natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the morning, take 600 milligram PREZISTA together with 100 milligram ritonavir.
Hommikul võtke 600 milligrammi PREZISTA’t koos 100 milligrammi ritonaviiriga.
In the morning, take one 200 milligram INTELENCE tablet, following a meal.
Võtke hommikuti pärast sööki üks 200-milligrammine INTELENCE’i tablett.
In the morning, take one 600 milligram PREZISTA tablet together with 100 milligram ritonavir.
Hommikul võtke üks 600 milligrammine PREZISTA tablett koos 100 milligrammi ritonaviiriga.
In the morning, take two 100 milligram INTELENCE tablets, following a meal.
Võtke hommikuti pärast sööki kaks 100-milligrammist INTELENCE’i tabletti.
In the morning, take two 300 milligram PREZISTA tablets together with 100 milligram ritonavir.
Hommikul võtke kaks 300 milligrammist PREZISTA tabletti koos 100 milligrammi ritonaviiriga.
In the most extreme case of overdose, the patient survived the oral intake of a total of 2,000 mg memantine with effects on the central nervous system (coma for 10days, and later diplopia and agitation).
Kõige ekstreemsema üleannustamise juhtumi puhul jäi patsient kesknärvisüsteemi nähtudega (kooma 10 päeva, hiljem diploopia ja agitatsioon) elama 2000 mg memantiini suukaudsel manustamisel.
In the most extreme case of overdose, the patient survived the oral intake of a total of 2000mg memantine with effects on the central nervous system (coma for 10 days, and later diplopia and agitation).
Kõige ekstreemsema üleannustamise juhtumi puhul jäi patsient kesknärvisüsteemi nähtudega (kooma 10 päeva, hiljem diploopia ja agitatsioon) elama 2000 mg memantiini suukaudsel manustamisel.
In the most recent clinical study in which 123 patients were administered Scintimun, the most commonly reported adverse reaction was the development of anti-mouse antibodies (HAMA) in 14 % of the patients, after a single administration (16 positive over 116 assayed one and/or three months after the administration).
Viimastes kliinilistes uuringutes, mille käigus manustati Scintimuni 123 patsiendile, oli kõige sagedam kõrvaltoime hiirevastaste antikehade tekkimine 14 % patsientidest pärast ühekordset manustamist (116 uuringus osalejast olid ühe ja/või kolme kuu möödumisel manustamisest positiivsed 16).
In the multicentre, open-label, single arm VIKING-3 study (ING112574), HIV-1 infected, ART-experienced adults with virological failure and current or historical evidence of raltegravir and/or elvitegravir resistance received Tivicay 50 mg twice daily with the current failing background regimen for 7 days but with optimised background ART from Day 8.
Mitmekeskuselises, avatud, ühe uuringurühmaga uuringus VIKING-3 (ING112574) said HIV-1 infektsiooniga varem retroviirusevastast ravi saanud täiskasvanud, kellel puudus viroloogiline ravivastus ja esinesid või olid varem esinenud resistentsuse tunnused raltegraviiri ja/või elvitegraviiri suhtes, Tivicay’d 50 mg kaks korda ööpäevas koos äsja kasutatud ebaefektiivse foonraviga 7 päeva vältel, kuid koos optimeeritud foonraviga alates 8. päevast.
In the multinational 2NN study with Viramune immediate-release, a population pharmacokinetic substudy of 1,077 patients was performed that included 391 females.
Rahvusvahelises 2NN uuringus Viramune toimeainet kiirelt vabastava vormiga viidi 1077 patsiendiga läbi populatsiooni farmakokineetika alluuring, mis hõlmas 391 naist.
In the multiple organ dysfunction subgroup of ADDRESS the 28-day placebo mortality was 21.9%, similar to the single organ dysfunction subgroup of PROWESS (21.2%), confirming the lack of efficacy in patients with severe sepsis who are at low risk of death.
ADDRESS uuringu hulgiorganpuudulikkusega allgrupis oli 28. päeval platseebo suremus 21,9 %, see on sarnane PROWESS uuringu ühest organfunktsioonihäirest põhjustatud allgrupi tulemustega (21,9 %), mis kinnitas efektiivsuse puudumist raske sepsisega ja madala surmariskiga patsientidel.
In the natural setting, i.e., with sexual stimulation, it restores impaired erectile function by increasing blood flow to the penis.
Loomulikul viisil, st koos seksuaalse stimulatsiooniga taastab vardenafiil häirunud erektsioonivõime, suurendades vere juurdevoolu peenisesse.
In the neoadjuvant setting (NEOSPHERE) the incidence of LVD was higher in the Perjeta–treated groups than in those who did not receive Perjeta.
Neoadjuvantravi korral (NEOSPHERE) oli LVD esinemissagedus suurem Perjeta’ga ravitud patsientide rühmades kui nendel, kes Perjeta’t ei saanud.
In the neoadjuvant setting, locally advanced and inflammatory breast cancers are considered as high- risk irrespective of hormone receptor status.
Neoadjuvantravi puhul loetakse lokaalselt levinud ja põletikuline rinnanäärmevähk kõrge riskiga vähkideks hoolimata hormoonretseptori staatusest.
In the neoadjuvant setting, the experience of concurrent administration of Herceptin and low dose anthracycline regimen is limited (see section 4.4).
Neoadjuvantravi puhul on Herceptin’i ja väikeseannuselise antratsükliini raviskeemi samaaegse kasutamise kogemus piiratud (vt lõik 4.4).
In the neoadjuvant trial NEOSPHERE , in which patients received 4 cycles of Perjeta as neoadjuvant treatment, the incidence of LVD (during the overall treatment period) was higher in the Perjeta, trastuzumab and docetaxel-treated group (7.5%) compared to the trastuzumab and docetaxel-treated group (1.9%).
Neoadjuvantravi uuringus NEOSPHERE, kus patsiendid said neoadjuvantravina 4 tsüklit Perjeta’t, oli LVD esinemissagedus (kogu raviperioodi jooksul) suurem Perjeta’t, trastuzumabi ja dotsetakseeli saanud rühmas (7,5%) kui trastuzumabi ja dotsetakseeliga ravitud rühmas (1,9%).
In the neoadjuvant trial NEOSPHERE, the most common ADRs (≥50%) seen with Perjeta in combination with trastuzumab and docetaxel were alopecia and neutropenia.
Neoadjuvantravi uuringus NEOSPHERE olid kõige sagedasemad kõrvaltoimed (≥ 50%), mida täheldati Perjeta manustamisel kombinatsioonis trastuzumabi ja dotsetakseeliga, alopeetsia ja neutropeenia.
In the neoadjuvant trial TRYPHAENA, the incidence of LVD (during the overall treatment period) was 8.3% in the group treated with Perjeta plus trastuzumab and FEC (followed by Perjeta plus trastuzumab and docetaxel); 9.3% in the group treated with Perjeta plus trastuzumab and docetaxel following FEC; and 6.6% in the group treated with Perjeta in combination with TCH.
Neoadjuvantravi uuringus TRYPHAENA oli LVD esinemissagedus (kogu raviperioodi jooksul) 8,3% Perjeta pluss trastuzumabi ja FEC-ravi rühmas (millele järgnes Perjeta pluss trastuzumabi ja dotsetakseeli manustamine), 9,3% Perjeta pluss trastuzumabi ja dotsetakseeli rühmas ning 6,6% Perjeta ja TCH kombinatsiooni rühmas.
In the neoadjuvant trial TRYPHAENA, when Perjeta was administered in combination with trastuzumab and FEC (5-fluorouracil, epirubicin, cyclophosphamide) for 3 cycles followed by 3 cycles of Perjeta, trastuzumab and docetaxel, the most common ADRs (≥50%) were neutropenia, diarrhoea and nausea.
Neoadjuvantravi uuringus TRYPHAENA, kui Perjeta’t manustati kombinatsioonis trastuzumabi ja FEC-raviga (5-fluorouratsiil, epirubitsiin, tsüklofosfamiid) 3 tsükli vältel, millele järgnes 3 ravitsüklit Perjeta, trastuzumabi ja dotsetakseeliga, olid kõige sagedasemad kõrvaltoimed (≥ 50%) neutropeenia, kõhulahtisus ja iiveldus.
In the neoadjuvant-adjuvant EBC treatment setting, 8.1 % (24/296) of patients treated with Herceptin intravenous and 14.9 % (44/295) of patients receiving Herceptin subcutaneous vial developed antibodies against trastuzumab (regardless of antibody presence at baseline).
Varajases staadiumis rinnanäärmevähi neoadjuvant-adjuvantravi puhul tekkisid trastuzumabi vastased antikehad (hoolimata ravieelsest antikehade olemasolust) 8,1 %-l (24/296) Herceptin’i intravenoosset ravimvormi saanud ja 14,9 %-l (44/295) Herceptin’i subkutaanset ravimvormi saanud patsientidest.
In the neoadjuvant-adjuvant EBC treatment setting, 8.1 % (24/296) of patients treated with Herceptin intravenous developed antibodies against trastuzumab (regardless of antibody presence at baseline).
Varajases staadiumis rinnanäärmevähi neoadjuvant-adjuvantravi puhul tekkisid trastuzumabi vastased antikehad (hoolimata ravieelsest antikehade olemasolust) 8,1 %-l (24/296) Herceptin’i intravenoosset ravimvormi saanud patsientidest.
In the neoadjuvant-adjuvant treatment setting, study MO16432, a multicentre randomised trial, was designed to investigate the clinical efficacy of concurrent administration of Herceptin with neoadjuvant chemotherapy including both an anthracycline and a taxane, followed by adjuvant Herceptin, up to a total treatment duration of 1 year.
Neoadjuvant-adjuvantravi mitmekeskuselise randomiseeritud uuringu MO16432 eesmärk oli hinnata samaaegselt manustatud Herceptin’i ja neoadjuvantse kemoteraapia, mis sisaldas nii antratsükliini kui taksaani ning millele järgnes adjuvantravina Herceptin (ravi kestis kokku 1 aasta), kliinilist tõhusust.
In the NEOSPHERE and TRYPHAENA trials in the neoadjuvant setting, Perjeta was administered on the same day as the other study treatment drugs in all cycles.
Neoadjuvantravi uuringutes NEOSPHERE ja TRYPHAENA manustati Perjeta’t samal päeval teiste uuringuravimitega kõikide tsüklite puhul.
In the NEOSPHERE trial, 8.4% of patients treated with neoadjuvant Perjeta, trastuzumab and docetaxel experienced febrile neutropenia compared with 7.5% of patients treated with trastuzumab and docetaxel.
Uuringus NEOSPHERE tekkis febriilne neutropeenia 8,4% patsientidest, kes said neoadjuvantravina Perjeta’t, trastuzumabi ja dotsetakseeli, võrreldes 7,5%-ga trastuzumabi ja dotsetakseeli saanud patsientidel.
In the NEOSPHERE trial, diarrhoea occurred in 45.8% of patients treated with neoadjuvant Perjeta, trastuzumab and docetaxel compared with 33.6% of patients treated with trastuzumab and docetaxel.
Uuringus NEOSPHERE tekkis kõhulahtisus 45,8% patsientidest, kes said neoadjuvantravina Perjeta’t, trastuzumabi ja dotsetakseeli, võrreldes 33,6%-ga trastuzumabi ja dotsetakseeli saanud patsientidel.
In the NEOSPHERE trial, rash occurred in 40.2% of patients treated with neoadjuvant Perjeta, trastuzumab and docetaxel compared with 29.0% of patients treated with trastuzumab and docetaxel.
Uuringus NEOSPHERE tekkis lööve 40,2% patsientidest, kes said neoadjuvantravina Perjeta’t, trastuzumabi ja dotsetakseeli, võrreldes 29,0%-ga trastuzumabi ja dotsetakseeli saanud patsientidel.
In the Neparvis group, 76% of patients remained on the target dose of 200 mg twice daily at the end of the study (mean daily dose of 375 mg).
Neparvis’e rühmas kasutas uuringu lõppedes 76% patsientidest eesmärkannust 200 mg kaks korda ööpäevas (keskmine ööpäevane annus 375 mg).
In the new study, patients taking Combivir and those taking the two active substances separately had similar falls in viral load.
Uues uuringus vähenes viiruskoormus ühtmoodi nii Combiviri kasutanud patsientidel kui ka kaht toimeainet eraldi kasutanud patsientidel.
In the newborn child
Vastsündinul
In the newborn of a hepatitis B virus carrier-mother.
vastsündinud, kelle ema on hepatiit B viiruse kandja;
In the newly diagnosed chronic phase CML study after a minimum of 60 months follow-up, dasatinib-related fluid retention adverse reactions included pleural effusion (28%), superficial oedema (14%), pulmonary hypertension (5%), generalised oedema (4%), and pericardial effusion (4%).
Esmadiagnoosiga kroonilise CML uuringus teatati vähemalt 60 kuud kestnud jälgimisel dasatiniibiga seotud vedelikupeetuse kõrvaltoimetest, sealhulgas pleura efusioon (28%) pindmine turse (14%), pulmonaalne hüpertensioon (5%), generaliseerunud ödeem (4%) ja perikardi efusioon (4%).
In the NexoBrid group, the event was graded as mild, moderate or severe in 0.9%, 0.9%, and 1.8% of patients, respectively.
NexoBrid’i rühmas hinnati see sündmus kergeks, mõõdukaks või raskeks vastavalt 0,9%-l, 0,9%-l ja 1,8%-l patsientidest.
In the NexoBrid group, the event was graded as mild, moderate or severe in 30.0%, 5.6% and 1.1% of patients, respectively.
NexoBrid’i rühmas hinnati see sündmus kergeks, mõõdukaks või raskeks vastavalt 30,0%-l, 5,6%-l ja 1,1%-l patsientidest.
In the NexoBrid group, the event was graded as mild, moderate or severe in 6.7%, 7.8% and 8.9% of patients, respectively.
NexoBrid’i rühmas hinnati see sündmus kergeks, mõõdukaks või raskeks vastavalt 6,7%-l, 7,8%-l ja 8,9%-l patsientidest.
In the NexoBrid group, the event was graded as mild, moderate or severe in 9.1%, 9.1%, and 0% of patients, respectively.
NexoBrid’i rühmas hinnati see sündmus kergeks, mõõdukaks või raskeks vastavalt 9,1%-l, 9,1%-l ja 0%-l patsientidest.
In the NHL phase 3 trial SABRINA (BO22334), local cutaneous reactions were reported in up to 20% of patients receiving subcutaneous MabThera.
NHL-i III faasi uuringus SABRINA (BO22334) kirjeldati lokaalseid nahareaktsioone kuni 20%-l MabThera subkutaanset ravimvormi saanud patsientidest.
In the non-comparative studies of CML, Ph+ ALL and GIST, between 26 and 96% of patients showed a response to Glivec.
CML-, Ph+ ALL- ja GIST-patsientide mittevõrdlevates uuringutes oli patsiente, kellel tekis Glivecile ravivastus, patsientidest 26–96%.
In the non-controlled study C04-002 (SHEPHERD), PNH patients with at least one transfusion in the prior 24 months and at least 30,000 platelets/microliter received Soliris over a 52-week period.
Kontrollrühmata uuringus C04-002 (SHEPHERD) said paroksüsmaalse öise hemoglobinuuriaga patsiendid, kes olid saanud viimase 24 kuu jooksul vähemalt ühe vereülekande ja kelle trombotsüütide sisaldus mikroliitris oli vähemalt 30 000, Soliris’t 52 nädala jooksul.
In the non-inferiority study, V59P6, immunogenicity was assessed among adolescents aged 11-17 years who had been randomised to receive either Menveo or ACWY-PS.
Samaväärsuse uuringus V59P6 uuriti immunogeensust noorukitel vanuses 11...17 aastat, keda oli randomiseeritud saama kas Menveod või vaktsiini ASWY-PS.
In the non-squamous NSCLC study (CA209057), the safety profile in patients with baseline renal or hepatic impairment was comparable to that in the overall population.
Mittelamerakulise mitteväikerakk-kopsuvähi uuringus (CA209057) oli ravieelselt olemasoleva neeru- või maksakahjustusega patsientidel ravimi ohutusprofiil võrreldav üldpopulatsioonis täheldatuga.
In the NSABP B-31 and NCCTG N9831 studies Herceptin was administered in combination with paclitaxel, following AC chemotherapy.
Uuringutes NSABP B-31 ja NCCTG N9831 manustati Herceptin’i kombinatsioonis paklitakseeliga pärast AC kemoteraapiat.
In the NV17424 (PEDS-C) study, previously untreated paediatric patients 5 to 17 years of age (55%
Uuringus NV17424 (PEDS-C) manustati varem ravi mittesaanud 5...17 aasta vanuses (55% alla 12-aastased) lastele, kellel oli kompenseeritud krooniline C-hepatiit ja määratav HCV RNA tase,
In the OL LI phase all patients received 24 mg/m2 up to a maximum of 40 mg Humira every other week for 16 weeks.
OL LI faasis said kõik patsiendid 24 mg/m2 kuni maksimaalselt 40 mg Humira’t igal teisel nädalal 16 nädala jooksul.
In the olaratumab plus doxorubicin arm, the most serious (Grade ≥3) adverse drug reactions (ADRs) observed were neutropenia (54.7 %) and musculoskeletal pain (7.8 %).
Olaratumabi ja doksorubitsiini rühmas olid kõige tõsisemad (≥ 3. raskusastme) täheldatud ravimi kõrvaltoimed neutropeenia (54,7 %) ja lihas-skeleti valu (7,8 %).
In the ongoing open label extension phase, decreases in neutrophil counts below 1 x 109/l, occurred in 15% of the tocilizumab group.
Käimasolevas avatud jätkufaasis tekkis neutrofiilide arvu langus alla 1 x 109/l 15%-l totsilizumabi rühma patsientidest.
In the ongoing open label extension phase, decreases in platelet counts below 100 x 103/µl, occurred in 3% of patients in the tocilizumab group, without associated bleeding events.
Käimasolevas avatud jätkufaasis tekkis trombotsüütide arvu langus alla 100 x 103/mikroliitri 3%-l totsilizumabi rühma patsientidest; sellega seotud verejookse ei täheldatud.
In the ongoing open label extension phase, elevation in ALT or AST ≥ 3 x ULN occurred in 12% and 4% of patients, respectively, in the tocilizumab group.
Käimasolevas avatud jätkufaasis tekkis ALAT või ASAT aktiivsuse tõus  3 x üle normivahemiku ülempiiri vastavalt 12%-l ja 4%-l patsientidest totsilizumabi rühmas.
In the ongoing open label extension phase, the pattern and incidence of elevations in lipid parameters remained consistent with the 12 week controlled phase data.
Käimasolevas avatud jätkufaasis püsis lipiidiväärtuste tõusu iseloom ja esinemissagedus sarnane 12-nädalase kontrollitud faasi andmetega.
In the open label follow-up phase, the treatment effect on CDMS was still evident after 3 and 5 years (Table 3), even though the majority of patients from the placebo-group was treated with Betaferon at least from the second year onwards.
Avatud jätku-uuringu faasis ilmnes ravi efektiivsus CDMS-ile isegi 3 ja 5 aastat hiljem (tabel 3), ehkki enamikku platseeborühmast pärit patsiente raviti Betaferon’iga vähemalt alates 2. aastast.
In the open label phase of Study 1 (N = 184), the overall response rate increased to 66.7%.
1. uuringu avatud faasis (N=184) tõusis üldine ravile allunute osakaal 66,7%-ni.
In the open-label extended phase of study GS-01-934, where patients received Atripla on an empty stomach, 3 additional cases of resistance were seen.
Uuringu GS-01-934 avatud jätkufaasis, kus patsiendid said Atripla’t tühja kõhuga, täheldati veel 3 resistentsuse juhtumit.
In the open-label extension of Studies I, II, III, and VI durable and sustained ACR 20, 50, and 70 responses have been observed through 7 years, 5 years, 5 years, and 2 years, respectively, of abatacept treatment.
Uuringute I, II, III ja VI avatud jätkus täheldati abatatseptil ACR 20, 50 ja 70 alusel kestvat ja püsivat ravivastust vastavalt 7 aasta, 5 aasta, 5 aasta ja 2 aasta jooksul.
In the open-label extension of Studies I, II, III, VI, and SC-I durable and sustained ACR 20, 50, and 70 responses have been observed through 7 years, 5 years, 5 years, 2 years, and 5 years, respectively, of abatacept treatment.
Uuringute I, II, III, VI ja SC-I avatud jätkus täheldati abatatseptil ACR 20, 50 ja 70 alusel kestvat ja püsivat ravivastust vastavalt 7 aasta, 5 aasta, 5 aasta, 2 aasta ja 5 aasta jooksul.
In the open-label extension of Studies I, II, III, VI, and SC-I durable and sustained ACR 20, 50, and 70 responses have been observed through 7 years, 5 years, 5 years, 2 years, and 5years, respectively, of abatacept treatment.
Uuringute I, II, III, VI ja SC-I avatud jätkus täheldati abatatseptil ACR 20, 50 ja 70 alusel kestvat ja püsivat ravivastust vastavalt 7 aasta, 5 aasta, 5 aasta, 2 aasta ja 5 aasta jooksul.
In the open-label extension of Study II the inhibition of progression of structural joint damage in tocilizumab plus MTX-treated patients was maintained in the second year of treatment.
Uuringu II avatud jätku-uuringus oli totsilizumabi ja metotreksaadiga ravitud patsientidel strukturaalse liigesekahjustuse progresseerumine teisel raviaastal püsivalt pidurdunud.
In the open-label follow-up phase, the treatment effect on CDMS was still evident after 3 and 5 years (Table 3) even though the majority of patients from the placebo-group was treated with Betaferon at least from the second year onwards.
Avatud jätku-uuringu faasis ilmnes ravi efektiivsus CDMS-ile isegi 3 ja 5 aastat hiljem (tabel 3), ehkki enamikku platseeborühmast pärit patsiente raviti Betaferon’iga vähemalt alates 2. aastast.
In the open-label lead in phase (OL LI) patients were stratified into two groups, MTX (methotrexate)-treated or non- MTX- treated.
Avatud uuringu algusfaasis (OL LI) jagati patsiendid kahte gruppi: MTX (metotreksaadiga) ravitavad ja mitte-MTX-ravitavad.
In the open-label lead in phase (OL LI) patients were stratified into two groups, MTX (methotrexate)-treated or non-MTX-
Avatud uuringu algusfaasis (OL LI) jagati patsiendid kahte gruppi: MTX (metotreksaadiga) ravitavad või mitte-MTX-ravitavad.
In the open-label paediatric study, sixteen patients with Fabry disease (8-16 years old; 14 males, 2 females) had been treated for one year.
Avatud pediaatrilises uuringus raviti kuutteist Fabry haigusega patsienti (vanuses 8…16 aastat; 14 mees- ja 2 naissoost patsienti) ühe aasta jooksul.
In the open-label study there was no difference in overall survival between patients treated with recombinant human erythropoietin and controls.
Avatud protokolliga uuringus ei täheldatud üldise elulemuse erinevust inimese rekombinantset erütropoetiini saanud patsientide ja kontrollrühma vahel.
In the osteoporosis clinical trial program, atypical femoral fractures were reported rarely in patients treated with Prolia (see section 4.4).
Osteoporoosi kliiniliste uuringute programmis teatati Prolia’ga ravitud patsientidel reieluu atüüpilistest murdudest harva (vt lõik 4.4).
In the osteoporosis prevention study, TVU showed minimal changes from baseline in endometrial thickness in placebo (-0.24 mm, n=154), bazedoxifene 20 mg (-0.06 mm, n=158) and raloxifene 60 mg (0.01 mm, n=154) treated groups after 2 years.
Osteoporoosi ennetamise uuringus näitas transvaginaalne ultraheliuuring (TVU) ravi algusega võrreldes minimaalseid muutusi emakalimaskesta paksuses pärast 2-aastast ravi platseebo (–0,24 mm, n=154), basedoksifeeni 20 mg (–0,06 mm, n=158) ja raloksifeeni 60 mg (0,01 mm, n=154) rühmades.
In the osteoporosis treatment study after 3 years of treatment, bazedoxifene 20 mg and raloxifene 60 mg exhibited significant reductions in serum total cholesterol, low-density lipoprotein (LDL) cholesterol and a significant increase in high-density lipoprotein (HDL) cholesterol compared to placebo.
Osteoporoosi ravi uuringus oli pärast 3-aastast ravi basedoksifeeni 20 mg ja raloksifeeni 60 mg-ga seerumi üldkolesterooli ja väikese tihedusega lipoproteiinide (LDL) kolesterooli tasemed oluliselt vähenenud ja suure tihedusega lipoproteiinide (HDL) kolesterooli tase oluliselt tõusnud võrreldes platseeboga.
In the osteoporosis treatment study in 7,492 postmenopausal women (mean age = 66 years), 121 bone biopsies were obtained from iliac crest after the administration of fluorochrome label from the subjects in bazedoxifene, raloxifene and placebo groups (bazedoxifene 20 mg = 28; bazedoxifene 40 mg = 29, raloxifene 60 mg = 32, placebo = 32) after approximately 2 or 3 years of treatment.
Osteoporoosi ravi uuringus 7492 menopausijärgses eas naisel (keskmine vanus=66 aastat) võeti ligikaudu 2 või 3 aasta möödumisel pärast fluorokroommärgistuse manustamist basedoksifeeni, raloksifeeni ja platseebo rühma (basedoksifeen 20 mg=28; basedoksifeen 40 mg=29, raloksifeen 60 mg=32, platseebo=32) kuulunud uuringus osalejatele nende niudeluuharjalt 121 luubiopsiat.
In the osteoporosis treatment study in 7,492 postmenopausal women (mean age, 66 years), among 1,886 subjects treated with bazedoxifene (20 mg), there were 5 cases of thyroid cancer (0.69 per 1,000) and among 1,885 subjects treated with placebo, there was 1 case of thyroid cancer (0.14 per 1,000) after 7 years of treatment.
Osteoporoosi ravi uuringutel 7492 menopausijärgses eas naistel (keskmine vanus 66 aastat), esines pärast 7-aastast ravi 1886 basedoksifeeniga (20 mg) ravitud naise hulgas 5 kilpnäärmevähi juhtu (0,69 juhtu 1000 naiseaasta kohta) ning 1885 platseeboga ravitud naise hulgas 1 kilpnäärmevähi juhtum (0,14 juhtu 1000 naiseaasta kohta).
In the osteoporosis treatment study, transvaginal ultrasonography (TVU) showed minimal changes in endometrial thickness in placebo (-0.08 mm, n=131), bazedoxifene 20 mg (-0.07 mm, n=129), and raloxifene 60 mg (0.16 mm, n=110) treated groups after 2 years.
Osteoporoosi ravi uuringus näitas transvaginaalne ultraheliuuring minimaalseid muutusi emakalimaskesta paksuses pärast 2-aastast ravi platseebo (–0,08 mm, n=131), basedoksifeeni 20 mg (– 0,07 mm, n=129), ja raloksifeeni 60 mg (0,16 mm, n=110) rühmades.