natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In placebo-controlled clinical trials with naltrexone / bupropion for the treatment of obesity in adult subjects, no suicides or suicide attempts were reported in studies up to 56 weeks duration with naltrexone / bupropion, and suicidal ideation was not more commonly reported in subjects treated with naltrexone / bupropion compared to placebo.
Platseebo kontrolliga kliinilistes uuringutes, kus vaadeldi naltreksooni/bupropiooni ravitoimet rasvumisele täiskasvanud osalejatel, ei teatatud kuni 56 nädalat kestnud naltreksooni/bupropiooni uuringute jooksul ei suitsiididest ega suitsiidikatsetest ning suitsiidimõtetest ei teatatud naltreksooni/bupropiooni ravirühmas sagedamini kui platseeborühmas.
In placebo-controlled clinical trials, malignancies were reported in 29 of 2,111 abatacept-treated patients observed during 1,829 patient-years, and in 12 of 1,099 placebo-treated patients observed during 849 patient-years.
Platseebokontrolliga kliinilistes uuringutes teatati pahaloomulistest kasvajatest 29 patsiendil 2111-st abatatsepti saanud patsiendist, mis vastab 1829 patsiendiaastale ning 12 patsiendil 1099-st platseebot saanud patsiendist, mis vastab 849 patsiendiaastale.
In placebo-controlled periods of clinical trials, 0.94% (13/1382) of MabThera treated patients and 0.27% (2/731) of placebo patients developed severe neutropenia.
Kliiniliste uuringute platseebokontrollitud perioodide jooksul tekkis raske neutropeenia 0,94%-l (13/1382) MabThera’ga ravitud patsientidest ning 0,27%-l (2/731) platseebot saanud patsientidest.
In placebo-controlled Phase 2 and 3 trials, the overall incidence and severity of rash increased when INCIVO was co-administered with peginterferon alfa and ribavirin.
Platseebokontrolliga teise ja kolmanda faasi uuringutes suurenes lööbe üldine esinemissagedus ja tugevus, kui INCIVO’t manustati koos alfapeginterferooni ja ribaviriiniga.
In placebo-controlled studies (studies 1 and 2), the incidence of transaminase elevations (>3 x upper limit of normal [ULN]) were similar between subjects in the ivacaftor and placebo treatment groups (see section 4.8).
Platseebo-kontrolliga uuringutes (uuringud 1 ja 2) oli transaminaaside sisalduse suurenemise esinemissagedus (> 3 x normi ülempiirist) ivakaftoori- ja platseeborühmade uuringutes osalejatel sarnased (vt lõik 4.8).
In placebo-controlled studies (studies 1 and 2), the incidence of transaminase elevations (>3 x upper limit of normal [ULN]) were similar between subjects in the ivacaftor and placebo treatment groups (see section 4.8).
Platseebo-kontrolliga uuringutes (uuringud 1 ja 2) olid transaminaaside sisalduse suurenemise esinemissagedused (> 3 × normi ülempiirist) ivakaftoori- ja platseeborühmade uuringutes osalejatel sarnased (vt lõik 4.8).
In placebo-controlled studies in RA patients, the most frequently reported adverse reactions with Kineret were injection site reactions (ISRs), which were mild to moderate in the majority of patients.
RA-patsientidel platseeboga kontrollitud uuringutes olid Kinereti kõige sagedasemad kõrvaltoimed süstekoha reaktsioonid, mis olid enamikul patsientidel kerged kuni mõõdukad.
In placebo-controlled studies involving 1,842 adult patients with partial-onset seizures (1,282 patients treated with eslicarbazepine acetate and 560 treated with placebo), 50.7% of patients treated with eslicarbazepine acetate and 27.7% of patients treated with placebo experienced adverse reactions.
Platseebokontrolliga uuringutes 1842 täiskasvanud patsiendiga, kellel esines partsiaalseid epilepsiahooge (1282 patsienti kasutas eslikarbasepiinatsetaati ja 560 platseebot), tekkis kõrvaltoimeid 50,7 % patsientidest, kes kasutasid eslikarbasepiinatsetaati, ja 27,7 % patsientidest, kellele manustati platseebot.
In placebo-controlled studies involving 1,842 adult patients with partial-onset seizures (1,282) patients treated with eslicarbazepine acetate and 560 treated with placebo), 50.7% of patients treated with eslicarbazepine acetate and 27.7% of patients treated with placebo experienced adverse reactions.
Platseebokontrolliga uuringutes 1842 täiskasvanud patsiendiga, kellel esines partsiaalseid epilepsiahooge (1282 patsienti kasutas eslikarbasepiinatsetaati ja 560 platseebot), tekkis kõrvaltoimeid 50,7 % patsientidest, kes kasutasid eslikarbasepiinatsetaati, ja 27,7 % patsientidest, kellele manustati platseebot.
In placebo-controlled studies involving 1.842 adult patients with partial-onset seizures (1,282 patients treated with eslicarbazepine acetate and 560 treated with placebo), 50.7% of patients treated with eslicarbazepine acetate and 27.7% of patients treated with placebo experienced adverse reactions.
Platseebokontrolliga uuringutes 1842 täiskasvanud patsiendiga, kellel esines partsiaalseid epilepsiahooge (1282 patsienti kasutas eslikarbasepiinatsetaati ja 560 platseebot), tekkis kõrvaltoimeid 50,7 % patsientidest, kes kasutasid eslikarbasepiinatsetaati, ja 27,7 % patsientidest, kellele manustati platseebot.
In placebo-controlled studies palpitations were reported >1% more often in the teriflunomide 7 mg group (but not in the teriflunomide 14 mg group) when compared to placebo.
Platseebokontrolliga uuringutes teatati palpitatsioonidest teriflunomiidi 7 mg rühmas (aga mitte teriflunomiidi 14 mg rühmas) >1% sagedamini kui platseeborühmas.
In placebo-controlled studies the following was established: systolic blood pressure was >140 mm Hg in 19.9% of patients receiving 14 mg/day teriflunomide as compared to 15.5% receiving placebo; systolic blood pressure was >160 mm Hg in 3.8% of patients receiving 14 mg/day teriflunomide as compared to 2.0% receiving placebo; diastolic blood pressure was >90 mm Hg in 21.4% of patients receiving 14 mg/day teriflunomide as compared to 13.6% receiving placebo.
Platseebokontrolliga uuringutes täheldati järgmist: süstoolne vererõhk oli >140 mm Hg 19,9% patsientidest, kellele manustati teriflunomiidi 14 mg/ööpäevas, võrreldes 15,5% platseebot saanud patsientidest; süstoolne vererõhk oli >160 mm Hg 3,8% patsientidest, kellele manustati teriflunomiidi 14 mg/ööpäevas, võrreldes 2,0% platseebot saanud patsientidest; diastoolne vererõhk oli >90 mm Hg 21,4% patsientidest, kellele manustati teriflunomiidi 14 mg/ööpäevas, võrreldes 13,6% platseebot saanud patsientidest.
In placebo-controlled studies with Kineret, treatment was associated with small reductions in the mean values for total white blood count and absolute neutrophil count (ANC).
Platseeboga kontrollitud uuringutes seostati ravi Kineretiga leukotsüütide üldarvu ja neutrofiilide absoluutarvu (ANC) keskmiste väärtuste mõningase vähenemisega.
In placebo-controlled studies, bosentan-related decreases in haemoglobin concentration were not progressive, and stabilised after the first 4–12 weeks of treatment.
Bosentaaniga seostuv hemoglobiini taseme langus ei olnud platseebokontrolliga uuringutes progresseeruva loomuga ning see stabiliseerus pärast esimest 4 kuni 12 ravinädalat.
In placebo-controlled studies, elevations of hepatic transaminases were observed.
Platseebokontrollitud uuringutes tuvastati maksa transaminaaside tõus.
In placebo-controlled studies, in total there have been 17 cases of peripheral neuropathy that were confirmed by nerve conduction studies, out of 898 patients treated.
Platseebokontrolliga uuringutes oli 898 ravitud patsiendi kohta kokku 17 perifeerse neuropaatia juhtu, mida kinnitas närviülekande uuring.
In placebo-controlled studies, the incidence of proteinuria was higher in patients treated with Tecfidera (9%) compared to placebo (7%).
Platseebokontrollitud uuringutega leiti, et Tecfidera-ravi saanud patsientidel oli proteinuuria esinemissagedus kõrgem (9%) kui platseeborühmal (7%).
In placebo-controlled trials, no increase in the incidence of serious infections (fatal, life threatening, or requiring hospitalisation or intravenous antibiotics) was observed.
Platseebo-kontrolliga uuringutes ei täheldatud tõsiste infektsioonide (letaalselt lõppevate, eluohtlike või hospitaliseerimist või intravenoosset antibiootikumravi vajanud infektsioonide) esinemissageduse suurenemist.
In placebo-controlled trials, no increase in the incidence of serious infections (fatal, life-threatening, or requiring hospitalisation or intravenous antibiotics) was observed.
Platseebo-kontrolliga uuringutes ei täheldatud tõsiste infektsioonide (letaalselt lõppevate, eluohtlike või hospitaliseerimist või intravenoosset antibiootikumravi vajanud infektsioonide) esinemissageduse suurenemist.
In plaque psoriasis, infiltration by inflammatory cells including T-cells leads to increased TNF levels in psoriatic lesions compared with levels in uninvolved skin.
Naastulise psoriaasi korral viib põletikurakkude, sh T-rakkude infiltratsioon kõrgenenud TNF-tasemeteni psoriaasikahjustustes, võrrelduna kahjustamata nahaga.
In plasma, FXIII circulates as a heterotetramer [A2B2] composed of 2 FXIII A-subunits and 2 FXIII B- subunits held together by strong non-covalent interactions.
Plasmas ringleb FXIII heterotetrameerina [A2B2], mis koosneb kahest FXIII A-alaühikust ja kahest FXIII B-alaühikust, mida hoiavad koos tugevad mittekovalentsed sidemed.
In plasma, olanzapine is bound to albumin and α1-acid glycoprotein.
Plasmas seondub olansapiin albumiini ja happelise α1- glükoproteiiniga.
In plasma, tacrolimus is highly bound (> 98.8%) to plasma proteins, mainly to serum albumin and α-1-acid glycoprotein.
Vereplasmas seondub takroliimus ulatuslikult (> 98,8%) plasmavalkudega, peamiselt seerumi albumiini ja happelise α1-glükoproteiiniga.
In plasma, the N-glucuronide metabolite represented the predominant radioactive component (50% of circulating radioactivity) and unchanged axitinib and the sulfoxide metabolite each accounted for approximately 20% of the circulating radioactivity.
Plasmas moodustasid peamise radioaktiivse komponendi N-gükuroniidi metaboliidid (50% ringlevast radioaktiivsusest) ning muutumatu aksitiniibi ja sulfoksiidi metaboliidid moodustasid umbes 20% ringlevast radioaktiivsusest.
In plasma, the principal circulating compound is the metabolite M1.
Vereplasmas tsirkuleerib peamiselt metaboliit M1.
In plasma, the relative exposures of the S- and R- enantiomers of lenalidomide are approximately 56% and 44%, respectively.
Plasmas on lenalidomiidi S- ja R- enantiomeeride biosaadavus ligikaudu vastavalt 56% ja 44%.
In plasma, unchanged thalidomide represents 80% of the circulatory components.
Vereplasmas moodustab muutumatul kujul talidomiid 80% vereringes sisalduvatest komponentidest.
In plastic box: Lyophilisate: vial (glass) and Solvent: vial (glass)
Plastkarbis: Lüofilisaat: viaal (klaas) ja Lahusti: viaal (klaas)
In PLATO patients undergoing coronary artery bypass grafting (CABG), ticagrelor had more bleeding than clopidogrel when stopped within 1 day prior to surgery but a similar rate of major bleeds compared to clopidogrel after stopping therapy 2 or more days before surgery (see section 4.8).
Uuringus PLATO põhjustas tikagreloor aorto-koronaarse šunteerimise (CABG) läbinud patsientidel rohkem verejookse kui klopidogreel, kui ravi lõpetati üks päev enne operatsiooni, kuid ravi lõpetamisel kaks või enam päeva enne operatsiooni esines olulisi verejookse sama palju (vt lõik 4.8).
In PLATO, dyspnoea adverse events (AEs) (dyspnoea, dyspnoea at rest, dyspnoea exertional, dyspnoea paroxysmal nocturnal and nocturnal dyspnoea), when combined, was reported by 13.8% of patients treated with ticagrelor and by 7.8% of patients treated with clopidogrel.
Uuringus PLATO teatati düspnoega seotud kõrvalnähtudest (düspnoe, düspnoe puhkeolekus, düspnoe koormusel, öine paroksüsmaalne düspnoe ja öine düspnoe) 13,8% tikagreloori patsientidest ning 7,8% klopidogreeli patsientidest (kõrvalnähud esitatud kombineeritult).
In PLATO, patients on ticagrelor had a higher incidence of discontinuation due to adverse events than clopidogrel (7.4% vs.
Uuringus PLATO lõpetas kõrvaltoimete tõttu ravi tikagrelooriga rohkem patsiente võrreldes klopidogreeli saavate patsientidega (7,4% vs.
In PNH clinical studies, 16 patients discontinued the Soliris treatment regimen.
Paroksüsmaalse öise hemoglobinuuria kohta läbi viidud kliinilistes uuringutes katkestas raviskeemi Soliris’ega 16 patsienti.
In PNH patients, pharmacodynamic activity correlates directly with eculizumab serum concentrations and maintenance of trough levels above  35 microgram/ml results in essentially complete blockade of haemolytic activity in the majority of PNH patients.
PNH’ga patsientidel on farmakodünaamiline aktiivsus otseses korrelatsioonis ekulizumabi kontsentratsiooniga seerumis ning madalaima taseme hoidmine üle ≥ 35 mikrogrammi/ml blokeerib sisuliselt täielikult hemolüütilise aktiivsuse enamikul PNH’ga patsientidel.
In PNH patients, uncontrolled terminal complement activation and the resulting complement- mediated intravascular haemolysis are blocked with Soliris treatment.
PNH’ga patsientidel blokeeritakse Soliris’e raviga kontrolli alt väljunud terminaalse komplemendi aktiivsus ja komplemendi vahendatud intravaskulaarne hemolüüs.
In PNH, chronic administration of Soliris resulted in a rapid and sustained reduction in complement- mediated haemolytic activity.
PNH korral vähenes Soliris’e korduva manustamise tulemusena komplemendi vahendatav hemolüütiline aktiivsus kiiresti ja püsivalt.
In PNH, treatment for patients aged 18 and over consists of an infusion (drip into a vein) of 600 mg over 25 to 45 minutes once a week, followed by 900 mg in the fifth week.
Solirist manustatakse paroksüsmaalse öise hemoglobinuuria korral vähemalt 18-aastastele patsientidele 25–45 minutit kestva 600 mg infusioonina üks kord nädalas ja seejärel viiendal nädalal 900 mg.
In polyarticular juvenile idiopathic arthritis, around 40% of patients aged between 4 and 17 years receiving Humira, either alone or in combination with methotrexate, had a flare-up of arthritis, compared with around 69% of those receiving placebo.
Lapseea idiopaatilise polüartriidi ravis oli 4–17-aastastest patsientidest neid, kellel haigus ägenes, Humirat ainsa ravimina või koos metotreksaadiga kasutanud patsiendirühmas ligikaudu 40% ja platseeborühmas ligikaudu 69%.
In polyarticular juvenile idiopathic arthritis, it took longer for the disease to flare up in the patients continuing to receive Orencia than those who switched to placebo.
Lapseea idiopaatilise polüartriidi ravis oli aeg haiguse ägenemiseni pikem patsientidel, kes jätkasid Orencia võtmist, kui neil, kes hakkasid võtma platseebot.
In polyarticular juvenile idiopathic arthritis, Orencia infusion has been studied in one main study involving patients aged between six and 17 years whose previous treatment had failed.
Lapseea idiopaatilise polüartriidi ravis uuriti Orencia infusiooni efektiivsust ühes põhiuuringus, milles osalesid 6–17-aastased patsiendid, kelle varasem ravi oli ebaõnnestunud.
In Pom + LD- Dex treated patients infections led to dose discontinuation in 2.0% of patients, to treatment interruption in 14.3% of patients, and to a dose reduction in 1.3% of patients.
Pom + LD-Dex ravi saanud patsientidel viis infektsioon ravi lõpetamiseni 2,0% patsientidest, ravi katkestamiseni 14,3% patsientidest ja annuse vähendamiseni 1,3% patsientidest.
In Pom + LD-Dex treated patients neutropenia was infrequently serious (2.0% of patients), did not lead to treatment discontinuation, and was associated with treatment interruption in 21.0% of patients, and with dose reduction in 7.7% of patients.
Pom + LD-Dex ravi saanud patsientidel oli neutropeenia harva tõsine (2,0% patsientidest), ei viinud ravi lõpetamiseni ning sellega seoses katkestati ravi 21% patsientidest ja vähendati annust 7,7% patsientidest.
In Pom + LD-Dex treated patients neutropenia was infrequently serious (2.0% of patients), did not lead to treatment discontinuation, and was associated with treatment interruption in 21.0% of patients, and with dose reduction in 7.7% of patients.
Pom + LD-Dex-iga ravitud patsientidel oli neutropeenia harva raske (2,0% patsientidest), ei viinud ravi lõpetamiseni ja oli seotud ravi katkestamisega 21,0%-l patsientidest ning annuse vähendamisega 7,7%-l patsientidest.
In Pom + LD-Dex treated patients pneumonia and upper respiratory tract infections were the most commonly reported infections (in 10.7% and 9.3% of patients, respectively);with 24.3% of reported infections being serious and fatal infections (Grade 5) occurring in 2.7% of treated patients.
Pom + LD-Dex ravi saanud patsientidel olid kõige sagedamini teatatud infektsioonid kopsupõletik ja ülemiste hingamisteede infektsioonid (vastavalt 10,7% ja 9,3% patsientidest); 24,3% teatatud infektsioonidest olid tõsised ning lõppesid surmaga (5. aste) 2,7% ravitud patsientidest.
In Pom + LD-Dex treated patients, thrombocytopenia was serious in 1.7% of patients, led to dose reduction in 6.3% of patients, to dose interruption in 8% of patients and to treatment discontinuation in 0.7% of patients.
Pom + LD-Dex-iga ravitud patsientidel oli trombotsütopeenia raske 1,7%-l patsientidest, viis annuse vähendamisele 6,3%-l patsientidest, ravi katkestamisele 8%-l patsientidest ja ravi lõpetamisele 0,7%-l patsientidest.
In Pom + LD-Dex treated patients, thrombocytopenia was serious in 1.7% of patients, led to dose reduction in 6.3% of patients, to dose interruption in 8% of patients and to treatment discontinuation in 0.7% of patients. (see sections 4.2 and 4.4)
Pom + LD-Dex ravi saanud patsientidel oli tromotsütopeenia tõsine 1,7% patsientidest, viis annuse vähendamiseni 6,3% patsientidest, ravi katkestamiseni 8% patsientidest ja ravi lõpetamiseni 0,7% patsientidest (vt lõigud 4.2 ja 4.4).
In Pom + LD-Dex treated patients, VTE was reported as serious in 1.7% of patients, no fatal reactions were reported in clinical studies, and VTE was not associated with dose discontinuation.
Pom + LD-Dex ravi saanud patsientidel teatati tõsisest venoossest trombembooliast 1,7% patsientidest, kliinilistes uuringutes surmaga lõppenud kõrvaltoimetest ei teatatud ja venoosse trombemboolia tõttu ravi ei lõpetatud.
In PONV, the usual dose is one 40 mg capsule given to adults within the three hours before the patient is anaesthetised (‘put to sleep’).
Operatsioonijärgse iivelduse ja oksendamise korral on tavaline annus üks 40 mg kapsel, mis antakse täiskasvanud patsiendile kolm tundi enne tema viimist anesteesiasse (narkoosi).
In pooled controlled studies using an every 2 week dosing interval, 796 of 3340 patients (23.8%) treated with Praluent had two consecutive values of LDL-C <25 mg/dL (<0.65 mmol/L), including 288 patients (8.6%) with two consecutive values <15 mg/dL (<0.39 mmol/L).
Kontrollrühmaga, 2-nädalase manustamisintervalliga uuringute koondandmetes oli 796 patsiedil 3340 patsiendist (23,8%), keda raviti Praluent’iga LDL-C väärtus kahes järjestikuses mõõtmises <25 mg/dl (<0,65 mmol/l), k.a 288 patsiendil (8,6%), kellel see oli <15 mg/dl (<0,39 mmol/l).
In pooled data from the major efficacy trials, the proportion of patients experiencing successful penetration on vardenafil were as follows: psychogenic erectile dysfunction (77-87%), mixed erectile dysfunction (69-83%), organic erectile dysfunction (64-75%), elderly (52-75%), ischaemic heart disease (70-73%), hyperlipidemia (62-73%), chronic pulmonary disease (74-78%), depression (59-69%), and patients concomitantly treated with antihypertensives (62-73%).
Suuremate efektiivsusuuringute koondandmete põhjal oli vardenafiili toimel eduka erektsiooni saavutanud patsientide osakaal järgmine: psühhogeenne erektsioonihäire (77...87%), kombineeritud erektsioonihäire (69...83%), orgaaniline erektsioonihäire (64...75%), eakad (52...75%), südame isheemiatõbi (70...73%), hüperlipideemia (62...73%), krooniline kopsuhaigus (74...78%), depressioon (59...69%) ja samaaegset antihüpertensiivset ravi saavad patsiendid (62...73%).
In pooled data from the major efficacy trials, the proportion of patients experiencing successful penetration on vardenafil were as follows: psychogenic erectile dysfunction (77-87%), mixed erectile dysfunction (69-83%), organic erectile dysfunction (64-75%), elderly (52-75%), ischaemic heart disease (70-73%), hyperlipidemia (62-73%), chronic pulmonary disease (74-78%), depression (59-69%), and patients concomitantly treated with antihypertensives (62-73%).
Suuremate efektiivsusuuringute ühendatud andmete põhjal oli vardenafiili toimel eduka erektsiooni saavutanud patsientide osakaal järgmine: psühhogeenne erektsioonihäire (77...87%), kombineeritud erektsioonihäire (69...83%), orgaaniline erektsioonihäire (64...75%), eakad (52...75%), südame isheemiatõbi (70...73%), hüperlipideemia (62...73%), krooniline kopsuhaigus (74...78%), depressioon (59...69%) ja samaaegset antihüpertensiivset ravi saavad patsiendid (62...73%).
In pooled data from the two vardenafil 10 mg orodispersible tablets trials, IIEF-EF domain scores were significantly higher with vardenafil 10 mg orodispersible tablet versus placebo.
Kliinilistest uuringutest vardenafiili 10 mg suus dispergeeruvate tablettidega saadud koondandmetes olid IIEF-EF skoorid vardenafiili 10 mg suus dispergeeruvate tablettidega oluliselt kõrgemad, kui platseeboga.
In pooled pivotal phase 3 controlled clinical trials of alogliptin as add-on therapy to pioglitazone involving 3,504 patients, the observed adverse reactions are listed below (Table 2).
Kesksetes III faasi alogliptiini kliinilistes uuringutes monoteraapia ja pioglitasooni täiendava ravina 3504 patsiendil täheldatud kõrvaltoimed on toodud allpool (tabel 2).
In pooled randomised placebo-controlled studies of post-menopausal osteoporotic patients, a significant increase in myocardial infarction has been observed in OSSEOR treated patients compared to placebo (see section 4.8).
Postmenopausis osteoporootilistel naistel läbi viidud randomiseeritud platseebokontrolliga uuringute koondanalüüsis täheldati olulist müokardiinfarktide tõusu patsientidel, keda raviti OSSEOR’iga, võrreldes platseeboga (vt lõik 4.8).
In poor metabolisers (PMs):
Madala ensümaatilise aktiivsusega patsiendid
In poor metabolisers no measurable levels of O-desmethyl gefitinib were produced.
Nõrkadel metaboliseerijatel ei sünteesitud O- desmetüülgefitiniibi avastataval tasemel.
In population pharmacokinetic analysis, no clinically significant relationship was observed between erlotinib clearance and creatinine clearance, but there are no data available for patients with creatinine clearance <15 ml/min.
Populatsiooni farmakokineetilises analüüsis ei täheldatud kliiniliselt olulist seost erlotiniibi kliirensi ja kreatiniinikliirensi vahel, kuid puuduvad andmed patsientide kohta kreatiniini kliirensiga <15ml/min.
In post marketing experience these events have been reported in patients treated with memantine.
Turuletulekujärgsest kogemusest on selliseid juhtumeid memantiin’ga ravitud patsientidel ka teatatud.
In post marketing experience these symptoms have also been observed in Parkinson's disease patients treated with AZILECT.
Neid sümptomeid on turustamisjärgsel perioodil täheldatud ka AZILECTiga ravitud Parkinsoni tõvega patsientidel.
In post marketing experience these symptoms have also been observed in Parkinson's disease patients treated with Rasagiline ratiopharm.
Neid sümptomeid on turustamisjärgsel perioodil täheldatud ka Rasagiline ratiopharmiga ravitud Parkinsoni tõvega patsientidel.
In post marketing experience, a differentiation syndrome, like retinoic acid syndrome, has also been reported for the treatment of malignancies other than APL with TRISENOX.
Turuletulekujärgselt on teatatud diferentseerumissündroomist (nt retinoehappesündroomist) TRISENOX’i kasutamisel ka muude pahaloomuliste kasvajate raviks peale APL.
In post marketing experience, serious, life-threatening, and sometimes fatal cases of encephalitis and meningitis caused by herpes simplex or varicella zoster have been reported in multiple sclerosis patients receiving TYSABRI.
Sclerosis multiplex’i põdevatel patsientidel, keda raviti TYSABRI’ga, on turuletulekujärgsel perioodil teatatud herpes simplex või varicella zoster viiruste poolt põhjustatud rasketest, eluohtlikest ja mõnel juhul surmaga lõppenud entsefaliidi ja meningiidi juhtumitest.
In post marketing experience, these symptoms have also been observed in Parkinson's disease patients treated with rasagiline.
Neid sümptomeid on turustamisjärgsel perioodil täheldatud ka rasagiliiniga ravitud Parkinsoni tõvega patsientidel.