natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the osteoporosis treatment trials, FABLYN therapy resulted in consistent, statistically significant suppression of bone resorption and bone formation, as reflected by changes in serum and urine markers of bone turnover (e.g., C-telopeptide and markers of bone formation: osteocalcin, procollagen type 1 N-terminal propeptide, and bone-specific alkaline phosphatase).
Osteoporoosi ravi uuringutes andis ravi FABLYN’iga tulemuseks pideva statistiliselt olulise luu resorptsiooni ja luu moodustumise markerite vähenemise, mida väljendasid muutused luu ainevahetuse markerite sisalduses seerumis ja uriinis (nt C-telopeptiid ja luu moodustumise markerid: osteokaltsiin, 1. tüüpi prokollageeni N-terminaalne propeptiid ja luuspetsiifiline aluseline fosfataas).
In the osteoporosis trials (PFT, HORIZON - Recurrent Fracture Trial [RFT]) the pooled atrial fibrillation incidences were comparable between Aclasta (2.6%) and placebo (2.1%).
Osteoporoosi uuringutes [PFT, HORIZON – korduva luumurru uuring (Recurrence Fracture Trial, RFT)] oli kodade fibrillatsiooni esinemissagedus Aclasta’t saanutel (2,6%) ja platseebot saanutel (2,1%) sarnane.
In the osteoporosis trials (PFT, HORIZON - Recurrent Fracture Trial [RFT]) the pooled atrial fibrillation incidences were comparable between zoledronic acid (2.6%) and placebo (2.1%).
Osteoporoosi uuringutes [PFT, HORIZON – korduva luumurru uuring (Recurrence Fracture Trial, RFT)] oli kodade fibrillatsiooni esinemissagedus zoledroonhapet saanutel (2,6%) ja platseebot saanutel (2,1%) sarnane.
In the other main study, the results were similar with 59% of patients who received Cimzia (228 out of 388) achieving 20% reductions compared with 14% of patients receiving placebo (27 out of 198).
Teises põhiuuringus saavutati sarnased tulemused, nimelt leevenesid sümptomid 20% võrra 59%-l Cimziat saanud patsientidest (228 patsienti 388st) ja 14%-l platseebot saanud patsientidest (27 patsienti 198st).
In the other patients, dose-normalised AUClast ranged from 887-3930 ngh/ml per gram of NexoBrid.
Ülejäänud patsientidel oli normaliseeritud AUClast vahemikus 887-3930 ng*h/ml NexoBrid’i ühe grammi kohta.
In the other patients, dose-normalised Cmax ranged from 141-523 ng/ml per gram of NexoBrid.
Ülejäänud patsientidel oli normaliseeritud Cmax vahemikus 141-523 ng/ml NexoBrid’i ühe grammi kohta.
In the other study hypothyroidism was reported in a total of 31 (13%) sunitinib subjects and 2 (0.8%) capecitabine subjects.
Teises uuringus esines hüpotüreoidismi kokku 31 uuringus osalejal (13%), kes kasutasid sunitiniibi ja kahel uuringus osalejal (0,8%), kes kasutasid kapetsitabiini.
In the other study, efficacy was assessed in 203 subjects who were assigned to one of two dose levels of INVEGA: 6 mg with the option to reduce to 3 mg (n = 105) or 12 mg with the option to reduce to 9 mg (n = 98) once daily.
Teises uuringus hinnati efektiivsust 203 uuritaval, kellele määrati üks kahest INVEGA annuse tasemest: 6 mg võimalusega vähendada annust 3 mg-ni (n = 105) või 12 mg võimalusega vähendada annust 9 mg-ni (n = 98) üks kord ööpäevas.
In the other study, with 29 hypersensitive ALL patients exposed to Oncaspar, 11 patients were evaluated for response during induction.
Teises uuringus, kus Oncaspari manustati 29 ülitundlikule ALL-i patsiendile, hinnati 11 patsiendi ravivastust induktsioonravi ajal.
In the other three studies, which did include an active comparator, there were no differences in scores between the patients taking Thymanax and those taking placebo.
Ülejäänud kolmes uuringus, milles kasutati ka aktiivset võrdlusravimit, Thymanaxi ja platseebot kasutanud patsientide skaalapunktid ei erinenud.
In the other two active-comparator studies, a similar proportion of patients achieved at least the MCID with ANORO and tiotropium; 49% and 54% for ANORO 55/22 micrograms and 52% and 55% for tiotropium.
Ülejäänud kahes võrdlusravimi kontrolliga uuringus saavutas sarnane protsent patsiente vähemalt MCID ANORO ja tiotroopiumi kasutamisel; 49% ja 54% ANORO 55/22 mikrogrammi ning 52% ja 55% tiotroopiumi puhul.
In the other two active-comparator studies, a similar proportion of patients achieved at least the MCID with LAVENTAIR and tiotropium; 49% and 54% for LAVENTAIR 55/22 micrograms and 52% and 55% for tiotropium.
Ülejäänud kahes võrdlusravimi kontrolliga uuringus saavutas sarnane protsent patsiente vähemalt MCID LAVENTAIR’i ja tiotroopiumi kasutamisel; 49% ja 54% LAVENTAIR 55/22 mikrogrammi ning 52% ja 55% tiotroopiumi puhul.
In the other two studies, 185 patients with CAPS (including seven children aged 2-4 years) were given Ilaris every eight weeks for at least 24 weeks.
Ülejäänud kahes uuringus said 185 CAPS-sündroomidega patsienti (sh 7 last vanuses 2–4 aastat) Ilarist iga 8 nädala tagant vähemalt 24 nädala jooksul.
In the other two studies, 85% of patients had no relapses.
Ülejäänud kahes uuringus oli patsiente, kellel sümptomid ei taastunud, 85%.
In the other two studies, the medicines were used as an add-on to existing treatment including methotrexate: one study, which involved 419 patients, used a range of doses of Kineret that depended on the patient’s weight, and the other study, which involved 501 patients, used Kineret at a fixed dose of 100 mg once a day.
Ülejäänud kahes uuringus lisati ravimid olemasolevale raviskeemile, mis sisaldas metotreksaati: ühes uuringus (419 patsienti) kasutati patsiendi kaalust olenevaid Kinereti annuseid, teises (501 patsienti) kasutati Kinereti püsiannust (100 mg üks kord ööpäevas).
In the ovaries, during the follicular phase, LH stimulates theca cells to secrete androgens, which will be used as the substrate by granulosa cell aromatase enzyme to produce estradiol, supporting
Follikulaarfaasi kestel stimuleerib LH munasarjade teeka-rakkudes androgeenide sekretsiooni, mida granulooskihi rakkude ensüüm aromataasi abil kasutatakse omakorda östradiooli substraadina.
In the overall group of patients with macular oedema related to diabetes the CHMP noted that the benefit was modest and was outweighed by the risks including the development of cataracts.
Inimravimite komitee märkis, et diabeediga seotud makulaarse ödeemiga patsientide üldpopulatsioonis oli kasulikkus tagasihoidlik ja sellega kaasnevad riskid, sealhulgas kae teke, olid suuremad.
In the overall patient population of the study MF4411, no reduction was observed for non-vertebral fractures, however daily ibandronic acid appeared to be effective in a high-risk subpopulation (femoral neck BMD T-score < -3.0), where a non-vertebral fracture risk reduction of 69 % was observed.
Uuringus MF4411 osalenud patsiendikogumis ei täheldatud lülisambaväliste murdude vähenemist, kuid igapäevane ibandroonhappe annus osutus efektiivseks riskigruppi kuuluvatele patsientidele (reieluukaela LMT T-skoor < -3,0), kelle puhul täheldati lülisambaväliste murdude vähenemist 69 % võrra.
In the overall pool of guanfacine-treated patients, somnolence occurred in 40.6% and sedation in 10.2% of guanfacine-treated patients.
Guanfatsiiniga ravitud patsientide üldiste koondandmete alusel esines somnolentsust 40,6% ja sedatsiooni 10,2% guanfatsiiniga ravitud patsientidest.
In the overall population (n = 31), 2 mg/kg twice daily resulted in a daily exposure of 8,535 ng·h/mL; AUC was 4,268 ng·h/mL (CV: 61%).
Üldises populatsioonis (n = 31) saavutati annusega 2 mg/kg kaks korda ööpäevas ööpäevane kontsentratsioon 8535 ng·h/ml; AUC oli 4268 ng·h/ml (variatsioonikordaja: 61%).
In the overall population of 2,712 SPRYCEL treated patients, 520 (19%) experienced adverse reactions leading to treatment discontinuation.
Kokku esines ravi katkestamist põhjustanud kõrvaltoimeid 520 patsiendil (19%) SPRYCEL'iga ravitud 2712 patsiendist.
In the overall population of the second study (889 patients), Tarceva caused a marginal increase in how long the patients lived without their disease getting worse and in how long they survived.
Teise uuringu üldpopulatsioonis (889 patsienti) leiti, et Tarceva pikendas veidi haiguse süvenemiseni kulunud aega ning elumust.
In the overall population, 86% (227/263) had documentation of response at the time of the first scan (6 weeks); 96% (253/263) had documentation of response at the time of the second scan (12 weeks).
Kogu populatsioonis oli 86%-l (227/263) dokumenteeritud ravivastus esimese skaneerimise ajal (6 nädalat); 96%-l (253/263) oli dokumenteeritud ravivastus teise skaneerimise ajal (12 nädalat).
In the overall population, the in-hospital mortality was significantly lower in patients on Xigris than in patients on placebo (29.4% vs.
Üldpopulatsiooni hulgas oli statsionaarne suremus Xigris’t saavatel patsientidel tunduvalt madalam kui platseebo patsientidel (29,4 % vs.
In the overall SJIA program, high ALT and/or AST > 3 x upper limit of normal (ULN) were reported in 19 patients (9.5%).
Kogu SJIA programmi käigus teatati kõrgest ALT ja/või AST tasemest > 3x ülemine normi piir (ULN) 19 patsiendil (9,5%).
In the overall SJIA program, transient decreased white blood cell (WBC) counts ≤ 0.8 x LLN were reported in 33 patients (16.5%).
Kogu SJIA programmi käigus teatati mööduvast vere valgeliblede arvu (WBC) vähenemisest ≤ 0,8x alumine normi piiri 33 patsiendil (16,5%).
In the overall SJIA program, transient decreases in absolute neutrophil count (ANC) to less than 1 x 109/l were reported in 12 patients (6.0%).
Kogu SJIA programmi käigus teatati mööduvast neutrofiilide absoluutarvu (ANC) vähenemisest alla 1 x 109/l 12 patsiendil (6,0%).
In the overall SJIA program, transient decreases in platelet counts (< LLN) were observed in 19 patients (9.5%).
Kogu SJIA programmi käigus kirjeldati trombotsüütide arvu (< LLN) langust 19 patsiendil (9,5%).
In the overdose cases below 140 mg or unknown dose the patients revealed symptoms from central nervous system (confusion, drowsiness, somnolence, vertigo, agitation, aggression, hallucination and gait disturbance) and/or gastrointestinal origin (vomiting and diarrhoea).
Juhul kui üleannuse suurus polnud teada või oli alla 140 mg, ilmnesid patsientidel kesknärvisüsteemi (segasus, uimasus, unisus, vertigo, ärrituvus, agressiivsus, hallutsinatsioonid ja kõnnaku häired) ja gastrointestinaaltraktiga (oksendamine ja kõhulahtisus) seotud sümptomid.
In the overdose cases below 140 mg or unknown dose the patients revealed symptoms from central nervous system (confusion, drowsiness, somnolence, vertigo, agitation, aggression, hallucination and gait disturbance) and/or of gastrointestinal origin (vomiting and diarrhoea).
Juhul kui üleannuse suurus polnud teada või oli alla 140 mg, ilmnesid patsientidel kesknärvisüsteemi (segasus, uimasus, unisus vertigo, ärrituvus, agressiivsus, hallutsinatsioonid ja kõnnaku häired) ja gastrointestinaaltraktiga (oksendamine ja kõhulahtisus) seotud sümptomid.
In the overdose cases below 140 mg or unknown dose the patients revealed symptoms from central nervous system (confusion, drowsiness, somnolence, vertigo, agitation, aggression, hallucination, and gait disturbance) and/or gastrointestinal origin (vomiting and diarrhoea).
Juhul kui üleannuse suurus polnud teada või oli alla 140 mg, ilmnesid patsientidel kesknärvisüsteemi (segasus, uimasus, unisus, vertigo, ärrituvus, agressiivsus, hallutsinatsioonid ja kõnnaku häired) ja/või gastrointestinaaltraktiga (oksendamine ja kõhulahtisus) seotud sümptomid.
In the overdose cases below 140 mg or unknown dose the patients revealed symptoms from central nervous system (confusion, drowsiness, somnolence, vertigo, agitation, aggression, hallucination, and gait disturbance) and/or of gastrointestinal origin (vomiting and diarrhoea).
Juhul kui üleannuse suurus polnud teada või oli alla 14 mg, ilmnesid patsientidel kesknärvisüsteemi (segasus, uimasus, unisus, vertiigo, ärrituvus, agressiivsus, hallutsinatsioonid ja kõnnaku häired) ja/või gastrointestinaaltraktiga (oksendamine ja kõhulahtisus) seotud sümptomid.
In the paediatric bipolar population (10-17 years) with exposure up to 30 weeks, incidence of low serum prolactin levels in females (< 3 ng/ml) and males (< 2 ng/ml) was 28.0% and 53.3%, respectively.
Bipolaarse meeleoluhäirega lastel (10...17 aastased) ekspositsiooniga üle 30 nädala oli madala prolaktiinitaseme esinemine seerumis neidudel (< 3 ng/ml) ja noormeestel (< 2 ng/ml) vastavalt 28,0 % ja 53,3 %.
In the paediatric clinical trial, the frequency of rash (all grades, all causality) through 48 weeks of treatment was higher than in adult patients.
Lastega läbi viidud kliinilistes uuringutes täheldati, et lööbe (kõik astmed, kõik kausaalsused) esinemissagedus 48 ravinädala jooksul oli kõrgem kui täiskasvanud patsientidel.
In the paediatric patients included in the studies HLSTM01 (age 13, 14 and 16 years) and HLSTM02 (age 8 and 14 years) the profile of adverse reactions was not different from the adult population.
Uuringutes HLSTM01 (13-, 14- ja 16-aastased) ja HLSTM02 (8- ja 14-aastased) osalenud laste kõrvaltoimete profiil ei erinenud täiskasvanute omast.
In the paediatric population 5 µg/kg i.v. glycopyrronium has low central bioavailability, except in the case where the blood brain barrier has been compromised (e.g. a shunt infection).
Lastel on glükopürrooniumi intravenoosne annus 5 µg/kg väikese tsentraalse biosaadavusega, välja arvatud hematoentsefaalbarjääri kahjustuste korral (nt šundi infektsioon).
In the paediatric population somnolence and fatigue were observed more frequently in patients with bipolar disorder compared to patients with schizophrenia.
Lasteltäheldati unisust ja väsimust sagedamini bipolaarse meeleoluhäire patsientidel kui skisofreenia patsientidel.
In the paediatric population, clearance of temsirolimus was lower and exposure (AUC) was higher than in adults.
Pediaatrilises populatsioonis oli temsiroliimuse kliirens väiksem ja ekspositsioon (AUC) suurem kui täiskasvanutel.
In the paediatric population, the safety and efficacy of 1.9 or 3.8 g/day Cholestagel was assessed in an 8 week multi-centre, randomised, double-blind, placebo-controlled study in 194 boys and postmenarchal girls, aged 10-17 years, with heterozygous FH on a stable dose of statins (47 patients, 24%) or treatment-naïve to lipid-lowering therapy (147 patients, 76%).
Lastel hinnati Cholestagel’i efektiivsust ja ohutust annuses 1,9 või 3,8 g/päevas 8-nädalases mitmekeskuselises, randomiseeritud, platseebokontrolliga topeltpimeuuringus, mis hõlmas 194 poissi ja puberteedieas tüdrukut vanuses 10...17 aastat heterosügoote päriliku hüperkolesteroleemiaga, kes said ravi satiinidega stabiilses annuses (47 patsienti, 24%) või ei olnud varasemalt saanud ravi lipiidide taseme langetamiseks (147 patsienti, 76%).
In the paediatric prevention study at 25 mg/kg/day there was an increased incidence of any bleeding events in the defibrotide group compared with the treatment group.
Profülaktika uuringus lastel annusega 25 mg kehakaalu kg kohta ööpäevas täheldati defibrotiidirühmas ravirühmaga võrreldes suuremat verejooksude esinemissagedust.
In the paediatric study, the most prevalent adverse reactions in patients treated with combination therapy for up to 48 weeks with Pegasys and ribavirin were influenza-like illness (91%), headache (64%), gastrointestinal disorder (56%), , and injection-site reaction (45%).
Laste uuringus olid kõige sagedasemad kõrvaltoimed kuni 48 nädala jooksul Pegasys’e ja ribaviriini kombinatsioonravi saanud patsientidel gripitaoline haigus (91%), peavalu (64%), seedetrakti häire (56%) ja süstekoha reaktsioon (45%).
In the paediatric study, the most prevalent adverse reactions in patients treated with combination therapy for up to 48 weeks with Pegasys and ribavirin were influenza-like illness (91%), headache (64%), gastrointestinal disorder (56%), and injection-site reaction (45%).
Laste uuringus olid kõige sagedasemad kõrvaltoimed kuni 48 nädala jooksul Pegasys’e ja ribaviriini kombinatsioonravi saanud patsientidel gripitaoline haigus (91%), peavalu (64%), seedetrakti häire (56%) ja süstekoha reaktsioon (45%).
In the Paget's disease trials, symptomatic hypocalcaemia was observed in approximately 1% of patients, in all of whom it resolved.
Paget’i tõve uuringutes esines sümptomaatilist hüpokaltseemiat ligikaudu 1% patsientidest, kellel kõigil see taandus.
In the Paget’s disease trials, symptomatic hypocalcaemia was observed in approximately 1% of patients, in all of whom it resolved.
Pageti tõve uuringutes esines sümptomaatilist hüpokaltseemiat ligikaudu 1% patsientidest, kellel kõigil see taandus.
In the Paget’s disease trials, symptomatic hypocalcaemia was observed in approximately 1% of patients, in all of whom it resolved.
Paget’i tõve uuringutes esines sümptomaatilist hüpokaltseemiat ligikaudu 1% patsientidest, kellel kõigil see taandus.
In the pancreatic neuroendocrine study, patients who took Afinitor lived for an average of 11 months without the disease getting worse, compared with 4.6 months for the patients who took placebo.
Pankrease neuroendokriintuumori uuringus elasid Afinitori saanud patsiendid ilma haiguse süvenemiseta keskmiselt 11 kuud, platseebot saanud patsiendid 4,6 kuud.
In the paper by Besouw et al (2011), the authors provided description of 6 male paediatric patients (age at onset ranged 3-15 years) with cystinosis who experienced adverse effects while receiving cysteamine.
Besouwi et al (2011) töös kirjeldavad autorid 6 meessoost pediaatrilist tsüstinoosi patsienti (vanus sümptomite ilmnemisel vahemikus 3-15 aastat), kes kogesid tsüsteamiini võtmisel kahjulikke kõrvalmõjusid.
In the PARADIGM-HF study, Neparvis decreased plasma NT-proBNP and increased plasma BNP and urine cGMP compared with enalapril.
Uuringus PARADIGM-HF vähenes Neparvis’e toimel NT-proBNP ning suurenes BNP sisaldus plasmas ja cGMP sisaldus uriinis võrreldes enalapriiliga.
In the PARADIGM-HF study, subjects were previously treated with ACE inhibitors and/or ARBs and also had to successfully complete sequential enalapril and Entresto run-in periods (median drug exposure of 15 and 29 days, respectively) prior to the randomised double-blind period.
Uuringus PARADIGM-HF pidid patsiendid, keda varem raviti AKE inhibiitorite ja/või ARBidega, samuti läbi tegema järjestikkused ravimi prooviperioodid enalapriili ja Entresto’ga (ravimiga kokkupuute kestuse mediaan vastavalt 15 ja 29 päeva) , seejärel randomiseeriti patsiendid topeltpimeda perioodi jaoks.
In the patients above 2 years (n = 22) the daily exposure was 8,820 ng·h/mL; AUC was 4,410 ng·h/mL (CV: 58%).
Patsientidel vanuses üle 2 aasta (n = 22) oli ööpäevane kontsentratsioon 8820 ng·h/ml; AUC oli 4410 ng·h/ml (variatsioonikordaja: 58%).
In the patients aged <20 years the increase from baseline percent predicted FEV1 was larger: 11.3% for TOBI Podhaler and 6.9% for the nebuliser solution after 3 cycles.
Patsientidel vanuses <20 aastat oli FEV1 protsendi suurenemine eeldatavast võrreldes algväärtusega suurem: 11,3% TOBI Podhaler’iga ja 6,9% nebuliseeritava lahusega 3 tsükli järel.
In the patients aged between 6 and 18 years, 81% of those who had not taken HIV treatment in the past (13 out of 16) and 24% of those who had taken it in the past (6 out of 25) had viral loads below 50 copies/ml after 48 weeks.
6–18-aastaste rühmas oli patsiente, kellel 48 ravinädala järel vähenes viiruskoormus väärtusele alla 50 koopia/ml, varem HIV-ravimeid mittevõtnud patsientidest 81% (13 patsienti 16st) ja HIV-ravimeid varem võtnud patsientidest 24% (6 patsienti 25st).
In the patients who used Regranex, 47% of the ulcers that were less than 5 cm2 in size healed.
Regranexi kasutanud patsientidel paranes 47% haavanditest, mis olid väiksemad kui 5 cm2.
In the patients with IHC-p53 positivity, a lower rate of progression to AML was observed amongst patients who achieved a transfusion independence (TI) response (11.1%) compared to a non-responder (34.8%).
IHC-p53-positiivsetest patsientidest oli ägedaks müeloidseks leukeemiaks progresseerumise risk väiksem patsientidel, kes saavutasid ravivastusena vereülekannetest sõltumatuse (11,1%), võrreldes ravivastuseta patsientidega (34,8%).
In the patients with indications of higher absorption, dose-normalised (per gram of NexoBrid) AUClast ranged from
Patsientidel, kellel ilmnes suurem imendumine, oli annuse alusel normaliseeritud AUClast vahemikus 4500-9820 ng*h/ml NexoBrid'i ühe grammi kohta.
In the PDT + OM group, 133 patients were treated.
PDT+OM- i grupis raviti kokku 133 patsienti.
In the PegIntron combination trial, 1,530 naïve patients were treated for one year with one of the following combination regimens:
PegIntron’i kombinatsiooniuuringus raviti 1530 varem ravi mittesaanud patsienti 1 aasta jooksul ühega järgnevatest kombinatsioonidest:
In the PegIntron monotherapy trial, a total of 916 naïve chronic hepatitis C patients were treated with PegIntron (0.5, 1.0 or 1.5 micrograms/kg/week) for one year with a follow-up period of six months.
PegIntron’i monoteraapia uuringus raviti kokku 916 varem ravi mittesaanud kroonilise C-hepatiidi patsienti PegIntron’iga (0,5; 1,0 või 1,5 μg/kg/nädalas) ühe aasta jooksul, millele järgnes 6-kuuline jälgimisperiood.
In the per protocol population there was a significantly larger observed reduction in GHb in the pre-meal glulisine group compared with the regular insulin group.
Protokollijärgses populatsioonis oli enne sööki manustatud insuliinglulisiini grupis oluliselt enam glükeeritud hemoglobiini (GHb) langust kui lühitoimelise insuliini grupis.
In the per protocol population there was a significantly larger observed reduction in GHb in the pre-meal glulisine group compared with the regular insulin group.
Protokollijärgses populatsioonis oli enne sööki manustatud insuliinglulisiini grupis oluliselt enam glükuroniseeritud hemoglobiini (GHb) langust kui lühitoimelise insuliini grupis.
In the per-protocol analysis, the estimated risk reduction for the first episode of clinical pneumonia with abnormal chest radiograph (defined as the presence of infiltrates, effusion or consolidation) was 35 % (95 % CI: 4, 56).
Uuringuplaani- kohases analüüsis vähenes rindkere röntgenuuringu kõrvalekaldega (mida määratleti infiltraatide olemasolu, efusiooni või tihenemisega) kliinilise pneumoonia esimese episoodi hinnanguline risk 35% võrra (95%-line usaldusvahemik: 4, 56).
In the period covered by this PSUR 41 cases of overdose have been reported.
Kõnealuse perioodilise ohutusaruandega hõlmatud perioodil teatati 41 üleannustamise juhust.
In the Peyronie’s disease clinical studies, at 6 weeks after the first treatment cycle of Xiapex, approximately 75% of patients had antibodies against AUX-I and approximately 55% of patients had antibodies against AUX-II.
Peyronie tõbe uurivates kliinilistes uuringutes olid 6 nädalat pärast Xiapexi esimest ravitsüklit ligikaudu 75%-l patsientidest tekkinud AUX-I vastased antikehad ja ligikaudu 55%-l patsientidest AUX-II vastased antikehad.
In the pharmacokinetic (PK) analyses of the multiple dose administration of Lonsurf (35 mg/m2/dose, twice daily for 5 days a week with 2 days rest for 2 weeks followed by a 14-day rest, repeated every 4 weeks), trifluridine area under the concentration-time curve from time 0 to the last measurable concentration (AUC0-last) was approximately 3-fold higher and maximum concentration (Cmax) was approximately 2-fold higher after multiple dose administration (Day 12 of Cycle 1) of Lonsurf than after single-dose (Day 1 of Cycle 1).
Lonsurf´i korduvate annuste manustamise farmakokineetilises analüüsis (35 mg/m2/annuse kohta manustatuna suu kaudu 2 korda päevas 5 päeval nädalas 2-päevase pausiga 2 nädala jooksul, millele järgneb 14-päevane puhkeperiood; tsüklit korratakse 4 nädala pärast) oli trifluridiini kontsentratsioonikõvera alune pindala punktist 0 kuni viimase mõõdetava kontsentratsioonini (AUC0- viimane) ligikaudu 3 korda kõrgem ja maksimaalne plasmakontsentratsioon (Cmax) ligikaudu 2 korda kõrgem pärast korduvate annuste manustamist (1 tsükli 12. päev) võrreldes ühekordse manustamisega (1 tsükli 1. päev).
In the pharmacokinetic studies with Levodopa/Carbidopa/Entacapone Orion the bioavailability of levodopa is higher in women than in men, primarily due to the difference in body weight, while there is no gender difference with carbidopa and entacapone.
Levodopa/Carbidopa/Entacapone Orion’i farmakokineetilistes uuringutes on levodopa biosaadavus kõrgem naistel, seda peamiselt erinevuse tõttu kehakaalus, samas puuduvad soolised erinevused karbidopa ja entakapooni puhul.