natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Treatment with Hepsera should be initiated by a doctor who has experience in the management of chronic hepatitis B.
Ravi Hepseraga peab alustama kroonilise B- hepatiidi ravis kogenud arst.
The recommended dose is 10 mg once a day, taken with or without food.
Hepsera soovituslik annus on 10 mg üks kord päevas, mida manustatakse koos toiduga või ilma.
The duration of treatment depends on the patient’ s condition and response to treatment.
Ravi kestus sõltub patsiendi seisundist ja ravivastusest.
These should be monitored every six months.
Neid tuleb kontrollida iga kuue kuu järel.
Hepsera is not recommended for use in patients with severe kidney disease or who are on dialysis (a blood clearing technique) – its use should only be considered in these patients if its potential benefits are greater than its potential risks.
Hepserat ei soovitata kasutada patsientidel, kellel on raske neeruhaigus või kes saavad dialüüsravi (teatud verepuhastusmeetod) – ravimi kasutamist võib kaaluda ainult juhul, kui võimalik kasulikkus on kaasnevatest riskidest suurem.
Patients whose disease is caused by a virus that is resistant (does not respond) to lamivudine (another antiviral medicine) should not take Hepsera on its own, but should take it in combination with lamivudine.
Patsiendid, kelle haiguse on tekitanud lamivudiini (samuti viirusevastase ravimi) suhtes resistentne (reageerimatu) viirus, ei tohi võtta Hepserat ainuravimina, vaid koos lamivudiiniga.
This may reduce the risk of resistance to Hepsera developing.
See võib vähendada viiruse muutumist resistentseks ka Hepsera suhtes.
A change to treatment should also be considered if levels of the virus remain high after a year of treatment with Hepsera on its own.
Kui pärast aastast Hepsera kasutamist ainuravimina on viiruse sisaldus ikka suur, tuleb kaaluda raviskeemi muutmist.
For more information, see the Summary of Product Characteristics (also part of the EPAR).
Üksikasjalik teave on ravimi omaduste kokkuvõttes, mis on samuti Euroopa avaliku hindamisaruande osa.
7 Westferry Circus, Canary Wharf, London E14 4HB, UK Tel.
Adefoviir häirib viiruse DNA 7 Westferry Circus, Canary Wharf, London, E14 4HB, UK Tel.
The active substance in Hepsera, adefovir dipivoxil, is a ‘ prodrug ’ that is converted into adefovir in the body.
Reproduction is authorised provided the source is acknowledged. moodustumisel osaleva viiruseensüümi DNA- polümeraasi toimet.
Adefovir stops the virus making DNA and prevents it from multiplying and spreading.
Adefoviir takistab viiruse DNA moodustumist ning selle replikatsiooni ja levikut.
The first study included 511 patients who were ‘ HBeAg positive ’ (infected with the common type of the hepatitis B virus) and the second included 184 patients who were ‘ HBeAg negative ’ (infected with a virus that has mutated [changed], leading to a form of chronic hepatitis B that is more difficult to treat).
Esimeses uuringus osales 511 HBeAg- positiivset patsienti (nakatunud tavalise B- hepatiidi viirusega) ja teises 184 HBeAg- negatiivset patsienti (nakatunud muteerunud ehk muutunud viirusega, mille tulemusena tekkiv krooniline B- hepatiit allub ravile raskemini).
In both studies, the effectiveness was measured by looking at how the liver damage had evolved after 48 weeks of treatment using a liver biopsy (when a sample of liver tissue is taken and examined under a microscope).
Muutusi uuriti maksabiopsiaga (maksakoest võetud proovide mikroskoopuuring).
Studies have also examined the effectiveness of Hepsera in patients whose disease was resistant to lamivudine.
Uuringutes jälgiti ka Hepsera efektiivsust patsientidel, kelle haigus ei reageerinud lamivudiinile.
Among those who took Hepsera, 53% of the HBeAg positive and 64% of the HBeAg negative patients had an improvement in liver damage assessed in a biopsy, compared with 25% and 33%, respectively, in the patients who took placebo.
Hepserat kasutanutest leevendus 53% - l HBeAg- positiivsetest ja 64% - l HBeAg- negatiivsetest patsientidest biopsiaga hinnatud maksakahjustus, võrreldes vastavalt 25% - ga ja 33% - ga platseebot kasutanud patsientidest.
In the studies with lamivudine-resistant patients, treatment with Hepsera led to a decrease in the levels of viral DNA circulating in the blood.
Uuringutes lamivudiini suhtes resistentsete patsientidega vähendas ravi Hepseraga viiruse DNA sisaldust veres.
What is the risk associated with Hepsera?
Mis riskid kaasnevad Hepseraga?
The most common side effects with Hepsera (seen in more than 1 patient in 10) are raised creatinine (a marker of kidney problems) and asthenia (weakness).
Hepsera kõige sagedamad kõrvalnähud (mida on esinenud rohkem kui ühel patsiendil kümnest) on kreatiniini (neeruhäirete marker) sisalduse suurenemine veres ja asteenia (nõrkus).
For the full list of all side effects reported with Hepsera, see the Package Leaflet.
Hepsera kohta teatatud kõrvalnähtude täieliku loetelu leiate pakendi infolehelt.
Hepsera should not be used in people who may be hypersensitive (allergic) to adefovir dipivoxil or any of the other ingredients.
Hepserat ei tohi kasutada patsiendid, kes võivad olla adefoviirdipivoksiili või selle ravimi mis tahes muu koostisaine suhtes ülitundlikud (allergilised).
The Committee for Medicinal Products for Human Use (CHMP) decided that Hepsera’ s benefits are greater than its risks for the treatment of chronic hepatitis B in adults with compensated liver disease with evidence of active viral replication, persistently elevated serum ALT levels and histological evidence of active liver inflammation and fibrosis, and in adults with decompensated liver disease.
Inimravimite komitee jõudis otsusele, et Hepsera kasulikkus kompenseeritud maksahaigusega täiskasvanute, kellel on viiruse edasise replitseerumise ning maksakahjustuse nähud, maksa alaniinaminotransferaasi (ALT) püsivalt suur sisaldus veres ning histoloogiliselt tõendatud aktiivne maksapõletik ja fibroos, ning dekompenseeritud maksahaigusega täiskasvanute kroonilise B- hepatiidi ravis on suurem kui sellega kaasnevad riskid.
The Committee recommended that Hepsera be given marketing authorisation.
Komitee soovitas anda Hepserale müügiloa.
The European Commission granted a marketing authorisation valid throughout the European Union for Hepsera to Gilead Sciences International Limited on 6 March 2003.
Muu teave Hepsera kohta Euroopa Komisjon väljastas Hepsera müügiloa, mis kehtib kogu Euroopa Liidu territooriumil, ettevõttele Gilead Sciences International Limited 6. märtsil 2003.
The marketing authorisation was renewed on 6 March 2008.
Müügiluba pikendati 6. märtsil 2008.
The full EPAR for Hepsera is available here.
Euroopa avaliku hindamisaruande täisteksti Hepsera kohta leiate siit.
EU number EU/ 1/ 03/ 251/ 001 EU/ 1/ 03/ 251/ 002
EU/ 1/ 03/ 251/ 001 EU/ 1/ 03/ 251/ 002
Invented name Hepsera Hepsera
Hepsera Hepsera
Strength 10 mg 10 mg
10 mg 10 mg
Pharmaceutical form Tablet Tablet
Tablett Tablett
Route of administration Oral use Oral use
Suukaudseks kasutamiseks Suukaudseks kasutamiseks
Packaging Bottle (HDPE) Bottle (HDPE)
Pudel (HDPE) Pudel (HDPE)
Package size 30 tablets 3 x 30 tablets
30 tabletti 3 x 30 tabletti
White to off-white, round, flat-faced, bevelled-edge tablets, debossed with “ GILEAD” and “ 10” on one side and a stylised shape of a liver on the other side.
Valged kuni tuhmvalged ümmargused lamedate pindade ja kaldu servadega tabletid, mille ühele küljele on märgitud „ GILEAD “ ja „ 10 “ ning teisel küljel on maksa kujutis.
Hepsera is indicated for the treatment of chronic hepatitis B in adults with:
Hepsera on näidustatud kroonilise B- hepatiidi raviks täiskasvanutel, kellel esineb:
• compensated liver disease with evidence of active viral replication, persistently elevated serum alanine aminotransferase (ALT) levels and histological evidence of active liver inflammation and fibrosis
• kompenseeritud maksahaigus koos viiruse aktiivsete replikatsiooninähtude, püsivalt suurenenud seerumi alaniinaminotransferaasi (ALAT) sisalduse ja histoloogiliselt tõestatud aktiivse põletiku ja fibroosiga maksas;
• decompensated liver disease.
• dekompenseeritud maksahaigus.
Therapy should be initiated by a physician experienced in the management of chronic hepatitis B.
Ravi peab alustama kroonilise B- hepatiidi ravis kogenud arst.
The recommended dose of Hepsera is 10 mg (one tablet) once daily taken orally with or without food.
Hepsera soovitatav annus on 10 mg (üks tablett) üks kord ööpäevas, mis manustatakse suu kaudu koos toiduga või ilma.
Patients should be monitored every six months for hepatitis B biochemical, virological and serological markers.
Patsiendi B- hepatiidi biokeemilised, viroloogilised ja seroloogilised markerid tuleb määrata iga kuue kuu järel.
In HBeAg positive patients, treatment should be administered at least until HBeAg seroconversion (HBeAg and HBV DNA loss with HBeAb detection on 2 consecutive serum samples at least 3 months apart) or until HBsAg seroconversion or in case of evidence of loss of efficacy (see section 4.4).
HBeAg positiivsetel patsientidel peab ravi kestma vähemalt kuni HBeAg serokonversioonini (HBeAg ja HBV DNA kadumine koos HBeAk kindlakstegemisega kahes järjestikuses vähemalt 3- kuulise intervalliga tehtud vereanalüüsis) või kuni HBsAg serokonversioonini või kuni ravi efektiivsuse kahanemise tõendite ilmnemiseni (vt lõik 4. 4).
In HBeAg negative (pre-core mutant) patients, treatment should be administered at least until HBsAg seroconversion or in case of evidence of loss of efficacy (see section 4.4).
HBeAg negatiivsetel (pre- core mutantsetel) patsientidel peab ravi kestma vähemalt kuni HBsAg serokonversioonini või kuni ravi efektiivsuse kahanemise tõendite ilmnemiseni (vt lõik 4. 4).
2 In patients with decompensated liver disease or cirrhosis, treatment cessation is not recommended (see section 4.4).
2 Dekompenseeritud maksahaiguse või tsirroosiga patsientidel ravi lõpetamist ei soovitata (vt lõik 4. 4).
Hepsera is not recommended for use in children below the age of 18 years due to insufficient data on safety and efficacy (see section 5.1).
Hepsera’ t ei soovitata kasutada lastel vanuses alla 18 aastat ohutuse ja efektiivsuse ebapiisavate andmete tõttu (vt lõik 5. 1).
No data are available to support a dose recommendation for patients over the age of 65 years (see section 4.4).
Puuduvad andmed, mille põhjal anda annustamissoovitusi üle 65- aastastele patsientidele (vt lõik 4. 4).
Adefovir is eliminated by renal excretion and adjustments of the dosing interval are required in patients with a creatinine clearance < 50 ml/ min or on dialysis.
Adefoviir eritub neerude kaudu ja kõigil patsientidel kreatiniini kliirensiga < 50 ml/ min ning dialüüsipatsientidel tuleb korrigeerida manustamisintervalli.
The recommended dosing frequency according to renal function must not be exceeded (see sections 4.4 and 5.2).
Neerufunktsioonile vastavat soovitatud manustamise sagedust ei tohi ületada (vt lõike 4. 4 ja 5. 2).
The proposed dose interval modification is based on extrapolation of limited data in patients with end stage renal disease (ESRD) and may not be optimal.
Esitatud manustamisintervalli muutuste aluseks on lõpp- staadiumis neeruhaigusega patsientidelt saadud piiratud andmed ning need ei pruugi olla optimaalsed.
Patients with creatinine clearance between 30 and 49 ml/ min:
Patsiendid, kelle kreatiniini kliirens on vahemikus 30 kuni 49 ml/ min:
Patients with creatinine clearance < 30 ml/ min and dialysis patients:
Patsiendid kreatiniini kliirensiga < 30 ml/ min ja dialüüsipatsiendid:
There are no safety and efficacy data to support the use of adefovir dipivoxil in patients with a creatinine clearance < 30 ml/ min or on dialysis.
Puuduvad ohutus - ja efektiivsusandmed, mis toetaksid adefoviirdipivoksiili kasutamist patsientidel kreatiniini kliirensiga < 30 ml/ min ja dialüüsipatsientidel.
In that case, the limited data available suggest that for patients with creatinine clearance between 10 and 29 ml/ min, adefovir dipivoxil (one 10 mg tablet) may be administered every 72 hours; for haemodialysis patients, adefovir dipivoxil (one 10 mg tablet) may be administered every 7 days following 12 hours continuous dialysis (or 3 dialysis sessions, each of 4 hours duration).
Sel juhul näitavad kättesaadavad piiratud andmed, et patsientidele, kelle kreatiniini kliirens on vahemikus 10 ja 29 ml/ min, võib adefoviirdipivoksiili (üks 10 mg tablett) manustada iga 72 tunni järel; hemodialüüsipatsientidele võib adefoviirdipivoksiili (üks 10 mg tablett) manustada kord 7 päeva jooksul ning sellele peab järgnema 12- tunniline pidev dialüüs (või 3 dialüüsiprotseduuri, millest igaüks kestab 4 tundi).
These patients should be closely monitored for possible adverse reactions and to ensure efficacy is maintained (see sections 4.4 and 4.8).
Neid patsiente tuleb hoolikalt jälgida võimalike kõrvaltoimete suhtes ja kindlustamaks ravitoime säilimist( vt lõike 4. 4 ja 4. 8).
No dosing interval recommendations are available for other dialysis patients (e. g. ambulatory peritoneal dialysis patients) or non-haemodialysed patients with creatinine clearance less than 10 ml/ min.
Muude dialüüsipatsientide (nt ambulatoorse peritoneaaldialüüsi patsientide) ega hemodialüüsi mittesaavate patsientide (kelle kreatiniini kliirens on vähem kui 10 ml/ min) jaoks pole manustamisintervalli korrigeerimise juhiseid loodud.
Hepatic impairment:
Maksafunktsiooni kahjustus:
No dose adjustment is required in patients with hepatic impairment (see section 5.2).
Maksafunktsiooni kahjustusega patsientidel ei ole annuse korrigeerimine vajalik (vt lõik 5. 2).
Clinical resistance:
Kliiniline resistentsus:
Lamivudine-refractory patients and patients harbouring HBV with evidence of resistance to lamivudine (mutations at rtL180M, rtA181T and/ or rtM204I/ V) should not be treated with adefovir dipivoxil monotherapy in order to reduce the risk of resistance to adefovir.
Patsiente, kellel puudub vastus lamivudiinravile ja kellel on HBV koos tõestatud resistentsusega lamivudiini suhtes (rtL180M, rtA181T ja/ või rtM204I/ V mutatsioon), ei tohi ravida adefoviirdipivoksiili monoteraapiaga, et vähendada adefoviiri suhtes resistentsuse tekke riski.
Adefovir may be used in combination with lamivudine in lamivudine-refractory patients and in patients harbouring HBV with mutations at rtL180M and/ or rtM204I/ V.
Patsientidel, kellel puudub vastus lamivudiinravile ja kellel on HBV koos rtL180M ja/ või rtM204I/ V mutatsiooniga, võib adefoviiri kasutada kombinatsioonis lamivudiiniga.
However, for patients harbouring HBV that contains the rtA181T mutation, consideration should be given to alternative treatment regimens due to the risk of reduced susceptibility to adefovir (see section 5.1).
Siiski tuleb patsientide puhul, kellel on HBV koos rtA181T mutatsiooniga, kaaluda alternatiivseid raviskeeme vähenenud tundlikkuse riski tõttu adefoviirile (vt lõik 5. 1).
In order to reduce the risk of resistance in patients receiving adefovir dipivoxil monotherapy, a modification of treatment should be considered if serum HBV DNA remains above 1,000 copies/ ml at or beyond 1 year of treatment.
Kui seerumi HBV DNA püsib 1- aastase ravi jooksul või kauem üle 1000 koopia/ ml, tuleb resistentsuse tekkimise riski vähendamiseks kaaluda adefoviirdipivoksiili monoteraapiana saavate patsientide ravi muutmist.
Renal function:
Neerufunktsioon:
While the
Ravi adefoviirdipivoksiiliga võib viia neerufunktsiooni
3 overall risk of renal impairment in patients with adequate renal function is low, this is of special importance in patients at risk of, or having underlying renal dysfunction and in patients receiving medicinal products that may affect renal function.
Kuigi piisava neerutalitlusega patsientidel on üldine neerufunktsiooni kahjustuse risk väike, omab see siiski erilist tähtsust patsientide puhul, kellel on oht neerufunktsiooni kahjustuse tekkeks või esineb olemasolev neerufunktsiooni kahjustus ning kes saavad neerufunktsiooni mõjutavaid ravimeid.
It is recommended that creatinine clearance is calculated in all patients prior to initiating therapy with adefovir dipivoxil.
Kreatiniini kliirensit soovitatakse kõikidel patsientidel arvutada enne ravi alustamist adefoviirdipivoksiiliga.
In patients who develop renal insufficiency and have advanced liver disease or cirrhosis, dosing interval adjustment of adefovir or switch to an alternative therapy for hepatitis B infection should be considered.
Patsientidel, kellel tekib neerupuudulikkus ning kellel on kaugelearenenud maksahaigus või tsirroos, tuleb kaaluda adefoviiri manustamisintervalli korrigeerimist või üleminekut B- hepatiidi alternatiivsele ravile.
Treatment cessation for chronic hepatitis B in these patients is not recommended.
Ravi lõpetamine kroonilise B- hepatiidiga patsientidele ei ole soovitatav.
Patients with normal renal function:
Normaalse neerufunktsiooniga patsiendid:
Patients with normal renal function should be monitored for changes in serum creatinine every 3 months and creatinine clearance calculated.
Normaalse neerufunktsiooniga patsientidel tuleb seerumi kreatiniinisisaldust kontrollida iga 3 kuu järel ning arvutada kreatiniini kliirens.
In patients at risk of renal impairment (see section 4.8), consideration should be given to more frequent monitoring of renal function.
Neerufunktsiooni häire riskiga patsientidel (vt lõik 4. 8) tuleb kontrollida neerufunktsiooni sagedamini.
The dosing interval of adefovir dipivoxil should be adjusted in these patients (see section 4.2).
Neil patsientidel tuleb manustamisintervalli korrigeerida (vt lõik 4. 2).
In addition, renal function should be closely monitored with a frequency tailored to the individual patient’ s medical condition.
Lisaks tuleb neerufunktsiooni hoolega jälgida sagedusega, mis lähtub individuaalse patsiendi seisundist.
Adefovir dipivoxil is not recommended in patients with a creatinine clearance of < 30 ml/ min or on dialysis.
Patsientidel kreatiniini kliirensiga < 30 ml/ min ja dialüüsipatsientidel ei soovitata adefoviirdipivoksiili kasutada.
If treatment with adefovir dipivoxil is considered essential, then the dosing interval should be adjusted (see section 4.2).
Kui ravi adefoviirdipivoksiiliga peetakse hädavajalikuks, tuleb manustamisintervalli korrigeerida (vt lõik 4. 2).
Caution is advised in patients receiving other medicinal products that may affect renal function or are excreted renally (e. g. cyclosporin and tacrolimus, intravenous aminoglycosides, amphotericin B, foscarnet, pentamidine, vancomycin, or medicinal products which are secreted by the same renal transporter, human Organic Anion Transporter 1 (hOAT1), such as cidofovir).
Ettevaatlik peab olema patsientidega, kes saavad muid neerufunktsiooni mõjutavaid või renaalselt erituvaid ravimeid (nt tsüklosporiin ja takroliimus, intravenoossed aminoglükosiidid, amfoteritsiin B, foskarnet, pentamidiin, vankomütsiin või ravimid, mille sekretsioon toimub sama renaalse transportsüsteemi – inimese orgaanilise anioon- transportsüsteemi 1 (human Organic Anion Transporter 1 – hOAT1) – vahendusel, näiteks tsidofoviir).
The renal function of these patients should be closely monitored with a frequency tailored to the individual patient’ s medical condition.
Nendel patsientidel tuleb neerufunktsiooni hoolega jälgida sagedusega, mis lähtub individuaalse patsiendi seisundist.
For renal safety in patients pre- and post-transplantation with lamivudine-resistant HBV, see section 4.8.
Neeruohutuse kohta lamivudiinresistentse HBV- ga maksatransplantatsiooni eelses ja järgses seisundis patsientidel vt lõik 4. 8.
Hepatic function:
Maksafunktsioon:
Spontaneous exacerbations in chronic hepatitis B are relatively common and are characterised by transient increases in serum ALT.
Kroonilise B- hepatiidi spontaanseid ägenemisi esineb suhteliselt sageli ja neid iseloomustab seerumis ALAT mööduv suurenemine.
In patients with compensated liver disease, these increases in serum ALT are generally not accompanied by an increase in serum bilirubin concentrations or hepatic decompensation (see section 4.8).
Kompenseeritud maksahaigusega patsientidel ei kaasne seerumis ALAT suurenemisega üldjuhul seerumi bilirubiinisisalduse suurenemist või maksapuudulikkust (vt lõik 4. 8).
If treatment cessation is necessary, patients should be closely monitored for several months after stopping treatment as exacerbations of hepatitis have occurred after discontinuation of 10 mg adefovir
Need ägenemised
These exacerbations occurred in the absence of HBeAg seroconversion and presented as serum ALT elevations and increases in serum HBV DNA.
4 tekkisid HBeAg serokonversiooni puudumisel ning avaldusid seerumis ALAT suurenemise ja seerumi HBV DNA tõusuna.
Lactic acidosis and severe hepatomegaly with steatosis:
Laktatsidoos ja steatoosiga kulgev raske hepatomegaalia:
Occurrences of lactic acidosis (in the absence of hypoxaemia), sometimes fatal, usually associated with severe hepatomegaly and hepatic steatosis, have been reported with the use of nucleoside analogues.
Nukleosiidi analoogide kasutamisel on täheldatud laktatsidoosi teket (hüpokseemia puudumisel), mis on mõnikord lõppenud surmaga ning millega tavaliselt kaasneb raske hepatomegaalia ja maksasteatoos.
Treatment with nucleoside analogues should be discontinued when rapidly elevating aminotransferase levels, progressive hepatomegaly or metabolic/ lactic acidosis of unknown aetiology occur.
Ravi nukleosiidi analoogidega tuleb lõpetada, kui tekib aminotransferaasi sisalduse kiire suurenemine, progresseeruv hepatomegaalia või ebaselge etioloogiaga metaboolne atsidoos/ laktatsidoos.
Severe cases, sometimes with fatal outcome, were associated with pancreatitis, liver failure/ hepatic steatosis, renal failure and higher levels of serum lactate.
Rasked juhud, mis on mõnikord lõppenud surmaga, on olnud seotud pankreatiidi, maksapuudulikkuse/ maksasteatoosi, neerupuudulikkuse ja kõrgenenud seerumi laktaadisisaldusega.
To differentiate between elevations in transaminases due to response to treatment and increases potentially related to lactic acidosis, physicians should ensure that changes in ALT are associated with improvements in other laboratory markers of chronic hepatitis B.
Et eristada ravivastusest tingitud transaminaaside tõusu võimalikust laktatsidoosiga tingitud tõusust, peavad arstid kindlaks tegema, kas ALAT muutus on seotud kroonilise B- hepatiidi teiste laboratoorsete markerite paranemisega.
Co-infection with hepatitis C or D:
Kaasuv C- hepatiit või D- hepatiit:
There are no data on the efficacy of adefovir dipivoxil in patients co-infected with hepatitis C or hepatitis D.
Puuduvad andmed adefoviirdipivoksiili efektiivsuse kohta samaaegse C - või D- hepatiidi infektsiooniga patsientidel.
Co-infection with HIV:
Kaasuv HIV- infektsioon:
Limited data are available on the safety and efficacy of 10 mg adefovir dipivoxil in patients with chronic hepatitis B, co-infected with HIV.
10 mg adefoviirdipivoksiili ohutuse ja efektiivsuse kohta patsientidel, kellel esineb krooniline B- hepatiit kaasuva HIV- infektsiooniga, on vaid piiratult andmeid.
As far as possible, treatment of hepatitis B by adefovir dipivoxil in an HIV co-infected patient should be reserved for patients whose HIV RNA is controlled.
Võimalusel tuleb kaasuva HIV- infektsiooniga patsiendil B- hepatiidi ravi adefoviirdipivoksiiliga kasutada ainult sellisel juhul, kui tema HIV RNA on kontrolli all.
Treatment with 10 mg adefovir dipivoxil has not been shown to be effective against HIV replication and therefore should not be used to control HIV infection.
Ravi 10 mg adefoviirdipivoksiiliga ei ole olnud efektiivne HIV replikatsiooni vastu, mistõttu seda ei tohiks kasutada HIV- infektsiooni raviks.
The clinical experience in patients > 65 years of age is very limited.
Eakad patsiendid: > 65- aastastel patsientidel on ravimi kliinilise kasutamise kogemus väga vähene.
Caution should be exercised when prescribing adefovir dipivoxil to the elderly, keeping in mind the greater frequency of decreased renal or cardiac function in these patients, and the increase in concomitant diseases or concomitant use of other medicinal products in the elderly.
Adefoviirdipivoksiili tuleb eakatele patsientidele määrata ettevaatusega, silmas pidades, et neil patsientidel on sageli halvenenud neeru - või südametalitlus, samuti on neil rohkem kaasuvaid haigusi või samaaegselt kasutatavaid ravimeid.