natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In alignment with the effect on relapse rate, supportive analyses from Study 1 (CAMMS323) showed that LEMTRADA 12 mg/day led to significantly fewer LEMTRADA -treated patients experiencing severe relapses (61% reduction, p=0.0056) and signficantly fewer relapses that led to steroid treatment (58% reduction, p<0.0001) compared to IFNB-1a.
Kooskõlas toimega ägenemiste määrale näitasid uuringu 1 (CAMMS232) täiendavad analüüsid, et LEMTRADA’ga annuses 12 mg/päevas ravitud patsientide hulgas oli oluliselt vähem raskeid ägenemisi (vähenemine 61%, p=0,0056) ja oluliselt vähem ägenemisi, mis vajasid steroidravi ( vähenemine 58%, p<0,0001), võrreldes IFNB-1a-ga.
In all 59 subjects, a blinded PET reading by
Tulemusi hindasid pimemeetodil 5 nukleaarmeditsiini spetsialisti.
In all age groups the most frequently reported local adverse reactions after vaccination were pain (24.1% to 41.3%), redness (15.5% to 35.6%), and swelling (11.3% to 19.9%).
Kõigis vanuserühmades olid kõige sagedamini kirjeldatud vaktsineerimisjärgsed paiksed kõrvaltoimed valu (24,1% kuni 41,3%), punetus (15,5% kuni 35,6%) ja turse (11,3% kuni 19,9%).
In all cases of splenic enlargement in HIV patients, this was mild or moderate on physical examination and the clinical course was benign; no patients had a diagnosis of hypersplenism and no patients underwent splenectomy.
Kõikide HIV patsientide puhul oli põrna suurenemine arstliku läbivaatuse hinnangul kerge või mõõdukas ja kliiniliselt healoomulise kuluga ja ühelgi patsiendil ei olnud vajalik põrna eemaldamine.
In all cases the last dose is given at least two weeks before the expected date of farrowing.
Viimane annus manustatakse vähemalt 2 nädalat enne eeldatavat poegimiskuupäeva.
In all cases this was mild or moderate on physical examination and the clinical course was benign; no patients had a diagnosis of hyperplenism and no patients underwent splenectomy.
Kõigil juhtudel oli see arstliku läbivaatuse hinnangul kerge kuni keskmise raskusastmega ja kliiniliselt healoomulise kuluga; ühelgi patsiendil ei diagnoositud hüpersplenismi ja ühelgi patsiendil ei olnud vajalik põrna eemaldamine.
In all cases this was mild or moderate on physical examination and the clinical course was benign; no patients had a diagnosis of hypersplenism and no patients underwent splenectomy.
Kõigil juhtudel oli põrna suurenemine arstliku läbivaatuse põhjal kerge kuni keskmise raskusega, kliiniliselt healoomulise kuluga ja ühelgi juhul ei diagnoositud hüpersplenismi ning ei olnud vajalik põrna eemaldamine.
In all cases this was mild or moderate on physical examination and the clinical course was benign; no patients had a diagnosis of hypersplenism and no patients underwent splenectomy.
Kõikide patsientide puhul oli põrna suurenemine arstliku läbivaatuse hinnangul kerge kuni keskmise raskusastmega, kliiniliselt healoomulise kuluga ja ühelgi juhul ei olnud vajalik põrna eemaldamine.
In all cases, dose should be adjusted according to therapeutic monitoring (see section 4.4.).
Kõigil juhtudel tuleb annust korrigeerida vastavalt ravi jälgimise tulemustele (vt lõik 4.4.).
In all cases, the main measure of effectiveness was the disappearance of the markers of hepatitis virus infection from the blood after treatment and/or at ‘follow-up’ six months later.
Kõigil juhtudel oli efektiivsuse põhinäitaja hepatiidiviiruse nakkuse markerite puudumine veres ravi järel ja 6 kuud hiljem toimunud järelkontrollil.
In all clinical assessments parecoxib was administered at a fixed time interval whereas the opioids were administered on as needs basis.
Kõigis kliinilistes uuringutes manustati parekoksiibi fikseeritud ajavahemike tagant, samas kui opioide manustati vajaduse kohaselt.
In all clinical studies 38–40% of patients were > 60 years of age and 10–12% of patients were >70 years of age.
Kõigis kliinilistes uuringutes olid 38...40% patsientidest üle 60 aastased ja 10...12% patsientidest olid 70 aastased või vanemad.
In all clinical studies 38–40% of patients were > 60 years of age and 10–12% of patients were >70 years of age.
Kõigis kliinilistes uuringutes olid 38...40% patsientidest üle 60-aastased ja 10...12% patsientidest olid 70-aastased või vanemad.
In all clinical studies 38–40% of patients were  60 years of age and 10–12% of patients were
Kõigis kliinilistes uuringutes olid 38...40% patsientidest üle 60-aastased ja 10...12% patsientidest olid 70-aastased või vanemad.
In all clinical trials individuals who had received immunoglobulin or blood products within 3 months prior to the first vaccine dose were excluded.
Kliinilistest uuringutest jäeti välja isikud, kes olid saanud immunoglobuliine või verepõhiseid tooteid 3 kuu jooksul enne vaktsiini esimese annuse manustamist.
In all controlled trials, the discontinuation rate due to adverse reactions was 2.0% for patients receiving Qutenza and 0.9% for patients receiving control.
Kõikides kontrollitud uuringutes katkestas kõrvaltoimete tõttu ravi 2,0 % Qutenzaga ravitud patsientidest ja 0,9% kontrollrühma patsientidest.
In all five studies, patients randomized to the Raptiva dose group achieved statistically significantly better responses than placebo on the primary endpoint (PASI 75 response) (see Table 2 below) and on all the secondary efficacy endpoints.
Kõigis viies uuringus olid primaarse hindamiskriteeriumi (PASI paranemine vähemalt 75%) ja kõigi sekundaarsete efektiivsuse hindamiskriteeriumide alusel kõigi uuringute Raptiva-rühma randomiseeritud patsientidel tulemused statistiliselt olulisel määral paremad kui platseebo-rühma tulemused (vt allpool tabel 2).
In all four studies, Bydureon was more effective than the comparator treatments at reducing the levels of HbA1c in the blood.
Kõigis neljas uuringus vähendas Bydureon vere HbA1c-sisaldust efektiivsemini kui võrdlusravimid.
In all indications, Erbitux is administered once a week.
Kõikide näidustuste korral manustatakse Erbitux’i üks kord nädalas.
In all instances where dosing was interrupted for elevated transaminases and subsequently resumed, ivacaftor dosing was able to be resumed successfully (see section 4.4).
Kõigil juhtudel, mil annustamine transaminaaside sisalduse suurenemise tõttu katkestati ja seda seejärel jätkati, oli võimalik Kalydeco annustamist õnnestunult jätkata (vt lõik 4.4).
In all of the studies, the effectiveness was measured by looking at the number of patients who either had blood clots in the veins or in the lungs, or who died of any cause during the treatment period.
Kõigis uuringutes oli efektiivsuse näitaja nende patsientide arv, kellel esinesid veeni- või kopsutrombid või kes ravi ajal mis tahes põhjusel surid.
In all of the studies, the immunised pigs were compared with pigs that were castrated.
Kõikides uuringutes võrreldi immuniseeritud sigu kastreeritud sigadega.
In all of the studies, the main measure of effectiveness was based on the degree of itching and redness in the eye.
Efektiivsuse põhinäitaja kõikides uuringutes oli silmade kiheluse ja punetuse aste.
In all of the studies, the main measure of effectiveness was either overall survival (how long the patients lived) or progression-free survival (how long the patients lived without their disease getting worse).
Kõikides uuringutes oli efektiivsuse põhinäitaja üldine või progresseerumiseta elumus (aeg haiguse süvenemiseni).
In all of the studies, the main measure of effectiveness was how long the patients lived without their cancer getting worse or how long they survived.
Kõigis uuringutes oli efektiivsuse põhinäitaja vähi süvenemiseni kulunud aeg või patsientide elumus.
In all of the studies, the main measure of effectiveness was the change in pressure inside the eye measured in ‘millimetres of mercury’ (mmHg).
Kõigis uuringuis oli efektiivsuse põhinäitaja silma siserõhu muutus (mõõteühik mm Hg).
In all of the studies, the main measure of effectiveness was the change in pressure inside the eye, measured in units called ‘millimetres of mercury’ (mmHg).
Kõigis uuringuis oli efektiivsuse põhinäitaja silma siserõhu muutus (mõõteühik mm Hg).
In all of the studies, the main measure of effectiveness was the change in the levels of ferritin in the blood.
Kõikides uuringutes oli efektiivsuse põhinäitaja ferritiini sisaldus vereseerumis enne ja pärast ravi.
In all of the studies, the main measure of effectiveness was the level of a substance in the blood called glycosylated haemoglobin (HbA1c), which gives an indication of how well the blood glucose is controlled, over 12 to 28 weeks, or the change in blood glucose levels seen after a meal.
Kõigis uuringuis oli efektiivsuse põhinäitaja vere glükoosisisalduse reguleeritavust näitava aine glükohemoglobiini (HbA1c) sisalduse muutus, mis andis märku glükoosisisalduse reguleerimisest 12– 28 nädala jooksul või muutustest kohe pärast sööki.
In all of the studies, the main measure of effectiveness was the level of a substance in the blood called glycosylated haemoglobin (HbA1c), which gives an indication of how well the blood glucose is controlled.
Kõigis uuringuis oli efektiivsuse põhinäitaja vere glükoosisisalduse reguleeritavust näitava aine glükohemoglobiini (HbA1c) sisaldus.
In all of the studies, the main measure of effectiveness was the number of patients who had undetectable levels of HIV 1 in their blood (viral loads) after 24 or 48 weeks of treatment.
Kõigis uuringutes oli efektiivsuse põhinäitaja nende patsientide arv, kelle veres pärast 24- või 48- nädalast ravi HIV-1 sisaldust (viiruskoormust) ei avastatud.
In all of the studies, the main measure of effectiveness was the number of patients who had undetectable levels of HIV 1 in their blood (viral loads) after 24 or 48 weeks of treatment.
Kõigis uuringutes oli efektiivsuse põhinäitajaks nende patsientide arv, kelle veres pärast 24- või 48- nädalast ravi HIV-1 sisaldust (viiruskoormust) ei avastatud.
In all of the studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose infection was cured after treatment.
Kõigis uuringutes oli efektiivsuse põhinäitaja patsientide arv, kelle infektsioon oli ravi järel paranenud.
In all of the studies, the patients also took other HIV medicines.
Kõigis uuringuis võtsid patsiendid ka muid HIV- ravimeid.
In all of the studies, Xolair was compared with placebo (a dummy treatment), when they were added to the patients’ existing treatment.
Kõigis uuringutes võrreldi Xolairi toimet platseeboga (näiv ravim), lisades neid patsiendi senisele ravile.
In all of the studies, Xolair was compared with placebo, when they were added to the patients’ existing treatment.
Kõigis uuringutes võrreldi Xolairi platseeboga (näiva ravimiga), lisades neid patsiendi senisele ravile.
In all of the studies, Xyrem was given at a daily dose between 3 and 9 g and was compared with placebo (a dummy treatment).
Kõigis uuringuis manustati Xyremit annuses 3–9 g ööpäevas ja võrreldi selle toimet platseebo (näiva ravimi) toimega.
In all of these studies, the main measure of effectiveness was the change in symptoms after up to 16 weeks.
Kõigis neis uuringuis oli efektiivsuse põhinäitaja sümptomite muutumine kuni 16-nädalase ravi järel.
In all other ART-experienced patients or if HIV-1 genotype testing is not available, the recommended dose regimen described in the Summary of Product Characteristics for PREZISTA 100 mg/ml oral suspension, 75 mg, 150 mg, 300 mg or 600 mg tablets.
Kõigil teistel RVR-i varem saanud patsientidel või juhul kui HIV-1 genotüübi määramine ei ole võimalik, on annustamisskeem kirjeldatud PREZISTA 100 mg/ml suukaudse suspensiooni, 75 mg, 150 mg, 300 mg või 600 mg tablettide ravimi omaduste kokkuvõttes.
In all other ART-experienced patients or if HIV-1 genotype testing is not available, the recommended dose regimen described in the Summary of Product Characteristics for PREZISTA 100 mg/ml oral suspension,75 mg, 150 mg, 300 mg or 600 mg tablets.
Kõigil teistel RVR-i varem saanud patsientidel või juhul kui HIV-1 genotüübi määramine ei ole võimalik, on annustamisskeem kirjeldatud PREZISTA 100 mg/ml suukaudse suspensiooni, 70 mg, 150 mg, 300 mg või 600 mg tablettide ravimi omaduste kokkuvõttes.
In all other ART-experienced patients or if HIV-1 genotype testing is not available, the recommended dose regimen is 600 mg twice daily taken with ritonavir 100 mg twice daily taken with food.
Kõigil teistel RVR-i varem saanud patsientidel või juhul kui HIV-1 genotüübi määramine ei ole võimalik, on soovitatav raviskeem 600 mg kaks korda ööpäevas koos 100 mg ritonaviiriga kaks korda ööpäevas koos toiduga.
In all packs the needles are attached to the pens ready to inject.
Kõikides pakendites on pen-süstlite külge paigaldatud nõelad, nii et süstlid on kasutamiseks valmis.
In all packs the needles are attached to the syringes ready to inject.
Kõikides pakendites on süstlite külge paigaldatud nõelad, nii et süstlid on kasutamiseks valmis.
In all paediatric patients, careful titration to a patient- specific daily dose is needed.
Kõikidel pediaatrilistel patsientidel on vajalik hoolikas tiitrimine patsiendiomase päevaannuseni.
In all patients, IVIg administration requires: adequate hydration prior to the initiation of the infusion of IVIg
Kõigil patsientidel eeldab IVIg manustamine järgmist: küllaldane hüdratsioon enne IVIg infusiooni algust
In all patients, IVIg administration requires: adequate hydration prior to the initiation of the infusion of IVIg
Kõik patsiendid vajavad IVIg manustamisel: adekvaatselt vedelikku enne IVIg infusiooni alustamist
In all patients, IVIg administration requires: adequate hydration prior to the initiation of the infusion of IVIg
Kõikidel patsientidel nõuab IVIg manustamine: piisavat vedelikuvaru enne IVIg manustamist;
In all patients, kidney function should also be assessed before starting treatment to exclude patients with severely reduced kidney function, and should be re-assessed during treatment if any worsening is suspected.
Kõigil patsientidel tuleb enne ravi alustamist hinnata neerutalitlust, et välistada ravimi manustamine neerude raskete talitlushäiretega patsientidele; neerutalitlust tuleb ravi ajal hinnata uuesti, kui kahtlustatakse neerutalitluse halvenemist.
In all phases of treatment, serum asparagine concentrations decreased within 4 days of the first dose of asparaginase in the treatment phase and remained low for approximately 3 weeks for both Oncaspar and native E. coli L-asparaginase arms.
Kõigis ravi faasides vähenesid seerumi asparagiini kontsentratsioonid 4 päeva jooksul esimese asparaginaasi annuse manustamisest ravifaasis ja jäid madalaks ligikaudu 3 nädalaks nii Oncaspari kui ka natiivse E. coli L-asparaginaasi rühmas.
In all PNH and aHUS clinical studies the most serious adverse reaction was meningococcal septicaemia (see section 4.4).
Kõikides paroksüsmaalse öise hemoglobinuuria ja atüüpilise hemolüütilis-ureemilise sündroomi kliinilistes uuringutes oli kõige raskem kõrvalnäht meningokoki tekitatud septitseemia (vt lõik 4.4).
In all populations (women 9 – 45 years, men 9 – 26 years), peak anti-HPV 6, anti-HPV 11, anti-HPV 16, and anti-HPV 18 GMTs cLIA were observed at Month 7.
Kõigis populatsioonides (9…45-aastastel naistel, 9…26-aastastel meestel) tipnesid HPV 6, HPV 11, HPV 16 ja HPV 18 antikehade GMTd cLIA järgi 7. kuul.
In all populations the clinical success rates were comparable between the daptomycin and SOC treatment arms, supporting the primary efficacy analysis in the ITT population.
Kõikides rühmades oli ravitulemus daptomütsiini ja standardravi korral võrreldav, mis kinnitas esmase efektiivsusanalüüsi tulemusi ravikavatsusega (ITT, intention-to-treat) rühmas.
In all situations described below, the benefit/risk balance of Inflectra therapy should be very carefully considered.
Kõikide järgnevalt kirjeldatud juhtude puhul tuleb väga hoolikalt kaaluda Inflectra-ravi kasu ja riski vahekorda.
In all situations described below, the benefit/risk balance of Remsima therapy should be very carefully considered.
Kõikide järgnevalt kirjeldatud juhtude puhul tuleb väga hoolikalt kaaluda Remsima-ravi kasu ja riski vahekorda.
In all situations described below, the benefit/risk balance of Simponi therapy should be very carefully considered.
Kõikide allpool kirjeldatud olukordade puhul tuleb Simponi ravist saadava kasu ja riski suhet väga hoolikalt kaaluda.
In all SPRYCEL treated patients with chronic phase CML, severe fluid retention occurred in 32 patients (6%) receiving SPRYCEL at the recommended dose (n=548).
Kõigist CML kroonilises faasis SPRYCEL'i ravi saanud patsientidest esines raske vedelikupeetus 32 patsiendil (6%), kes said SPRYCEL'i soovitatavas annuses (n=548).
In all studies combined, the following covariates were statistically significantly associated with an increased risk of developing HFS: increasing capecitabine starting dose (gram), decreasing cumulative capecitabine dose (0.1*kg), increasing relative dose intensity in the first six weeks, increasing duration of study treatment (weeks), increasing age (by 10 year increments), female gender, and good ECOG performance status at baseline (0 versus 1).
Kõikides kombineeritud uuringutes olid järgmised ühisnäitajad statistiliselt oluliselt seotud käe-jala sündroomi suurenenud tekkeriskiga: kapetsitabiini algannuse (grammides) suurendamine, kapetsitabiini kumulatiivse annuse (0,1*kg) vähendamine, suhtelise annusetugevuse suurendamine esimesel kuuel nädalal, uuringuravi kestuse (nädalates) pikendamine, vanuse suurenemine (10 aasta kaupa), naissugu ja hea ECOG sooritusvõime ravieelselt (0 versus 1).
In all studies the vaccinated sheep and cattle were compared with animals that were not (controls).
Kõikides uuringutes võrreldi vaktsineeritud lambaid ja veiseid immuniseerimata loomadega (kontrollrühm).
In all studies, adding pioglitazone 30 mg to metformin led to an improvement in the control of blood glucose, with levels of HbA1c further decreasing by 0.64 to 0.89% compared with the levels on metformin alone.
30 mg pioglitasooni lisamine aitas kõikides uuringutes patsientide vere glükoosisisaldust paremini reguleerida kui üksnes metformiin, vähendades HbA1c-sisaldust veel 0,64–0,89% võrra.
In all studies, adding pioglitazone 30 mg to metformin led to an improvement in the control of blood glucose, with levels of HbA1c which further decreasing by 0.64 to 0.89% compared with the levels on metformin alone.
30 mg pioglitasooni lisamine aitas kõikides uuringutes patsientide vere glükoosisisaldust paremini reguleerida kui üksnes metformiin, vähendades HbA1c-sisaldust veel 0,64–0,89% võrra.
In all studies, patients treated with tocilizumab 8 mg/kg had statistically significant higher ACR 20, 50, 70 response rates at 6 months compared to control (Table 2).
Kõikides uuringutes olid 8 mg/kg totsilizumabiga ravitud patsientidel 6. kuul statistiliselt oluliselt kõrgemad ACR 20, 50, 70 ravivastuse määrad kui kontrollrühmas (tabel 2).
In all studies, Prevenar was administered concurrently with the recommended childhood vaccines.
Kõigis uuringutes manustati Prevenar’i koos lapseeas manustatavate soovituslike vaktsiinidega.
In all studies, the main measure of effectiveness was the change in vision in the affected eye, measured by comparing the number of letters that the patient could see at the end of the treatment period with the number before starting treatment.
Kõigis uuringutes oli efektiivsuse põhinäitaja haige silma nägemisvõime muutus, mida hinnati patsiendi nähtud tähtede arvu muutuse järgi ravi lõpus võrreldes tähtede arvuga enne ravi.
In all subsets of the paediatric population in type 2 diabetes mellitus (see section 4.2 for information on paediatric use).
II tüüpi diabeediga laste kõikide alarühmade kohta (teavet kasutamise kohta lastel vt lõik 4.2).
In all the other trials conducted with INTELENCE in HIV-1 infected patients, the following mutations emerged most commonly: L100I, E138G, V179F, V179I, Y181C and H221Y.
Kõikides teistes uuringutes, kus osalenud HIV-1 infektsiooniga patsiendid said INTELENCE’i, tekkis kõige sagedamini järgmisi mutatsioone: L100I, E138G, V179F, V179I, Y181C ja H221Y.
In all the studies, Cubicin was compared with standard treatments for these infections (other antibiotics such as vancomycin or one of the penicillins, including oxacillin, cloxacillin, flucloxacillin and nafcillin).
Kõigis uuringutes võrreldi Cubicini teiste selliste infektsioonide korral kasutatavate tavaliste antibiootikumidega (kas vankomütsiini või teatud penitsilliini, sh oksatsilliini, kloksatsilliini, flukloksatsilliini ja naftsilliiniga).
In all the studies, the main measure of effectiveness was how long the patients lived without their disease getting worse, which was assessed in scans.
Kõigis uuringutes oli efektiivsuse põhinäitaja progresseerumiseta elulemus (aeg haiguse süvenemiseni), mida hinnati piltdiagnostikaga.
In all the studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose infection had been cured after the end of treatment.
Kõikides uuringutes oli efektiivsuse põhinäitaja patsientide arv, kelle infektsioon oli pärast ravi lõppu paranenud.
In all the studies, the main measure of effectiveness was the proportion of patients who responded and whose vision improved by 15 or more letters on an eye test after 24 weeks of treatment.
Kõigis uuringutes oli efektiivsuse põhinäitaja nende patsientide osakaal, kelle nägemisvõime paranes pärast 24-nädalast ravi standardsel nägemistestil vähemalt 15 tähe võrra.
In all these cases, return the entire pack to the pharmacy.
Kõikidel sellistel juhtudel viige kogu pakend tagasi apteeki.
In all three adult studies, doses of Invega between 3 and 15 mg a day were compared with placebo (a dummy treatment) and with olanzapine (another antipsychotic medicine).
Kõigis kolmes täiskasvanute uuringus võrreldi Invega annuseid 3–15 mg ööpäevas platseeboga (näiv ravim) ja olansapiiniga (samuti antipsühhootikum).
In all three main studies, Kaletra reduced viral load (the amount of virus found in the blood).
Kaletra vähendas viiruskoormust (viiruse sisaldus veres) kõigis kolmes põhiuuringus.
In all three studies overall survival was balanced between XGEVA and zoledronic acid in patients with advanced malignancies involving bone: patients with breast cancer (hazard ratio and 95% CI was
Kõigis kolmes uuringus oli luukoesse levinud kaugelearenenud kasvajaga patsientide üldine elulemus XGEVA ja zoledroonhappe vahel tasakaalus: rinnavähiga patsientidel oli riskide suhe (95% CI)
In all three studies, INVEGA was superior to placebo on PSP and CGI-S.
Kõigis kolmes uuringus oli INVEGA PSP ja CGI-S-i põhjal parem platseebost.
In all three studies, Kaletra and the comparator medicines were combined with other antiviral medicines.
Kõigis kolmes uuringus olid Kaletra ja võrdlusravim kombineeritud veel teiste viiruseravimitega.
In all three studies, the co-primary endpoints were the proportion of patients who achieved a PASI 75 response and an sPGA of 0 (“clear”) or 1 (“minimal”) response at Week 12 versus placebo.
Kõigis kolmes uuringus oli kaasuv esmane tulemusnäitaja patsientide osakaal, kes saavutasid PASI 75 ravivastuse ja sPGA 0 (“puhas”) või 1 (“peaaegu puhas”) ravivastuse 12. nädalal, võrreldes platseeboga.
In all three studies, the main measure of effectiveness was the number of patients who did not have a ‘disease flare’ (relapse of symptoms) after a 24-week treatment period.
Kõigi kolmes uuringus oli efektiivsuse põhinäitaja nende patsientide arv, kel ei esinenud pärast 24-nädalast raviperioodi haiguse ägenemist (sümptomite taastumist).
In all three studies, the main measure of effectiveness was the number of patients who had very low levels of HIV in their blood (viral load).
Efektiivsust mõõdeti kõigis kolmes uuringus põhiliselt patsientide arvu järgi, kelle veres oli HIV-i sisaldus (viiruskoormus) väga madal.
In all three studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose blood tests did not show any sign of hepatitis C virus 12 weeks after the end of treatment.
Kõigis kolmes uuringus oli efektiivsuse põhinäitaja nende patsientide arv, kelle vereanalüüsis ei tuvastatud 12 nädalat pärast ravi lõppu C-hepatiidi viirust.
In all three studies, the main measure of effectiveness was the number of patients whose blood tests did not show any sign of hepatitis C virus six months after the end of treatment.
Kõigis kolmes uuringus oli efektiivsuse põhinäitaja nende patsientide arv, kelle vereanalüüsiga ei leitud 6 kuud pärast ravi lõppu C-hepatiidi viirust.