natgillin/translations-raw huggingface dataset:
A significant increase in the incidence of possibly study-drug-related Grade 3/4 neutropenia was observed with longer exposure to pemetrexed (≤ 6 cycles: 3.3 %, > 6cycles: 6.4 %: p = 0.046).
Olulist võimalikult uuringuravimiga seotud 3/4. astme neutropeenia esinemissageduse tõusu täheldati pemetrekseedi pikemaaegse kasutamise puhul (≤6 tsüklit: 3,3 %, ≤6 tsüklit: 6,4 %: p=0,046.
A significant increase in the incidence of possibly study-drug-related Grade 3/4 neutropenia was observed with longer exposure to pemetrexed (≤ 6 cycles: 3.3%, > 6cycles: 6.4 %: p=0.046).
Olulist võimalikult uuringuravimiga seotud 3/4. astme neutropeenia esinemissageduse tõusu täheldati pemetrekseedi pikemaaegse kasutamise puhul (≤6 tsüklit: 3,3 %, ≤6 tsüklit: 6,4 %: p=0,046.
A significant increase in the incidence of possibly study-drug-related Grade 3/4 neutropenia was observed with longer exposure to pemetrexed (≤6 cycles: 3.3%, > 6cycles: 6.4%: p=0.046).
Olulist võimalikult uuringuravimiga seotud 3./4. astme neutropeenia esinemissageduse tõusu täheldati pemetrekseedi pikemaaegse kasutamise puhul (≤ 6 tsüklit: 3,3%, ≤ 6 tsüklit: 6,4%: p=0,046).
A significant increase in the incidence of possibly study-drug-related Grade 3/4 neutropenia was observed with longer exposure to pemetrexed (≤6 cycles: 3.3%, > 6cycles: 6.4%: p=0.046).
Olulist võimalikult uuringuravimiga seotud 3/4. astme neutropeenia esinemissageduse tõusu täheldati pemetrekseedi pikema avaldumise puhul (≤6 tsüklit: 3,3 %, ≤6 tsüklit: 6,4 %: p=0,046).
A significant increase in the incidence of possibly study-drug-related Grade 3/4 neutropenia was observed with longer exposure to pemetrexed (≤6 cycles: 3.3%, > 6cycles: 6.4%: p=0.046).
Olulist võimalikult uuringuravimiga seotud 3/4. astme neutropeenia esinemissageduse tõusu täheldati pemetrekseedi pikemaaegse kasutamise puhul (≤6 tsüklit: 3,3 %, ≤6 tsüklit: 6,4 %: p=0,046.
A significant increase in the incidence of possibly study-drug-related Grade 3/4 neutropenia was observed with longer exposure to pemetrexed (≤6 cycles: 3.3%, >6 cycles: 6.4%: p=0.046).
Olulist võimalikult uuringuravimiga seotud 3./4. astme neutropeenia esinemissageduse tõusu täheldati pemetrekseedi pikemaaegse kasutamise puhul (≤ 6 tsüklit: 3,3%, ≤ 6 tsüklit: 6,4%: p=0,046).
A significant reduction in ocular pain during the initial 10-12 hours postoperatively was also demonstrated.
Ilmnes ka, et silmavalu vähenes märgatavalt esimese 10–12 tunni jooksul pärast operatsiooni.
A significant reduction in the number of HDDs and TAC occurred in some patients in the period between the initial visit (screening) and randomisation due to non-pharmacological effects.
Mõnedel patsientidel ilmnes rohke alkoholitarbimise päevade arvu ja kogu alkoholitarbimise oluline vähenemine esimese visiidi (skriiningu) ja randomiseerimise vahelisel perioodil mittefarmakoloogiliste toimete tõttu.
A significant reduction in the risk of progression was associated with FOLFIRI (HR, 0.76; 95%CI, 0.62-0.95; P <0.01), a result partly due to poor tolerance to the XELIRI regimens used.
FOLFIRI’ga seostati haiguse progresseerumise riski märkimisväärset vähenemist (HR, 0,76; 95%CI, 0,62...0,95; p <0,01), mis on osaliselt tingitud XELIRI raviskeemide halvast talutavusest.
A significant reduction in the risk of progression was associated with FOLFIRI (HR, 0.76; 95%CI, 0.62-0.95; P <0.01), a result partly due to poor tolerance to the XELIRI regimens used.
FOLFIRI’ga seostatihaiguse progresseerumise riski märkimisväärset vähenemist (HR, 0,76; 95%CI, 0,62...0,95; p <0,01), mis on osaliselt tingitud XELIRI raviskeemide halvast talutavusest.
a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related complication in the metformin group (29.8 events/1,000 patient-years) versus diet alone (43.3 events/1,000 patient--years), p=0.0023, and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups (40.1 events/1,000 patient-years), p=0.0034
diabeedi tüsistuste absoluutne risk vähenes oluliselt metformiini rühmas (29,8 juhtu 1000 patsiendiaasta kohta) võrreldes ainult dieedi (43,3 juhtu 1000 patsientaasta kohta) (p=0,0023) ning sulfonüüluureaga kombineeritud ravi ja insuliini monoteraapia rühmadega (40,1 juhtu 1000 patsiendiaasta kohta) (p=0,0034)
a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related complication in the metformin group (29.8 events/1,000 patient-years) versus diet alone (43.3 events/1,000 patient-years), p=0.0023, and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups (40.1 events/1,000 patient-years), p=0.0034
diabeedi tüsistuste absoluutne risk vähenes oluliselt metformiini rühmas (29,8 juhtu 1000 patsiendiaasta kohta) võrreldes ainult dieedi (43,3 juhtu 1000 patsientaasta kohta) (p=0,0023) ning sulfonüüluureaga kombineeritud ravi ja insuliini monoteraapia rühmadega (40,1 juhtu 1000 patsiendiaasta kohta) (p=0,0034)
a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related complication in the metformin group (29.8 events/1,000 patient-years) versus diet alone (43.3 events/1,000 patient-years), p=0.0023, and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups (40.1 events/1,000 patient-years), p=0.0034,
kõigi suhkurtõvega seotud tüsistuste absoluutse riski oluline vähenemine metformiini rühmas (29,8 sündmust 1000 patsiendiaasta kohta) võrreldes ainult dieediga (43,3 sündmust
a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related complication in the metformin group (29.8 events/1,000 patient-years) versus diet alone (43.3 events/1,000 patient-years), p=0.0023, and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups (40.1 events/1,000 patient-years), p=0.0034,
uhkurtõvega seotud mis tahes tüsistuste absoluutse riski olulist vähenemist metformiini rühmas (29,8 kõrvaltoimet 1000 patsiendiaasta kohta) võrreldes ainult dieediga (43,3 kõrvaltoimet 1000 patsiendiaasta kohta), p = 0,0023, ja võrreldes kombineeritud sulfonüüluurea ja insuliini monoteraapia rühmadega (40,1 kõrvaltoimet 1000 patsiendiaasta kohta), p = 0,0034;
a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related complication in the metformin group (29.8 events/1,000 patient-years) versus diet alone (43.3 events/1,000 patient-years), p=0.0023, and versus the combined sulphonylurea and insulin monotherapy groups (40.1 events/1,000 patient-years), p=0.0034;
diabeedi tüsistuste absoluutne risk vähenes oluliselt metformiini rühmas (29,8 juhtu 1 000 patsientaasta kohta), võrreldes ainult dieedi (43,3 juhtu 1000 patsientaasta kohta), p=0,0023 ning sulfonüüluureaga kombineeritud ravi ja insuliini monoteraapia rühmadega (40,1 juhtu 1000 patsientaasta kohta), p=0,0034;
a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related mortality: metformin
diabeedi tüsistuste absoluutne risk vähenes oluliselt metformiinigrupis (29,8 juhtu
a significant reduction of the absolute risk of any diabetes-related mortality: metformin 7.5 events/1,000 patient-years, diet alone 12.7 events/1,000 patient-years, p=0.017
diabeediga seotud suremuse absoluutne risk vähenes oluliselt: metformiini kasutamisel
a significant reduction of the absolute risk of any diabetesrelated complication in the metformin group (29.8 events/1,000 patient-years) versus diet alone (43.3 events/1,000 patient-years),
kõikide diabeediga seotud tüsistuste absoluutse riski märkimisväärset vähenemist metformiini rühmas (29,8 juhtu 1000 patsiendiaasta kohta) võrreldes ainult dieediga (43,3 juhtu
a significant reduction of the absolute risk of overall mortality: metformin
diabeediga seotud suremuse absoluutne risk vähenes oluliselt: metformiini kasutamisel
a significant reduction of the absolute risk of overall mortality: metformin
üldise suremuse absoluutse riski oluline vähenemine: metformiini rühmas 13,5 sündmust 1000 patsiendiaasta kohta võrreldes ainult dieediga, mille korral esines 20,6 sündmust
a significant reduction of the absolute risk of overall mortality: metformin
üldsuremuse absoluutse riski olulist vähenemist: metformiini rühmas
A significant rise in destruction of your red blood cells,
punaste vereliblede hävimise oluline suurenemine,
A significantly (p=0.033) greater incidence of events in the cardiovascular/thromboembolic category was detected in the parecoxib /valdecoxib treatment group (2.0%) compared to the placebo/placebo treatment group (0.5%).
Kardiovaskulaarsete/trombembooliliste sündmuste esinemissagedus oli oluliselt (p=0,033) suurem parekoksiib-/valdekoksiibravi saanute rühmas (2,0%) võrreldes platseebo-/platseeboravi saanute rühmaga (0,5%).
A significantly greater percentage of patients achieved improvement of 15 or more letters at Day 14 and maintained the improvement through Day 90 in NEVANAC 3 mg/ml group (61.7%) compared to vehicle group (43%) in one study; the percentage of subjects was similar in the 2 treatment groups for this endpoint in the second study (48.8% in NEVANAC group and 50.5% in vehicle group).
Võrreldes vehiikeli grupiga (43 %) saavutas ühes uuringus NEVANAC 3 mg/ml ravitutest oluliselt suurem protsent patsiente 14. päevaks 15 või enama tähe võrra paranemine, mis püsis 90. päevani (61,7%); teises uuringus oli selle tulemusnäitaja saavutanud osalejate protsent sarnane (48,8 % NEVANAC’i rühmas ja 50,5 % vehiikeli rühmas).
A significantly greater proportion of patients treated with Taltz achieved a reduction of Itch NRS ≥ 4 points at week 12 (84.6% for Taltz Q2W, 79.2% for Taltz Q4W and 16.5% for placebo) and the benefit was sustained over time up to Week 60 in patients treated with Taltz who were sPGA (0 or 1) responders at Week 12.
Oluliselt suuremal Taltz`iga ravitud patsientide grupil täheldati sügeluse vähenemist numbrilise hinnanguskaala NRS järgi ≥ 4 punkti 12. nädalal (84,6 % Taltz Q2W, 79,2 % Taltz Q4W ja 16,5 % platseebo) ja kasu saavutati aja jooksul kuni 60.ravinädalani Taltz`iga ravitud patsientidel, kes olid sPGA (0,1) reageerijad 12. nädalal.
A significantly higher incidence of malignant lymphomas only in female mice at the highest dose (> 200 times human exposure) is not considered relevant for humans (explanation: non- treatment related but due to highly variable background incidence).
Pahaloomuliste lümfoomide oluliselt kõrgemat esinemissagedust ainult emashiirtel kõige suuremate annuste (> 200-kordne terapeutiline kontsentratsioon) korral ei peeta inimese puhul oluliseks (seletus: mitte raviga seotud, vaid ülimalt muutlikust taustafaktorite esinemissagedusest tingitud).
A significantly higher incidence of malignant lymphomas only in female mice at the highest dose (> 200 times human exposure) is not considered relevant for humans (explanation: non- treatment related but due to highly variable background incidence).
Suurima annuse juures (> 200 korda suurem inimeste AUCst) esinenud oluliselt suuremat pahaloomuliste lümfoomide riski ainult emashiirtel ei peetud inimeste jaoks oluliseks (selgitus: äärmiselt varieeruva foonesinemissageduse tõttu ei olnud tegemist raviga seotud muutusega).
A significantly higher percentage of cinacalcet treated patients achieved mean corrected total serum calcium concentration ≤ 10.3 mg/dl (2.57 mmol/l) and ≥ 1 mg/dl (0.25 mmol/l) decrease from baseline in mean corrected total serum calcium concentration, when compared with the placebo treated patients (75.8% versus 0% and 84.8% versus 5.9% respectively).
Märksa suuremal määral tsinakaltseediga ravitud patsientidest saavutati kaltsiumi keskmine korrigeeritud üldkontsentratsioon seerumis  10,3 mg/dl (2,57 mmol/l) ja kaltsiumi keskmine korrigeeritud üldkontsentratsioon seerumis langes lähteväärtusest ≥ 1 mg/dl (0,25 mmol/l) võrreldes platseebot saanud patsientidega (vastavalt 75,8% versus 0% ja 84,8% versus 5,9%).
A significantly higher percentage of patients in the NEVANAC group reported no ocular pain following cataract surgery compared to those in the vehicle group.
Võrreldes platseebo (vehiikel)grupi patsientidega, teatas suurem protsent NEVANAC’i grupi patsiente silmavalu puudumisest pärast katarakti operatsiooni.
A significantly higher proportion of patients in the Defitelio treated group achieved a complete response defined as total bilirubin less than 2 mg/dL and resolution of MOF (multiple organ failure);
Oluliselt suuremal osal Defitelioga ravitud patsientidest saavutati täielik ravivastus, mis oli määratletud kui vere üldbilirubiini sisaldus alla 2 mg/dl ja multiorgankahjustuse paranemine.
A significantly higher proportion of patients in the Jakavi group achieved ≥35% reduction from baseline in spleen volume (Table 2) regardless of the presence or absence of the JAK2V617F mutation or the disease subtype (primary myelofibrosis, post-polycythaemia vera myelofibrosis, post-essential thrombocythaemia myelofibrosis).
Sõltumata JAK2V617F mutatsiooni esinemisest või haiguse alamtüübist (primaarne müelofibroos, polycytaemia vera järgne müelofibroosi või essentsiaalse trombotsüteemia järgne müelofibroos) saavutati põrna mahu ≥ 35% vähenemine (tabel 2) võrreldes algtasemega oluliselt suuremal osal patsientidest Jakavi rühmas.
A significantly higher proportion of patients in the rilonacept group compared to the placebo group experienced improvement from baseline in the composite score by at least 30% (96% vs.
Rilonatsepti rühma patsientide seas oli oluliselt rohkem kui platseeborühmas neid, kellel liitskoor paranes ravi algusega võrreldes vähemalt 30% (96% vs.
A similar benefit has also been seen in younger patients receiving Telzir.
Samalaadne kasulik mõju oli ka Telziri saanud noortel patsientidel.
A similar decrease in time spent in the ‘off’ state was seen in patients taking entacapone.
Samasugust off-seisundi kestuse lühenemist täheldati entakapooni kasutanud patsientidel.
A similar effect on other statins metabolised by CYP3A4 cannot be excluded.
Sarnast toimet teistele CYP3A4 vahendusel metaboliseeruvatele statiinidele ei saa välistada.
A similar effect on the heart rate may occur when Entresto is co-administered with sublingual, oral or transdermal nitrates.
Sarnane toime südame löögisagedusele võib esineda, kui Entresto’t manustatakse koos sublingvaalsete, suukaudsete või transdermaalsete nitraatidega.
A similar effect on the heart rate may occur when Neparvis is co-administered with sublingual, oral or transdermal nitrates.
Sarnane toime südame löögisagedusele võib esineda, kui Neparvis’t manustatakse koos sublingvaalsete, suukaudsete või transdermaalsete nitraatidega.
A similar improvement in PFS based on investigator assessments was observed in the pazopanib arm compared with the placebo arm (in the overall ITT population HR: 0.39; 95 % CI, 0.30 to 0.52, p < 0.001).
Uurijapoolse hinnangu alusel täheldati sarnast paranemist PFSi osas pasopaniibi rühmas võrreldes platseeborühmaga (üldise ITT populatsioonis HR: 0,39; 95 % CI, 0,30 kuni 0,52, p < 0,001).
A similar low incidence of myelosuppression was seen in patients with metastatic breast cancer receiving Caelyx in a first-line clinical trial.
Ka metastaatilise rinnanäärmevähi korral esmavaliku ravina Caelyx’it saanud patsientidel täheldati kliinilises uuringus müelosupressiooni harva.
A similar negative predictive value has been observed in HIV-HCV co-infected patients treated with Pegasys monotherapy or in combination with ribavirin (100% (130/130) or 98% (83/85), respectively).
Sarnast negatiivset prognostilist väärtust on täheldatud HIV-HCV kaasuva infektsiooniga patsientidel, kes said Pegasys’t monoteraapiana või kombinatsioonis ribaviriiniga (vastavalt 100% (130/130) või 98% (83/85)).
A similar pattern is observed in DVT and PE treatment patients.
Sarnaseid omadusi on täheldatud SVT ja KATE-ga patsientidel
A similar pattern of impulse control disorders has been reported post-marketing with rasagiline, which also included compulsions, obsessive thoughts and impulsive behaviour (see section 4.4).
Sarnaseid impulsikontrolli häireid on kirjeldatud rasagiliini turuletulekujärgsel kasutamisel, mis hõlmas ka kompulsioone, obsessiivseid mõtteid ja impulsiivset käitumist (vt lõik 4.4).
A similar percentage of patients discontinued treatment due to adverse events: 12% of patients treated with Cyramza plus paclitaxel compared with 11% of patients treated with placebo plus paclitaxel.
Kõrvaltoimete tõttu ravi katkestanud patsientide protsent oli sarnane: 12% patsientidest Cyramza pluss paklitakseeli rühmas võrreldes 11% platseebo pluss paklitakseeli rühmas.
A similar proportion of patients in each arm were treatment-naïve and cytokine-pre-treated (53 % and 47 % in pazopanib arm, 54 % and 46 % in placebo arm).
Sarnane arv patsiente kummaski grupis ei olnud varem ravi saanud või olid saanud eelnevat ravi tsütokiiniga (53 % ja 47 % pasopaniibi grupis, 54 % ja 46 % platseebogrupis).
A similar reduction in indinavir
Indinaviiri ekspositsiooni sarnast
A similar study was carried out in girls aged 9 to 14 years of age.
Samalaadne uuring tehti ka 9–14- aastastel tütarlastel.
A similar, but less severe response was also noted in dogs treated with Caelyx and standard doxorubicin.
Analoogset, kuid vähem väljendunud reaktsiooni on kirjeldatud koertel ka Caelyx’i ning standardse doksorubitsiini manustamise korral.
A simulation of dose dumping showed that the predicted median aripiprazole concentration reaches a peak of 4500 ng/ml or approximately 9 times the upper therapeutic range.
Löökannuse simuleerimine näitas, et prognoositav aripiprasooli kontsentratsiooni mediaan saavutab maksimumi 4500 ng/ml juures, mis on umbes 9-kordne terapeutilise vahemiku ülempiir.
A single 0.5 ml dose of the reconstituted vaccine is used for immunisation.
Immuniseerimiseks kasutatakse lahustatud vaktsiini ühte 0,5 ml annust.
A single 1 ml dose should be administered intramuscularly to pigs from 7 weeks of age.
Üks 1 ml annus manustatakse sigadele intramuskulaarselt alates 7 nädala vanusest.
A single 1 ml dose should be administered to pigs from 7 weeks of age.
Üks 1 ml annus manustatakse intramuskulaarselt sigadele alates 6 nädala vanusest.
A single 100-microgram dose is recommended in women who weigh less than or equal to 60 kilograms and who are 36 years of age or younger.
Ühekordne 100-mikrogrammine annus on soovitatav naistele, kes kaaluvad 60 kilogrammi või vähem ja on 36-aastased või nooremad.
A single 150-microgram dose is recommended in women:
Ühekordne 150-mikrogrammine annus on soovitatav naistele:
A single 20 mg dose of bazedoxifene was administered to these subjects.
Neile uuringus osalejatele manustati basedoksifeeni 20 mg üksikannus.
A single 245 mg dose of tenofovir disoproxil was administered to non-HIV infected adult patients with varying degrees of hepatic impairment defined according to Child-Pugh-Turcotte (CPT) classification.
Ühekordne annus 245 mg tenofoviirdisoproksiili manustati HIV-infektsioonita täiskasvanud patsientidele, kellel esines erineva raskusastmega maksafunktsiooni kahjustus, mis defineeriti vastavalt Child-Pugh-Turcotte (CPT) klassifikatsioonile.
A single 245 mg dose of tenofovir disoproxil was administered to non-HIV infected subjects with varying degrees of hepatic impairment defined according to Child-Pugh-Turcotte (CPT) classification.
Maksakahjustuse erineva raskusastmega (defineeritud vastavalt Child-Pugh-Turcotte (CPT) klassifikatsioonile) HIV-infektsioonita isikutele manustati tenofoviirdisoproksiili ühekordne annus 245 mg.
A single 245 mg dose of tenofovir disoproxil was administered to non-HIV infected subjects with varying degrees of hepatic impairment defined according to CPT classification.
Maksafunktsiooni kahjustuse erineva raskusastmega (defineeritud vastavalt CPT klassifikatsioonile) HIV-infektsioonita uuritavatele manustati tenofoviirdisoproksiili ühekordne annus 245 mg.
A single 300 mg dose of tenofovir disoproxil fumarate was administered to non-HIV infected patients with varying degrees of hepatic impairment defined according to CPT classification.
Maksakahjustuse erineva raskusastmega (defineeritud vastavalt Child-Pugh-Turcotte (CPT) klassifikatsioonile) HIV-infektsioonita patsientidele manustati tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ühekordne annus 300 mg.
A single and repeated dose oral toxicity study in mice suggests no special hazard to humans.
Hiirtega läbi viidud ühekordse ja korduva suukaudse annuse toksilisuse uuring ei näita spetsiaalset kahjulikku toimet inimesele.
A single bilateral oedematous reaction of the lower limbs and a single, hypotonic hypo- responsive episode have been reported.
Ühel juhul on esinenud alajäsemete kahepoolsest turselist reaktsiooni ja ühel juhul hüpotoonilis-hüporeaktiivset episoodi.
A single cycle of treatment is 28 days (4 weeks) of continuous infusion.
Üks ravikuur on püsiinfusioon kestusega 28 päeva (4 nädalat).
A single daily dose should be initiated at 1 mg/24 h.
Ühekordset päevaannust tuleks alustada 1 mg/24 h.
A single daily dose should be initiated at 4 mg/24 h and then increased in weekly increments of 2 mg/24 h to an effective dose up to a maximum dose of 16 mg/24 h.
Ühekordset päevaannust tuleks alustada 4 mg/24 h plaastriga ja seejärel suurendada annust igal nädalal 2 mg/24 h võrra efektiivse annuse saavutamiseni, kuni maksimaalse annuseni 16 mg/24 h.
A single dosage adjustment is recommended in patients with moderate or severe renal impairment.
Keskmise raskusega või raske neerupuudulikkusega patsientidel on soovitav annust kohandada ühe annuse kaupa.
A single dose of 1 mg prednisolone/kg body weight per day corresponding to 3 g powder per 100 kg body weight.
Ühekordne annus on 1 mg prednisolooni kehamassi kg kohta ööpäevas, mis vastab 3 g pulbrile 100 kg kehamassi kohta.
A single dose of 15 mg is recommended for MF patients with platelet count between 100,000/mm3 and 200,000/mm3.
Üksikannus 15 mg on soovitatav MF’i patsientidele, kelle trombotsüütide arv on vahemikus 100 000/mm3 ...
A single dose of 20 mg or two doses of 10 mg given 12 hours apart is recommended for MF patients with platelet count of >200,000/mm3.
Üksikannus 20 mg või kaks 10 mg annust 12-tunnise vahega on soovitatav MF’i patsientidele, kelle trombotsüütide arv on > 200 000/mm3.
A single dose of 50 mg alogliptin was administered to 4 groups of patients with varying degrees of renal impairment (creatinine clearance (CrCl) using the Cockcroft-Gault formula): mild (CrCl = > 50 to ≤ 80 mL/min), moderate (CrCl = ≥ 30 to ≤ 50 mL/min), severe (CrCl = < 30 mL/min) and end-stage renal disease on haemodialysis.
50 mg alogliptiini üksikannus manustati 4 patsiendirühmale, kellel esines erineva raskusastmega neerukahjustus [kreatiniini kliirens (CrCl), kasutades Cockcroft-Gaulti valemit]: kerge (CrCl = > 50 kuni ≤ 80 ml/min), mõõdukas (CrCl = ≥ 30 kuni ≤ 50 ml/min), raske (CrCl = < 30 ml/min) ja lõppstaadiumis neeruhaigus hemodialüüsil.
A single dose of 50 mg alogliptin was administered to 4 groups of patients with varying degrees of renal impairment (creatinine clearance (CrCl) using the Cockcroft-Gault formula): mild (CrCl = > 50 to ≤ 80 mL/min), moderate (CrCl = ≥ 30 to ≤ 50 mL/min), severe (CrCl = < 30 mL/min) and end-stage renal disease on haemodialysis.
50 mg alogliptiini üksikannus manustati 4 patsiendirühmale, kellel esines erineva raskusastmega neerukahjustus [kreatiniini kliirens (CrCl), kasutades Cockroft-Gaulti valemit]: kerge (CrCl = > 50 kuni ≤ 80 ml/min), mõõdukas (CrCl = ≥ 30 kuni ≤ 50 ml/min), raske (CrCl = < 30 ml/min) ja lõppstaadiumis neeruhaigus hemodialüüsil.
A single dose of 6 mg gamithromycin/kg body weight (equivalent to 1 ml/25 kg body weight) into the neck.
Ühekordne süst kaela piirkonda annuses 6 mg/gamitromütsiini kg/kehamassi kohta (vastab 1 ml/25 kg kohta).
A single dose of Aclasta should not exceed 5 mg and the duration of infusion should be at least 15 minutes (see section 4.2).
Aclasta ühekordne annus ei tohi ületada 5 mg ning infusiooni kestus peab olema vähemalt 15 minuti (vt lõik 4.2).
A single dose of Neparvis 583 mg sacubitril/617 mg valsartan and multiple doses of 437 mg sacubitril/463 mg valsartan (14 days) were studied in healthy volunteers and were well tolerated.
Tervetel vabatahtlikel uuriti Neparvis’e 583 mg sakubitriili/617 mg valsartaani ühekordset annust ja korduvaid 437 mg sakubitriili/463 mg valsartaani annuseid (14 päeva) ning nende annuste korral oli taluvus hea.
A single dose of the product should be administered.
Manustada üks doos.
A single dose of the veterinary medicinal product should be administered.
Manustatakse preparaadi ühekordne annus veterinaarravimit.