natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Viral resistance to abacavir develops relatively slowly in vitro, requiring multiple mutations for a clinically relevant increase in EC50 over wild-type virus.
Viiruste resistentsus abakaviiri suhtes areneb in vitro suhteliselt aeglaselt, “ metsikut ” tüüpi viiruse EC50 kliiniliselt oluliseks suurenemiseks on vajalikud korduvad mutatsioonid.
In vivo resistance (Therapy-naïve patients):
In vivo resistentsus (varem ravi mittesaanud patsiendid):
The M184V or M184I variants arise in HIV-1 infected patients treated with lamivudine-containing antiretroviral therapy.
M184V või M184I variandid tekivad HIV- 1 infektsiooniga patsientidel, kes saavad lamivudiini sisaldavat retroviirusevastast ravi.
The overall selection frequency for M184V or M184I was high (54%), and less common was the selection of L74V (5%), K65R (1%) and Y115F (1%) (see Table).
M184V või M184I selektsiooni üldine esinemissagedus oli suur (54%), harvem esines L74V (5%), K65R (1%) ja Y115F (1%) selektsiooni (vt tabel).
The inclusion of zidovudine in the regimen has been found to reduce the frequency of L74V and K65R selection in the presence of abacavir (with zidovudine:
On leitud, et zidovudiini lisamisel raviskeemi väheneb L74V and K65R selektsiooni sagedus abakaviiri juuresolekul (koos zidovudiiniga:
0/ 40, without zidovudine:
0/ 40, ilma zidovudiinita:
Abacavir + Abacavir + lamivudine +
Abakaviir + Abakaviir + lamivudiin +
Abacavir +
Abakaviir +
lamivudine +
lamivudiin +
PI (or
PI (või
PI/ ritonavir) Number of
PI/ ritonaviir) Uuritavate arv Ravi viroloogiliste
Number of Virological Failures Number of On-
ebaõnnestumist e arv Raviaegsete
Therapy
genotüüpide arv
51 (100%)2
51
K65R
K65R
2 (1%)
2 (1%)
L74V Y115F
L74V Y115F
9 (18%) 2 (4%)
9 (18%) 2 (4%)
3 (2%) 0
3 (2%) 0
12 (5%) 2 (1%)
12 (5%) 2 (1%)
M184V/ I TAMs3
M184V/ I 3
34 (85%) 3 (8%)
34 (85%)
22 (43%) 2 (4%)
22 (43%)
70 (50%) 4 (3%)
70 (50%)
126 (54%) 9 (4%)
126 (54%)
3.
4 (3%)
Number of subjects with ≥ 1 Thymidine Analogue Mutations (TAMs).
Combivir on lamivudiini ja zidovudiini fikseeritud annuste kombinatsioon 2.
In a meta-analysis of six clinical trials, TAMs were not selected by regimens containing abacavir without zidovudine (0/ 127), but were selected by regimens containing abacavir and the thymidine analogue zidovudine (22/ 86, 26%).
Kuue kliinilise uuringu metaanalüüsi põhjal ei selekteerunud TAMe abakaviiri ilma zidovudiinita sisaldavate raviskeemide puhul (0/ 127), kuid need selekteerusid abakaviiri ja tümidiini analoogi zidovudiini sisaldavate raviskeemide puhul (22/ 86, 26%).
In vivo resistance (Therapy experienced patients):
In vivo resistentsus (ravikogemusega patsiendid):
The M184V or M184I variants arise in HIV-1 infected patients treated with lamivudine-containing antiretroviral therapy and confer high-level resistance to lamivudine.
M184V või M184I variandid tekivad HIV- 1 infektsiooniga patsientidel, kes saavad lamivudiini sisaldavat retroviirusevastast ravi ja kellel esineb kõrge resistentsus lamivudiini suhtes.
In vitro data tend to suggest that the continuation of lamivudine in anti- retroviral regimen despite the development of M184V might provide residual anti-retroviral activity (likely through impaired viral fitness).
In vitro andmed näitavad, et lamivudiinravi jätkamine osana retroviirusevastasest raviskeemist vaatamata M184V tekkele võib tagada retroviirusevastase jääktoime (tõenäoliselt viiruse replikatsioonivõime languse kaudu).
In any case, initiation of susceptible NRTIs should always be preferred to maintenance of lamivudine therapy.
Kõigil juhtudel tuleb lamivudiinravi jätkamisele alati eelistada ravi alustamist tundlike nukleosiid- pöördtranskriptaasi inhibiitoritega (NRTI- d).
Therefore, maintaining lamivudine therapy despite emergence of M184V mutation should only be considered in cases where no other active NRTIs are available.
Seetõttu tuleks lamivudiinravi jätkamist M184V mutatsiooni tekkele vaatamata kaaluda vaid juhul, kui puuduvad teised aktiivsed nukleosiid- pöördtranskriptaasi inhibiitorid.
In a meta-analysis of five clinical trials where ABC was added to intensify therapy, of 166 subjects, 123 (74%) had M184V/ I, 50 (30%) had T215Y/ F, 45 (27%) had M41L, 30 (18%) had K70R and 25 (15%) had D67N.
Viie kliinilise uuringu (kus abakaviir lisati ravitoime tugevdamiseks) metaanalüüsi põhjal esines 166 patsiendist 123- l (74%) M184V/ I, 50- l (30%) T215Y/ F, 45- l (27%) M41L, 30- l (18%) K70R ja 25 (15%) D67N.
K65R was absent and L74V and Y115F were uncommon (≤ 3%).
K65R ei esinenud ning L74V ja Y115F esines harva (≤3%).
Logistic regression modelling of the predictive value for genotype (adjusted for baseline plasma HIV-1RNA [vRNA], CD4+ cell count, number and duration of prior antiretroviral therapies) showed that the presence of 3 or more NRTI resistance-associated mutations was associated with reduced response at Week 4 (p=0.015) or 4 or more mutations at median Week 24 (p≤ 0.012).
Genotüübi prognostilise väärtuse logistilise regressiooni mudel (kohandatud ravieelse plasma HIV- 1 RNA [vRNA], CD4+ rakkude arvu, eelnevate retroviirusevastaste ravikuuride arvu ja kestuse järgi) näitas 3 või enama NRTI resistentsusega seotud mutatsiooni olemasolu, mida seostati vähenenud ravivastusega 4. nädalal (p=0, 015) või 4 või enamat mutatsiooni 24. nädalal (p≤0, 012).
Median
Ravieelne
(n = 166) Percent with
(n = 166)
Mutatio
Keskmine
n n
n
Change vRNA (log10 c/ mL)
muutus vRNA (log10 c/ ml)
< 400 copies/ mL vRNA
< 400 koopiat/ ml vRNA
-0.96
- 0, 96
-0.74
- 0, 74
Any one NRTI
Ükskõik milline üks
mutation
NRTI mutatsioon Ükskõik millised
-0.72
- 0, 72
associated mutations Any three NRTI-
kaks NRTIga seotud mutatsiooni Ükskõik millised
-0.82
- 0, 82
associated mutations Four or more NRTI-
kolm NRTIga seotud mutatsiooni Neli või enam
-0.30
- 0, 30
associated mutations
NRTIga seotud mutatsiooni
-0.07
- 0, 07
Phenotypic resistance and cross-resistance:
Fenotüübiline resistentsus ja ristresistentsus:
Phenotypic resistance to abacavir requires M184V with at least one other abacavir-selected mutation, or M184V with multiple TAMs.
13 M184V mutatsiooni koos vähemalt ühe teise abakaviirile selekteerunud mutatsiooniga või M184V koos mitme TAMiga.
Phenotypic cross- resistance to other NRTIs with M184V or M184I mutation alone is limited.
Fenotüübiline ristresistentsus teiste NRTIde suhtes on ainult M184V või M184I mutatsiooni puhul piiratud.
The
Säilib zidovudiini, didanosiini, stavudiini ja tenofoviiri retroviirusevastane aktiivsus selliste HIV- 1 variantide vastu.
13 presence of M184V with K65R does give rise to cross-resistance between abacavir, tenofovir, didanosine and lamivudine, and M184V with L74V gives rise to cross-resistance between abacavir, didanosine and lamivudine.
M184V olemasolu koos K65R mutatsiooniga põhjustab ristresistentsust abakaviiri, tenofoviiri, didanosiini ja lamivudiini vahel ning M184V koos L74V mutatsiooniga põhjustab ristresistentsust abakaviiri, didanosiini ja lamivudiini vahel.
PIs or NNRTIs is unlikely.
Ristuv resistentsus abakaviiri või lamivudiini ja teiste retroviirusevastaste ainete, nagu proteaasi inhibiitorite või mittenukleosiid- pöördtranskriptaasi inhibiitorite vahel on ebatõenäoline.
Therapy-naïve patients The combination of abacavir and lamivudine as a once daily regimen is supported by a 48 weeks multi-centre, double-blind, controlled study (CNA30021) of 770 HIV-infected, therapy-naïve adults.
Varem ravi mittesaanud patsiendid Abakaviiri ja lamivudiini kombinatsioonravi üks kord päevas manustatav raviskeem toetub 48- nädalasele multitsentrilisele topeltpimedale kontrollitud uuringule (CNA30021), kus osales 770 HIV- infektsiooniga varem ravi mittesaanud täiskasvanut.
These were primarily asymptomatic HIV infected patients (CDC stage A).
Tegemist oli peamiselt asümptomaatiliste HIV- infektsiooniga patsientidega (CDC staadium A).
The results are summarised in the table below:
Tulemuste kokkuvõte on esitatud alljärgnevas tabelis:
Virological Response Based on Plasma HIV-1 RNA < 50 copies/ ml at Week 48 ITT-Exposed Population
Viroloogiline ravivastus, mida näitab plasma HIV- 1 RNA tase < 50 koopia/ ml 48. nädalal ITT- populatsioon
Treatment regimen
Raviskeem
ABC once/ day
ABC üks kord päevas
ABC twice/ day
ABC kaks korda päevas
(N = 384)
(n = 384)
(N = 386)
(n = 386)
Virological response
Viroloogiline ravivastus
Similar clinical success (point estimate for treatment difference: -1.7, 95% CI – 8.4, 4.9) was observed for both regimens.
Mõlema raviskeemi puhul täheldati sarnast kliinilist efektiivsust (ravierinevuse punkthinnang: - 1, 7; 95% usaldusintervall - 8, 4, 4, 9).
From these results, it can be concluded with 95% confidence that the true difference is no greater than 8.4% in favour of the twice daily regimen.
Nende tulemuste põhjal võib 95% usaldusväärsusega järeldada, et tõeline erinevus ei ole üle 8, 4% kaks korda päevas manustatava raviskeemi kasuks.
There was a low, similar overall incidence of virologic failure (viral load > 50 copies/ ml) in both the once and twice daily treatment groups (10% and 8% respectively).
Viroloogilise ravivastuse puudumise (viiruse hulk > 50 koopia/ ml) madal üldine esinemissagedus oli sarnane nii üks kui kaks korda päevas manustatava ravi grupis (vastavalt 10% ja 8%).
In the small sample size for genotypic analysis, there was a trend toward a higher rate of NRTI-associated mutations in the once daily versus the twice daily abacavir regimens.
Väikesemahulises genotüübilise analüüsi valimis esines nukleosiid- pöördtranskriptaasi inhibiitoritega seotud mutatsioone sagedamini üks kord päevas kui kaks korda päevas manustatava abakaviiri raviskeemi puhul.
Therapy-experienced patients In study CAL30001, 182 treatment-experienced patients with virologic failure were randomised and received treatment with either Kivexa once daily or abacavir 300 mg twice daily plus lamivudine 300 mg once daily, both in combination with tenofovir and a PI or an NNRTI for 48 weeks.
Varem ravi saanud patsiendid Uuringus CAL30001 randomiseeriti 182 varem ravi saanud patsienti, kellel puudus viroloogiline ravivastus, ja nad said raviks kas Kivexa’ t üks kord päevas või abakaviiri 300 mg kaks korda päevas pluss lamivudiini 300 mg üks kord päevas, mõlemat kombinatsioonis tenofoviiri ja proteaasi inhibiitori või mittenukleosiid- pöördtranskriptaasi inhibiitoriga 48 nädala jooksul.
Results indicate that the Kivexa group was non-inferior to the abacavir twice daily group, based on similar reductions in HIV-1 RNA as measured by average area under the curve minus baseline (AAUCMB, - 1.65 log10 copies/ ml versus -1.83 log10 copies/ ml respectively, 95% CI -0.13, 0.38).
Tulemused näitavad, et Kivexa grupp ei jäänud alla kaks korda päevas manustatava abakaviiri grupile, mida näitas HIV- 1 RNA taseme sarnane langus, mõõdetuna keskmine kõveraalune pindala miinus algväärtus järgi (AAUCMB, vastavalt - 1, 65 log10 koopiat/ ml versus - 1, 83 log10 koopiat/ ml, 95% usaldusintervall - 0, 13, 0, 38).
Proportions with HIV-1 RNA < 50 copies/ ml (50% versus 47%) and < 400 copies/ ml (54% versus 57%) were also similar in each group (ITT population).
Patsientide arv, kellel HIV- 1 RNA tase oli < 50 koopia/ ml (50% versus 47%) ja < 400 koopia/ ml (54% versus 57%), oli samuti mõlemas grupis sarnane (ITT populatsioon).
However, as there were only moderately experienced patients included in this study with an imbalance in baseline viral load between the arms, these results should be interpreted with caution.
Ent kuna selles uuringus osalesid ainult mõõdukat ravi saanud patsiendid ning puudus gruppidevaheline 14 tasakaal esialgse viiruse hulga osas, tuleb neid tulemusi tõlgendada ettevaatusega.
Results
Uuringus ESS30008 randomiseeriti 260 viroloogilise supressiooniga patsienti, kes said esmavaliku raviks 300 mg abakaviiri pluss 150 mg lamivudiini kaks korda päevas ja proteaasi inhibiitorit või mittenukleosiid- pöördtranskriptaasi inhibiitorit, jätkama seda raviskeemi või üle minema Kivexa pluss proteaasi inhibiitori või mittenukleosiid- pöördtranskriptaasi inhibiitori kasutamisele 48 nädala jooksul.
14 indicate that the Kivexa group was associated with a similar virologic outcome (non-inferior) compared to the abacavir plus lamivudine group, based on proportions of subjects with HIV-1 RNA < 50 copies/ ml (90% and 85% respectively, 95% CI -2.7, 13.5).
Tulemuste kohaselt saavutati Kivexa grupis sarnane viroloogiline ravivastus kui abakaviiri pluss lamivudiini grupis: see baseerus patsientide arvul, kellel HIV- 1 RNA tase oli < 50 koopia/ ml (vastavalt 90% ja 85%, 95% usaldusintervall - 2, 7, 13, 5).
The fixed-dose combination tablet of abacavir/ lamivudine (FDC) has been shown to be bioequivalent to lamivudine and abacavir administered separately.
Fikseeritud annustes abakaviiri ja lamivudiini sisaldav kombineeritud tablett on bioekvivalentne eraldi manustatud lamuvudiini ja abakaviiriga.
This was demonstrated in a single dose, 3-way crossover bioequivalence study of FDC (fasted) versus 2 x 300 mg abacavir tablets plus 2 x 150 mg lamivudine tablets (fasted) versus FDC administered with a high fat meal, in healthy volunteers (n = 30).
Seda on demonstreeritud ühekordse annuse 3- grupilises ristuva ülesehitusega bioekvivalentsusuuringus, kus hinnati tervetele täiskasvanutele (n=30) manustatud kombineeritud tablette (tühja kõhuga) versus 2 x 300 mg abakaviiri tablette pluss 2 x 150 mg lamivudiini tablette (tühja kõhuga) versus koos suure rasvasisaldusega einega manustatud kombineeritud tablette.
The absolute bioavailability of oral abacavir and lamivudine in adults is about 83% and 80-85% respectively.
Suu kaudu manustatud abakaviiri ja lamivudiini absoluutne biosaadavus täiskasvanutel on vastavalt umbes 83% ja 80... 85%.
The mean time to maximal serum concentrations (tmax) is about 1.5 hours and 1.0 hour for abacavir and lamivudine, respectively.
Keskmine maksimaalse plasmakontsentratsiooni saabumise aeg (tmax) on umbes 1, 5 tundi ja 1 tund vastavalt abakaviiri ja lamivudiini puhul.
Following a single dose of 600 mg of abacavir, the mean (CV) Cmax is 4.26 µg/ ml (28%) and the mean (CV) AUC∞ is 11.95 µg. h/ ml (21%).
Pärast abakaviiri ühekordse 600 mg annuse manustamist on keskmine (CV) Cmax 4, 26 μg/ ml (28%) ja keskmine (CV) AUC∞ 11, 95 μg. h/ ml (21%).
Following multiple-dose oral administration of lamivudine 300 mg once daily for seven days, the mean (CV) steady-state Cmax is 2.04 µg/ ml (26%) and the mean (CV) AUC24 is 8.87 µg. h/ ml (21%).
Pärast lamivudiini korduvat suukaudset manustamist annuses 300 mg üks kord päevas seitsme päeva jooksul on keskmine (CV) tasakaalukontsentratsiooni faasi Cmax 2, 04 μg/ ml (26%) ja keskmine (CV) AUC24 8, 87 μg. h/ ml (21%).
Intravenous studies with abacavir and lamivudine showed that the mean apparent volume of distribution is 0.8 and 1.3 l/ kg respectively.
Abakaviiri ja lamivudiini intravenoosse manustamise uuringutest on ilmnenud, et keskmine jaotusruumala on vastavalt 0, 8 ja 1, 3 l/ kg.
Plasma protein binding studies in vitro indicate that abacavir binds only low to moderately (~49%) to human plasma proteins at therapeutic concentrations.
In vitro plasmavalkudega seonduvuse uuringud näitavad, et terapeutiliste kontsentratsioonide puhul seondub abakaviir inimese plasmavalkudega vaid vähesel või mõõdukal määral (∼49%).
Studies with abacavir demonstrate a CSF to plasma AUC ratio of between 30 to 44%.
Abakaviiriga läbi viidud uuringutest on ilmnenud TSV/ plasma AUC suhe vahemikus 30... 44%.
The observed values of the peak concentrations are 9 fold greater than the IC50 of abacavir of 0.08 µg/ ml or 0.26 µM when abacavir is given at 600 mg twice daily.
Kui abakaviiri manustatakse annuses 600 mg 2 korda päevas, on maksimaalse kontsentratsiooni väärtused 9 korda suuremad kui abakaviiri IC50 (0, 08 μg/ ml või 0, 26 μM).
The mean ratio of CSF/ serum lamivudine concentrations 2-4 hours after oral administration was approximately 12%.
Lamivudiini keskmine TSV/ plasmakontsentratsiooni suhe oli 2... 4 tundi pärast suukaudset manustamist ligikaudu 12%.
Abacavir is primarily metabolised by the liver with approximately 2% of the administered dose being renally excreted, as unchanged compound.
Inimesel toimub metabolism põhiliselt alkoholdehüdrogenaasi abil ja
The primary pathways of metabolism in man are by alcohol dehydrogenase and by glucuronidation to produce the 5’ -carboxylic acid and 5’ -glucuronide which account for about 66% of the administered dose.
15 glükuronisatsiooni kaudu 5 ’ - karboksüülhappeks ja 5 ’ - glükuroniidiks, mis moodustavad umbes 66% manustatud annusest.
The likelihood of metabolic drug interactions with lamivudine is low due to the small extent of hepatic metabolism (5-10%).
Metaboolsete koostoimete tekkimise tõenäosus lamivudiiniga on väike tema vähese metabolismi tõttu maksas (5... 10%).
15 The mean half-life of abacavir is about 1.5 hours.
Abakaviiri keskmine poolväärtusaeg on umbes 1, 5 tundi.
The remainder is eliminated in the faeces.
Uriiniga eritub metaboliitidena või muutumatul kujul umbes 83% abakaviiri manustatud annusest, ülejäänud osa eritub roojaga.
The observed lamivudine half-life of elimination is 5 to 7 hours.
Lamivudiini eliminatsiooni poolväärtusaeg on 5... 7 tundi.
The mean systemic clearance of lamivudine is approximately 0.32 l/ h/ kg, predominantly by renal clearance (> 70%) via the organic cationic transport system.
Lamivudiini keskmine süsteemne kliirens on umbes 0, 32 l/ t/ kg, millest valdava osa moodustab renaalne kliirens (> 70%), mis toimub läbi orgaanilise katioonse transportsüsteemi.
Dose reduction is required for patients with creatinine clearance < 50 ml/ min (see section 4.2).
Annuseid tuleb vähendada patsientidel kreatiniini kliirensiga < 50 ml/ min (vt lõik 4. 2).
In a study of 20 HIV-infected patients receiving abacavir 300 mg twice daily, with only one 300 mg dose taken prior to the 24 hour sampling period, the geometric mean terminal carbovir-TP intracellular half-life at steady-state was 20.6 hours, compared to the geometric mean abacavir plasma half-life in this study of 2.6 hours.
Uuringus, kus 20 HIV- infektsiooniga patsienti said 300 mg abakaviiri kaks korda päevas (enne 24- tunnist proovivõtmise perioodi manustati ainult üks 300 mg annus), oli geomeetriline keskmine terminaalne karboviir- TP intratsellulaarne poolväärtusaeg tasakaalukontsentratsiooni faasis 20, 6 tundi, samas uuringus oli abakaviiri geomeetriline keskmine plasma poolväärtusaeg 2, 6 tundi.
In a crossover study in 27 HIV-infected patients, intracellular carbovir-TP exposures were higher for the abacavir 600 mg once daily regimen (AUC24, ss + 32%, Cmax24, ss + 99% and Ctrough + 18%) compared to the 300 mg twice daily regimen.
27 HIV- infektsiooniga patsiendi osalusega ristuva ülesehitusega uuringus oli karboviir- TP intratsellulaarne ekspositsioon suurem 600 mg abakaviiri üks kord päevas (AUC24, ss + 32%, Cmax24, ss + 99% ja Cmin + 18%) kui 300 mg kaks korda päevas manustamisel.
For patients receiving lamivudine 300 mg once daily, the terminal intracellular half-life of lamivudine-TP was prolonged to 16-19 hours, compared to the plasma lamivudine half-life of 5-7 hours.
Lamivudiini annuses 300 mg üks kord päevas saanud patsientidel pikenes lamivudiin- TP terminaalne intratsellulaarne poolväärtusaeg 16... 19 tunnini, võrreldes lamivudiini plasma poolväärtusajaga 5... 7 tundi.
In a crossover study in 60 healthy volunteers, intracellular lamivudine-TP pharmacokinetic parameters were similar (AUC24, ss and Cmax24, ss) or lower (Ctrough – 24%) for the lamivudine 300 mg once daily regimen compared to the lamivudine 150 mg twice daily regimen.
60 terve vabatahtlikuga läbiviidud ristuva ülesehitusega uuringus olid intratsellulaarse lamivudiin- TP farmakokineetilised näitajad sarnased (AUC24, ss ja Cmax24, ss) või väiksemad (Cmin – 24%) 300 mg lamivudiini üks kord päevas kui 150 mg lamivudiini kaks korda päevas manustamisel.
Overall, these data support the use of lamivudine 300 mg and abacavir 600 mg once daily for the treatment of HIV-infected patients.
Üldiselt need andmed toetavad 300 mg lamivudiini ja 600 mg abakaviiri üks kord päevas kasutamist HIV- infektsiooniga patsientide raviks.
Hepatically impaired:
Maksakahjustus:
There are no data available on the use of Kivexa in hepatically impaired patients.
Puuduvad andmed Kivexa kasutamise kohta maksakahjustusega patsientidel.
Pharmacokinetic data has been obtained for abacavir and lamivudine alone.
Farmakokineetilised andmed on saadud eraldi abakaviiri ja lamivudiini kohta.
The pharmacokinetics of abacavir have been studied in patients with mild hepatic impairment (Child-Pugh score 5-6) receiving a single 600 mg dose.
Abakaviiri farmakokineetikat on uuritud kerge maksakahjustusega patsientidel (Child- Pugh ’ skoor 5... 6), kellele manustati ühekordne 600 mg annus.
The results showed that there was a mean increase of 1.89 fold [1.32; 2.70] in the abacavir AUC, and 1.58 [1.22; 2.04] fold in the elimination half-life.
Tulemused näitasid, et abakaviiri AUC suurenes keskmiselt 1, 89 korda [1, 32; 2, 70] ja eliminatsiooni poolväärtusaeg 1, 58 korda [1, 22; 2, 04].
No recommendation on dosage reduction is possible in patients with mild hepatic impairment due to substantial variability of abacavir exposure.
Abakaviiri plasmakontsentratsiooni olulise varieeruvuse tõttu kerge maksakahjustusega patsientidel ei ole võimalik anda annuse vähendamise soovitust.
Renally impaired:
Neerukahjustus:
The pharmacokinetics of abacavir in patients with end-stage renal disease is similar to patients with normal renal function.
Uuringutest lamivudiiniga on ilmnenud, et neerufunktsiooni häirega
Studies with lamivudine show that plasma concentrations (AUC) are increased in patients with renal dysfunction due to decreased clearance.
16 patsientidel suureneb plasmakontsentratsioon (AUC) kliirensi aeglustumise tõttu.
Dose reduction is required for patients with creatinine clearance of < 50 ml/ min.
Annuseid tuleb vähendada patsientidel kreatiniini kliirensiga < 50 ml/ min.
No pharmacokinetic data are available in patients over 65 years of age.
Puuduvad farmakokineetilised andmed üle 65- aastaste patsientide kohta.
Neither abacavir nor lamivudine were mutagenic in bacterial tests, but like many nucleoside analogues they show activity in the in vitro mammalian tests such as the mouse lymphoma assay.
Bakteriaalsetes testides ei olnud abakaviir ega lamivudiin mutageense toimega, kuid sarnaselt paljudele nukleosiidi analoogidele, on neil vastav aktiivsus olemas imetajarakkudel teostatud in vitro testides, näiteks hiire lümfoomirakkude testis.
Lamivudine has not shown any genotoxic activity in the in vivo studies at doses that gave plasma concentrations up to 30-40 times higher than clinical plasma concentrations.
In vivo uuringutes ei ole lamivudiini kliinilistest plasmakontsentratsioonidest 30... 40 korda kõrgemate puhul genotoksilist toimet leitud.
In long- term oral carcinogenicity studies in rats and mice, lamivudine did not show any carcinogenic potential.
Pikaajalistes kartsinogeensuse uuringutes hiirte ja rottidega ei ole lamivudiinil kartsinogeenset toimet täheldatud.
Carcinogenicity studies with orally administered abacavir in mice and rats showed an increase in the incidence of malignant and non-malignant tumours.
Kartsinogeensusuuringutes, kus abakaviiri manustati suu kaudu hiirtele ja rottidele, täheldati nii pahaloomuliste kui mitte- pahaloomuliste kasvajate esinemissageduse suurenemist.
The majority of these tumours occurred at the highest abacavir dose of 330 mg/ kg/ day in mice and 600 mg/ kg/ day in rats.
Enamik neist kasvajatest tekkis abakaviiri suurima annuse kasutamisel, mis hiirtel oli 330 mg/ kg/ päevas ja rottidel 600 mg/ kg/ päevas.
The exception was the preputial gland tumour which occurred at a dose of 110 mg/ kg in mice.
Erandiks oli eesnahanäärmetest lähtunud kasvaja, mis tekkis hiirtel annuse 110 mg/ kg kasutamisel.
The systemic exposure at the no effect level in mice and rats was equivalent to 3 and 7 times the human systemic exposure during therapy.
Süsteemsed plasmakontsentratsioonid hiirtel ja rottidel, mis ei avaldanud ebasoodsat mõju, on 3... 7 korda suuremad ravi ajal inimesel saavutatavast süsteemsest plasmakontsentratsioonist.
The systemic exposures were equivalent to 7 to 24 times the expected systemic exposure in humans.
Süsteemsed plasmakontsentratsioonid olid 7... 24 korda suuremad inimesel saavutatavast süsteemsest kontsentratsioonist.