal product.
7 sekretsiooni teel anioon- transportsüsteemi vahendusel (nt tsidofoviir), võib suureneda tenofoviiri või samaaegselt manustatava ravimi kontsentratsioon.
Tenofovir disoproxil fumarate has not been evaluated in patients receiving nephrotoxic medicinal products (e. g. aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, ganciclovir, pentamidine, vancomycin, cidofovir or interleukin-2).
Tenofoviirdisoproksiilfumaraati ei ole hinnatud patsientidel, kes saavad nefrotoksilisi ravimeid (nt aminoglükosiidid, amfoteritsiin B, foskarnet, gantsükloviir, pentamidiin, vankomütsiin, tsidofoviir või interleukiin- 2).
Use of tenofovir disoproxil fumarate should be avoided with concurrent or recent use of a nephrotoxic medicinal product.
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi kasutamisest tuleb hoiduda nefrotoksiliste ravimite samaaegse või hiljutise kasutamise korral.
If concomitant use of Truvada and nephrotoxic agents is unavoidable, renal function should be monitored weekly (see section 4.4).
Kui Truvada ja nefrotoksiliste toimeainete samaaegne kasutamine ei ole välditav, siis tuleb iga nädal jälgida neerufunktsiooni (vt lõik 4. 4).
Co-administration of tenofovir disoproxil fumarate and methadone, ribavirin, rifampicin, adefovir dipivoxil or the hormonal contraceptive norgestimate/ ethinyl oestradiol did not result in any pharmacokinetic interaction.
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi manustamisel koos metadooni, ribaviriini, rifampitsiini, adefoviirdipivoksiili või hormonaalse kontratseptiivi norgestimaadi/ etinüülöstradiooliga ei ilmnenud mingeid farmakokineetilisi koostoimeid.
Interactions relevant to Truvada:
Truvada puhul olulised koostoimed:
Co-administration of tacrolimus with the combination product emtricitabine/ tenofovir disoproxil fumarate did not result in any clinically significant interactions.
Takroliimuse manustamisel koos emtritsitabiini/ tenofoviirdisoproksiilfumaraadi kombinatsioonpreparaadiga ei ole kliiniliselt olulisi koostoimeid ilmnenud.
For emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate, insufficient data on exposed pregnancies are available.
Emtritsitabiini ja tenofoviirdisoproksiilfumaraadi kasutamise kohta raseduse ajal ei ole kliinilisi andmeid.
Animal studies do not indicate direct or indirect harmful effects of emtricitabine or tenofovir disoproxil fumarate with respect to pregnancy, embryonal/ foetal development, parturition or postnatal development (see section 5.3).
Loomkatsed ei näita emtritsitabiini või tenofoviirdisoproksiilfumaraadi otsest või kaudset kahjulikku toimet rasedusele, embrüo/ loote arengule, sünnitusele või postnataalsele arengule (vt lõik 5. 3).
However, Truvada should not be used during pregnancy unless no other alternative is available.
Truvada’ t ei tohi kasutada raseduse ajal, välja arvatud juhul, kui teisi alternatiive ei ole.
The use of Truvada must be accompanied by the use of effective contraception.
Truvada manustamisel peab olema samaaegselt kasutatud efektiivset rasestumisvastast meetodit.
It is not known whether emtricitabine or tenofovir are excreted in human milk.
Ei ole teada, kas emtritsitabiin või tenofoviir erituvad rinnapiima.
It is recommended that HIV infected women do not breast-feed their infants under any circumstances in order to avoid transmission of HIV to the infant.
HIV- infektsiooniga naistel soovitatakse oma imikuid mitte mingil tingimusel rinnaga toita, et vältida HIV ülekandumist imikule.
However, patients should be informed that dizziness has been reported during treatment with both emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate.
Patsiente tuleb teavitada sellest, et ravi ajal nii emtritsitabiini kui ka tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga võib tekkida pearinglus.
In an open-label randomised clinical study in antiretroviral-naïve patients (GS-01-934; see section 5.1), patients received emtricitabine, tenofovir disoproxil fumarate and efavirenz for 144 weeks (administered as the combination formulation Truvada, plus efavirenz from week 96).
Avatud, randomiseeritud kliinilises uuringus retroviiruste vastast ravi varem mitte saanud patsientidega (GS- 01- 934, vt lõik 5. 1) said patsiendid 144 nädala vältel emtritsitabiini, tenofoviirdisoproksiilfumaraati ja efavirensi (alates 96. nädalast manustati Truvadat kombineeritud ravimina ja efavirensi).