natgillin/translations-raw huggingface dataset:
There was no relevant accumulation of rivastigmine or the metabolite NAP226-90 in plasma in patients with Alzheimer’s disease, except that plasma levels were higher on the second day of transdermal patch therapy than on the first.
Alzheimeri tõvega patsientidel ei täheldatud rivastigmiini või metaboliidi NAP266-90 olulist kuhjumist plasmas, välja arvatud see, et transdermaalsete plaastrite kasutamise teisel päeval oli ravimi plasmakontsentratsioon suurem kui esimesel.
There was no relevant difference in adverse event frequencies between patients above and below the age of 2 years, however this is based on only 21 children less than 2 years including 6 patients between 3 months to 1 year of age.
Patsientidel vanuses üle või alla 2 aasta olulisi erinevusi kõrvaltoimete esinemissageduses ei olnud, kuid see põhineb ainult 21 lapsel vanuses alla 2 aasta, sealhulgas 6 lapsel vanuses 3 kuust kuni 1 aastani.
There was no relevant difference in adverse event frequencies between patients above and below the age of 2 years, however this is based on only 21 children less than 2 years, including 6 patients between 3 months to 1 year of age.
Patsientidel vanuses üle või alla 2 aasta olulisi erinevusi kõrvaltoimete esinemissageduses ei olnud, kuid see põhineb ainult 21 lapsel vanuses alla 2 aasta, sealhulgas 6 lapsel vanuses 3 kuust kuni 1 aastani.
There was no relevant increase in exposure to nilotinib when the dose was increased from 400 mg twice daily to 600 mg twice daily.
Kui annust suurendati 400 mg-lt kaks korda ööpäevas 600 mg-ni kaks korda ööpäevas, ei täheldatud nilotiniibi ekspositsiooni olulist suurenemist.
There was no significant difference between the treatment groups in the incidence of any non-vertebral clinical fracture: 5.52 for Preotact vs.
Mitte-lülisamba murdude esinemissageduse osas ei täheldatud uuringugruppide vahel statistiliselt olulist erinevust (5,52% Preotact’i ja 5,86% platseebogrupis).
There was no significant difference in probability of bone fracture (5.1% placebo, 5.1% salmeterol, 5.4% FP and 6.3% salmeterol/fluticasone propionate; hazard ratio for salmeterol/fluticasone propionate vs placebo: 1.22, 95% CI: 0.87 to 1.72, p=0.248.
Luumurru tekke tõenäosuses olulist erinevust ei leitud (5,1% platseebo, 5,1% salmeterooli, 5,4% flutikasoonpropionaadi ja 6,3% salmeterooli/flutikasoonpropionaadi puhul; riskisuhe salmeterool/flutikasoonpropionaat vs. platseebo: 1,22; 95% usaldusvahemik: 0,87...1,72, p = 0,248).
There was no statistical difference between 200 mg and 400 mg caffeine with Rapiscan.
Rapiscaniga kasutatud 200 mg ja 400 mg kofeiini rühma vahel statistilisi erinevusi ei olnud.
There was no statistically significant difference between nivolumab and chemotherapy in the preliminary OS analysis that was not adjusted for the potentially confounding effects of subsequent therapy.
Esialgses üldise elulemuse analüüsis, mida ei olnud korrigeeritud järgneva ravi võimaliku segava mõjuga, ei olnud olulist erinevust nivolumabi ja keemiaravi rühma vahel.
There was no statistically significant difference between pembrolizumab and chemotherapy in the preliminary OS analysis that was not adjusted for the potentially confounding effects of crossover.
Pembrolizumabi ja kemoteraapia vahel ei olnud statistiliselt olulist erinevust esialgses üldise elulemuse analüüsis, mida ei kohandatud ühest ravirühmast teise üle minemise võimalike segavate mõjude suhtes.
There was no statistically significant difference in discontinuation due to adverse events between duloxetine and placebo groups during the 10 week acute treatment phase.
10-nädalase akuutravifaasi ajal kõrvaltoimete tõttu ravi katkestamises kahe grupi – duloksetiini ja platseebo - vahel statistiliselt olulisi erinevusi ei olnud.
There was no statistically significant difference in discontinuation due to adverse events between duloxetine and placebo groups during the 10 week acute treatment phase.
10-nädalase akuutravifaasi ajal kõrvaltoimete tõttu ravi katkestamises kahe grupi – duloksetiini ja platseebo vahel - statistiliselt olulisi erinevusi ei olnud.
There was no statistically significant difference in discontinuation due to adverse events between duloxetine and placebo groups during the 10 week acute treatment phase.
10-nädalase akuutravifaasi ajal kõrvaltoimete tõttu ravi katkestamises kahe grupi – duloksetiini ja platseebo – vahel statistiliselt olulisi erinevusi ei olnud.
There was no statistically significant difference in overall survival between the treatment groups at the time of the primary efficacy analysis (HR=0.73; 95%CI: 0.50, 1.07, p=0.1032).
Esmase efektiivsuse analüüsi ajal ei olnud ravirühmade vahel üldises elulemuses statistiliselt olulisi erinevusi (riskisuhe = 0,73; 95% usaldusvahemik: 0,50, 1,07, p = 0,1032).
There was no statistically significant difference in the primary endpoint of IRC assessed PFS (5.4 vs.
Puudus statistiliselt oluline erinevus esmase tulemusnäitaja osas, milleks oli sõltumatu hindamiskomisjoni hinnatud progressioonivaba elulemus (5,4 vs.
There was no teratogenicity with etravirine in rats and rabbits at exposures equivalent to those observed in humans at the recommended clinical dose.
Etraviriiniga ei täheldatud rottidel ja küülikutel teratogeensust AUC puhul, mis vastas inimesele kliiniliselt soovitatud annuste puhustele AUC-dele.
There was no treatment-related effect on embryo- fetal development.
Puudus raviga seotud toime embrüo-loote arengule.
There was no tumorigenic response in mice of either sex.
Kummastki soost hiirtel ei täheldatud tumorigeenset toimet.
There was no tumourigenic response in mice of either sex.
Kummastki soost hiirtel ei täheldatud tumorigeenset toimet.
There was no tumourigenic response in mice of either sex.
Tumorigeenne vastus puudus mõlemast soost hiirtel.
There was no worsening to Grade 3 or 4 in increased ALT, increased alkaline phosphatase, and increased creatinine.
ALAT aktiivsuse, alkaalse fosfataasi aktiivsuse ja kreatiniini suurenemise osas ei toimunud halvenemist 3. või raskusastmeni.
There was one case of symptomatic LVD in the Perjeta and trastuzumab-treated group.
Perjeta- ja trastuzumab-ravi rühmas täheldati ühte sümptomaatilise LVD juhtu.
There was one death in each group (less than 1%).
Kummaski rühmas oli üks surmajuhtum (alla 1%).
There was one fatal case, although it was poorly documented.
Üks juhtum lõppes surmaga, kuigi see oli halvasti dokumenteeritud.
There was one Grade 4 ADR of hypokalaemia and one of hyponatraemia. c Refer to NCI CTCAE Criteria (Version 4.0) for each Grade of toxicity. d MedDRA preferred terms included are: blood potassium decreased and hypokalaemia. e MedDRA preferred terms included are: blood pressure increased and hypertension. f MedDRA preferred terms included are: abdominal pain, abdominal pain lower, abdominal pain upper, and hepatic pain.
Esines üks 4. astme kõrvaltoime hüpokaleemia ja üks hüponatreemia näol. c Vaadake NCI CTCAE kriteeriumit (Versioon 4.0) iga toksilisuse astme kohta. d MedDRA poolt eelistatud terminite hulgas on: vere kaaliumitaseme vähenemine ja hüpokaleemia. e MedDRA poolt eelistatud terminite hulgas on: vererõhu tõus ja hüpertensioon. f MedDRA poolt eelistatud terminite hulgas on: kõhuvalu, alakõhuvalu, ülakõhuvalu ja maksavalu.
There was one reported malignancy amongst 77 control patients (median duration of follow-up 0.8 years; incidence 1.3% [95% CI 0.03%-7.0%]).
77 kontrollisiku hulgas registreeriti üks pahaloomuline kasvaja (jälgimisperioodi keskmine pikkus 0,8 aastat; esinemissagedus 1,3% [95% CI 0,03–7,0%]).
There was significantly less anterior chamber cells and flare within the first 2 weeks post-surgery (85.1% of patients with flare score of ≤1) vs. placebo (52%).
Platseeboravimi rühmaga võrreldes esines esimese kahe operatsioonijärgse nädala jooksul oluliselt vähem rakke eeskambris ja helendust – Yelloxi rühmas oli 85,1 protsendil patsientidest helenduse skoor ≤1 vs 52 protsendiga platseeboravimi rühmas.
There was substantial variability and significant overlap in exposures between patients with hepatic impairment and healthy volunteers.
Maksakahjustusega patsientide ja tervete vabatahtlike vahel esines ekspositsiooni oluline varieeruvus ja märkimisväärne osaline kattumine.
There was the reduction of relative risk of recurrent myocardial infarction by 35% compared to treatment with unfractionated heparin (p <0.001).
Müokardiinfarkti kordumise risk vähenes 35% võrreldes fraktsioneerimata hepariini raviga (p < 0,001).
There was very limited accumulation of fidaxomicin or
200 mg fidaksomitsiini manustamisel iga
There were 0.48 events/100 patient years in the placebo group and 0.36 events/100 patient years among FABLYN-treated patients (HR = 0.75; 95% CI 0.51, 1.10, p = 0.140).
Platseeborühmas hulgas esines 0,48 sündmust 100 patsiendiaasta kohta ja FABLYN’i saavas rühmas 0,36 sündmust100 patsiendiaasta kohta (HR 0,75; 95% UI 0,51, 1,10, p=0,140).
There were 0.51 events/100 patient-years for FABLYN-treated patients compared to 0.75 events/100 patient-years in placebo-treated patients (HR 0.68; 95% CI 0.50, 0.93, p= 0.016).
FABLYN’iga ravitud patsientide hulgas esines 0,51 sündmust 100 patsiendiaasta kohta võrreldes 0,75 sündmusega 100 patsiendiaasta kohta platseeboga ravitud patsientide rühmas (HR 0,68; 95% UI 0,50, 0,93, p=0,016).
There were 0.6 % and 0 % of patients with hypotension and 2.8 % and 3.1 % of patients with dizziness as adverse reactions reported in the combination and monotherapy groups, respectively
Kombinatsioonravi ja monoteraapia rühmas esines kõrvaltoimena hüpotensioon vastavalt 0,6% ja 0% ning pearinglus 2,8% ja 3,1% patsientidest.
There were 0.6 % and 0 % of patients with hypotension and 2.8 % and 3.1 % of patients with dizziness as adverse reactions reported in the combination and monotherapy groups, respectively.
Kombinatsioonravi ja monoteraapia rühmas esines kõrvaltoimena hüpotensioon vastavalt 0,6% ja 0% ning pearinglus 2,8% ja 3,1% patsientidest.
There were 10 new virologic failures between the Week 48 primary analysis and Week 96 (3 patients with baseline viral load ≤ 100,000 copies/mL and 7 patients with baseline viral load > 100,000 copies/mL).
48. nädala esmasanalüüsi ja 96. nädala vahel esines 10 uut viroloogilise ravivastuse puudumise juhtu (3 patsienti algse viiruskoormusega ≤ 100 000 koopiat/ml ja 7 patsienti algse viiruskoormusega < 100 000 koopiat/ml).
There were 10 new virologic failures between the week 48 primary analysis and week 96 (3 patients with baseline viral load ≤ 100,000 copies/mL and 7 patients with baseline viral load > 100,000 copies/mL).
48. nädala esmauuringu ja 96. nädala uuringu vahel esines 10 uut viroloogilise ravivastuse puudumise juhtu (3 patsienti algse viiruskoormusega ≤100 000 koopiat/ml ja 7 patsienti algse viiruskoormusega >100 000 koopiat/ml).
There were 114 out of 207 patients who continued on Humira 40 mg every other week for 60 months.
114 patsienti 207-st said 40 mg Trudexa’t igal teisel nädalal 60 kuu kestel.
There were 15 patients who received imatinib and no other second-generation TKI who met these criteria.
Neile kriteeriumidele vastas 15 patsienti, kes said imatiniibi ja mitte ühtegi muud teise põlvkonna TKI-d.
There were 17 new virologic failures between the Week 48 primary analysis and Week 96 (6 patients with baseline viral load ≤ 100,000 copies/mL and 11 patients with baseline viral load > 100,000 copies/mL).
48. nädala esmasanalüüsi ja 96. nädala vahel esines 17 uut viroloogilise ravivastuse puudumise juhtu (6 patsienti algse viiruskoormusega ≤ 100 000 koopiat/ml ja 11 patsienti algse viiruskoormusega < 100 000 koopiat/ml).
There were 17 new virologic failures between the week 48 primary analysis and week 96 (6 patients with baseline viral load ≤ 100,000 copies/mL and 11 patients with baseline viral load > 100,000 copies/mL).
48. nädala esmasanalüüsi ja 96. nädala vahel esines 17 uut viroloogilise ravivastuse puudumise juhtu (6 patsienti algse viiruskoormusega ≤100 000 koopiat/ml ja 11 patsienti algse viiruskoormusega >100 000 koopiat/ml).
There were 23 patients (4.4%) with a QTc increase from baseline >60 msec.
QTc-intervalli pikenemist >60 ms võrreldes algväärtusega täheldati 23 patsiendil (4,4%).
There were 3872 subjects 18-60 years of age, 365 subjects 61-70 years of age, and 89 subjects greater than 70 years of age.
Uuringus osales 3 872 isikut vanuses 18...60 aastat, 365 isikut vanuses 61...70 aastat ja 89 isikut vanuses üle 70 aasta.
There were 4 reports of macrophage activation syndrome in juvenile idiopathic arthritis clinical trials.
Juveniilse idiopaatilise artriidi kliinilistes katsetes tuvastati neli makrofaagide aktiveeritud sündroomi juhtumit.
There were 4 reports of macrophage activation syndrome in juvenile idiopathic arthritis clinical trials.
Juveniilse idiopaatilise artriidi kliinilistes uuringutes tuvastati neli makrofaagide aktiveerumise sündroomi juhtumit.
There were 4,148 patients with type 2 diabetes, including 3,021 patients treated with Onglyza, randomised in six double-blind, controlled clinical safety and efficacy studies conducted to evaluate the effects of saxagliptin on glycaemic control.
Saksagliptiini toime uurimiseks vere glükoosisisaldusele on läbi viidud kuus topeltpimedat kontrollitud kliinilist ohutus- ja efektiivsusalast uuringut, millesse randomiseeriti 4148 II tüüpi suhkurtõvega haiget, kellest 3021 haiget said raviks Onglyzat.
There were 4,148 patients with type 2 diabetes, including 3,021 patients treated with saxagliptin, randomised in six double-blind, controlled clinical safety and efficacy studies conducted to evaluate the effects of saxagliptin on glycaemic control.
Saksagliptiini toime uurimiseks vere glükoosisisaldusele on läbi viidud kuus topeltpimedat kontrollitud kliinilist ohutus- ja efektiivsusalast uuringut, millesse randomiseeriti 4148 II tüüpi suhkurtõvega haiget, kellest 3021 haiget said raviks saksagliptiini.
There were 5 complete responses and 32 partial responses for an ORR of 70% (95% CI: 56%, 82%).
Täielikke ravivastuseid oli 5 ja osalisi ravivastuseid 32; ORR vastavalt 70% (95% CI: 56%, 82%).
There were 570 patients treated with Bosulif in this trial including CP CML patients previously treated with only one prior TKI (imatinib), CP CML patients previously treated with imatinib and at least 1 additional TKI (dasatinib and/or nilotinib), CML patients in accelerated or blast phase previously treated with at least one TKI (imatinib) and patients with Ph+ ALL previously treated with at least one TKI (imatinib).
Selles uuringus raviti Bosulifiga 570 osalejat, sealhulgas kroonilises faasis KML-iga patsiente, keda oli varem ravitud ainult ühe TKI-ga (imatiniib), kroonilises faasis KML-iga patsiente, keda oli varem ravitud imatiniibi ja veel vähemalt ühe TKI-ga (dasatiniib ja/või nilotiniib), aktseleratsiooni- või blastses faasis KML-iga patsiente, keda oli varem ravitud vähemalt ühe TKI-ga (imatiniib), ja Ph+ ALL-iga patsiente, keda oli varem ravitud vähemalt ühe TKI-ga (imatiniib).
There were 5897 patients enrolled, representing 49 % of patients originally randomly assigned to receive dabigatran etexilate in RE-LY and 86 % of RELY-ABLE–eligible patients.
Kaasati 5897 patsienti, kellest 49% oli esialgselt RE-LY’s randomiseeritult määratud dabigatraaneteksilaati saama, ja 86% oli RELY-ABLE jaoks sobivaid patsiente.
There were 7/317 patients (2%) in the emtricitabine/rilpivirine/tenofovir disoproxil fumarate arm and 6/152 patients (4%) in the Delayed Switch arm who permanently discontinued study drug due to a treatment-emergent adverse event (TEAE).
Ravimi toimel tekkinud kõrvaltoimete tõttu (treatment-emergent adverse event, TEAE) jäädavalt uuringuravimi võtmise lõpetanutest olid emtritsitabiini/rilpiviriini/tenofoviirdisoproksiilfumaraadi rühmas 7/317 patsiendist (2%) ja hilisema ravivahetuse rühmas 6/152 patsiendist (4%).
There were 7/317 patients (2%) in the Eviplera arm and 6/152 patients (4%) in the Delayed Switch arm who permanently discontinued study drug due to a treatment-emergent adverse events (TEAE).
Eviplera rühmas oli 7 patsienti 317-st (2%) ja hilinenud ravivahetuse rühmas 6 patsienti 152-st (4%), kes katkestasid jäädavalt uuringuravimi võtmise ravist tingitud kõrvaltoimete (treatment-emergent adverse events, TEAE) tõttu.
There were 77 subjects enrolled into the first study and 109 into the second.
Esimeses uuringus osales 77 ja teises 109 patsienti.
There were 80 paediatric CAPS patients (2-17 years of age) included in the studies.
Uuringutes osales 80 CAPS diagnoosiga last (vanuses 2...17 aastat).
There were 95 subjects from group 2 who continued on
95 patsienti grupist 2 jätkasid annusega
There were 952 patients with HER2-negative tumours, and a total of 115 patients whose tumour HER2 status was unconfirmed (no tumour sample, no assay result, or other reason).
Uuringus oli 952 patsienti, kelle kasvajad olid HER2- negatiivsed, ja kokku 115 patsienti, kelle kasvaja HER2-staatus jäi kinnitamata (puudus kasvajaproov, analüüsi vastus või muul põhjusel).
There were a few cases of subjects with delayed elimination.
Kliinilistes uuringutes täheldati üksikjuhtudel eliminatsiooni pikenemist.
There were a total of 385 subject exposures involving over 14,500 infusions of Cinryze in these studies.
Ravimit kasutas kokku 385 uuringus osalejat ning neis uuringutes tehti rohkem kui 14 500 Cinryze infusiooni.
There were also more local reactions at the site of injection and more increases in blood pressure.
Samuti esines rohkem lokaalseid reaktsioone süstekohal ja vererõhu tõusu.
There were also reclassifications in the week 48 primary analysis with the most common being reclassification from virologic failure to discontinued for non-AE reasons. e.g. lost to follow up, non-compliance, withdrew consent.
48. nädala esmaanalüüsis toimus ka ümberklassifitseerimisi, millest kõige tavalisem oli ümberklassifitseerimine viroloogilise ravivastuse puudumise rühmast mitte kõrvaltoimega seotud põhjusel ravi katkestanute rühma. nt kontrolluuringule mitte saabunud, mittevastavus, otsus katkestada uuringus osalemine.
There were also reclassifications in the Week 48 primary analysis with the most common being reclassification from virologic failure to discontinued for non-AE reasons. e.g. lost to follow up, non-compliance, withdrew consent.
48. nädala esmasanalüüsis toimus ka ümberklassifitseerimisi, millest kõige tavalisem oli ümberklassifitseerimine viroloogilise ravivastuse puudumise rühmast kõrvaltoimega mitteseotud põhjusel ravi katkestanute rühma. nt järelkontrollile mitteilmumine, raviskeemi mittejärgimine, nõusoleku tagasivõtmine.
There were also reductions in patients’ symptoms, such as pain and inflammation, and improvements in vision.
Patsientidel vähenesid ka muud sümptomid, näiteks valu ja põletik, ning nägemine paranes.
There were also statistically significant improvements demonstrated in exploratory endpoints assessed by the Functional Assessment of Chronic Illness Therapy – Fatigue (FACIT-F) scores for 150 mg and 300 mg compared to placebo (7.97, 5.97 versus 1.63, respectively).
Täheldati statistiliselt olulist uurimuslike tulemusnäitajate paranemist, mida hinnati kroonilise haiguse ravi funktsionaalse hindamise väsimuse (Functional Assessment of Chronic Illness Therapy – Fatigue, FACIT-F) skooride alusel, 150 mg ning 300 mg kasutamisel võrreldes platseeboga (vastavalt 7,97; 5,97 versus 1,63).
There were few fatal bleeding events in the study, 11 (0.3%) for ticagrelor 60 mg and 12 (0.3%) for ASA therapy alone.
Uuringus olid mõned surmaga lõppenud verejooksude juhud, 11 (0,3%) 60 mg tikagreloori rühmas ja 12 (0,3%) ASA monoteraapia rühmas.
There were fewer breakthrough Aspergillus infections in patients receiving posaconazole prophylaxis when compared to control patients.
Võrreldes kontrollrühma patsientidega täheldati läbimurde Aspergillus’e infektsioone vähem neil patsientidel, kes said posakonasooli profülaktilist ravi.
There were fewer breakthrough Aspergillus infections in patients receiving posaconazole prophylaxis when compared to control patients.
Võrreldes kontrollrühma patsientidega, täheldati Aspergillus- infektsioone vähem neil patsientidel, kes said posakonasooli profülaktilist ravi.
There were fewer thrombotic events with Soliris treatment than during the same period of time prior to treatment.
Soliris’ega ravimise tulemusena tromboosinähtude sagedus vähenes võrreldes ravieelse ajaga.
There were fewer treatment discontinuations in the unboosted REYATAZ group (1 vs.
Võimendamata REYATAZ’i rühmas esines vähem ravi katkestamisi (1 vs.
There were four main studies in 842 chronic renal failure patients and three main studies in 586 non- myeloid cancer patients receiving chemotherapy.
Toimet uuriti neljas põhiuuringus, milles osales 842 kroonilise neerupuudulikkusega patsienti, ja kolmes põhiuuringus, milles osales 586 keemiaravi saavat mittemüeloidse vähiga patsienti.
There were higher rates of Grade 4 neutropenia (ANC < 0.5 x 109/l), 12 % vs 5 %, and thrombocytopenia (< 20 x 109/l), 9 % vs 3 %, in women vs men in the first cycle of therapy.
Esimeses ravitsüklis täheldati naistel astme neutropeenia (neutrofiilide koguarv < 0,5 x 109/l) ning trombotsütopeenia (< 20 x 109/l) sagedamat esinemist võrreldes meestega, vastavalt 12 % vs 5 % ning 9 % vs 3 %.
There were higher rates of Grade 4 neutropenia (ANC < 0.5 x 109/l), 12% vs 5%, and thrombocytopenia (< 20 x 109/l), 9% vs 3 %, in women vs men in the first cycle of therapy.
Esimeses ravitsüklis täheldati naistel 4. astme neutropeenia (ANC < 0,5 x 109/l) ning trombotsütopeenia (< 20 x 109/l) sagedamat esinemist võrreldes meestega, vastavalt 12% vs 5% ning 9% vs 3%.
There were higher rates of Grade 4 neutropenia (ANC < 0.5 x 109/l), 12% vs 5%, and thrombocytopenia (< 20 x 109/l), 9% vs 3 %, in women vs men in the first cycle of therapy.
Esimeses ravitsüklis täheldati naistel 4. astme neutropeenia (neutrofiilide koguarv, ANC < 0,5 x 109/l) ning trombotsütopeenia (< 20 x 109/l) sagedamat esinemist võrreldes meestega, vastavalt 12% vs 5% ning 9% vs 3%.
There were higher rates of Grade 4 neutropenia(ANC < 0.5 x 109/l), 12% vs 5%, and thrombocytopenia (< 20 x 109/l), 9% vs 3%, in women vs men in the first cycle of therapy.
Esimeses ravitsüklis täheldati naistel 4. astme neutropeenia (ANC < 0,5 x 109/l) ning trombotsütopeenia (< 20 x 109/l) sagedamat esinemist võrreldes meestega, vastavalt 12% vs 5% ning 9% vs 3%.
There were isolated reports of severe infusion reactions in clinical trials.
Kliinilistes uuringutes esines tõsiste infusioonireaktsioonide üksikjuhte.
There were more adverse events (99.2% vs.
Siroliimusele üle läinud rühmas esines võrreldes takroliimust kasutanud rühmaga rohkem kõrvaltoimeid (99,2% vs.
There were no accompanying clinical symptoms and the event resolved.
Kliinilisi sümptomeid tal ei tekkinud ja näht kadus.
There were no adverse effects of simeprevir on vital functions (cardiac, respiratory and central nervous system) in animal studies.
Simepreviiri loomkatsetes ei esinenud kõrvaltoimeid elutähtsatele funktsioonidele (südame, hingamis- ja närvisüsteemile).
There were no apparent pharmacokinetic differences between male and female patients with type 1 Gaucher disease.
1. tüüpi Gaucher’ tõvega mees- ja naispatsientide vahel farmakokineetilisi erinevusi ei täheldatud.
There were no apparent trends in the time of onset of Grade ≥3 events.
 3. raskusastme juhtude tekkeni kulunud aja osas selged tendentsid puudusid.
There were no cases of serotonin syndrome in the rasagiline clinical program in which 115 patients were exposed concomitantly to rasagiline and tricyclics and
Serotoniinisündroomi juhtusid ei täheldatud rasagiliini kliinilises programmis, kus 115 patsienti said samaaegselt rasagiliini ja tritsüklilisi antidepressante ning 141 patsienti said rasagiliini ja SSRId/SNRId.
There were no clinically important pharmacokinetic differences between patients with severe renal insufficiency and healthy subjects.
Kliiniliselt olulisi farmakokineetilisi erinevusi raske neerupuudulikkusega patsientide ja tervete isikute vahel ei täheldatud.
There were no clinically important pharmacokinetic differences due to gender, race or body mass index (BMI) for raltegravir in adults.
Täiskasvanutel ei esinenud soost, rassist või KMI-st tingitud raltegraviiri farmakokineetika kliiniliselt olulisi erinevusi.