natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In three placebo-controlled trials of oral aripiprazole in elderly patients with psychosis associated with Alzheimer's disease (n = 938; mean age: 82.4 years; range: 56-99 years), patients treated with aripiprazole were at an increased risk of death compared to placebo.
Kolmes platseebokontrolliga suukaudse aripiprasooli uuringus eakatel Alzheimeri tõvega seotud psühhoosiga patsientidel (n = 938; keskmine vanus 82,4 aastat; vahemik 56-99 aastat) oli aripiprasooliga ravitud patsientide surmarisk suurenenud võrreldes platseeboga.
In three separate single dose studies, involving a total of 5 subjects genotyped as CYP2C9*3/*3, single-dose AUC 0-24 increased by approximately 3-fold compared to normal metabolizers.
Kolmes erinevas ühekordse annuse uuringus, milles osales ka viis CYP2C9*3/*3 genotüübiga isikut, suurenes ühekordse annuse AUC 0–24 ligikaudu kolm korda võrreldes normaalsete metaboliseerijatega.
In three specific drug-drug interaction studies, the alpha-blocker doxazosin (4 mg and 8 mg) and oral sildenafil (25 mg, 50 mg, or 100 mg) were administered simultaneously to patients with benign prostatic hyperplasia (BPH) stabilized on doxazosin therapy.
Kolmes ravimite spetsiifilise koostoime uuringus manustati koos alfa-blokaatorit doksasosiini (annustes 4 mg ja 8 mg) ja suukaudset sildenafiili (annustes 25 mg, 50 mg või 100 mg) eesnäärme healoomulise hüperplaasiaga (BPH) patsientidele, kes olid stabiilsel doksasosiinravil.
In thyroidectomy patients receiving levothyroxine, the plasma exposure to levothyroxine may be decreased when Glivec is co-administered (see section 4.4).
Türeoidektoomia läbinud patsientidel, kes saavavad ravi levotüroksiiniga, võib samaaegsel Glivec’i kasutamisel levotüroksiini plasmakontsentratsioon väheneda (vt lõik 4.4).
In thyroidectomy patients receiving levothyroxine, the plasma exposure to levothyroxine may be decreased when imatinib is co-administered (see section 4.4).
Türeoidektoomia läbinud patsientidel, kes saavad raviks levotüroksiini, võib samaaegsel imatiniibi kasutamisel levotüroksiini ekspositsioon plasmas väheneda (vt lõik 4.4).
In tocilizumab-treated patients, decreases in the levels of CRP to within normal ranges were seen as early as week 2, with decreases maintained while on treatment.
Totsilizumabiga ravitud patsientidel täheldati CRV sisalduse vähenemist normivahemiku piiridesse juba teisel nädalal ning see jäi püsima kogu ravi jooksul.
In total 1623 patients were enrolled into the study, with 535 patients randomized to Rd, 541 patients randomized to Rd18 and 547 patients randomized to MPT.
Uuringusse kaasati kokku 1623 patsienti, kellest 535 patsienti jagati juhuvalikuna Rd- rühma, 541 patsienti Rd18-rühma ja 547 patsienti MPT-rühma.
In total 21,988 administrations of CEPROTIN have been given.
Ühtekokku manustati 21 988 CEPROTINi annust.
In total 459 patients were enrolled into the study, with 152 patients randomized to MPR+R, 153 patients randomized to MPR+p and 154 patients randomized to MPp+p.
Uuringusse kaasati kokku 459 patsienti, kellest 152 patsienti jagati juhuvalikuna MPR+R rühma, 153 patsienti MPR+p rühma ja 154 patsienti MPp+p rühma.
In total 48% of the patients treated with atosiban experienced adverse reactions during the clinical trials.
Kokku tekkis kõrvaltoimeid 48% atosibaaniga ravitud patsientidest.
In total about 67 % of patients exposed to at least one dose of rivaroxaban were reported with treatment emergent adverse events.
Ravi ajal tekkinud kõrvaltoimeid täheldati kokku ligikaudu 67% patsientidest, kes said vähemalt ühe annuse rivaroksabaani.
In total about 67% of patients exposed to at least one dose of rivaroxaban were reported with treatment emergent adverse events.
Ravi ajal tekkinud kõrvaltoimeid täheldati kokku ligikaudu 67% patsientidest, kes said vähemalt ühe annuse rivaroksabaani.
In total eight studies, conducted in various countries across Europe, in Chile and in the Philippines, have evaluated the immunogenicity of Synflorix after a three-dose primary series (N=3,089) according to different vaccination schedules (6-10-14 weeks, 2-3-4, 3-4-5 or 2-4-6 months of age).
Kokku kaheksas uuringus, mis viidi läbi erinevates Euroopa riikides, Tšiilis ja Filipiinidel, on hinnatud Synflorix’i immunogeensust pärast kolmest annusest koosnevat esmast vaktsinatsioonikuuri (N=3089) erinevate skeemide järgi (6-10-14 nädala, 2-3-4, 3-4-5 või 2-4-6 elukuu skeemid).
In total there were 60 primary events on linagliptin and 62 on comparators.
Kokku oli linagliptiini puhul 60 ja võrdluspreparaatide puhul 62 esmasjuhtu.
In total there were 60 primary events on linagliptin and 62 on comparators.
Kokku oli linagliptiini rühmas 60 esmase tulemusnäitajana defineeritud sündmust ja 62 võrdlusravimite rühmades.
In total, 14 relevant cases, all from post-marketing sources, were identified.
Kokku tuvastati 14 asjakohast juhtu, kõik turustamisjärgsetest allikatest.
In total, 2,076 patients were evaluated (692 patients on 150 mg, 690 patients on 300 mg and 694 patients on placebo).
Kokku hinnati 2076 patsienti (692 patsienti said 150 mg, 690 patsienti 300 mg ja 694 patsienti platseebot).
In total, 22 % of patient with atrial fibrillation treated for the prevention of stroke and SEE (long-term treatment for up to 3 years) , 14 % of patients treated for DVT/PE and 15 % of patients treated for DVT/PE preventionexperienced adverse reactions.
Kokku 22%-l kodade fibrillatsiooniga patsientidest, keda raviti insuldi ja süsteemse emboolia vältimiseks (pikaajaline ravi kestusega kuni 3 aastat), 14%-l patsientidest, keda raviti SVT/PE tõttu ja 15%-l patsientidest, keda raviti SVT/PE profülaktikaks, esines kõrvaltoimeid.
In total, 28 patients received treatment with Votubia; median age was 11 years (range 3 to 34), 61% male, 86% Caucasian.
Kokku raviti Votubia’ga 28 patsienti, kelle keskmine vanus oli 11 aastat (vahemikus 3...34), kellest 61% olid meessoost ja 86% valge rassi esindajad.
In total, 410 patients were randomised 1:1 to receive either Afinitor 10 mg/day (n=207) or placebo (n=203).
Kokku randomiseeriti 410 patsienti suhtes 1:1 saama Afinitor’i 10 mg ööpäevas (n = 207) või platseebot (n = 203).
In total, 416 patients were randomised 2:1 to receive Afinitor (n=277) or placebo (n=139).
Kokku randomiseeriti suhtes 2 : 1 416 patsienti, kes võtsid Afinitor’i (n = 277) või platseebot (n = 139).
In total, 7/24 subjects experienced values or decreases from baseline that were of potential clinical significance following avanafil dosing (see section 4.4).
Pärast avanafiili manustamist esinesid 7 isikul 24st kliiniliselt potentsiaalselt olulised näitajad või olid näitajad võrreldes algnäitajatega väiksemad (vt lõik 4.4).
In total, 800 patients were randomised 2:1 to receive Lonsurf (N = 534) plus best supportive care (BSC) or matching placebo (N = 266) plus BSC.
Kokku randomiseeriti 800 patsienti suhtega 2:1 Lonsurf´i rühma (n=534) või platseeborühma (n=266), kes mõlemad said lisaks parimat toetavat ravi.
In total, 99 out of 8956 patients reported an event in the vildagliptin group vs 91 out of 6061 patients in the comparator group.
Kokku teatati sellistest kõrvaltoimest vildagliptiini rühmas 99 patsiendil 8956-st ja võrdlusrühmas 91 patsiendil 6061-st.
In Toujeo clinical studies in adult patients, the incidence of allergic reactions was similar in Toujeo-treated patients (5.3%) and insulin glargine 100 units/ml-treated patients (4.5%).
Toujeo kliinilistes uuringutes täiskasvanutega oli patsientidel, kes said raviks Toujeo’d (5,3%) ja 100 ühikut/ml glargiin-insuliini (4,5%), allergiliste reaktsioonide sarnane esinemissagedus.
In Toujeo clinical studies in adult patients, the incidence of injection site reactions was similar in Toujeo-treated patients (2.5%) and insulin glargine 100 units/ml-treated patients (2.8%).
Toujeo kliinilistes uuringutes täiskasvanutega oli patsientidel, kes said raviks Toujeo’d (2,5%) ja 100 ühikut/ml glargiin-insuliini (2,8%), süstekoha reaktsioonide sarnane esinemissagedus.
In toxicity studies with multiple intramuscular doses of fulvestrant in rats and dogs, the anti- estrogenic activity of fulvestrant was responsible for most of the effects seen, particularly in the female reproductive system, but also in other organs sensitive to hormones in both sexes.
Rottidel ja koertel mitmekordsete fulvestrandi lihasesiseste annustega läbiviidud toksilisuse uuringutes põhjustas enamuse nähtudest fulvestrandi antiöstrogeenne aktiivsus, eriti emaste reproduktiivsüsteemis, kuid ka teistes mõlema soo hormoontundlikes elundites.
In treatment naïve patients, the clinical study data on use of raltegravir are limited to use in combination with two nucleotide reverse transcriptase inhibitors (NRTIs) (emtricitabine and tenofovir disoproxil fumarate).
Varem ravi mittesaanud patsientidel on kliiniliste uuringute andmed raltegraviiri kohta piirdunud kasutamisega kombinatsioonis kahe nukleotiidse pöördtranskriptaasi inhibiitoriga (nucleotide reverse transcriptase inhibitor, NRTI) (emtritsitabiini ja tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga).
In treatment of type 2 diabetes mellitus, Levemir may also be used in combination with tablets for diabetes and/or with injectable anti-diabetic products, other than insulin.
II tüüpi diabeedi ravis võib Levemir’i kasutada ka kombinatsioonis diabeedi tablettraviga ja/või süstitavate diabeediravimitega (peale insuliini).
In treatment- experienced patients, the number of patients switching from lamivudine to Emtriva with viral loads below 400 copies/ml was similar to the number who continued taking lamivudine after 48 weeks (73% and 82%, respectively).
Varem ravitud patsientidel oli pärast 48-nädalast ravi lamivudiini kasutamiselt Emtriva kasutamisele üle läinud patsientide seas patsiente viiruskoormusega alla 400 koopia/ml sama palju kui lamivudiiniga jätkanud patsientide seas (vastavalt 73% ja 82%).
In treatment-experienced patients
Varem ravi saanud patsiendid
In treatment-experienced patients, Isentress was more effective than placebo: 77% of the patients who took Isentress had viral loads below 400 copies/ml after 16 weeks, compared with 42% of those who took placebo.
Varem ravitud patsientidel oli Isentress efektiivsem kui platseebo: viiruskoormus oli pärast 16-nädalast ravi alla 400 koopia/ml 77%-l patsientidest, kes kasutasid Isentressi, ja 42%-l patsientidest, kes said platseebot.
In treatment-experienced patients, the two randomised clinical studies used the recommended dose of 400 mg twice daily in combination with optimised background therapy (OBT) in 462 patients, in comparison to 237 patients taking placebo in combination with OBT.
Varem ravi saanud patsientidel kahes randomiseeritud kliinilises uuringus kasutati ISENTRESS’i soovitatavat annust 400 mg kaks korda ööpäevas kombinatsioonis optimeeritud foonraviga (optimized background therapy, OBT) 462 patsiendil, võrreldes 237 patsiendiga, kes said platseebot kombinatsioonis optimeeritud foonraviga.
In treatment-naïve HIV-1 infected patients
Ravi varem mitte saanud HIV-1 infektsiooniga patsiendid
In treatment-naïve HIV-1 infected patients
Varem ravi mittesaanud HIV-1-nakkusega patsiendid
In treatment-naïve MRCC patients receiving IFN-, six (2%) venous thromboembolic events occurred; one patient (<1%) experienced a Grade 3 DVT and five patients (1%) had pulmonary embolisms, all with Grade 4.
Varem mitteravitud MRCCga patsientidel, kes said IFN--t, esines kuus (2%) venoosset trombemboolilist sündmust; ühel patsiendil esines (<1%) III staadiumi DVT ja viiel patsiendil (1%) kopsuarteri trombembooliat (kõikidel juhtudel IV staadium).
In treatment-naïve patients, a mean change from baseline of 0.04 ± 0.11 mg/dL (3.5 ± 9.7 μmol/L) was observed after 96 weeks of treatment.
Ravi varem mittesaanud patsientidel oli 96 nädalat kestnud ravi järgselt keskmine muutus võrreldes ravi algusega 0,04 ± 0,11 mg/dl (3,5 ± 9,7 μmol/l).
In treatment-naïve patients, the most frequently reported adverse reactions considered possibly or probably related to rilpivirine hydrochloride and emtricitabine/tenofovir disoproxil fumarate were nausea (9%), dizziness (8%), abnormal dreams (8%), headache (6%), diarrhoea (5%) and insomnia (5%) (pooled data from the Phase III clinical studies C209 and C215, see section 5.1).
Varem ravi mittesaanud patsientidel kõige sagedamini esinenud kõrvaltoimeteks, mis võivad olla või on tõenäoliselt seotud rilpiviriinvesinikkloriidi ja emtritsitabiini/tenofoviirdisoproksiilfumaraadiga, olid iiveldus (9%), pearinglus (8%), ebaharilikud unenäod (8%), peavalu (6%), kõhulahtisus (5%) ja unetus (5%) (III faasi kliiniliste uuringute C209 ja C215 koondandmed, vt lõik 5.1).
In trial SABRINA, severe administration-related reactions (grade≥3) were reported in two patients (2%) following administration of MabThera subcutaneous formulation .
Uuringus SABRINA kirjeldati MabThera subkutaanse ravimvormi manustamise järgselt raskeid (3. raskusastme) manustamisega seotud reaktsioone kahel patsiendil (2%).
In trial SparkThera, no severe administration-related reactions were reported.
Uuringus SparkThera raskeid manustamisega seotud kõrvaltoimeid ei kirjeldatud.
In trials in stable patients with schizophrenia, Abilify Maintena was associated with a higher frequency of EPS symptoms (18.4 %) than oral aripiprazole treatment (11.7 %).
Uuringutes stabiilsete skisofreenia patsientidega seostati Abilify Maintena’t EPS suurema esinemissagedusega (18,4 %) kui suukaudset aripiprasooli (11,7 %).
In trials in which bortezomib was administered as induction treatment in combination with dexamethasone (study IFM-2005-01), and dexamethasone-thalidomide (study MMY-3010), the incidence of peripheral neuropathy in the combination regimens is presented in the table below:
Alljärgnevas tabelis on esitatud andmed perifeerse neuropaatia esinemissageduse kohta uuringutes, kus bortesomiibi manustati induktsioonravimina kombinatsioonis deksametasooniga (uuring IFM- 2005-01) või talidomiidi-deksametasooniga (uuring MMY-3010).
In trials in which VELCADE was administered as induction treatment in combination with dexamethasone (study IFM-2005-01), and dexamethasone-thalidomide (study MMY-3010), the incidence of peripheral neuropathy in the combination regimens is presented in the table below:
Alljärgnevas tabelis on esitatud andmed perifeerse neuropaatia esinemissageduse kohta uuringutes, kus VELCADE’t manustati induktsioonravimina kombinatsioonis deksametasooniga (uuring IFM- 2005-01) või talidomiidi-deksametasooniga (uuring MMY-3010).
In trials investigating the use of oral antidiabetic medicinal products, combination therapy with Levemir resulted in a 61-65% lower risk of minor nocturnal hypoglycaemia compared to NPH insulin.
Uuringutes, kus raviks kasutati suukaudsete diabeediravimite ja insuliini kombinatsiooni, oli Levemir’i manustamise tulemuseks võrreldes NPH-insuliiniga 61-65% väiksem öise kerge hüpoglükeemia risk.
In trials, children usually needed higher doses of NeoRecormon (the younger the child, the higher the dose).
Kliinilised uuringud lastel on näidanud, et mida noorem on laps, seda suurem on tema epoetiini vajadus.
In trials, children usually needed higher doses of NeoRecormon (the younger the child, the higher the dose).
Uuringutes vajasid lapsed tavaliselt suuremaid NeoRecormon’i annuseid (mida väiksem laps, seda suurem annus).
In triple therapy, one study looked at the effect of adding rosiglitazone to a sulphonylurea (glibenclamide) and metformin in 1,202 patients whose blood glucose was not being controlled sufficiently.
Kolmikravi korral uuriti ühes uuringus, millist mõju avaldab rosiglitasooni lisamine sulfonüüluurearavimi (glibenklamiid) ja metformiini ravile 1202 patsiendil, kelle glükoosisisaldus veres ei olnud tõhusalt reguleeritud.
In TRITON, for every 1000 patients treated with Efient, there were 22 fewer patients with myocardial infarction, and 5 more with non–CABG-related TIMI major haemorrhages, compared with patients treated with clopidogrel.
Klopidogreeliga ravitud patsientidega võrreldes oli TRITON-uuringus iga 1000 EFIENT’iga ravitud patsiendi kohta vähem kui 22 patsienti, kellel oli müokardiinfarkt ja enam kui 5 patsienti, kellel esines CABG-ga mitte seotud TIMI suuri hemorraagiaid.
In TRITON, the frequency of patients experiencing a non-CABG related bleeding event is shown in Table 1.
TRITON-uuringus esinenud mitte-koronaararteri šunteerimisega (CABG) seotud verejooksud on esitatud tabelis 1.
In TRITON-TIMI 38 and 3 of the cohort studies (Collet, Sibbing, Giusti) the combined group of patients with either intermediate or poor metaboliser status had a higher rate of cardiovascular events (death, myocardial infarction, and stroke) or stent thrombosis compared to extensive metabolisers.
TRITON-TIMI 38 uuringus ja 3 kohordiuuringus (Collet, Sibbing, Giusti) oli kombineeritud patsiendigrupis, mis koosnes vahepealse või puuduliku metabolismiga isikutest, kõrgem südame- veresoonkonna haigusjuhtude (surm, müokardi infarkt, insult) ja stenditromboosi esinemissagedus kui ulatusliku metabolismiga isikutel.
In TRITON-TIMI 38 and 3 of the cohort studies (Collet, Sibbing, Giusti) the combined group of patients with either intermediate or poor metaboliser status had a higher rate of cardiovascular events (death, myocardial infarction, and stroke) or stent thrombosis compared to extensive metabolisers.
TRITON-TIMI 38 uuringus ja 3 kohordiuuringus (Collet, Sibbing, Giusti) oli kombineeritud patsiendigrupis, mis koosnes vahepealse või puuduliku metabolismiga isikutest, kõrgem südame- veresoonkonna haigusjuhtude (surm, müokardi infarkt, insult) või stenditromboosi esinemissagedus kui ulatusliku metabolismiga isikutel.
In TRITON-TIMI 38 and 3 of the cohort studies (Collet, Sibbing, Giusti) the combined group of patients with either intermediate or poor metaboliser status had a higher rate of cardiovascular events (death, myocardial infarction, and stroke) or stent thrombosis compared to extensive metabolisers.
TRITON-TIMI 38 uuringus ja 3 kohordiuuringus (Collet, Sibbing, Giusti) oli kombineeritud patsiendigrupis, mis koosnes vahepealse või puuduliku metabolismiga isikutest, kõrgem südame- veresoonkonna haigusjuhtude (surm, müokardiinfarkt, insult) ja stenditromboosi esinemissagedus kui ulatusliku metabolismiga isikutel.
In TRIUMPH, study patients treated with Soliris had significantly reduced (p< 0.001) haemolysis resulting in improvements in anaemia as indicated by increased haemoglobin stabilization and reduced need for RBC transfusions compared to placebo treated patients (see Table 3).
Uuringus TRIUMPH vähenes Soliris’ega ravitud patsientidel oluliselt (p<0,001) hemolüüs, mille tulemusena paranes aneemia, mida näitab ka hemoglobiinitaseme oluline stabiliseerumine ja erütrotsüütide ülekannete vajaduse vähenemine võrreldes platseeboga ravitud patsientidega (vt tabel 3).
In TRYPHAENA, the overall frequency of hypersensitivity/anaphylaxis was highest in the Perjeta and TCH treated group (13.2%), of which 2.6% were NCI-CTCAE v.3 Grade 3-4.
Uuringus TRYPHAENA oli ülitundlikkuse/anafülaksia üldine esinemissagedus suurim Perjeta- ja TCH-ravi rühmas (13,2%), millest 2,6% olid NCI-CTCAE v.3 3.-4. raskusastme reaktsioonid.
In tuberous sclerosis complex syndrome, inactivating mutations in either the TSC1 or the TSC2 gene lead to hamartoma formation throughout the body.
Tuberoosse skleroosi kompleksi sündroomi korral põhjustavad TSC1 või TSC2 geeni inaktiveerivad mutatsioonid hamartoomide teket kogu kehas.
In turkeys, it is used to treat lung infections caused by a bacterium, Ornithobacterium rhinotracheale, which can cause illness when it is complicated by other viral and bacterial infections.
Kalkunitel ravitakse Aivlosiniga kopsunakkusi, mida põhjustab bakter Ornithobacterium rhinotracheale, mis võib tekitada haigust, kui see esineb koos muude viirus- ja bakternakkustega.
In turkeys: Dicural oral solution is also indicated for the treatment of infections caused by Pasteurella multocida.
Kalkunitele: Dicural on näidustatud ka Pasteurella multocida infektsiooni raviks.
In two 12-month studies, the effect on lung function and the rate of exacerbation (defined as courses of oral steroids and/or course of antibiotics and/or hospitalisations) in patients with severe COPD was evaluated.
Raske KOK-iga patsientidel hinnati kahes 12 kuu pikkuses uuringus toimet kopsufunktsioonile ja ägenemise esinemissagedust (määratletud suukaudsete steroidide kuuridena ja/või antibiootikumikuuridena ja/või haiglaravina).
In two 12-week studies the effect on lung function of budesonide/formoterol was equal to that of the free combination of budesonide and formoterol, and exceeded that of budesonide alone.
Kahes 12-nädalases uuringus oli budesoniidj/formoterooli toime kopsufunktsioonile võrdne budesoniidi ja formoterooli vabal kombineerimisel saavutatuga ning ületas budesoniidi monoteraapia toimet.
In two 12-week, placebo controlled studies (200109 and 200110), the addition of Incruse to fluticasone furoate/vilanterol (FF/VI) (92/22 micrograms) once daily in adult patients with a clinical diagnosis of COPD, resulted in statistically significant and clinically meaningful improvements in the primary endpoint of trough FEV1 at Day 85 compared to placebo plus FF/VI (124 mL (95% CI 93, 154, p<0.001) and 122 mL (95%CI 91, 152, p<0.001)).
Kahes 12-nädalases platseebokontrolliga uuringus (200109 ja 200110) saavutati Incruse lisamisel flutikasoonfuroaadile/vilanteroolile (FF/VI) (92/22 mikrogrammi) üks kord ööpäevas KOKi kliinilise diagnoosiga täiskasvanud patsientidel esmase tulemusnäitaja (madalaim FEV1 85. päeval) statistiliselt ja kliiniliselt oluline paranemine võrreldes platseebot pluss FF/VI-d saanutega (124 ml [95% CI 93, 154, p<0,001] ja 122 ml [95% CI 91, 152, p<0,001]).
In two 12-week, placebo-controlled studies a total of 1,062 patients with inadequately controlled type 2 diabetes and hypertension (despite pre-existing stable treatment with an ACE-I or ARB in one study and an ACE-I or ARB plus one additional antihypertensive treatment in another study) were treated with dapagliflozin 10 mg or placebo.
Kahes 12-nädalases kontrollrühmaga uuringus 1062 patsienti, kellel oli mittetäielikult kontrollitud 2. tüüpi diabeet ja kõrgvererõhutõbi (hoolimata eelnevast stabiilsest ravist AKE-I või ARB-rühma ravimitega ühes uuringus ning teises uuringus AKE-I või ARB koos ühe täiendava hüpertensioonivastase ravimiga), ravi 10 mg dapagliflosiiniga või manustati neile platseeobt.
In two 3-week, flexible-dose, placebo-controlled monotherapy trials involving patients with a manic or mixed episode of Bipolar I Disorder, aripiprazole demonstrated superior efficacy to placebo in reduction of manic symptoms over 3 weeks.
Kahes kolmenädalases platseebokontrolliga, kohandatava annusega monoteraapia uuringus I tüüpi bipolaarse meeleoluhäire maniakaalse või segatüüpi episoodiga haigetel näitas aripiprasool võrrelduna platseeboga paremust maniakaalsete sümptomite vähendamisel kolme nädala jooksul.
In two 52-week active-controlled studies comparing canagliflozin to glimepiride and sitagliptin, sustained and statistically significant mean reductions in the percentage of body weight for canagliflozin as add-on therapy to metformin were -4.2% and -4.7% for canagliflozin 100 mg and 300 mg once daily, respectively, compared to the combination of glimepiride and metformin (1.0%) and -2.5% for canagliflozin 300 mg once daily in combination with metformin and a sulphonylurea compared to sitagliptin in combination with metformin and a sulphonylurea (0.3%).
Kahes 52-nädalases aktiivse kontrolliga uuringus, mis võrdlesid kanagliflosiini glimepiriidi ja sitagliptiiniga, oli püsiv ja statistiliselt oluline keskmine protsentuaalne kehakaalu langus kanagliflosiiniga täiendava ravina metformiinile –4,2% 100 mg kanagliflosiini ja –4,7% 300 mg kanagliflosiini (üks kord ööpäevas) puhul võrreldes glimepiriidi ja metformiini kombinatsiooniga (1,0%) ning –2,5% 300 mg kanagliflosiini (üks kord ööpäevas) puhul kombinatsioonis metformiini ja sulfonüüluureaga võrreldes sitagliptiiniga kombinatsioonis metformiini ja sulfonüüluureaga (0,3%).