natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The study compared Abraxane in combination with carboplatin versus solvent-based paclitaxel in combination with carboplatin as first-line treatment in patients with advanced non-small cell lung cancer.
Uuringus võrreldi Abraxane’i kombinatsioonis karboplatiiniga ja lahustipõhist paklitakseeli kombinatsioonis karboplatiiniga esmavaliku ravina kaugelearenenud mitteväikerakk-kopsuvähiga patsientidel.
The study compared Avastin with placebo when given in combination with interferon alfa-2a.
Uuringus võrreldi Avastini platseeboga, mõlemat manustati koos alfa- 2a-interferooniga.
The study compared how long patients survived when Tarceva was used early in the study with how long they survived when Tarceva was used later in the study. the fourth study involved 731 patients who had not responded to at least one previous chemotherapy treatment; this study compared Tarceva to placebo.
Uuringus võrreldi patsientide elumust Tarceva kasutamisel uuringu varases etapis ja kasutamisel hilisemas etapis; neljandas uuringus osales 731 patsienti, kes ei olnud reageerinud vähemalt ühele eelmisele keemiaravikuurile; selles uuringus võrreldi Tarcevat platseeboga.
The study compared Imnovid plus low-dose dexamethasone with high-dose dexamethasone alone.
Uuringus võrreldi Imnovidi ja väikeses annuses manustatava deksametasooni kombinatsiooni suures annuses manustatava deksametasooniga.
The study compared Ixiaro with another vaccine for Japanese encephalitis containing viruses grown in mouse brains.
Uuringus võrreldi Ixiarot Jaapani entsefaliidi teise vaktsiiniga, mis sisaldas hiire ajus kasvatatud viirust.
The study compared lenalidomide in combination with melphalan and prednisone (MPR) with or without lenalidomide maintenance monotherapy until disease progression, to that of melphalan and prednisone for a maximum of 9 cycles.
Uuringus võrreldi kombinatsioonravi lenalidomiidi,melfalaani ja prednisooniga (MPR) koos järgenava monosäilitusraviga lenalidomiidiga või ilma kuni haiguse progresserumiseni ning kombinatsioonravi melfalaani ja prednisooniga maksimaalselt 9 tsüklit.
The study compared modified-release tablets given once daily with conventional tablets given three times daily using the same daily dose of hydrocortisone (20 to 40 mg).
Uuringus võrreldi 1 kord ööpäevas võetavaid, toimeainet modifitseeritult vabastavaid tablette tavapäraste, 3 korda ööpäevas võetavate tablettidega, ja kasutati hüdrokortisooni sama ööpäevast annust (20–40 mg).
The study compared Raplixa used with the gelatin sponge, with the gelatin sponge used on its own.
Uuringus võrreldi Raplixa ja želatiinkäsna ning ainult želatiinkäsna kasutamist.
The study compared the effect of adding Avastin to carboplatin and gemcitabine chemotherapy and continuing Avastin as a single agent to progression, to carboplatin and gemcitabine alone.
Uuringus võrreldi Avastin’i lisamist karboplatiini ja gemtsitabiini kemoteraapiale ja kuni progresseerumiseni Avastin’i monoteraapia jätkamist ainult karboplatiini ja gemtsitabiini kasutamisega.
The study compared the effect of adding Avastin to chemotherapy using paclitaxel plus cisplatin or topotecan to results in patients given chemotherapy alone.
Uuringus võrreldi Avastini lisamist keemiaravile paklitakseeli ja tsisplatiiniga või topotekaaniga üksnes keemiaraviga.
The study compared the effect of melphalan and prednisone, with or without Thalidomide Celgene, on survival times.
Uuringus võrreldi, kuidas mõjutavad elulemust melfalaan ja prednisoon, kui neid manustatakse koos Thalidomide Celgenega ja ilma selleta.
The study compared the effectiveness of switching to Atripla tablets, taken on an empty stomach, with that of remaining on the successful HIV treatment combination.
Uuringus võrreldi HIV-ravimite eduka kombinatsiooniga ravi jätkamise efektiivsust tühja kõhuga võetavate Atripla tablettide kasutamisele ülemineku efektiivsusega.
The study compared the effects of adding Inovelon tablets or adding placebo (a dummy treatment) to the other medicines the patients were taking.
Uuringus võrreldi mõju, mis tekib Inoveloni tablettide või platseebo (näiva ravimi) lisamisel ravimile, mida patsient juba kasutas.
The study compared the effects of replacing lamivudine with Emtriva, or remaining on the existing antiviral medicine combination.
Uuringus võrreldi lamivudiini Emtrivaga asendamist ja viiruseravimite senise kombinatsiooniga jätkamist.
The study compared the efficacy of olaparib maintenance treatment taken until progression with no maintenance treatment in 265 (136 olaparib and 129 placebo) PSR serous ovarian cancer patients who were in response (CR [complete response] or PR [partial response]) confirmed as per RECIST and/or as per CA-125 criteria as defined by Gynecologic Cancer InterGroup (GCIG) (at least a 50% reduction in CA-125 levels from the last pre-treatment sample, confirmed 28 days later) following completion of two or more previous platinum containing chemotherapy.
Uuringus võrreldi kuni progresseerumiseni kasutatud olapapariib-sälitusravi efektiivsust platseeboga 265-l (136 olabariibi ja 129 platseebo patsienti) PTR seroosse munasarjavähiga patsiendil, kel esines ravivastus (TV [täielik vastus] või OV [osaline vastus]), mida kinnitas RECIST ja/või CA-125 GCIG (28 päeva hiljem kinnitatud CA-125 tasemete vähenemine vähemalt 50% võrreldes viimase ravieelse prooviga), pärast kahe või enama eelneva plaatinat sisaldava keemiaravi lõpuleviimist.
The study compared the immune response of babies aged nine or 11 months at the time of the first dose with that of babies aged 12 months.
Uuringus võrreldi 9- ja 11-kuuste väikelaste immuunvastust 12-kuuste väikelaste esimese vaktsiiniannuse immuunvastusega.
The study compared the immunogenicity of the two vaccines against the different polysaccharides.
Uuringus võrreldi kummagi vaktsiini immuunvastuseid eri polüsahhariididele.
The study compared Tyverb alone with a combination of Tyverb plus trastuzumab.
Uuringus võrreldi ainsa ravimina kasutatavat Tyverbit koos trastusumaabiga kasutatava Tyverbiga.
The study compared Tyverb in combination with capecitabine, with capecitabine taken alone.
Uuringus võrreldi koos kapetsitabiiniga kasutatavat Tyverbit ja ainsa ravimina kasutatavat kapetsitabiini.
The study compared Tyverb with placebo (a dummy treatment), both of which were taken together with letrozole (an aromatase inhibitor).
Uuringus võrreldi Tyverbit platseeboga (näiv ravim), mida mõlemat võeti koos letrosooliga (teatud aromataasiinhibiitor).
The study comparing Lyxumia with exenatide (added to metformin) showed reduced HbA1c levels by 0.79% after 24 weeks treatment with Lyxumia compared to 0.96% with exenatide twice daily.
Uuring, milles võrreldi Lyxumiat eksenatiidiga (lisatuna metformiinile), näitas HbA1 sisalduse vähenemist 24 nädala järel Lyxumia korral 0,79% ja kaks korda ööpäevas võetud eksetaniidi korral 0,96%.
The study contained two parts: an initial 2-arm part in which 634 patients were randomised to two different treatment groups, including XELOX or FOLFOX-4, and a subsequent 2x2 factorial part in which 1401 patients were randomised to four different treatment groups, including XELOX plus placebo, FOLFOX-4 plus placebo, XELOX plus bevacizumab, and FOLFOX-4 plus bevacizumab.
Uuring koosnes kahest osast: esialgne kahe uuringurühmaga osa, kus 634 patsienti randomiseeriti kahte erinevasse ravirühma (sh XELOX või FOLFOX–4) ning sellele järgnev 2x2 faktoriaalne osa, kus 1401 patsienti randomiseeriti nelja erinevasse ravirühma (sh XELOX pluss platseebo, FOLFOX-4 pluss platseebo, XELOX pluss bevatsizumab ja FOLFOX–4 pluss bevatsizumab).
The study demonstrated a clinically and statistically significant relative risk reduction of 18% in the rate of the primary composite endpoint of cardiovascular mortality and hospitalisation for worsening heart failure (hazard ratio: 0.82, 95%CI [0.75;0.90] – p<0.0001) apparent within 3 months of initiation of treatment.
Uuring näitas kliiniliselt ja statistiliselt olulist esmaseks liittulemusnäitajaks olnud kardiovaskulaarse suremuse ja südamepuudulikkuse halvenemisest tuleneva hospitaliseerimise (ohu suhtarv: 0,82, 95%CI [0,75;0,90] – p<0,0001) suhtelise riski vähenemist 18% võrra, mis ilmnes 3 kuud pärast ravi alustamist.
The study demonstrated no clinically important effects on ECG parameters: the largest point estimate of the placebo and baseline corrected QTc interval was 7.0 ms (one-sided upper 95% confidence limit 8.8 ms), observed 16 hours after the administration of supratherapeutic doses (600 mg netupitant and
Uuringuga tõestati, et kliiniliselt oluline toime elektrokardiogrammi parameetritele puudus: platseebo ja algtasemega korrigeeritud QTc- intervalli suurim punkthinnang oli 7,0 ms (ühepoolne ülemine 95% usalduspiir 8,8 ms), mis mõõdeti terapeutilistest suuremate annuste (600 mg netupitandi ja 1,5 mg palonosetrooni) manustamisest
The study demonstrated no effect on QT/QTc interval duration as well as any other ECG interval at doses up to 2.25 mg.
Uuring ei näidanud toimet QT/QTc- intervalli ega muu EKG-intervalli kestusele annustel kuni 2,25 mg.
The study demonstrated no effect on QT/QTc interval duration as well as any other ECG interval at doses up to 2.25 mg.
Uuring ei näidanud toimet QT/QTc-intervalli ega muu EKG-intervalli kestusele annustel kuni 2,25 mg.
The study demonstrated that alogliptin did not increase the risk of having a MACE compared to placebo [Hazard Ratio: 0.96; 1-sided 99% Confidence Interval: 0-1.16].
Uuring näitas, et alogliptiin ei suurendanud oluliste südame-veresoonkonnaga seotud kõrvaltoimete tekkimise riski võrreldes platseeboga [riskisuhe: 0,96; ühepoolne 99% usaldusvahemik: 0–1,16].
The study demonstrated that foetuses exposed in utero to the combination sustained a higher level of nucleoside analogue- DNA incorporation into multiple foetal organs, and showed evidence of more telomere shortening than in those exposed to zidovudine alone.
Uuring näitas, et loodetel, kes olid in utero eksponeeritud kombinatsioonile, toimus nukleosiidi analoog-DNA inkorporeerumine mitmetes looteorganites suuremal määral ja neil esines rohkem telomeeri lühenemisi kui neil, kes olid eksponeeritud ainult zidovudiinile.
The study demonstrated that foetuses exposed in utero to the combination sustained a higher level of nucleoside analogue- DNA incorporation into multiple foetal organs, and showed evidence of more telomere shortening than in those exposed to zidovudine alone.
Uuring näitas, et loodetel, kes olid in utero eksponeeritud kombinatsioonile, toimus nukleosiidi analoog-DNA inkorporeerumine mitmetes looteorganites suuremal määral ja neil esines rohkem telomeeri lühenemist kui neil, kes olid eksponeeritud ainult zidovudiinile.
The study demonstrated that prophylaxis with Cinryze resulted in a greater than 2-fold reduction in the number of HAE attacks compared to placebo (mean 6.3 attacks for Cinryze vs.
Uuring näitas, et ennetuse tulemusena Cinryze’ga vähenes päriliku angioödeemi hoogude arv platseeboga võrreldes rohkem kui poole võrra (keskmiselt 6,3 hoogu Cinryze rühmas vs.
The study did not meet either primary objective of demonstrating a reduction in risk for all-cause mortality or cardiovascular morbidity (darbepoetin alfa vs placebo; HR 1.05, 95% CI (0.94, 1.17)), or all-cause mortality or end stage renal disease (ESRD) (darbepoetin alfa vs placebo; HR 1.06, 95% CI (0.95, 1.19)).
Uuring ei saavutanud kumbagi oma esmastest eesmärkidest – tõestada mistahes põhjusel suremuse või südame-veresoonkonnaga seotud haigestumuse riski vähenemist (alfadarbepoetiin vs platseebo; riskide suhe (HR): 1,05; 95% usaldusvahemik (CI): 0,94;1,17) või mistahes põhjusel suremuse või terminaalse neerupuudulikkuse (ESRD) riski väehemist (alfadarbepoetiin vs platseebo; HR: 1,06; 95% CI: 0,95;1,19).
The study did not meet either primary objective of demonstrating a reduction in risk for all-cause mortality, cardiovascular morbidity, or end stage renal disease (ESRD).
Uuring ei täitnud kumbagi primaarset eesmärki näitamaks kõikidest põhjustest tekitatud suremuse, kardiovaskulaarse haigestumise või lõppstaadiumis neeruhaiguse (ESRD) vähenemise riski.
The study did not meet its primary objective of demonstrating a reduction in risk of all-cause mortality or cardiovascular events including myocardial infarction, hospitalisation for unstable angina, heart failure or peripheral vascular event (HR 0.93; 95% CI: 0.85, 1.02; p = 0.112).
Uuring ei saavutanud esmast eesmärki – näidata mistahes põhjusel suremuse või südame-veresoonkonna haigusjuhtude, sh müokardi infarkt, hospitaliseerimine stenokardia, südamepuudulikkuse või perifeerse veresoonkonna haigusjuhud, tekkeriski vähenemist (HR 0,93; 95% CI: 0,85...1,02; p=0,112).
The study did not meet its primary objective of demonstrating a reduction in risk of all-cause mortality or cardiovascular events including myocardial infarction, hospitalization for unstable angina, heart failure or peripheral vascular event (HR 0.93; 95% CI: 0.85, 1.02; p = 0.112).
Uuring ei saavutanud esmast eesmärki– näidata mistahes põhjusel suremuse või südame-veresoonkonna haigusjuhtude, sh müokardi infarkt, hospitaliseerimine stenokardia, südamepuudulikkuse või perifeerse veresoonkonna haigusjuhud, tekkeriski vähenemist (HR 0,93; 95% CI: 0,85...1,02; p=0,112).
The study did not meet the primary efficacy endpoint (progression-free-survival [PFS]) and the overall survival (OS) interim analysis numerically favoured the placebo plus depot octreotide arm.
Uuring ei saavutanud esmast efektiivsuse tulemusnäitajat (progresseerumisvaba elulemus, PSF) ning üldise elulemuse vaheanalüüsis olid platseebo- ja depoo-oktreotiidirühmas arvuliselt paremad tulemused.
The study efficacy results for these patients are summarised in Table 21.
Uuringu efektiivsuse tulemuste kokkuvõte nende patsientide kohta on toodud tabelis 21.
The study employed historical controls from the same centre as patients who received asfotase alfa and who had been subject to a similar protocol of clinical management.
Uuringus kasutati sama uuringukeskuse ajaloolisi kontrollandmeid alfaasfotaasi saanud patsientide kohta, kelle kliinilises ravis oli järgitud sarnast plaani.
The study enrolled 162 patients with a baseline UFC >1.5 x ULN who were randomised in a 1:1 ratio to receive a subcutaneous dose of either 0.6 mg or 0.9 mg Signifor twice daily.
>1,5 x ULN, kes randomiseeriti 1:1 ravirühmadesse ja kellele manustati kaks korda ööpäevas subkutaanselt kas 0,6 või 0,9 mg Signifor’i.
The study enrolled patients with 4 to 8 clinically typical, visible, discrete non-hypertrophic and non-hyperkeratotic AK lesions within a 25 cm2 contiguous treatment area.
Uuringusse värvati patsiendid, kellel oli ühtses ravipiirkonnas 4 kuni 8 kliiniliselt tüüpilist, nähtavat, diskreetset mittehüpertroofilist ja mittehüperkeratootilist AK kahjustust 25 cm2.
The study evaluated 234 adult patients with active rheumatoid arthritis who had failed therapy with at least one but no more than four disease-modifying antirheumatic drugs (DMARDs).
Uuring hõlmas 234 täiskasvanud patsienti, kes põdesid aktiivset reumatoidartriiti ning kellel senine ravi vähemalt ühe, kuid mitte enam kui nelja haiguse kulgu modifitseeriva reumavastase ravimiga (HMR) oli ebaõnnestunud.
The study examined the long-term effects (2 years) of Aprovel on the progression to clinical (overt) proteinuria (urinary albumin excretion rate (UAER) > 300 mg/day, and an increase in UAER of at least 30% from baseline).
Uuring käsitles Aprovel'i pikaajalist (2 aastat) toimet kliinilise (manifesteerunud) proteinuuria (uriiniga erituva albumiini määr, urinary albumin excretion rate, UAER > 300 mg/ööpäevas ja UAER suurenemine vähemalt 30% algväärtusest) tekkele.
The study examined the long-term effects (2 years) of Aprovel on the progression to clinical (overt) proteinuria (urinary albumin excretion rate (UAER) > 300 mg/day, and an increase in UAER of at least 30% from baseline).
Uuring käsitles Aproveli pikaajalist (2 aastat) toimet kliinilise (manifesteerunud) proteinuuria (uriini albumiini ekskretsiooni määr (urinary albumin excretion rate, UAER) > 300 mg/ööpäevas ja UAER suurenemine vähemalt 30% algväärtusest) tekkele.
The study examined the long-term effects (2 years) of Irbesartan BMS on the progression to clinical (overt) proteinuria (urinary albumin excretion rate (UAER) > 300 mg/day, and an increase in UAER of at least 30% from baseline).
Uuring käsitles Irbesartan BMS'i pikaajalist (2 aastat) toimet kliinilise (manifesteerunud) proteinuuria (uriiniga erituva albumiini määr, urinary albumin excretion rate, UAER > 300 mg/ööpäevas ja UAER suurenemine vähemalt 30% algväärtusest) tekkele.
The study examined the long-term effects (2 years) of irbesartan on the progression to clinical (overt) proteinuria (urinary albumin excretion rate (UAER) > 300 mg/day, and an increase in UAER of at least 30 % from baseline).
Uuring käsitles irbesartaani pikaajalist (2 aastat) toimet kliinilise (manifesteerunud) proteinuuria tekkele (uriini albumiini ekskretsiooni määr (urinary albumin excretion rate, UAER) > 300 mg/ööpäevas ja UAER suurenemine vähemalt 30 % algväärtusest).
The study examined the long-term effects (2 years) of Irbesartan Zentiva on the progression to clinical (overt) proteinuria (urinary albumin excretion rate (UAER) > 300 mg/day, and an increase in UAER of at least 30% from baseline).
Uuring käsitles Irbesartan Zentiva'i pikaajalist (2 aastat) toimet kliinilise (manifesteerunud) proteinuuria (uriiniga erituva albumiini määr, urinary albumin excretion rate, UAER > 300 mg/ööpäevas ja UAER suurenemine vähemalt 30% algväärtusest) tekkele.
The study examined the long-term effects (2 years) of Irbesartan Zentiva on the progression to clinical (overt) proteinuria (urinary albumin excretion rate (UAER) > 300 mg/day, and an increase in UAER of at least 30% from baseline).
Uuring käsitles Irbesartan Zentivai pikaajalist (2 aastat) toimet kliinilise (manifesteerunud) proteinuuria (uriini albumiini ekskretsiooni määr (urinary albumin excretion rate, UAER) > 300 mg/ööpäevas ja UAER suurenemine vähemalt 30% algväärtusest) tekkele.
The study examined the long-term effects (2 years) of Karvea on the progression to clinical (overt) proteinuria (urinary albumin excretion rate (UAER) > 300 mg/day, and an increase in UAER of at least 30% from baseline).
Uuring käsitles Karvea'i pikaajalist (2 aastat) toimet kliinilise (manifesteerunud) proteinuuria (uriiniga erituva albumiini määr, urinary albumin excretion rate, UAER > 300 mg/ööpäevas ja UAER suurenemine vähemalt 30% algväärtusest) tekkele.
The study examined the long-term effects (2 years) of Karvea on the progression to clinical (overt) proteinuria (urinary albumin excretion rate (UAER) > 300 mg/day, and an increase in UAER of at least 30% from baseline).
Uuring käsitles Karveai pikaajalist (2 aastat) toimet kliinilise (manifesteerunud) proteinuuria (uriini albumiini ekskretsiooni määr (urinary albumin excretion rate, UAER) > 300 mg/ööpäevas ja UAER suurenemine vähemalt 30% algväärtusest) tekkele.
The study failed to meet the primary end point which was the clinical success rate at follow-up (day 12 – 14) for subjects in the Intent to Treat Clinical population (see Table below).
Uuring ebaõnnestus esmase tulemusnäitaja saavutamise osas, milleks oli kliiniline efektiivsus jätkuvisiidi ajal (päevadel 12...14) ravikavatsusega isikute populatsioonis (vt allolev tabel).
The study followed an open-label, single arm, non-randomized design and included eligible subjects who had previously received cholic acid through CAC-91-10-10 and newly diagnosed subjects.
Tegemist oli avatud, ühe uuringurühmaga randomiseerimata uuringuga, millesse kaasati uuringusse sobivad patsiendid, kes olid varem saanud koolhapet uuringus CAC-91- 10-10, ning samuti ka värskelt diagnoositud patsiendid.
The study had also an extension phase, in which all patients received Revolade.
Uuringul oli ka jätkufaas, mille jooksul kõik patsiendid said Revoladet.
The study in adolescents found that two doses were needed to produce an adequate immune response.
Noorukite uuringus selgus, et piisava immuunvastuse tekkeks on vaja kaht annust.
The study in CAPS showed a significant and rapid improvement in symptoms, with a fall in average symptom score from 4.5 to 0.8 within 3 days of starting treatment.
CAPS-sündroomide uuringud näitasid sümptomite olulist ja kiiret leevenemist punktisumma keskmise vähenemisena 4,5-lt 0,8-le 3 päeva pärast ravi algust.
The study in children between 2 and 18 years showed that Isentress was safe in children and levels of the medicine obtained in the blood in children were similar to those obtained in adults.
Uuring lastel vanuses 2–18 aastat näitas Isentressi ohutust ja ravimi sisaldus laste veres oli sarnane sisaldusega täiskasvanute veres.
The study in children from nine to 12 months of age showed that, after two doses of ProQuad, the immune response against mumps, rubella and chickenpox in children who received the first dose at nine months of age was comparable with those who received the first dose at 12 months of age.
9–12-kuustel lastel läbiviidud uuringu tulemused näitasid, et teise annuse manustamise järel oli 9- kuuselt ProQuadi esimese annuse saanud lastel immuunvastus mumpsi, punetiste ja tuulerõugete vastu võrreldav 12-kuuselt esimese annuse saanud laste immuunvastusega.
The study in children showed similar effectiveness with the combination of Pegasys and ribavirin to that seen in adults treated with Pegasys and ribavirin.
Laste uuring näitas Pegasysi ja ribaviriini kombinatsiooni samasugust efektiivsust kui täiskasvanutel, keda raviti Pegasysi ja ribaviriini kombinatsiooniga.
The study in children showed that vaccination with Vepacel brought about similar levels of antibodies to those seen in adults: at 21 days after the second injection, 85.4% of children aged 9 to 17 years, 72.9% of children aged 3 to 8 years and 68.8% of children aged 6 to 35 months had levels of antibodies that would protect them against H5N1.
Laste uuringus tekitas vaktsineerimine Vepaceliga sarnase antikehasisalduse kui täiskasvanutel: lapsi, kellel oli 21 päeva pärast teist süstet tekkinud H5N1-tüve eest kaitsev antikehasisaldus, oli 9–17- aastaste vanuserühmas 85,4%, 3–8-aastaste vanuserühmas 72,9% ja 6–35-kuuste vanuserühmas 68,8%.
The study in healthy people showed that when saxagliptin is taken at 2.5 mg twice daily it produces the same levels of active substance in the blood over a 24 hour period as when it is taken at 5 mg once daily.
Tervete inimestega tehtud uuringud näitasid, et kui saksagliptiini võetakse 2,5 mg kaks korda ööpäevas, tekitab see 24 tunni jooksul veres samasuguse toimeainesisalduse kui võetuna 5 mg üks kord ööpäevas.
The study in older patients showed that Invokana had clinically relevant effects also in patients above 75 years of age with HbA1c reductions compared with placebo of 0.70% and 0.57% with the 300 mg and 100 mg doses, respectively.
Eakatel patsientidel läbiviidud uuring näitas, et Invokanal oli kliiniliselt oluline toime ka vähemalt 75-aastastel patsientidel, kelle puhul HbA1c sisaldus vähenes võrreldes platseeboga 0,70% ja 0,57% (vastavalt 300 mg ja 100 mg annuse korral).
The study in patients receiving chemotherapy showed that Abseamed was also as effective as Eprex/Erypo when it was injected under the skin.
Keemiaravi saavate patsientide uuring näitas, et Abseamed oli sama efektiivne kui Eprex/Erypo ka naha alla süstimisel.
The study in patients receiving chemotherapy showed that Binocrit was also as effective as Eprex/Erypo when it was injected under the skin.
Keemiaravi saanud patsientide uuring näitas, et Binocrit on sama efektiivne kui Eprex/Erypo ka naha alla süstimisel.
The study in patients receiving chemotherapy showed that Epoetin Alfa Hexal was also as effective as Eprex/Erypo when it was injected under the skin.
Keemiaravi saanud patsientide uuring näitas, et Epoetin Alfa Hexal oli sama efektiivne kui Eprex/Erypo ka naha alla süstimisel.
The study in patients receiving chemotherapy showed that Silapo brought about similar improvements in haemoglobin levels as those reported in the scientific literature for other epoetins.
Keemiaravi patsientide uuring näitas, et Silapo tekitas sarnast hemoglobiinisisalduse paranemist kui teaduskirjanduse andmetel teised epoetiinid.