natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The improvements in FEV1 seen with Colobreathe were considered sufficient proof of effectiveness, considering the fact that the patients in the study were already stabilised on tobramycin nebuliser.
FEV1 paranemist Colobreathe’i kasutamisel peeti piisavaks tõendiks ravimi efektiivsuse kohta, võttes arvesse asjaolu, et uuringus osalenud patsientide seisund oli enne stabiliseeritud tobramütsiini nebulisaatoriga.
The improvements in lung function achieved during the first treatment cycle were maintained during the two subsequent cycles of treatment with TOBI Podhaler.
Kopsufunktsiooni paranemine, mis esimese ravitsükli jooksul saavutati, püsis järgneva kahe ravitsükli jooksul TOBI Podhaler’iga.
The improvements in ppFEV1 observed in patients treated with lumacaftor/ivacaftor in Trial 1 or Trial 2 were sustained in Trial 3 (Figure 1).
1. või 2. uuringus lumakaftoor-/ivakaftoorravi saanud patsientidel täheldatud ppFEV1 paranemised püsisid 3. uuringus (joonis 1).
The improvements in the erectile function domain of the international index of erectile function and the total international prostate symptom score in this study were 6.5 and -6.1 with CIALIS 5 mg compared to 1.8 and -3.8 with placebo, respectively.
Muutused rahvusvahelise erektiilse funktsiooni indeksi erektiilse funktsiooni osa skooris ja rahvusvahelise prostata sümptomite skaalal olid selles uuringus CIALIS 5 mg kasutamisel vastavalt 6,5 ja -6.1 võrreldes platseebogrupi 1,8 ja - 3,8-ga.
The improvements in the erectile function domain of the international index of erectile function and the total international prostate symptom score in this study were 6.5 and -6.1 with tadalafil 5 mg compared to 1.8 and -3.8 with placebo, respectively.
Muutused rahvusvahelise erektiilse funktsiooni indeksi erektiilse funktsiooni osa skooris ja rahvusvahelise prostata sümptomite skaalal olid selles uuringus tadalafiil 5 mg kasutamisel vastavalt 6,5 ja -6.1 võrreldes platseebogrupi 1,8 ja - 3,8.
The improvements were generally maintained in subjects who were re-randomized to Otezla at Week 32 through Week 52 (Table 5).
Uuritavatel, kes kordusrandomiseeriti saama ravi Otezla’ga 32.–52. nädalal, paranemine üldiselt püsis (tabel 5).
The in vitro activity of orbifloxacin against pathogens isolated from clinical cases of canine otitis externa in an EU field trial conducted in 2000 - 2001 was:
Orbifloksatsiini in vitro aktiivsus 2000–2001. aastal läbi viidud EL-i väliuuringu käigus koera väliskõrva põletiku kliiniliste juhtude puhul isoleeritud patogeenide suhtes oli järgmine:
The in vitro antiviral activity of elvitegravir when combined with antiretroviral drugs from the nucleos(t)ide reverse transcriptase inhibitor (NRTI), non-nucleoside reverse transcriptase inhibitor (NNRTI), protease inhibitor (PI), integrase strand transfer inhibitor, fusion inhibitor, or CCR5 co-receptor antagonist classes showed no antagonism.
Elvitegraviiri in vitro viirusevastane toime ei näidanud antagonismi kombineerimisel nukleosiid/nukleotiid- pöördtranskriptaasi inhibiitorite (NRTI), mittenukleosiid-pöördtranskriptaasi inhibiitorite (NNRTI), proteaasi inhibiitorite (PI), integraasi ahela ülekande inhibiitorite, fusiooniinhibiitorite ega CCR5 co- retseptori antagonistide klassi kuuluvate retroviiruste vastaste ravimitega.
The in vitro plasma protein binding of ambrisentan was, on average, 98.8% and independent of concentration over the range of 0.2 – 20 microgram/ml.
Ambrisentaani seonduvus plasmavalkudega in vitro oli keskmiselt 98,8% ning ei sõltunud kontsentratsioonist vahemikus 0,2...20 mikrogrammi/ml.
The in vitro protein binding of nintedanib in human plasma was high, with a bound fraction of 97.8 %.
Nintedaniibi in vitro seondumine inimese plasmavalkudega oli suur – seondunud oli 97,8%.
The in vitro protein binding of nintedanib in human plasma was high, with a bound fraction of 97.8%.
Nintedaniibi seondumine inimese plasmavalkudega in vitro oli suur – seonduvus 97,8%.
The in vitro protein binding of olaparib at plasma concentrations achieved following dosing at 400 mg twice daily is ~82%.
Pärast 400 mg kaks korda ööpäevas annustamist saavutatud plasmakontsentratsioonide korral on olapariibi in vitro valguseonduvus ~82%.
The in vitro replication capacity of telaprevir-resistant variants was lower than that of wild-type virus.
In vitro replikatsioonide maht oli telapreviir-resistentsetel variantidel väiksem kui metsikut tüüpi viirusel.
The in vivo increase in factor IX levels obtained with Nonafact is 1.1 IU/dl per IU administered per kg body weight, which corresponds to an in vivo recovery of 49 %.
IX faktori in vivo taseme tõus Nonafact’iga on 1,1 RÜ/dl ühe kehakaalu kilogrammi kohta manustatud RÜ kohta, mis vastab in vivo 49%-lisele taastumusele.
The in vivo net effect of tipranavir with ritonavir on CYP 1A2, CYP 2C9 and CYP 2C19, indicates, through a preliminary study, an inducing potential of tipranavir with ritonavir on CYP1A2 and, to a lesser extent, on CYP2C9 and P-gp after several days of treatment.
Nagu üks esialgne uuring tipranaviir koos ritonaviiriga in vivo lõpptoimest isoensüümidele CYP 1A2, CYP 2C9 ja CYP 2C19 näitas, avaldab tipranaviir koos ritonaviiriga pärast mitmepäevast ravi indutseerivat potentsiaali CYP 1A2 ning – vähemal määral – CYP 2C9 ja P-gp suhtes.
The in vivo net effect of tipranavir with ritonavir on CYP 1A2, CYP 2C9 and CYP 2C19, indicates, through a preliminary study, an inducing potential of tipranavir with ritonavir on CYP1A2 and, to a lesser extent, on CYP2C9 and P-gp after several days of treatment.
Nagu üks esialgne uuring tipranaviiri/ritonaviiri in vivo lõpptoimest isoensüümidele CYP 1A2, CYP 2C9 ja CYP 2C19 näitas, avaldab tipranaviir koos ritonaviiriga pärast mitmepäevast ravi indutseerivat potentsiaali CYP 1A2 ning – vähemal määral – CYP 2C9 ja P-gp suhtes.
The in vivo relevance is unknown.
Selle leiu tähtsus in vivo ei ole teada.
The in vivo relevance of these findings is unknown.
Nende tulemuste tähtsust in vivo ei ole teada.
The in-use stability of KIOVIG after dilution with a 5% glucose solution to a final concentration of 50 mg/ml (5% immunoglobulin) has been demonstrated for 21 days at 2°C to 8°C as well as at 28°C to 30°C; however, these studies did not include the microbial contamination and safety aspects.
5% glükoosilahusega lõpliku kontsentratsioonini 50 mg/ml (5%) lahjendatud KIOVIGi lahuse stabiilsust on demonstreeritud 21 päeva vältel nii 28 °C kui 2830 °C juures, kuid need uuringud ei võtnud arvesse mikroobse saastumise ja ohutuse aspekti.
The in-use stability of KIOVIG after dilution with a 5% glucose solution to a final concentration of 50 mg/ml (5%) immunoglobulin has been demonstrated for 21 days at 2°C to 8°C as well as 28°C to 30°C; however, these studies did not include the microbial contamination and safety aspect.
5% glükoosilahusega lahjendatud KIOVIGi 50 mg/ml (5%) valmislahuse stabiilsust on demonstreeritud 21 päeva vältel nii 28 °C kui 2830 °C juures, kuid need uuringud ei võtnud arvesse mikroobse saastumise ja ohutuse aspekti.
The inactivated enzyme is thus unavailable to hydrolyse dietary fat, in the form of triglycerides, into absorbable free fatty acids and monoglycerides.
Inaktiveeritud ensüüm ei ole enam võimeline hüdrolüüsima toiduga saadud rasvu triglütseriididest imendumiseks vajalikeks vabadeks rasvhapeteks ja monoglütseriidideks.
The inactive ingredients of Betaferon include small amounts of mannitol, a naturally occurring sugar and human albumin, a protein.
Betaferon’i abiainete hulka kuuluvad väikesed kogused mannitooli (looduslik suhkur) ja inimese albumiini (valk).
The inactive ingredients of Betaferon include small amounts of mannitol, a naturally occurring sugar, and human albumin, a protein.
Betaferon’i abiainete hulka kuuluvad väikesed kogused mannitooli (looduslik suhkur) ja inimese albumiini (valk).
The INCAT responder rate was 60.7% (95% confidence interval [42.41, 76.4]).
INCAT reageerimise määr oli 60,7% (95% usalduspiirid [42,412; 76,4]).
The incidence and nature of symptoms after the first and second vaccination were similar to that observed in the adult and older population using Celvapan.
Esimese ja teise vaktsineerimise järgsete sümptomite esinemissagedus ja olemus olid sarnased Celvapani tarvitanud täiskasvanute ja vanemate inimeste populatsiooni sümptomitele.
The incidence and severity of pyrexia are increased with combination therapy.
Kombinatsioonravi korral oli püreksia esinemissagedus ja raskusaste suurem.
The incidence is about 5-9 %.
Nähtusid täheldati umbes 5–9% juhtudest.
The incidence of a FEV1 reduction > 15% from baseline after Rapiscan administration was assessed in three randomised, controlled clinical studies.
FEV1 vähenemise > 15% lähtenäitajatest esinemissagedust pärast Rapiscani manustamist hinnati kolmes randomiseeritud ja kontrollitud kliinilises uuringus.
The incidence of a QTcF interval >500 msec was uncommon and observed in one patient (1/321 patients).
QTcF-intervalli > 500 msek esines aeg-ajalt ja täheldati ühel patsiendil (1/321 patsiendist).
The incidence of abnormal, but not clinically significant, findings on breast palpation and mammography decreased in the ospemifene 60 mg population during the 1-year study (Trial 3) from 1.6% to 0.6% and from 11.8% to 8.1% respectively.
Rindade palpeerimisel ja mammograafias tuvastatud anomaalsete, kuid kliiniliselt ebaoluliste leidude esinemissagedus vähenes ospemifeen 60 mg kasutamisel (1-aastane uuring – 3. uuring) vastavalt 1,6%-lt 0,6%-le ja 11,8%-lt 8,1%-le.
The incidence of adjudicated major bleeding was 2.1% (fondaparinux) vs.
III faasi UA/NSTEMI uuringus oli suure verejooksu esinemissagedus 2,1% (fondapariinuks) vs.
The incidence of adjudicated pancreatitis events was 0.3% in both saxagliptin-treated patients and placebo-treated patients in the intent-to-treat population.
Lahendatud pankreatiidi kõrvaltoimete esinemissagedus oli 1,1% nii saksagliptiinravi saavatel kui kontrollrühma patsientidel.
The incidence of ADRs of all grades and grade 3 /4 ADR was similar in elderly patients compared to younger patients (<65 years).
Igasuguse raskusastme kõrvaltoimete ja 3./4. raskusastme kõrvaltoimete esinemissagedus oli sarnane eakatel ja noorematel patsientidel (<65-aastased).
The incidence of adverse drug reactions (ADRs) of at least moderate intensity (≥ Grade 2) was higher in the INCIVO group than in the placebo group.
Vähemalt mõõduka tugevusega (≥ aste 2) kõrvaltoimete esinemissagedus oli INCIVO rühmas suurem kui platseeborühmas.
The incidence of adverse reactions and laboratory abnormalities (with the exception of elevations of ALT and CPK, see below) were similar between placebo and lamivudine treated patients).
Kõrvaltoimete ja laboratoorsete kõrvalekallete (välja arvatud ALAT ja kreatiinfosfokinaasi taseme tõus, vt allpool) esinemissagedus oli sarnane platseebot ja lamivudiinravi saanud patsientidel.
The incidence of adverse reactions has been evaluated in one clinical trial (Study V87P6) in children (6 months to 17 years old): Regardless of age, reactogencity was higher after the first dose than after the second vaccination.
Lastel (6 kuud kuni 17 aastat) on kõrvaltoimeid uuritud ühes kliinilises uuringus (uuring V87P6): Reaktogeensus oli sõltumata vanusest pärast esimest vaktsinatsiooni annust kõrgem kui pärast teist.
The incidence of adverse reactions has been evaluated in seven clinical trials in adults (18 years old and above) involving over 4,300 adults and elderly receiving AFLUNOV (at least 7.5 µg HA, adjuvanted).
Kõrvaltoimete esinemist hinnati seitsme kliinilise uuringu käigus täiskasvanutel (18-aastastel ja vanematel), milles osales üle 4 300 AFLUNOV'i (vähemalt 7,5 µg HA, adjuveeritud) saavat täiskasvanut ja eakat.
The incidence of adverse reactions in 384 subjects exposed to photodynamic therapy with Ameluz in pivotal clinical trials is listed below.
Kõrvaltoimete esinemissagedus olulises kliinilises uuringus, mis koosnes 384 patsiendist, kes said fotodünaamilist ravi Ameluziga, on esitatud allpool.
The incidence of adverse reactions in general, central nervous system adverse reactions and especially somnolence was increased in the treatment of central neuropathic pain due to spinal cord injury (see section 4.4).
Seljaaju vigastusest põhjustatud tsentraalse neuropaatilise valu ravimisel suurenes üldiste kõrvaltoimete, kesknärvisüsteemi kõrvaltoimete ja eriti unisuse esinemissagedus (vt lõik 4.4).
The incidence of adverse reactions in general, central nervous system adverse reactions and especially somnolence was increased in the treatment of central neuropathic pain due to spinal cord injury.
Seljaaju vigastusest põhjustatud tsentraalse neuropaatilise valu ravimisel suurenes üldiste kõrvaltoimete, kesknärvisüsteemi kõrvaltoimete ja eriti unisuse esinemissagedus.
The incidence of adverse reactions in general, central nervous system adverse reactions and especially somnolence was increased in the treatment of central neuropathic pain due to spinal cord injury.
Üldiste kõrvaltoimete, kesknärvisüsteemi kõrvaltoimete ja eriti unisuse esinemissagedus suurenes seljaaju vigastusest põhjustatud tsentraalse neuropaatilise valu ravimisel.
The incidence of adverse reactions was evaluated for patients who received ≤ 6 cycles of pemetrexed maintenance (N = 519), and compared to patients who received > 6 cycles of pemetrexed (N = 281).
Kõrvaltoimete esinemissagedust hinnati patsientidel, kes said ≤ 6 tsüklit pemetrekseedi säilitusraviks (N=519), ning seda võrreldi patsientidega, kes said > 6 tsüklit pemetrekseedi (N=281).
The incidence of adverse reactions was evaluated for patients who received ≤ 6 cycles of pemetrexed maintenance (N=519), and compared to patients who received > 6 cycles of pemetrexed (N=281).
Kõrvaltoimete esinemissagedust hinnati patsientidel, kes said ≤ 6 tsüklit pemetrekseedi säilitusraviks (N=519), ning seda võrreldi patsientidega, kes said > 6 tsüklit pemetrekseedi (N=281).
The incidence of adverse reactions with InductOs was not affected by gender, age or race.
Sugu, vanus ega rass InductOs’e kõrvaltoimete esinemissagedust ei mõjutanud.
The incidence of adverse reactions with the doses of Emselex 7.5 mg and 15 mg decreased during the treatment period up to 6 months.
Emselex’i 7,5 mg ja 15 mg annuste kasutamisel kirjeldatud kõrvaltoimete esinemissagedus vähenes kuni 6-kuulise raviperioodi jooksul.
The incidence of AEs, including Grade  3 AEs and SAEs, was similar between the two treatment arms.
Kõrvaltoimete, sealhulgas  3. raskusastme kõrvaltoimete ja tõsiste kõrvaltoimete esinemissagedus oli sarnane kahes ravirühmas.
The incidence of AIDS-defining infections was similar between maraviroc and placebo arms in the pivotal studies.
AIDSiga kaasnevate nakkuste esinemissagedus oli pöördelise tähtsusega uuringutes maraviroki- ja platseeborühmas sarnane.
The incidence of all adverse events relating to liver and biliary systems was  1.5% in any treatment group and similar to placebo.
Kõikide maksa ja sapiteedega seotud kõrvaltoimete esinemissagedus oli kõigis ravigruppides < 1,5% ja sarnane platseeboga.
The incidence of all adverse events relating to liver and biliary systems was 1.5% in any treatment group and similar to placebo.
Kõigi maksa ja sapiteedega seotud kõrvaltoimete esinemissagedus oli igas ravigrupis <1,5% ja sarnane platseeboga.
The incidence of anaemia was similar in both treatment groups (7% vs.
Aneemia esinemissagedus oli mõlemas ravigrupis sarnane (7% vs.
The incidence of angioedema in patients not taking concomitant ACE inhibitors was the same in both groups.
Angioödeemi esinemissagedus patsientidel, kes samaaegselt ei kasutanud AKE inihibiitoreid, oli mõlemas rühmas sama.
The incidence of both ACUITY-scale and TIMI-scale bleeding events up to day 30 for the intent-to- treat population is presented in Table 6.
Tabelis 6 on toodud verejooksude esinemissagedus kuni 30. päevani vastavalt ACUITY ja TIMI raskusastmete klassifikatsioonile uuringu ravikavatsuslikus populatsioonis.
The incidence of BRAF exon 15 mutation in the wild-type KRAS (exon 2) population was approximately 8%.
Metsikut tüüpi KRAS-iga (2. ekson) populatsioonis oli BRAF 15. eksoni mutatsiooni esinemissagedus ligikaudu 8%.
The incidence of cardiovascular adverse reactions in the phase 3 studies in patients taking abiraterone acetate versus patients taking placebo were as follows: hypertension 14.5% vs.
Kardiovaskulaarsete kõrvaltoimete sagedus III faasi uuringutes oli abirateroonatsetaati võtvatel patsientidel võrreldes platseebot saanud patsientidega järgmine: hüpertensioon 14,5% vs.
The incidence of cardiovascular events was similar between Plegridy (125 micrograms every 2 weeks) and placebo treatment groups (7% in each group).
Kardiovaskulaarsete juhtumite esinemissagedus oli Plegridy’t (125 mikrogrammi iga 2 nädala tagant) ja platseebot manustanute ravirühmades sarnane (mõlemas rühmas 7%).
The incidence of clinical fractures, including vertebral, non-vertebral and hip fractures, was evaluated in 2,127 men and women aged 50-95 years (mean age 74.5 years) with a recent (within 90 days) low- trauma hip fracture who were followed for an average of 2 years on study medication.
Kliiniliste luumurdude, sh lülimurdude, mitte-lülimurdude ja reieluu proksimaalse osa murdude esinemissagedust hinnati hiljutise (90 päeva) seisvast või madalamast asendist kukkumise tagajärjel tekkinud reieluu proksimaalse osa murruga 2127-l 50…95-aastasel (keskmine vanus 74,5 aastat) mehel ja naisel, keda jälgiti uuringuravimi foonil keskmiselt 2 aastat.
The incidence of clinical fractures, including vertebral, non-vertebral and hip fractures, was evaluated in 2,127 men and women aged 50-95 years (mean age 74.5 years) with a recent (within 90 days) low-trauma hip fracture who were followed for an average of 2 years on study medication.
Kliiniliste luumurdude, sh lülimurdude, mitte-lülimurdude ja reieluu proksimaalse osa murdude esinemissagedust hinnati hiljutise (90 päeva) seisvast või madalamast asendist kukkumise tagajärjel tekkinud reieluu proksimaalse osa murruga 2127-l 50…95-aastasel (keskmine vanus 74,5 aastat) mehel ja naisel, keda jälgiti uuringuravimi foonil keskmiselt 2 aastat.
The incidence of clinical vertebral fractures was also significantly reduced by 49 % (p=0.011).
Ka kliiniliste lülisambamurdude esinemissagedus vähenes oluliselt – 49 % (p=0,011).
The incidence of clinical vertebral fractures was also significantly reduced by 49 % (p=0.011).
Ka kliiniliste lülisambamurdude esinemissagedus vähenes oluliselt – 49% võrra (p=0,011).
The incidence of clinical vertebral fractures was also significantly reduced by 49 % after 3 years (p=0.011).
Ka kliiniliste lülisambamurdude esinemissagedus vähenes oluliselt 3 aasta möödudes – 49 % (p=0,011).
The incidence of clinically significant bleeding was similar to that observed when thrombolytic agents and heparin are co-administered with ASA (see section 4.8)
Kliiniliselt oluliste veritsuste esinemissagedus oli sarnane sellele, mida täheldati trombolüütliste ravimite ja hepariini manustamisel koos ASH-ga (vt lõik 4.4).
The incidence of CNS bleeds during the 28-day study period was 0.2% and 0.1% for drotrecogin alfa (activated)- treated and placebo-treated patients, respectively.
KNS verejooksude esinemissagedus 28-päevase uuringuperioodi jooksul oli α-drotrekogiiniga (aktiveeritud) ravitud patsientidel 0,2 % ja platseebo rühmas 0,1 %.
The incidence of congenital malformations after assisted reproduction techniques using Orgalutran is not different from that after using other GnRH analogues in the course of assisted reproduction techniques.
Kaasasündinud väärarengute esinemissagedus Orgalutran’i kasutamisel ei erine kaasasündinud väärarengute esinemissagedusest teiste GnRH analoogide kasutamisel kunstliku viljastamise käigus.
The incidence of DAGT seroconversion in patients receiving ceftaroline fosamil was 10.7% in the four pooled pivotal studies with administration every 12 hours (600 mg administered over 60 minutes every 12 hours) and 32.3% in a study in patients receiving ceftaroline fosamil every 8 hours (600 mg administered over 120 minutes every 8 hours), (see section 4.8).
DAT serokonversiooni esinemissagedus tseftaroliinfosamiili saavate patsientide hulgas oli 10,7% nelja keskse uuringu koondandmete alusel, kus ravimit manustati iga 12 tunni järel (600 mg manustatuna iga 12 tunni järel 60 minuti jooksul), ning 32,3% uuringus, kus patsiendid said tseftaroliinfosamiili iga 8 tunni järel (600 mg manustatuna iga 8 tunni järel 120 minuti jooksul), (vt lõik 4.8).
The incidence of DAGT seroconversion in patients receiving ceftolozane/tazobactam was 0.2% in the clinical trials.
DAGT-i serokonversiooni esines kliinilistes uuringutes tseftolosaani/tasobaktaami saavatel patsientidel 0,2%-l.
The incidence of delayed hip fracture healing was comparable between zoledronic acid (34 [3.2%]) and placebo (29 [2.7%]).
Reieluu proksimaalse osa murru pikenenud paranemise juhtude esinemissagedus oli zoledroonhappe- (34 [3,2%]) ja platseebo-grupis (29 [2,7%]) võrreldav.
The incidence of diarrhoea, dizziness, asthenia, weight decrease, and dehydration was increased by ≥5% in older people compared to younger patients.
Diarröa, pööritustunde, asteenia, kehakaalu languse ja dehüdratsiooni esinemissagedus oli eakatel patsientidel ≥5% suurem kui noorematel patsientidel.
The incidence of discontinuation due to medicine related hepatic disorders was 5% in Zinbryta-treated patients and 4% in interferon beta-1a (intramuscular).
Ravi katkestamist seoses maksahaiguse ravimi kasutamisega esines Zinbryta-ravi saavatel patsientidel 5% ja (intramuskulaarse) beeta-1a interferooniga ravi saavatel patsientidel 4% esinemissagedusega.
The incidence of diverticulitis was comparable between treatment groups in postmenopausal women or men with osteoporosis and in women undergoing aromatase inhibitor therapy for nonmetastatic breast cancer.
Osteoporoosiga meestel või menopausijärgses eas naistel ja aromataasi inhibiitoriga ravitavatel metastaseerumata rinnanäärmevähiga naistel oli divertikuliidi tekkesagedus ravigruppides võrreldav.
The incidence of drug-related skin disorder, skin ulcer, pain and rash appeared to be greater in patients applying Panretin gel four times daily than in those applying it less frequently.
Patsientidel, kes manustasid Panretin’i geeli neli korda päevas, oli ravimiga seotud nahahäirete, nahahaavandite, valu ja löövete esinemissagedus suurem kui patsientidel, kes manustasid ravimit harvem.
The incidence of elevations in serum creatinine following treatment with Edarbi was similar to placebo in the randomised placebo-controlled monotherapy studies.
Seerumi kreatiniini taseme tõusu juhtumite sagedus ravil Edarbi’ga oli sarnane platseebole randomiseeritud platseebokontrolliga monoravi uuringutes.
The incidence of erythema multiforme or Stevens- Johnson syndrome was approximately 0.1%.
Multiformset erüteemi või Stevens-Johnsoni sündroomi esines umbes 0,1%-l patsientidest.
The incidence of erythema multiforme or Stevens-Johnson syndrome was approximately 0.1 %.
Multiformse erüteemi ja Stevens-Johnsoni sündroomi esinemissagedus oli 0,1%.
The incidence of febrile neutropenia/neutropenic sepsis was also increased in patients treated with Herceptin plus docetaxel (23% versus 17% for patients treated with docetaxel alone).
Ka febriilse neutropeenia/neutropeenilise sepsise esinemissagedus oli suurenenud patsientidel, keda raviti Herceptin’i ja dotsetakseeliga (23% võrreldes 17% ainult dotsetakseeli saanud patsientidel).
The incidence of flu-like symptoms (e.g. influenza-like illness, chills, hyperpyrexia, musculoskeletal pain, myalgia, pain, pyrexia) was highest at the initiation of treatment and generally decreased over the first 6 months.
Gripilaadsete sümptomite (nt gripilaadne haigus, külmavärinad, hüperpüreksia, lihas-skeleti valu, müalgia, valu, püreksia) esinemine oli kõige sagedasem ravi alguses ning taandus tavaliselt esimese 6 kuu jooksul.
The incidence of fractures was 8 for Aclasta-treated patients versus 7 for risedronate-treated patients (p=0.8055).
Luumurdude esinemissagedus oli 8 Aclasta’ga ravitud patsientidel ja 7 risedronaadiga ravitud patsientidel (p=0,8055).