natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(Of note, out of the 411 patients, 353 were treated in an expanded access program without primary response data collected.) The median time to progression in the overall population of 411 patients with relapsed/ refractory Ph+ ALL ranged from 2.6 to 3.1 months, and median overall survival in the 401 evaluable patients ranged from 4.9 to 9 months.
(Tuleb märkida, et 411 patsiendist 353 said ravi laiendatud juurdepääsuprogrammi alusel ilma, et oleks kogutud esmase ravivastuse andmeid.) 411 retsidiveerunud/ refraktaarse Ph+ ALL patsiendi seas jäi keskmine haiguse progresseerumiseni kulunud aeg vahemikku 2, 6... 3, 1 kuud ning keskmine üldine elulemus 401 uuritud patsiendi seas oli 4, 9... 9 kuud.
Clinical studies in MDS/ MPD Experience with Glivec in this indication is very limited and is based on haematological and cytogenetic response rates.
19 Kliinilised MDS/ MPD uuringud Glivec’ i kasutamise kogemused sellel näidustusel on väga vähesed ning põhinevad hematoloogilise ja tsütogeneetilise ravivastuse määral.
One open label, multicentre, phase II clinical trial (study B2225) was conducted testing Glivec in diverse populations of patients suffering from life-threatening diseases associated with Abl, Kit or PDGFR protein tyrosine kinases.
Avatud, mitmekeskuselises II faasi kliinilises uuringus (uuring B2225) hinnati Glivec’ i kasutamist erinevatel patsientidel, kellel esinesid ABL, Kit või PDGFR valgu türosiinkinaasiga seotud eluohtlikud haigused.
This study included 7 patients with MDS/ MPD who were treated with Glivec 400 mg daily.
Selles uuringus osales 7 MDS/ MPD patsienti, keda raviti Glivec’ i annusega 400 mg ööpäevas.
The age of these patients ranged from 20 to 72 years.
Patsientide vanus oli 20… 72 aastat.
In addition a further 24 patients with MDS/ MPD were reported in 13 publications.
Lisaks sellele on 13 publikatsioonis teateid veel 24 MDS/ MPD patsiendi kohta.
21 patients were treated with Glivec 400 mg daily, while the other 3 patients received lower doses.
Neist 21 patsienti said raviks 400 mg Glivec’ it ööpäevas, ülejäänud 3 patsienti väiksemaid annuseid.
The age of these patients ranged from 2 to 79 years.
Nende patsientide vanus oli vahemikus 2… 79 aastat.
In a recent publication updated information from 6 of these 11 patients revealed that all these patients remained in cytogenetic remission (range 32-38 months).
Hilisemates publikatsioonides on täiendavaid teateid, et üheteistkümnest patsiendist 6 on jätkuvalt tsütogeneetilises remissioonis (vahemikus 32… 38 kuud).
The same publication reported long term follow-up data from 12 MDS/ MPD patients with PDGFR gene rearrangements (5 patients from study B2225).
Samas publikatsioonis on täiendavad andmed 12 MDS/ MPD PDGFR geneetilise rekombinatsiooniga patsiendi (5 patsienti uuringust B2225) pikaaegsest jälgimisest.
These patients received Glivec for a median of 47 months (range 24 days – 60 months).
Need patsiendid said Glivec’ it keskmiselt 47 kuud (vahemikus 24 päeva kuni 60 kuud).
Eleven patients achieved rapid CHR; ten had complete resolution of cytogenetic abnormalities and a decrease
Üksteist patsienti saavutasid kiire täieliku hematoloogilise ravivastuse; kümnel kadusid täielikult tsütogeneetilised kahjustused ja kadusid või vähenesid liittranskriptid RT - PCR mõõtmisel.
Haematological and cytogenetic responses have been sustained for a median of 49 months (range 19-60) and 47 months (range 16-59), respectively.
Hematoloogiline ja tsütogeneetiline ravivastus püsis keskmiselt 49 kuud (vahemikus 19… 60) ja 47 kuud (vahemikus 16… 59).
The overall survival is 65 months since diagnosis (range 25-234).
Üleüldine elulemus oli 65 kuud alates diagnoosimisest (vahemikus 25… 234).
Glivec administration to patients without the genetic translocation generally results in no improvement.
Ilma geneetilise traslokatsioonita patsientidel ei andnud Glivec’ i kasutamine paranemisele viitavaid tulemusi.
Clinical studies in HES/ CEL One open-label, multicentre, phase II clinical trial (study B2225) was conducted testing Glivec in diverse populations of patients suffering from life-threatening diseases associated with Abl, Kit or PDGFR protein tyrosine kinases.
HES/ KEL kliinilised uuringud Ühes mitmekeskuselises II faasi avatud uuringus (uuring B2225) hinnati Glivec’ i toimet erinevatele Abl, Kit või PDGFR proteiin- türosiinkinaasiga seotud eluohtlike haigustega patsientide populatsioonidele.
In this study, 14 patients with HES/ CEL were treated with 100 mg to 1,000 mg of Glivec daily.
Selles uuringus raviti 14 HES/ KEL patsienti Glivec’ iga annuses 100 mg kuni 1000 mg.
A further 162 patients with HES/ CEL, reported in 35 published case reports and case series received Glivec at doses from 75 mg to 800 mg daily.
Lisaks sellele on 35- s publikatsioonis teateid 162 HES/ KEL patsiendi andmetest, kes said Glivec’ it annuses 75 mg kuni 800 mg ööpäevas.
Cytogenetic abnormalities were evaluated in 117 of the total population of 176 patients.
Tsütogeneetilisi muutusi täheldati 117- l patsiendil 176- st.
In 61 of these 117 patients FIP1L1-PDGFRα fusion kinase was identified.
Nendest 117 patsiendist 61 patsienti olid FIP1L1- PDGFRα liit- kinaas- positiivsed.
An additional four HES patients were found to be FIP1L1-PDGFRα - positive in other 3 published reports.
Kolmes publikatsioonis olid andmed veel nelja FIP1L1- PDGFRα positiivsed HES patsiendi kohta.
All 65 FIP1L1-PDGFRα fusion kinase positive patients achieved a CHR sustained for months (range from 1+ to 44+ months censored at the time of the reporting).
Kõigil 65- l FIP1L1- PDGFRα liit- kinaas- positiivsetel patsientidel saavutati täielik hematoloogiline ravivastus, mis püsis kuid (vahemik teatamise ajal ulatus ühest kuust kuni rohkem kui 44 kuuni).
As reported in a recent publication 21 of these 65 patients also achieved complete molecular remission with a median follow-up of 28 months (range 13-67 months).
Hiljutistes publikatsioonides on teateid, et nendest 65- st patsiendist 21 saavutasid ka täieliku molekulaarse remissiooni keskmiselt 28 kuuks (vahemik 13… 67 kuud).
The age of these patients ranged from 25 to 72 years.
Patsientide vanus oli vahemikus 25… 72 aastat.
Improvements were reported in cardiac, nervous, skin/ subcutaneous tissue, respiratory/ thoracic/ mediastinal, musculoskeletal/ connective tissue/ vascular, and gastrointestinal organ systems.
Paranemist kirjeldati järgmiste organite/ organsüsteemide häirete osas: südame, närvisüsteemi, naha - ja nahaaluskoe, respiratoorsed, rindkere ja mediastiinumi, lihas- skeleti ja sidekoe, vaskulaarsed ja seedetrakti häired.
Clinical studies in GIST One phase II, open-label, randomised, uncontrolled multinational study was conducted in patients with unresectable or metastatic malignant gastrointestinal stromal tumours (GIST).
Kliinilised GIST uuringud Mitteopereeritava või metastaseerunud pahaloomuliste gastrointestinaalsete stromaaltuumoritega (GIST) patsientidel on tehtud üks II faasi avatud randomiseeritud kontrollgrupita rahvusvaheline uuring.
These patients ranged in age from 18 to 83 years old and had a pathologic diagnosis of Kit-positive malignant GIST that was unresectable and/ or metastatic.
Patsiendid olid vanuses 18... 83 aastat ja neil oli patoloogiliselt diagnoositud Kit- positiivne pahaloomuline mitteopereeritav ja/ või metastaseerunud GIST.
Immunohistochemistry was routinely performed with Kit antibody (A-4502, rabbit polyclonal antiserum, 1:100; DAKO Corporation, Carpinteria, CA) according to analysis by an avidin-biotin-peroxidase complex method after antigen retrieval.
Immunohistokeemia tehti Kit antikehadega (A- 4502, küüliku polüklonaalne antiseerum, 1: 100; DAKO Corporation, Carpinteria, CA) vastavalt analüüsile avidiin- biotiin - peroksüdaaskompleksi meetodiga pärast antigeeni võtmist.
Tumours were required to be measurable in at least one site of disease, and response characterisation based on Southwestern Oncology Group (SWOG) criteria.
Kasvajad pidid olema mõõdetavad vähemalt haiguse ühe paikme osas ning vastuse iseloomustus põhines Southwestern Oncology Group’ i (SWOG) kriteeriumitel.
Table 6
20 Tabel 6
Best tumour response in trial STIB2222 (GIST)
Parim kasvaja ravivastus uuringus STIB2222 (GIST)
All doses (n=147) 400 mg (n=73) 600 mg (n=74)
Kõik annused (n=147) 400 mg (n=73) 600 mg (n=74)
Best response Complete response
Parim ravivastus Täielik ravivastus
n (%) 1 (0.7)
n (%) 1 (0, 7)
Partial response Stable disease Progressive disease Not evaluable Unknown
Osaline ravivastus Stabiilne haigus Progresseeruv haigus Ei ole hinnatav Ei ole teada
98 (66.7) 23 (15.6) 18 (12.2) 5 (3.4) 2 (1.4)
98 (66, 7) 23 (15, 6) 18 (12, 2) 5 (3, 4) 2 (1, 4)
patients who had stable disease at the time of the interim analysis achieved a partial response with longer treatment (median follow-up 31 months).
Oluline hulk patsiente, kellel vaheanalüüsi tegemise ajal oli haigus stabiilne, saavutasid osalise ravivastuse pikema ravi jooksul (keskmine jälgimisaeg 31 kuud).
12– 23).
Keskmine aeg ravivastuse saavutamiseni oli 13 nädalat (95% C. I 12… 23).
Median time to treatment failure in responders was 122 weeks (95% C. I 106– 147), while in the overall study population it was 84 weeks (95% C. I 71– 109).
Keskmine aeg ravi ebaõnnestumiseni nendel, kes saavutasid ravivastuse oli 122 nädalat (95% C. I 106… 147), uuringu üldpopulatsioonis oli see 84 nädalat (95% C. I 71… 109).
The Kaplan-Meier estimate for survival after 36-month follow-up is 68%.
Pärast 36- kuulist jälgimist oli Kaplan- Meieri hinnangufunktsioon 68%.
20 In two clinical studies (study B2222 and an intergroup study S0033) the daily dose of Glivec was escalated to 800 mg in patients progressing at the lower daily doses of 400 mg or 600 mg.
Kahes kliinilises uuringus (uuring B2222 ja rühmadevaheline uuring S0033) suurendati Glivec’ i annust 800 mg- ni patsientidel, kellel haigus progresseerus annuste 400 mg ja 600 mg kasutamisel.
From the safety data available, escalating the dose to 800 mg daily in patients progressing at lower doses of 400 mg or 600 mg daily does not seem to affect the safety profile of Glivec.
Olemasolevate ohutusandmete kohaselt ei mõjuta Glivec’ i ohutusprofiili annuse suurendamine 400 mg- lt või 600 mg- lt 800 mg- ni haigetel, kellel haigus progresseerub väiksemate annuste kasutamisel.
Clinical studies in DFSP One phase II, open label, multicentre clinical trial (study B2225) was conducted including 12 patients with DFSP treated with Glivec 800 mg daily.
Kliinilised PDFS uuringud Ühes avatud mitmekeskuselises II faasi kliinilises uuringus (uuring B2225) osales 12 dermatofibrosarcoma protuberans’ iga (DFSP) patsienti, kellele manustati 800 mg Glivec’ it ööpäevas.
Out of the 12 patients enrolled, 9 responded, one completely and 8 partially.
12- st uuringuga liitunud patsiendist üheksal saavutati ravivastus, neist ühel täielik ja kaheksal osaline.
The median duration of therapy in study B2225 was 6.2 months, with a maximum duration of 24.3 months.
Uuringus B2225 oli keskmine ravi kestus 6, 2 kuud, maksimaalne ravi kestus oli 24, 3 kuud.
A further 6 DFSP patients treated with Glivec were reported in 5 published case reports, their ages ranging from 18 months to 49 years.
Hiljem on viies avaldatud haigusjuhu kirjelduses teatatud veel kuuest DFSP patsiendist vanuses 18 kuud kuni 49 aastat.
The adult patients reported in the published literature were treated with either 400 mg (4 cases) or 800 mg (1 case) Glivec daily.
Kirjanduses avaldatud andmete kohaselt said täiskasvanud patsiendid kas 400 mg (4 juhul) või 800 mg (1 juhul) Glivec’ it ööpäevas.
The paediatric patient received 400 mg/ m2/ daily, subsequently increased to 520 mg/ m2/ daily.
Pediaatriline patsient sai ravimit 400 mg kehapinna m2 kohta ööpäevas, seejärel suurendati annust 520 mg- ni kehapinna m2 kohta ööpäevas.
The translocation t(17:22)[(q22: q13)], or its gene product, was present in nearly all responders to Glivec treatment.
Translokatsioon t( 17: 22) [(q22: q13)], või selle geeniprodukt esines peaaegu kõigil Glivec’ i ravivastuse saanutel.
Pharmacokinetics of Glivec The pharmacokinetics of Glivec have been evaluated over a dosage range of 25 to 1,000 mg.
Glivec' i farmakokineetika Glivec' i farmakokineetikat on hinnatud annusevahemikus 25... 1000 mg.
Absorption Mean absolute bioavailability for the capsule formulation is 98%.
Imendumine Kapsli kasutamisel on keskmine absoluutne biosaadavus 98%.
When given with a high-fat meal, the rate of absorption of imatinib was minimally reduced (11% decrease in Cmax and prolongation of tmax by 1.5 h), with a small reduction in AUC (7.4%) compared to fasting conditions.
Koos rasvarikka toiduga manustatuna vähenes imatiniibi imendumiskiirus minimaalselt (Cmax vähenes 11% ja tmax pikenes
Distribution At clinically relevant concentrations of imatinib, binding to plasma proteins was approximately 95% on the basis of in vitro experiments, mostly to albumin and alpha-acid-glycoprotein, with little binding to lipoprotein.
Jaotuvus In vitro katsete põhjal oli imatiniibi kliiniliselt oluliste kontsentratsioonide juures seonduvus plasmavalkudega umbes 95%, enamasti albumiini ja happelise alfa glükoproteiiniga ning vähesel määral lipoproteiiniga.
Metabolism The main circulating metabolite in humans is the N-demethylated piperazine derivative, which shows similar in vitro potency to the parent.
Metabolism Peamine ringlev metaboliit inimesel on N- demetüleeritud piperasiinderivaat, millel on in vitro toimeainega sarnane aktiivsus.
The plasma AUC for this metabolite was found to be only 16% of the AUC for imatinib.
Selle metaboliidi plasma AUC oli ainult 16% imatiniibi AUC- ga võrreldes.
The plasma protein binding of the N-demethylated metabolite is similar to that of the parent compound.
N- demetüleeritud metaboliidi seostumine plasmavalkudega on analoogne toimeaine seostumisega.
Imatinib and the N-demethyl metabolite together accounted for about 65% of the circulating radioactivity (AUC(0-48h)).
Imatiniib ja N- demetüleeritud metaboliit koos andsid umbes 65% tsirkuleerivast radioaktiivsusest (AUC( 0- 48h)).
Of a panel of potential comedications (acetaminophen, aciclovir, allopurinol, amphotericin, cytarabine, erythromycin, fluconazole, hydroxyurea, norfloxacin, penicillin V) only erythromycin (IC50 50 µM) and fluconazole (IC50 118 µM) showed inhibition of imatinib metabolism which could have clinical relevance.
Võimalike samaaegselt manustatavate ravimite hulgas (atsetaminofeen, atsükloviir, allopurinool, amfoteritsiin, tsütarabiin, erütromütsiin, flukonasool, hüdroksüuurea, norfloksatsiin, penitsilliin V) pärssisid ainult erütromütsiin (IC50 50 µM) ja flukonasool (IC50 118 µM) imatiniibi metabolismi kliiniliselt olulisel määral.
21 Imatinib was shown in vitro to be a competitive inhibitor of marker substrates for CYP2C9, CYP2D6 and CYP3A4/ 5.
Imatiniib oli in vitro CYP2C9, CYP2D6 ja CYP3A4/ 5 markersubstraatide konkureeriv inhibiitor.
Ki values in human liver microsomes were 27, 7.5 and 7.9 µmol/ l, respectively.
Ki väärtused inimese maksa mikrosoomides olid vastavalt 27, 7, 5 ja 7, 9 µmol/ l.
Maximal plasma concentrations of imatinib in patients are 2– 4 µmol/ l, consequently an inhibition of CYP2D6 and/ or CYP3A4/ 5-mediated metabolism of co-administered drugs is possible.
Imatiniibi maksimaalne plasmakontsentratsioon patsientidel on 2... 4 µmol/ l, seega on võimalik samaaegselt manustatavate ravimite CYP2D6 ja/ või CYP3A4/ 5 vahendusel toimuva metabolismi pärssimine.
Imatinib did not interfere with the biotransformation of 5-fluorouracil, but it inhibited paclitaxel metabolism as a result of competitive inhibition of CYP2C8 (Ki = 34.7 µM).
Imatiniib ei sekkunud 5- fluorouratsiili biotransformatsiooni, kuid pärssis paklitakseeli metabolismi CYP2C8 (Ki = 34, 7 µM) konkureeriva inhibeerimise kaudu.
This Ki value is far higher than the expected plasma levels of imatinib in patients, consequently no interaction is expected upon co- administration of either 5-fluorouracil or paclitaxel and imatinib.
Leitud Ki väärtus on siiski palju kõrgem kui imatiniibi eeldatav kontsentratsioon plasmas, mistõttu ei eeldata koostoimeid imatiniibi samaaegsel manustamisel kas 5- fluorouratsiili või paklitakseeliga.
Elimination Based on the recovery of compound(s) after an oral 14C-labelled dose of imatinib, approximately 81% of the dose was recovered within 7 days in faeces (68% of dose) and urine (13% of dose).
Eliminatsioon Pärast imatiniibi 14C- märgistatud suukaudset annust leiti 7 päeva jooksul umbes 81% annusest, sellest osa väljaheites (68% annusest) ja osa uriinis (13% annusest).
Plasma pharmacokinetics Following oral administration in healthy volunteers, the t½ was approximately 18 h, suggesting that once-daily dosing is appropriate.
Farmakokineetika plasmas Tervetel vabatahtlikel oli suukaudse manustamise järgselt t½ umbes 18 tundi, mis viitab sellele, et annustamisskeem üks kord päevas on piisav.
The increase in mean AUC with increasing dose was linear and dose proportional in the range of 25– 1,000 mg imatinib after oral administration.
Tõusva annusega suurenes keskmine AUC lineaarselt ja proportsionaalselt annusega imatiniibi suukaudsel manustamisel vahemikus 25... 1000 mg.
There was no change in the kinetics of imatinib on repeated dosing, and accumulation was 1.5– 2.5-fold at steady state when dosed once daily.
Korduval annustamisel ei muutunud imatiniibi kineetika ja kumuleerumine tasakaalukontsentratsiooni puhul annustamisega kord päevas oli 1, 5... 2, 5- kordne.
Pharmacokinetics in GIST patients In patients with GIST steady-state exposure was 1.5-fold higher than that observed for CML patients for the same dosage (400 mg daily).
Farmakokineetika GIST patsientidel GIST patsientidel oli ekspositsioon tasakaalukontsentratsiooni korral 1, 5 korda kõrgem kui KML patsientidel sama annuse kasutamisel (400 mg ööpäevas).
Decreased values of albumin caused a reduced clearance (CL/ f); and higher levels of WBC led to a reduction of CL/ f.
Albumiini väärtuste langus põhjustas kliirensi (CL/ f) vähenemise ja leukotsüütide arvu suuremad väärtused põhjustasid CL/ f vähenemise.
Population pharmacokinetics Based on population pharmacokinetic analysis in CML patients, there was a small effect of age on the volume of distribution (12% increase in patients > 65 years old).
Populatsioonifarmakokineetika KML patsientidel tehtud populatsioonifarmakokineetika analüüsis avaldas vanus vähest mõju jaotusruumalale (suurenemine 12% üle 65 aastastel patsientidel).
This change is not thought to be clinically significant.
Seda muutust ei peetud kliiniliselt
The effect of bodyweight on the clearance of imatinib is such that for a patient weighing 50 kg the mean clearance is expected to be 8.5 l/ h, while for a patient weighing 100 kg the clearance will rise to 11.8 l/ h.
Kehakaalu mõju imatiniibi kliirensile on selline, et 50 kg kaaluva patsiendi keskmine kliirens on eeldatavalt 8, 5 l/ h, samal ajal kui 100 kg kaaluval patsiendil suureneb kliirens kuni 11, 8 l/ h.
Pharmacokinetics in children As in adult patients, imatinib was rapidly absorbed after oral administration in paediatric patients in both phase I and phase II studies.
Farmakokineetika lastel Nagu täiskasvanud patsientidel, imendus imatiniib I ja II faasi uuringutes suukaudse manustamise järgselt kiiresti ka pediaatrilistel patsientidel.
Dosing in children at 260 and 340 mg/ m2/ day achieved the same exposure, respectively, as doses of 400 mg and 600 mg in adult patients.
Lastel andsid annused 260 ja 340 mg/ m2/ ööpäevas sama ekspositsiooni nagu vastavalt 400 mg ja 600 mg täiskasvanutel.
The comparison of AUC(0-24) on day 8 and day 1 at the 340 mg/ m2/ day dose level revealed a 1.7-fold drug accumulation after repeated once-daily dosing.
AUC( 0- 24) võrdlus 8. ja 1. päeval annusega 340 mg/ m2/ ööpäevas näitas 1, 7- kordset ravimi kumuleerumist korduva kord päevas annustamise järgselt.
Organ function impairment Imatinib and its metabolites are not excreted via the kidney to a significant extent.
Organpuudulikkus Imatiniib ja tema metaboliidid ei eritu olulisel määral neerude kaudu.
The increase is approximately 1.5- to 2-fold, corresponding to a 1.5-fold elevation of plasma AGP, to which imatinib binds strongly.
Suurenemine on umbes 1, 5... 2- kordne ning vastav alfa - happelise glükoproteiini (millega imatiniib tugevalt seondub) sisalduse 1, 5- kordsele suurenemisele plasmas.
The free drug clearance of imatinib is probably similar between patients with renal impairment and those with normal renal function, since renal excretion represents only a minor elimination pathway for imatinib (see sections 4.2 and 4.4).
Imatiniibi vaba fraktsiooni kliirens on arvatavasti sarnane neerukahjustusega ja normaalse neerufunktsiooniga patsientidel, kuna imatiniib eritub neerude kaudu vaid vähesel määral (vt lõigud 4. 2 ja 4. 4).
Although the results of pharmacokinetic analysis showed that there is considerable inter-subject variation, the mean exposure to imatinib did not increase in patients with varying degrees of liver dysfunction as compared to patients with normal liver function (see sections 4.2, 4.4 and 4.8).
Kuigi farmakokineetilistes uuringutes ilmnesid olulised individuaalsed erinevused, ei suurene imatiniibi ekspositsioon erineva raskusastmega maksapuudulikkusega patsientidel võrrelduna normaalse maksafunktsiooniga patsientidega (vt lõigud 4. 2, 4. 4 ja 4. 8).
22 5.3 Preclinical safety data
5. 3 Prekliinilised ohutusandmed
In rats, hyperplasia of the transitional epithelium in the renal papilla and in the urinary bladder was observed at doses ≥ 6 mg/ kg in the 13-week study, without changes in serum or urinary parameters.
Rottidel ilmnes 13- nädalases uuringus annustega ≥6 mg/ kg neerusäsi ja kusepõie üleminekuepiteeli hüperplaasia, millega ei kaasnenud muutusi seerumi või uriini näitajates.
In a 39-week monkey study, no NOAEL (no observed adverse effect level) was established at the lowest dose of 15 mg/ kg, approximately one-third the maximum human dose of 800 mg based on body surface.
39- nädalases uuringus ahvidel ei tehtud kindlaks kõrvaltoimeteta taset (NOAEL) madalaima annuse 15 mg/ kg kasutamisel, mis on kehapindala aluseks võttes umbes üks kolmandik maksimaalsest inimesel soovitatavast annusest 800 mg.
In a study of fertility, in male rats dosed for 70 days prior to mating, testicular and epididymal weights and percent motile sperm were decreased at 60 mg/ kg, approximately equal to the maximum clinical dose of 800 mg/ day, based on body surface area.
23 Fertiilsuse uuringus manustati ravimit isastele rottidele 70 päeva jooksul enne paaritumist, mille tulemusena nende testiste ja epididüümise kaal ning eluvõimelise sperma protsent vähenesid annuse 60 mg/ kg kasutamisel, mis on keha pindala aluseks võttes umbkaudu võrdne maksimaalse kliinilise annusega 800 mg/ ööpäevas.
This was not seen at doses ≤ 20 mg/ kg.
Nimetatud toime ei ilmnenud annuste ≤20 mg/ kg kasutamsel.
A slight to moderate reduction in spermatogenesis was also observed in the dog at oral doses ≥ 30 mg/ kg.
Kerge kuni mõõdukas spermatogeneesi vähenemine ilmnes ka koertel suukaudsete annuste ≥30 mg/ kg kasutamisel.
At a dose of 60 mg/ kg, female rats had significant post- implantation foetal loss and a reduced number of live foetuses.
Annuse 60 mg/ kg kasutamisel ilmnes emastel rottidel oluline implantatsioonijärgne loodete kadu ja elusloodete arvu vähenemine.
This was not seen at doses ≤ 20 mg/ kg.
Nimetatud toime ei ilmnenud annuste ≤20 mg/ kg kasutamisel.
In an oral pre- and postnatal development study in rats, red vaginal discharge was noted in the 45 mg/ kg/ day group on either day 14 or day 15 of gestation.
Rottidel tehtud suukaudses pre - ja postnataalse arengu uuringus täheldati punast tupevoolust kas 14. või 15. gestatsioonipäeval rühmas, mis sai ravimit 45 mg/ kg/ ööpäevas.
At the same dose, the number of stillborn pups as well as those dying between postpartum days 0 and 4 was increased.
Sama annuse kasutamisel suurenes surnult sündinud järglaste ja samuti 0... 4. sünnijärgsel päeval surnud järglaste arv.
F1 fertility was not affected, while an increased number of resorptions and a decreased number of viable foetuses was noted at 45 mg/ kg/ day.
F1 fertiilsus ei olnud muutunud, samal ajal kui annuse 45 mg/ kg/ ööpäevas kasutamisel täheldati resorptsioonide sagenemist ja eluvõimeliste loodete arvu vähenemist.