natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Cases of osteonecrosis have been reported, particularly in patients with generally acknowledged risk factors, advanced HIV disease or long-term exposure to combination antiretroviral therapy (CART).
Üldiselt tunnustatud riskifaktoritega, nagu kaugelearenenud HIV nakkusega või pikaajalist kombineeritud retroviirusevastast ravi saavate patsientide puhul, on täheldatud osteonekroosi juhte.
The frequency of this is unknown (see section 4.4).
Selle esinemissagedus ei ole teada (vt lõik 4. 4).
Patients co-infected with hepatitis B and/ or hepatitis C virus In Phase III studies, patients with chronic active hepatitis B and/ or hepatitis C co-infection (N = 113/ 699 or 16.2%; HBV=6%, HCV=9%, HBV+HCV=1%) were permitted to enrol provided that AST, ALT, and alkaline phosphatase tests did not exceed 5 times the upper limit of normal.
B- hepatiidi ja/ või C- hepatiidi viiruse koinfektsiooniga patsiendid III faasi uuringutesse lubati kroonilise (kuid mitte ägeda) aktiivse B- hepatiidi ja/ või C- hepatiidi koinfektsiooniga patsientidel (N = 113/ 699 ehk 16, 2%; HBV = 6%, HCV = 9%, HBV + HCV = 1%) lülituda eeldusel, et ASAT, ALAT ja alkaalse fosfataasi aktiivsuse algväärtused ei olnud üle 5 korra kõrgemad normivahemiku ülempiirist.
In general the safety profile of ISENTRESS in patients with hepatitis B and/ or hepatitis C virus co- infection was similar to that in patients without hepatitis B and/ or hepatitis C virus co-infection.
Üldiselt oli B- hepatiidi ja/ või C- hepatiidi viiruse koinfektsiooniga patsientidel ISENTRESSi ohutusprofiil sarnane koinfektsioonita patsientidega.
Grade 2 or higher laboratory abnormalities that represent a worsening from baseline of AST, ALT or total bilirubin occurred in 31%, 31% and 16%, respectively, of raltegravir-treated co-infected subjects as compared to 9%, 8% and 8% of all other raltegravir-treated subjects.
ASAT, ALAT või üldbilirubiini ravieelsete väärtuste halvenemist näitavaid 2. või kõrgema raskusastme laboratoorseid kõrvalekaldeid esines vastavalt 31%, 31% ja 16% raltegraviiriga ravitud HIV- d ja B - või C- hepatiiti põdevatest patsientidest võrreldes 9%, 8% ja 8% - ga kõikidest teistest raltegraviiriga ravitud patsientidest.
No specific information is available on the treatment of overdosage with ISENTRESS.
Puuduvad spetsiifilised andmed ISENTRESSi üleannustamise ravi kohta.
In the event of an overdose, it is reasonable to employ the standard supportive measures, e. g., remove unabsorbed material from the gastrointestinal tract, employ clinical monitoring (including obtaining an electrocardiogram), and institute supportive therapy if required.
Üleannustamise korral tuleks rakendada tavalisi toetavaid meetmeid, nt imendumata ravimi eemaldamine seedetraktist, kliinilist jälgimist (sh elektrokardiogramm) ja vajadusel alustada toetavat ravi.
The extent to which ISENTRESS may be dialysable is unknown.
Ei ole teada, mil määral on ISENTRESS eemaldatav dialüüsi teel.
Antiviral for systemic use, Other Antivirals, ATC code:
Farmakoterapeutiline grupp: retroviirusevastane ravim süsteemseks kasutamiseks, teised retroviirusevastased ravimid, ATC- kood:
J05AX08.
J05AX08
Mechanism of action Raltegravir is an integrase strand transfer inhibitor active against the Human Immunodeficiency Virus (HIV-1).
Toimemehhanism Raltegraviir on HIV integraasi ahela ülekande inhibiitor, mis toimib inimese immuunpuudulikkuse viiruse (HIV- 1) vastu.
Raltegravir inhibits the catalytic activity of integrase, an HIV-encoded enzyme that is required for viral replication.
Raltegraviir inhibeerib integraasi (viiruse replikatsiooniks vajaliku HIV poolt 9 kodeeritud ensüümi) katalüütilist aktiivsust.
Antiviral activity in vitro Raltegravir at concentrations of 31 ± 20 nM resulted in 95% inhibition (IC95) of HIV-1 replication (relative to an untreated virus-infected culture) in human T-lymphoid cell cultures infected with the cell-line adapted HIV-1 variant H9IIIB.
Viirusevastane toime in vitro Raltegraviir kontsentratsioonides 31 ± 20 nM viis HIV- 1 replikatsiooni 95% inhibeerimiseni (IC95) (võrreldes viirusega nakatatud ravimata kultuuriga) inimese T- lümfoidsetes rakukultuurides, mis olid nakatatud HIV- 1 variandiga H9IIIB adapteerunud rakuliiniga.
In addition, raltegravir inhibited viral replication in cultures of mitogen-activated human peripheral blood mononuclear cells infected with diverse, primary clinical isolates of HIV-1, including isolates resistant to reverse transcriptase inhibitors and protease inhibitors.
Lisaks sellele inhibeeris raltegraviir viiruse replikatsiooni mitogeen- aktiveeritud inimese perifeerse vere mononukleaarsete rakkude kultuurides, mis olid nakatatud HIV- 1 erinevate primaarsete kliiniliste isolaatidega, sh pöördtranskriptaasi inhibiitorite ja proteaasi inhibiitorite suhtes resistentsete isolaatidega.
9 Resistance Most viruses isolated from patients failing raltegravir had high-level raltegravir resistance resulting from the appearance of two or more mutations.
Resistentsus Ebatõhusat raltegraviirravi saanud patsientide puhul isoleeritud enamusel viirustel oli tegemist kahest või enamast mutatsioonist tingitud suure resistentsusega raltegraviiri suhtes.
Most had a signature mutation at amino acid 155 (N155 changed to H), amino acid 148 (Q148 changed to H, K, or R), or amino acid 143 (Y143 changed to H, C, or R), along with one or more additional integrase mutations.
Enamusel oli tegemist olulise mutatsiooniga 155. aminohappe (N155 asendatud H- ga), 148. aminohappe (Q148 asendatud H, K või R- iga) või 143. aminohappe (Y143 asendatud H, C, või R- iga) osas koos ühe või enama täiendava integraasi mutatsiooniga.
These signature mutations decrease viral susceptibility to raltegravir and addition of other mutations results in a further decrease in raltegravir susceptibility.
Muude mutatsioonide lisandumine vähendab veelgi viiruse tundlikkust raltegraviiri suhtes.
Factors that reduced the likelihood of developing resistance included lower baseline viral load and use of other active anti-retroviral agents.
Resistentsuse väljakujunemise tõenäosust vähendasid sellised tegurid, nagu viiruste hulga väike algväärtus ja teiste retroviirusevastaste ravimite kasutamine.
Preliminary data indicate that there is potential for at least some degree of cross-resistance to occur between raltegravir and other integrase inhibitors.
Esialgsed andmed näitavad, et esineb võimalus vähemalt mõningase ristresistentsuse tekkeks raltegraviiri ja teiste integraasi inhibiitorite vahel.
Clinical experience Efficacy of ISENTRESS in treatment-experienced patients BENCHMRK 1 and BENCHMRK 2 (ongoing multi-centre, randomised, double-blind, placebo- controlled trials) evaluate the safety and anti-retroviral activity of ISENTRESS 400 mg b. i. d. vs. placebo in a combination with optimized background therapy (OBT), in HIV-infected patients, 16 years or older, with documented resistance to at least 1 drug in each of 3 classes (NRTIs, NNRTIs, PIs) of anti-retroviral therapies.
ISENTRESSi efektiivsus varem ravi saanud patsientidel BENCHMRK 1 ja BENCHMRK 2 (käimasolevad mitmekeskuselised, randomiseeritud, topelt - pimedad, platseebo- kontrollitud uuringud) hindavad ISENTRESS 400 mg kaks korda päevas ohutust ja retroviirusevastast toimet võrreldes platseeboga kombinatsioonis optimeeritud foonraviga (OBT) HIV- infektsiooniga 16- aastastel või vanematel patsientidel, kellel esineb dokumenteeritud resistentsus vähemalt ühe ravimi suhtes kõigis kolmes retroviirusevastaste ravimite rühmas (NRTId, NNRTId, PId).
Patient demographics (gender, age and race) and baseline characteristics were comparable between ISENTRESS 400 mg b. i. d. and placebo groups.
Patsientide demograafilised andmed (sugu, vanus ja rass) ja ravieelsed tunnused olid võrreldavad ISENTRESS 400 mg kaks korda ööpäevas ja platseebo rühmades.
A median of 4 ARTs was used in OBT.
OBT- ks kasutati keskmiselt nelja retroviirusevastast ravimit..
Results 48 week analyses Durable week 48 outcomes for patients on the recommended dose ISENTRESS 400 mg b. i. d. from the pooled studies BENCHMRK 1 and BENCHMRK 2 are shown in Table 2.
48. nädala analüüside tulemused Tabelis 2 on toodud uuringute BENCHMRK 1 ja BENCHMRK 2 kombineeritud püsivad 48. nädala tulemused ISENTRESS’ i soovitatava annuse 400 mg kaks korda päevas kasutamisel.
Table 2 Efficacy Outcome at Week 48
10 Tabel 2 Efektiivsuse tulemused 48. nädalal
BENCHMRK 1 and 2 Pooled Parameter Percent HIV-RNA < 400 copies/ ml (95% CI)
BENCHMRK 1 ja 2 kombineeritud andmed Parameeter Patsientide%, kellel saavutati HIV- RNA < 400 koopiat/ ml (95% CI)
All patients† Baseline Characteristic‡
Kõik patsiendid † Algtaseme näitajad ‡
HIV-RNA > 100,000 copies/ ml ≤ 100,000 copies/ ml CD4-count ≤ 50 cells/ mm3 > 50 and ≤ 200 cells/ mm3 > 200 cells/ mm3 Sensitivity score (GSS) §
HIV- RNA > 100 000 koopiat/ ml ≤100 000 koopiat/ ml CD4- arv ≤50 rakku/ mm3 > 50 ja ≤200 rakku/ mm3 > 200 rakku/ mm3 Tundlikkuse skoor (GSS) §
0 1 2 and above Percent HIV-RNA < 50 copies/ ml (95% CI)
0 1 2 ja üle selle Patsientide%, kellel saavutati HIV- RNA < 50 koopiat/ ml
0 1
0 1 2 ja üle selle CD4 rakkude arvu keskmine muutus (95% CI), rakku/ mm3
45 (35, 54) 67 (59, 74)
45 (35, 54) 67 (59, 74) 75 (68, 82)
3 (0, 11) 37 (27, 48)
3 (0, 11) 37 (27, 48) 59 (46, 71)
All patients‡ Baseline Characteristic‡
Kõik patsiendid ‡ Lähtetaseme näitajad ‡
HIV-RNA > 100,000 copies/ ml ≤ 100,000 copies/ ml CD4-count ≤ 50 cells/ mm3 > 50 and ≤ 200 cells/ mm3 > 200 cells/ mm3 § Sensitivity score (GSS)
HIV- RNA > 100 000 koopiat/ ml ≤100 000 koopiat/ ml CD4- arv ≤50 rakku/ mm3 > 50 ja ≤200 rakku/ mm3 > 200 rakku/ mm3 Tundlikkuse skoor (GSS) §
0 1 2 and above †
0 1 2 ja üle selle †
Non-completer is failure imputation: patients who discontinued prematurely are imputed as failure thereafter.
Mittelõpetanud on võrdsustatud ravi ebatõhususega: ravi enneaegselt katkestanud patsiendid on hiljem võrdsustatud ravivastuse puudumisega.
Percent of patients with response and associated 95% confidence interval (CI) are reported. ‡ For analysis by prognostic factors, virologic failures were carried forward for percent < 400 and 50 copies/ ml.
Toodud on ravivastusega patsientide arv (%) ja seotud 95% usaldusintervall. ‡ Prognostiliste faktorite analüüsimisel on viroloogilise vastuse puudumine edasi kantud patsientide protsendi arvutamisel, kellel saavutati < 400 ja 50 koopiat/ ml.
Enfuvirtide use in OBT in enfuvirtide-naïve patients was counted as one active drug in OBT.
CD4- arvu keskmise muutuse arvutamisel on viroloogilise vastuse puudumisel edasi kantud algtaseme väärtus. § Genotüübiline tundlikkuse skoor (GSS) oli defineeritud kui optimaalses foonravis kasutatud suukaudsete retroviirusevastaste ravimite üldarv, mille suhtes patsiendi viiruse isolaadil täheldati genotüübilise resistentsuse testis genotüübilist tundlikkust Enfuvirtiidi kasutamisel OBT- s varasemalt enfuvirtiidi mittekasutanud patsientidel loeti see üheks aktiivseks ravimiks OBT- s.
Similarly, darunavir use in OBT in darunavir-naïve patients was counted as one active drug in OBT.
Sarnaselt loeti ka darunaviiri kasutamine OBT- s varasemalt darunaviiri mittesaanud patsientidel üheks aktiivseks ravimiks OBT- s.
Raltegravir achieved virologic responses (using Not Completer=Failure approach) of HIV RNA < 50 copies/ ml in 61.7% of patients at Week 16 and in 62.1% at Week 48.
Raltegraviiri toimel saavutas viroloogilise ravivastuse (HIV RNA < 50 koopiat/ ml) 16. nädalal 61, 7% ja 48. nädalal 62, 1% patsientidest (ravi mittelõpetanud võrdsustati ravitoime puudumisega).
Some patients experienced viral rebound between Week 16 and Week 48.
Mõnedel patsientidel tekkis 16. ja 48. nädala vahel viiruse hulga suurenemine.
Factors associated with failure include high baseline viral load and OBT that did not include at least one potent active agent.
Sellega seotud teguriteks on kõrge ravieelne viiruse hulk ja OBT, mis ei sisaldanud vähemalt ühte tugevatoimelist ravimit.
Long-term efficacy data of ISENTRESS 400 mg b. i. d. in treatment-experienced patients up to 48 weeks are also available from the Phase II dose-finding study (Protocol 005).
11 II faasi annuse leidmise uuringus (protokoll 005) on samuti saadud toetavad pikaaegse efektiivsuse andmed ISENTRESS 400 mg kaks korda ööpäevas kasutamise kohta varem ravi saanud patsientidel kuni 48 nädala jooksul.
At week 24, 71% of patients receiving ISENTRESS 400 mg b. i. d. maintained HIV RNA < 400 copies/ ml and 56% also maintained HIV RNA < 50 copies/ ml.
24 ravinädalal oli ISENTRESSi annuses 400 mg kaks korda ööpäevas saanud patsientidest 71% - l HIV- 1 RNA tase < 400 koopiat/ ml ja 56% - l HIV RNA < 50 koopiat/ ml.
Through 48 weeks of treatment, 64% receiving ISENTRESS 400 mg b. i. d. maintained HIV RNA < 400 copies/ ml and 46% also maintained HIV RNA < 50 copies/ ml.
48 ravinädala jooksul püsis 64% ISENTRESSi annuses 400 mg kaks korda ööpäevas saanud patsientidest HIV- 1 RNA tase < 400 koopiat/ ml ja 46% ka HIV RNA < 50 koopiat/ ml.
This medicinal product has been authorised under a so-called “ conditional approval” scheme.
See ravim on registreeritud nö "tingimusliku" skeemi alusel.
This means that further evidence on this medicinal product is awaited.
See tähendab, et selle toote puhul oodatakse edasist tõestust.
The European Medicines Agency (EMEA) will review new information on the product every year and this SPC will be updated as necessary.
Euroopa Ravimiamet (EMEA) saab uut informatsiooni selle toote kohta igal aastal ja ravimi omaduste kokkuvõtet uuendatakse vastavalt vajadusele.
Absorption As demonstrated in healthy volunteers administered single oral doses of raltegravir in the fasted state, raltegravir is rapidly absorbed with a tmax of approximately 3 hours postdose.
Imendumine Nagu näitas tervetel vabatahtlikel tühja kõhuga ühekordsete suukaudsete annuste manustamine, imendub raltegraviir kiiresti, tmax on ligikaudu 3 tundi.
Raltegravir AUC and Cmax increase dose proportionally over the dose range 100 mg to 1600 mg.
Raltegraviiri AUC ja Cmax suurenevad proportsionaalselt annusega vahemikus 100... 1600 mg.
Raltegravir C12 hr increases dose proportionally over the dose range of 100 to 800 mg and increases slightly less than dose proportionally over the dose range 100 mg to 1600 mg.
Raltegraviiri C12 h suureneb proportsionaalselt annusega vahemikus 100... 800 mg ja veidi vähem kui proportsionaalselt annusega vahemikus 100... 1600 mg.
Dose proportionality has not been established in patients.
Annuse propotsionaalsus patsientidel ei ole kindlaks tehtud.
There is little to no accumulation in AUC and Cmax and evidence of slight accumulation in C12 hr.
AUC ja Cmax suurenemine on vähene või puudub ning C12 h suureneb vähesel määral.
ISENTRESS may be administered with or without food.
ISENTRESSi võib manustada koos toiduga või ilma.
Raltegravir was administered without regard to food in the pivotal safety and efficacy studies in HIV-infected patients.
HIV- positiivsete patsientidega läbi viidud kesksetes ohutuse ja tõhususe uuringutes manustati raltegraviiri söögiaegadest sõltumatult.
11 meaningful degree with an increase of 13% relative to fasting.
Raltegraviiri mitme annuse manustamine pärast mõõduka rasvasisaldusega einet ei mõjutanud kliiniliselt olulisel määral raltegraviiri AUC- d, mis suurenes 13% võrreldes tühja kõhuga manustatuga.
Raltegravir C12 hr was 66% higher and Cmax was 5% higher following a moderate-fat meal compared to fasting.
Mõõduka rasvasisaldusega toidu järel manustatuna oli raltegraviiri C12 hr 66% suurem ja Cmax 5% suurem võrreldes tühja kõhuga manustatuga.
Administration of raltegravir following a high-fat meal increased AUC and Cmax by approximately 2-fold and increased C12 hr by 4.1-fold.
Raltegraviiri manustamisel suure rasvasisaldusega eine järel suurenesid AUC ja Cmax ligikaudu 2 korda ja C12 hr 4, 1 korda.
Administration of raltegravir following a low-fat meal decreased AUC and Cmax by 46% and 52%, respectively; C12 hr was essentially unchanged.
Raltegraviiri manustamisel vähese rasvasisaldusega eine järel vähenesid AUC ja Cmax vastavalt 46% ja 52%; C12 hr ei muutunud oluliselt.
For observed C12hr in BENCHMRK 1 and 2 the coefficient of variation (CV) for inter-subject variability = 212% and the CV for intra-subject variability = 122%.
BENCHMRK 1 ja BENCHMRK 2- s täheldatud C12 hr puhul oli variatsioonikoefitsient (CV) inimestevahelise varieeruvuse jaoks 212% ja individuaalse varieeruvuse jaoks 122%.
Sources of variability may include differences in co-administration with food and concomitant medications.
Varieeruvuse põhjusteks võivad olla erinevused, mis on tingitud raltegraviiri manustamisest koos toidu ja teiste ravimitega.
Distribution Raltegravir is approximately 83% bound to human plasma protein over the concentration range of 2 to 10 µM.
Jaotumine Raltegraviiri seonduvus inimese plasmavalkudega on ligikaudu 83% kontsentratsioonivahemikus 2... 10 µM.
Metabolism and excretion The apparent terminal half-life of raltegravir is approximately 9 hours, with a shorter α -phase half-life (~1 hour) accounting for much of the AUC.
Metabolism ja eritumine Terminaalne poolväärtusaeg raltegraviiril on 9 tundi, α - faasi poolväärtusaeg on lühem (~1 tund).
Following administration of an oral dose of radiolabeled raltegravir, approximately 51 and 32% of the dose was excreted in faeces and urine, respectively.
Pärast radioloogiliselt märgistatud raltegraviiri suukaudse annuse manustamist eritus ligikaudu 51 ja 32% annusest vastavalt rooja ja uriiniga.
In faeces, only raltegravir was present, most of which is likely to be derived from hydrolysis of raltegravir-glucuronide secreted in bile as observed in preclinical species.
Roojas leidus ainult raltegraviiri, millest enamik on tõenäoliselt saadud sapiga eritunud raltegraviir- glükuroniidi hüdrolüüsil, nagu täheldati prekliinilistel liikidel.
Two components, namely raltegravir and raltegravir-glucuronide, were detected in urine and accounted for approximately 9 and 23% of the dose, respectively.
Uriinis tehti kindlaks kaks komponenti, nimelt raltegraviir ja raltegraviir- glükuroniid, mis moodustasid vastavalt umbes 9 ja 23% annusest.
The major circulating entity was raltegravir and represented approximately 70% of the total radioactivity; the remaining radioactivity in plasma was accounted for by raltegravir-glucuronide.
Põhiline ringlev komponent oli raltegraviir, mis moodustas ligikaudu 70% kogu radioaktiivsusest; ülejäänud radioaktiivsuse plasmas moodustas raltegraviir- glükuroniid.
Studies using isoform-selective chemical inhibitors and cDNA-expressed UDP-glucuronosyltransferases (UGT) show that UGT1A1 is the main enzyme responsible for the formation of raltegravir-glucuronide.
Isovorm- selektiivseid keemilisi inhibiitoreid ja cDNA- ekspresseeritud UDP- glükuronosüültransferaase (UGT) kasutanud uuringud näitavad, et UGT1A1 on põhiline
Thus the data indicate that the major mechanism of clearance of raltegravir in humans is UGT1A1-mediated glucuronidation.
Seega andmed näitavad, et raltegraviiri eritumise põhiline mehhanism inimestel on UGT1A1- vahendatud glükuronisatsioon.
Dose adjustment is not considered necessary in subjects with reduced UGT1A1 activity due to genetic polymorphism.
UGT1A1 polümorfism 30 * 28 / * 28 genotüübiga isiku võrdluses 27 metsik- tüüpi genotüübiga isikuga oli AUC geomeetriline keskmine 90% usaldusvahemikuga 1, 41 (0, 96, 2, 09) ja C12 hr geomeetriline keskmine oli 1, 91 (1, 43, 2, 55). Annuse kohandamine ei ole vajalik isikutel, kel on geneetilise polümorfismi tõttu vähenenud UGT1A1 aktiivsus.
Children The pharmacokinetics of raltegravir in paediatric patients has not been established.
Lapsed Lastel ei ole raltegraviiri farmakokineetikat uuritud.
Elderly There was no clinically meaningful effect of age on raltegravir pharmacokinetics over the age range studied (19 to 71 years, with few (8) subjects over the age of 65).
Eakad Uuritud vanusevahemikus (19… 71 eluaastat, kusjuures üksikud patsiendid (8) olid üle 65- aastased) ei täheldatud vanuse kliiniliselt olulist mõju raltegraviiri farmakokineetikale.
Gender, Race and BMI There were no clinically important pharmacokinetic differences due to gender, race or body mass index (BMI).
Sugu, rass ja kehamassi indeks (KMI) Soolisi, rassilisi või kehamassi indeksist (KMI) tingitud kliiniliselt olulisi farmakokineetilisi erinevusi ei ole täheldatud.
There were no clinically important pharmacokinetic differences between patients with severe renal insufficiency and healthy subjects (see section 4.2).
Kliiniliselt olulisi farmakokineetilisi erinevusi raske neerupuudulikkusega patsientide ja tervete isikute vahel ei ole täheldatud (vt lõik 4. 2).
Because the extent to which ISENTRESS may be dialysable is unknown, dosing before a dialysis session should be avoided.
Kuna ei ole teada, mil määral on ISENTRESS dialüüsitav, tuleks vältida ravimi manustamist enne dialüüsi.
12 Hepatic impairment Raltegravir is eliminated primarily by glucuronidation in the liver.
Maksakahjustus Raltegraviiri eliminatsioon toimub peamiselt glükuronisatsiooni teel maksas.
There were no clinically important pharmacokinetic differences between patients with moderate hepatic insufficiency and healthy subjects.
Kliiniliselt olulisi farmakokineetilisi erinevusi mõõduka maksapuudulikkusega patsientide ja tervete isikute vahel ei ole täheldatud.
The effect of severe hepatic insufficiency on the pharmacokinetics of raltegravir has not been studied (see sections 4.2 and 4.4).
Raske maksapuudulikkuse mõju raltegraviiri farmakokineetikale ei ole uuritud (vt lõik 4. 2 ja 4. 4).
Non-clinical toxicology studies, including conventional studies of safety pharmacology, repeated-dose toxicity, genotoxicity, and developmental toxicity, have been conducted with raltegravir, in mice, rats, dogs and rabbits.
Hiirtel, rottidel, koertel ja küülikutel on läbi viidud mittekliinilised uuringud, kaasa arvatud farmakoloogilise ohutuse, kroonilise toksilisuse, genotoksilisuse, arengutoksilisuse mittekliinilised uuringud.
Effects at exposure levels sufficiently in excess of clinical exposure levels indicate no special hazard for humans.
Kliinilistest annustest suuremate annuste puhul, ei täheldatud kahjulikku toimet inimestele.
Mutagenicity No evidence of mutagenicity or genotoxicity was observed in in vitro microbial mutagenesis (Ames) tests, in vitro alkaline elution assays for DNA breakage and in vitro and in vivo chromosomal aberration studies.
Mutageensus In vitro mikrobiaalse mutageneesi (Amesi) testide, DNA lõhustumise in vitro alkaalse elutsiooni testide ning in vitro ja in vivo kromosoomiaberratsiooni testide põhjal ei ole mutageensuse või genotoksilisuse ilminguid täheldatud.
Carcinogenicity Long-term (2-year) carcinogenicity studies of raltegravir in rodents are ongoing but have not been completed.
Kartsinogeensus Raltegraviiri pikaajalised (2- aastased) kartsinogeensuse uuringud närilistel on käimas, kuid ei ole veel lõpule jõudnud.
Developmental Toxicity Raltegravir was not teratogenic in developmental toxicity studies in rats and rabbits.
Arengutoksilisus Rottidel ja küülikutel läbi viidud arengutoksilisuse uuringutes ei täheldatud raltegraviiril teratogeenset toimet.
A slight increase in incidence of supernumerary ribs was observed in rat pups of dams exposed to raltegravir at approximately 4.4-fold human exposure at 400 mg twice daily based on AUC0-24 hr.
Lisaroiete esinemissageduse vähest suurenemist täheldati rotipoegadel, kui emasloomadel ravimi ekspositsioon ületas 4, 4 korda inimesel esineva ekspositsiooni raltegraviiri kasutamisel annuses 400 mg kaks korda päevas (AUC0- 24 h põhjal).
No development effects were seen at 3.4-fold human exposure at 400 mg twice daily based on AUC0-24 hr (see section 4.6).
Arenguhäireid ei täheldatud, kui ekspositsioon ületas 3, 4 korda inimesel esineva ekspositsiooni kasutatava annuse 400 mg kaks korda päevas puhul (AUC0- 24 h põhjal) (vt lõik 4. 6).
- microcrystalline cellulose
- mikrokristalne tselluloos
- lactose monohydrate
- laktoosmonohüdraat
- calcium phosphate dibasic anhydrous
- veevaba kaltsiumdifosfaat
- hypromellose 2208
- hüpromelloos 2208
- poloxamer 407
- poloksameer 407
- sodium stearyl fumarate
- naatriumstearüülfumaraat
- polyvinyl alcohol
- polüvinüülalkohol
- polyethylene glycol 3350
- polüetüleenglükool 3350
- talc
- talk
- red iron oxide (E 172)
- punane raudoksiid (E 172)
- black iron oxide (E 172)
- must raudoksiid (E 172)