natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There was less use of morphinic analgesic (p<0.01), non-morphinic analgesics (p<0.01), other disease-related medications (p=0.06) and radiotherapy (p<0.01) in patients treated with docetaxel at 75 mg/m² compared to those with BSC.
75 mg/ m2 dotsetakseeliga ravitavate patsientide grupis oli vähem morfiini (p <0,01), analgeetikume (p <0,01), teiste haigustega seotud medikamente (p = 0,06) kasutavaid ja radioteraapiaga ravitavaid (p <0,01) patsiente võrreldes BSC-grupiga.
There was more myelosuppression seen in CML patients than in GIST, which is probably due to the underlying disease.
Müelosupressiooni täheldati sagedamini KML patsientidel võrreldes GIST patsientidega, mis tõenäoliselt on tingitud põhihaiguse eripärast.
There was no advantage in survival (9.5 vs.
Elulemusnäitajates (9,5 vs.
There was no apparent impact of the presence of anti-rituximab or anti-rHuPH20 antibodies on safety or efficacy (SABRINA).
Rituksimabi või rHuPH20 vastaste antikehade leiul puudus selge mõju ohutusele või efektiivsusele (SABRINA).
There was no apparent relationship with respect to occurrence of adverse events in the clinical studies for patients receiving various categories of the most common concomitant medications.
Kliinilistes uuringutes ei täheldatud patsientidel, kes kasutasid samaaegselt väga paljusid erinevaid ravimeid, SonoVue manustamisel kõrvaltoimete esinemissageduse suurenemist.
There was no association of the presence of anti-alemtuzumab or inhibitory anti-alemtuzumab antibodies with a reduction in efficacy, change in pharmacodynamics, or the occurrence of adverse reactions, including infusion associated reactions.
Alemtuzumabivastaste või inhibitoorsete alemtuzumabivastaste antikehade olemasolu ning efektiivsuse vähenemise, farmakodünaamika muutumise või kõrvaltoimete, k.a infusiooniga seotud reaktsioonide tekke vaheline seos puudus.
There was no attenuation of the bronchodilator effect over time in the 6- and 12-month studies.
6 ja 12 kuud kestnud uuringutes ei täheldatud bronhe lõõgastava toime nõrgenemist aja jooksul.
There was no change in the kinetics of imatinib on repeated dosing, and accumulation was 1.5-2.5-fold at steady state when dosed once daily.
Korduval annustamisel ei muutunud imatiniibi kineetika ja kumuleerumine tasakaalukontsentratsiooni puhul annustamisega kord päevas oli 1,5...2,5-kordne.
There was no change in the kinetics of imatinib on repeated dosing, and accumulation was 1.5–2.5-fold at steady state when dosed once daily.
Korduval annustamisel ei muutunud imatiniibi kineetika ja kumuleerumine tasakaalukontsentratsiooni puhul annustamisega kord päevas oli 1,5...2,5-kordne.
There was no change in the kinetics of imatinib on repeated dosing, and accumulation was 1.5–2.5-fold at steady state when dosed once daily.
Korduval annustamisel ei muutunud imatiniibi kineetika ja kumuleerumine tasakaalukontsentratsiooni puhul annustamisega üks kord ööpäevas oli 1,5...2,5-kordne.
There was no change in the kinetics of imatinib on repeated dosing, and accumulation was 1.5–2.5-fold at steady state when dosed once daily.
Korduval annustamisel ei muutunud imatiniibi kineetika ja tasakaalukontsentratsiooni kumuleerumine üks kord ööpäevas annustamise puhul oli 1,5...2,5-kordne.
There was no clear relationship between decreases in neutrophils below 1 x 109/L and the occurrence of serious infections.
Puudus selge seos neutrofiilide arvu languse alla 1 x 109/l ja raskete infektsioonide esinemise vahel.
There was no clinically meaningful drug-drug interaction between ketoconazole and apremilast.
Ketokonasoolil ja apremilastil ei olnud kliiniliselt olulisi koostoimeid.
There was no clinically meaningful effect of age on raltegravir pharmacokinetics over the age range studied (19 to 71 years, with few (8) subjects over the age of 65).
Uuritud vanusevahemikus (19...71 eluaastat, kusjuures üksikud patsiendid (8) olid üle 65-aastased) ei täheldatud vanuse kliiniliselt olulist mõju raltegraviiri farmakokineetikale.
There was no clinically meaningful effect of age on raltegravir pharmacokinetics over the age range studied (19 to 71 years, with few (8) subjects over the age of 65).
Uuritud vanusevahemikus (19…71 eluaastat, kusjuures üksikud patsiendid (8) olid üle 65-aastased) ei täheldatud vanuse kliiniliselt olulist mõju raltegraviiri farmakokineetikale.
There was no clinically relevant difference in pharmacokinetics of Levemir between older and young subjects.
Levemir’i farmakokineetilistes omadustes ei olnud kliiniliselt olulisi erinevusi eakate ja noorte katseisikute vahel
There was no clinically relevant difference in pharmacokinetics of Levemir between older and young subjects.
Levemir’i farmakokineetilistes omadustes ei olnud kliiniliselt olulisi erinevusi eakate ja noorte katseisikute vahel.
There was no clinically relevant difference in pharmacokinetics of Levemir between subjects with renal or hepatic impairment and healthy subjects.
Levemir’i farmakokineetilistes omadustes ei olnud kliiniliselt erinevusi neeru- või maksakahjustusega ja tervete katseisikute vahel.
There was no clinically relevant difference to placebo in the incidence or nature of the discontinuation symptoms after either short-term (6-12 weeks) or long-term (24-64 weeks) treatment with vortioxetine.
Nii lühiajalise (6...12 nädalat) kui pikaajalise (24...64 nädalat) vortioksetiinravi järgselt ei täheldatud ärajätunähtude esinemissageduse või olemuse osas kliiniliselt olulist erinevust platseeboga võrreldes.
There was no clinically relevant interaction between lacosamide and metformin.
Kliiniliselt olulist koostoimet lakosamiidi ja metformiini vahel.
There was no consistent difference in mean Cmax between orodispersible tablets and film coated tablets.
Suus dispergeeruvate tablettide ja õhukese polümeerikattega tablettide keskmise Cmax erinevus oli ebaühtlane.
There was no consistent difference in mean Cmax between orodispersible tablets and film coated tablets.
Suus dispergeeruvate tablettide ja õhukese polümeerikattega tablettide keskmise Cmax vahe oli ebaühtlane.
There was no consistent difference in mean Cmax between orodispersible tablets and film coated tablets.
Suus dispergeeruvate tablettide ja õhukese polümeerikattega tablettide keskmises Cmax-s ei esinenud püsivat erinevust.
There was no consistent difference in mean Cmax between orodispersible tablets and film-coated tablets.
Suus dispergeeruvate tablettide ja õhukese polümeerikattega tablettide keskmises Cmax-s ei esinenud püsivat erinevust.
There was no correlation of antibody activity and either clinical efficacy or safety.
Antikehade aktiivsus ei olnud korrelatsioonis kliinilise efektiivsuse ega ohutusega.
There was no detectable plasma protein binding following administration of [14C]-migalastat hydrochloride in the concentration range between 1 and 100 M.
Pärast [14C]- migalastaatvesinikkloriidi manustamist ei tuvastatud kontsentratsioonivahemikus 1...100 M seonduvust plasmavalkudega.
There was no difference between ataluren 20-, 20-, 40 mg/kg and placebo.
Atalureeni 20, 20 ja 40 mg/kg annuse ja platseebo vahel erinevust ei olnud.
There was no difference between FABLYN- and placebo-treated women in the incidences of endometrial carcinoma and endometrial hyperplasia.
FABLYN’i ja platseeboga ravitud naiste vahel ei esinenud erinevust endomeetriumivähi ja endomeetriumi hüperplaasia esinemissageduses.
There was no difference between the atosiban and beta- mimetic groups with regard to this parameter.
Selle näitaja osas atosibaani ja beetamimeetikumi gruppide vahel erinevust ei olnud.
There was no difference between the combination and the individual components in severity for any observed adverse reactions.
Ühegi täheldatud kõrvaltoime raskuse osas ei täheldatud erinevust kombinatsiooni ja üksiktoimeainete vahel.
There was no difference in diastolic blood pressure (DBP).
Patsientide rühmad, kellel ei ole ravimit uuritud
There was no difference in the change from baseline in whole body BMD or BMC for rilpivirine compared with control, in the overall population or in those patients treated with a backbone regimen including tenofovir disoproxil fumarate.
Rilpiviriini- ja kontrollrühma võrdlemisel ei esinenud ühtegi erinevust kogu keha LMT ega LMSi muutustes algväärtustest, ei üldpopulatsioonis ega nendel patsientidel, kes said taustravi, sh tenofoviirdisoproksiilfumaraati.
There was no difference in the overall safety profile in patients regardless of the antibody status with the exception of an increase of the incidence of injection site reactions (4.7% in antibody positive patients compared to 2.5% in antibody-negative patients during the entire treatment period).
Üldine ohutusprofiil antikehade leiuga seoses ei erinenud, välja arvatud süstekoha reaktsioonide sagenemine (positiivse antikehade leiuga patsientidel 4,7%, võrreldes negatiivse antikehade leiuga patsientidega kogu raviperioodi vältel).
There was no difference in the overall safety profile in patients regardless of the antibody status with the exception of an increase of the incidence of injection site reactions (4.7% in antibody-positive patients compared to 2.5% in antibody-negative patients during the entire treatment period).
Üldine ohutusprofiil antikehade leiuga seoses ei erinenud, välja arvatud süstekoha reaktsioonide sagenemine (positiivse antikehade leiuga patsientidel 4,7%, võrreldes negatiivse antikehade leiuga patsientidega kogu raviperioodi vältel).
There was no difference in the pharmacokinetic profile of alglucosidase alfa in these juvenile late- onset patients compared to infantile-onset patients.
Alfaalglükosidaasi farmakokineetilises profiilis ei olnud nende juveniilsete haiguse hilise algusega ja infantiilse algusega patsientide vahel erinevusi.
There was no dose- response effect for imaging efficacy (sensitivity or specificity) over antibody doses ranging from 0.1 mg to 1.0 mg.
Annnuste vahemikus 0,1 mg kuni 1,0 mg annusest olenevat efekti (sensitiivsust või spetsiifilisust) antikehale ei täheldatud.
There was no drug-drug interaction between Neparvis and intravenously administered nitroglycerin with regard to blood pressure reduction.
Neparvis’e ja intravenoosselt manustatud nitroglütseriini kooskasutamisel ei esinenud koostoimeid, mis oleks seotud vererõhu langusega.
There was no effect of anti-ipilimumab antibodies on the CL of ipilimumab.
Ipilimumabi vastastel antikehadel puudus mõju ipilimumabi CL väärtustele.
There was no effect of gender on the pharmacokinetics of certolizumab pegol.
Tsertolizumab pegooli farmakokineetika analüüs ei näidanud soost tulenevat mõju.
There was no effect of maternal treatment with bedaquiline at any dose level on sexual maturation, behavioural development, mating performance, fertility or reproductive capacity of the F1 generation animals.
Emasloomade bedakviliinravi ei mõjutanud ühelgi annusetasemel F1 põlvkonna loomade seksuaalset küpsemist, käitumuslikku arengut, paaritumiskäitumist, fertiilsuse ja reproduktiivsuse määrasid.
There was no effect of mild (50 mL/min ≤ CLcr ≤80 mL/min) or moderate (30 mL/min ≤ CLcr < 50 mL/min) renal insufficiency on the clearance of total MTP-PE, when compared with that observed in healthy adult subjects with normal renal function (CLcr > 80 mL/min).
Kerge (50 ml/min ≤ CLcr ≤ 80 ml/min) või mõõduka (30 ml/min ≤ CLcr < 50 ml/min) neerupuudulikkuse korral ei leitud mingit toimet kogu MTP-PE kliirensile võrreldes seda normaalse neerufunktsiooniga tervetel täiskasvanutel (CLcr > 80 ml/min).
There was no effect of ticagrelor on cyclosporine blood levels.
Tikagreloor ei avaldanud toimet tsüklosporiini plasmakontsentratsioonile.
There was no effect on the clearance of safinamide in patients with PD receiving safinamide as adjunct to chronic L-dopa and/or DA-agonists and safinamide treatment did not change the pharmacokinetic profile of co-administered L-dopa.
Parkinsoni tõvega patsientidel, kes said safinamiidi täiendavalt pikaajalisele L-dopa ja/või DA agonisti ravile, ei esinenud olulist toimet safinamiidi kliirensile ning ravi safinamiidiga ei muutnud samaaegselt manustatud L-dopa farmakokineetilist profiili.
There was no effect on the fertility of rats treated orally with amlodipine maleate (males for 64 days and females for 14 days prior to mating) at doses of up to 10 mg amlodipine/kg/day (about 10 times the maximum recommended human dose of 10 mg/day on an mg/m2 basis).
Rottidel, keda raviti suukaudselt amlodipiinmaleaadiga annustes kuni 10 mg amlodipiini/kg/ööpäevas (umbes 10-kordne maksimaalne soovituslik annus inimesel, 10 mg/ööpäevas/m2 alusel) (isaseid 64 päeva ja emaseid 14 päeva jooksul enne paaritumist), ei tuvastatud mingeid toimeid fertiilsusele.
There was no effect on the fertility of rats treated with amlodipine (males for 64 days and females 14 days prior to mating) at doses up to 10 mg/kg/day (8 times* the maximum recommended human dose of 10 mg on a mg/m2 basis).
Rottidel, keda raviti amlodipiiniga (isaseid 64 päeva ja emaseid 14 päeva enne paaritamist) annustes kuni 10 mg/kg ööpäevas (8-kordne* maksimaalne inimesele soovitatav annus 10 mg, arvestades mg/ m2 kohta), kahjulikku toimet viljakusele ei täheldatud.
There was no effect on the R- warfarin pharmacokinetics or on coagulation.
R-varfariini farmakokineetikale ega hüübimisele see mõju ei avaldanud.
There was no evidence for gender, weight or BMI (body mass index) to influence the pharmacokinetics of fluticasone furoate based on a population pharmacokinetic analysis of phase III data in 1213 subjects with asthma (712 females).
III faasi, mis hõlmas 1213 astmaga uuritavat (712 naist) ja 1225 KOKiga uuritavat (392 naist), populatsiooni farmakokineetilise analüüsi andmete põhjal puudusid tõendid soo, kehakaalu või KMI (kehamassiindeksi) mõju kohta flutikasoonfuroaadi farmakokineetikale.
There was no evidence for tachyphylaxis in the effect of ANORO over time.
ANORO kasutamisel puudusid aja jooksul toime nõrgenemise ilmingud (tahhüfülaksia).
There was no evidence for tachyphylaxis in the effect of Incruse over time.
Incruse kasutamisel puudusid aja jooksul toime nõrgenemise ilmingud (tahhüfülaksia).
There was no evidence for tachyphylaxis in the effect of LAVENTAIR over time.
LAVENTAIR’i kasutamisel puudusid aja jooksul toime nõrgenemise ilmingud (tahhüfülaksia).
There was no evidence for tachyphylaxis to the effect of Ultibro Breezhaler over time when compared to placebo or its monotherapy components.
Puuduvad tõendid tahhüfülaksia esinemise kohta Ultibro Breezhaler’i kasutamisel võrreldes platseebo või üksikute koostisosade monoteraapiaga.
There was no evidence for tachyphylaxis to the effect of Ulunar Breezhaler over time when compared to placebo or its monotherapy components.
Puuduvad tõendid tahhüfülaksia esinemise kohta Ulunar Breezhaler’i kasutamisel võrreldes platseebo või üksikute koostisosade monoteraapiaga.
There was no evidence for tachyphylaxis to the effect of Xoterna Breezhaler over time when compared to placebo or its monotherapy components.
Puuduvad tõendid tahhüfülaksia esinemise kohta Xoterna Breezhaler’i kasutamisel võrreldes platseebo või üksikute koostisosade monoteraapiaga.
There was no evidence of abnormal systemic or target organ toxicity at clinically relevant doses.
Teadaolevalt ei ole kliinilise lt kasutatavate annuste puhul ühtki ebanormaalset süsteemset või sihtorganile toksilist toimet ilmnenud.
There was no evidence of adverse reactions of tafamidis on fertility, reproductive performance or mating behaviour in the rat at any dose level.
Rottidel ei saadud mitte ühegi annuse juures tõendeid tafamidise kõrvaltoimetest viljakusele, reproduktiivsele sooritusele või paaritumiskäitumisele.
There was no evidence of an altered pharmacokinetic or safety profile with anti-pembrolizumab binding antibody development.
Puudusid tõendid farmakokineetika või ohutusprofiili muutuste kohta seoses pembrolizumabi vastaste siduvate antikehade tekkega.
There was no evidence of any clinical benefit with 2 mg/kg three times daily as compared to 2 mg/kg twice daily dosing.
Annus 2 mg/kg kolm korda ööpäevas ei olnud annusega 2 mg/kg kaks korda ööpäevas võrreldes kliiniliselt kasulikum.
There was no evidence of benefit (no reduction in the primary composite endpoint of CV death, MI and stroke, but an increase in major bleeding) when ticagrelor 60 mg twice daily was introduced in clinically stable patients >2 years from the MI, or more than one year after stopping previous ADP receptor inhibitor treatment (see also section 4.2).
Puuduvad tõendid kasu kohta (puudus esmase liittulemusnäitaja – nagu KV surm, MI ja insult – vähenemine, kuid esines suurenemine suurtes verejooksudes), kui tikagreloori kasutati annuses 60 mg kaks korda ööpäevas kliinliselt stabiilsetel patsientidel üle 2 aasta alates MI-st või enam kui üks aasta pärast eelneva ADP-retseptori inhibiitori ravi lõppu (vt lõik 4.2).
There was no evidence of mutagenicity or clastogenicity with the irbesartan/hydrochlorothiazide combination.
Irbesartaani/hüdroklorotiasiidi kombinatsioonil ei täheldatud mutageenset ega klastogeenset toimet.
There was no evidence of teratogenic effects or foetotoxicity due to enoxaparin.
Enoksapariinist tingitud teratogeense toime või lootetoksilisuse kohta tõendid ei leitud.
There was no evidence that age and body-weight explained the gender difference in this study.
Selles uuringus ei leidnud tõestust, et sugudevaheline erinevus oleks seletatav vanuse ja kehakaaluga.
There was no excess in major bleeds with Clopidogrel + ASA within 7 days after coronary bypass graft surgery in patients who stopped therapy more than five days prior to surgery (4.4% Clopidogrel+ASA vs.
Klopidogreel + ASH rühmas ei esinenud suuri verejookse 7 päeva jooksul pärast koronaaršunteerimist patsientidel, kes lõpetasid ravi viis päeva enne operatsiooni (4,4 % klopidogreeli + ASH vs 5,3 % platseebo + ASH).
There was no excess in major bleeds with clopidogrel + ASA within 7 days after coronary bypass graft surgery in patients who stopped therapy more than five days prior to surgery (4.4% clopidogrel+ASA vs.
Klopidogreel + ASH rühmas ei esinenud suuri verejookse 7 päeva jooksul pärast koronaaršunteerimist patsientidel, kes lõpetasid ravi viis päeva enne operatsiooni (4,4% klopidogreeli + ASH vs 5,3% platseebo + ASH).
There was no formation of anti-ofatumumab antibodies in patients with CLL after treatment with Arzerra.
KLL-iga patsientidel ei esinenud ravi järgselt ofatumumabi vastaste antikehade teket.
There was no formation of anti-ofatumumab antibodies in patients with CLL after treatment with ofatumumab.
KLL-iga patsientidel ei esinenud ravi järgselt ofatumumabi vastaste antikehade teket.
There was no gender difference in severity or treatment discontinuation due to rash.
Lööbe raskuse ja selle tõttu ravi katkestanute seas ei täheldatud soolist erinevust.
There was no histopathological correlation in the peripheral and central nervous system tissue, or in the skeletal muscle, at any dose level, and the mechanism and clinical relevance for the adverse clinical signs are therefore unknown.
Ühelgi annusetasemel ei esinenud histopatoloogilist korrelatsiooni perifeerse ja kesknärvisüsteemi koe ega skeletilihaste talitlusega ning seetõttu on teadmata kõrvaltoimete kliiniliste nähtude tekkemehhanism ja kliiniline olulisus.
There was no impact of body weight on rilpivirine pharmacokinetics in paediatric patients in study C213 (33 to 93 kg), similar to what was observed in adults.
Uuring C213 näitas, et sarnaselt täiskasvanutel täheldatule ei avaldanud kehakaal (33 kuni 93 kg) rilpiviriini farmakokineetikale mingit mõju.
There was no impact of body weight on rilpivirine pharmacokinetics in paediatric subjects in trial C213 (33 to 93 kg), similar to what was observed in adults.
Uuringus C213 ei mõjutanud laste kehakaal (33…93 kg) rilpiviriini farmakokineetikat, mis oli sarnane täiskasvanutel täheldatuga.
There was no increase after the second dose whether the children received half of the adult or the adult dose, except for some side effects which were higher after the second dose, particularly for rates of fever in < 6 years old children.
Kõrvaltoimete esinemissagedus ei suurenenud pärast teist annust sõltumata sellest, kas lapsele manustati pool täiskasvanu-annusest või täiskasvanu annus, välja arvatud mõne kõrvaltoime osas, mida esines pärast teise annuse manustamist sagedamini, eriti palaviku esinemissagedus <6- aastastel lastel.
There was no increase after the second dose whether the children received half of the adult or the adult dose, except for some side effects which were higher after the second dose, particularly for rates of fever in < 6 years old children.
Kõrvaltoimete esinemissagedus ei suurenenud pärast teist annust sõltumata sellest, kas lapsele manustati pool täiskasvanu-annusest või täiskasvanu- annus, välja arvatud mõne kõrvaltoime osas, mida esines pärast teise annuse manustamist sagedamini, eriti palaviku esinemissagedus <6aastastel lastel.
There was no increase after the second dose whether the children received half of the adult or the adult dose, except for some side effects which were higher after the second dose, particularly for rates of fever in < 6 years old children.
Kõrvaltoimete esinemissagedus ei suurenenud pärast teist annust, sõltumata sellest, kas lastele manustati pool täiskasvanu täisannusest või täiskasvanu täisannus, välja arvatud mõne kõrvaltoime osas, mida esines pärast teise annuse manustamist sagedamini, eriti palaviku esinemissagedus <6- aastastel lastel.
There was no increased incidence of serious infections observed in patients with lymphocyte counts
Tõsiste infektsioonide arv ei suurenenud patsientidel, kelle lümfotsüütide arv oli <0,8x109/l või <0,5x109/l.
There was no increased rate in overall infections or serious infections in patients with low IgA, IgG or IgM.
Madala IgA, IgG või IgM tasemega patsientide seas ei täheldatud infektsioonide üldise esinemissageduse või raskete infektsioonide esinemissageduse suurenemist.
There was no indication that the safety of Xolair was altered with these other commonly used anti-asthma medicinal products.
Ei ole tõendeid Xolair’i ohutuse muutumisest nende sageli kasutatavate astmavastaste ravimite samaaegsel manustamisel.
There was no interference with the immune response to Japanese encephalitis virus (JEV) or to hepatitis A or rabies virus vaccines (see section 5.1).
Immuunvastuste tekke osas Jaapani entsefaliidi viiruse (JEV) või A-hepatiidi või marutaudi viiruse vaktsiinide vahel häired puudusid (vt lõik 5.1).
There was no margin of exposure to patients in relation to these effects.
Nende toimete tekke suhtes inimesel puudub süsteemse saadavuse lävendväärtus.
There was no meaningful interaction observed when verapamil was given 2 hours after dabigatran etexilate (increased of Cmax by about 10 % and AUC by about 20 %).
Mingit märkimisväärset koostoimet ei täheldatud, kui verapamiili manustati 2 tundi pärast dabigatraaneteksilaati (Cmax suurenes umbes 10% võrra ja AUC umbes 19% võrra).
There was no pharmacokinetic drug-drug interaction between apremilast and methotrexate in psoriatic arthritis patients.
Apremilastil ja metotreksaadil ei olnud farmakokineetilisi koostoimeid psoriaatilise artriidiga patsientidel.
There was no pharmacokinetic drug-drug interaction between apremilast and oral contraceptives containing ethinyl estradiol and norgestimate.
Apremilastil ei olnud farmakokineetilisi koostoimeid etünüülöstradiooli ja norgestimaati sisaldavate suukaudsete rasestumisvastaste ravimitega.
There was no premedication for Portrazza mandated by the study.
Selles uuringus ei kasutatud Portrazza’le premedikatsiooni.
There was no protein binding displacement between enzalutamide and other highly bound drugs (warfarin, ibuprofen and salicylic acid) in vitro.
In vitro andmetel valguseonduvusest tingitud väljatõrjumist ensalutamiidi ja teiste kõrge valguseonduvusega ravimite (varfariin, ibuprofeen ja salitsüülhape) vahel ei esinenud.
There was no QT prolongation > 500 msec and no torsade de pointes in the study (see also section 4.4).
Uuringus ei täheldatud QT-intervalli pikenemist > 500 msek ega torsade de pointes’i teket (vt ka lõik 4.4).