natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Most frequently reported moderate or severe adverse reactions in paediatric patients age 2 to < 12 years (reported in 2 or more children, Trial 1182.14, 48 weeks analyses, Full Analysis Set).
Kõige sagedamini registreeritud mõõdukateks või rasketeks kõrvaltoimeteks kahe kuni alla 12- aastastel pediaatrilistel patsientidel, olid (täheldati vähemalt 2 lapsel, uuring 1182.14, 48. nädala analüüsid, Full Analysis Set)
Most frequently reported moderate or severe adverse reactions in paediatric patients aged 12 to 18 years who took Aptivus capsules (reported in 2 or more children, Trial 1182.14, week 48 analyses, Full Analysis Set).
Kõige sagedamini registreeritud mõõdukateks või rasketeks kõrvaltoimeteks 12…18-aastastel pediaatrilistel patsientidel, kes võtsid Aptivus kapsleid (täheldati vähemalt 2 lapsel, uuring 1182.14, 48. nädala analüüsid, Full Analysis Set)
Most frequently reported were:
Kõige sagedamini on kirjeldatud:
Most frequently reported:
Sagedamini kirjeldatud kõrvaltoimed:
Most haematologic adverse reactions were reported commonly or very commonly in both indications (Tables 4 and 5), the frequency of grade 3-4 laboratory findings is presented after each table.
Enamus hematoloogilisi kõrvaltoimeid esines mõlema näidustuse korral (tabelid 4 ja 5) sageli või väga sageli, 3 ja 4. astme laboratoorsete tulemuste esinemissagedus, on toodud iga tabeli järel.
Most haematologic adverse reactions were reported commonly or very commonly in both indications (Tables 4 and 5), the frequency of grade 3-4 laboratory findings is presented after each table.
Enamus hematoloogilisi kõrvaltoimeid esines mõlema näidustuse korral (tabelid 4 ja 5) sageli või väga sageli, ja 4. astme laboratoorsete tulemuste esinemissagedus on toodud iga tabeli järel.
Most haematologic adverse reactions were reported commonly or very commonly in both indications (Tables 4 and 5); the frequency of Grade 3 - 4 laboratory findings is presented after each table.
Enamus hematoloogilisi kõrvaltoimeid esines mõlema näidustuse korral (tabelid 4 ja 5) sageli või väga sageli, ja 4. astme laboratoorsete tulemuste esinemissagedus on toodud iga tabeli järel.
Most haematologic adverse reactions were reported commonly or very commonly in both indications (Tables 4 and 5); the frequency of Grade 3 – 4 laboratory findings is presented after each table.
Enamus hematoloogilisi kõrvaltoimeid esines mõlema näidustuse korral (tabelid 4 ja 5) sageli või väga sageli, ja 4. astme laboratoorsete tulemuste esinemissagedus on toodud iga tabeli järel.
Most haemorrhagic events, but not all, occurred in patients with grade 3/4 thrombocytopenia.
Enamik veritsemisnähte, kuid mitte kõik, tekkisid 3./4. astme trombotsütopeeniaga patsientidel.
Most hypersensitivity reactions to asparaginase are observed during subsequent treatment phases (re- induction treatment, delayed intensification).
Enamikku asparaginaasile ülitundlikkuse reaktsioone täheldatakse järgnevate ravifaaside (taasinduktsioonravi, hilinenud intensiivistamine) käigus.
Most infections in patients treated with Stivarga were mild to moderate in severity (Grades 1 and 2: 22.9%), and included urinary tract infections (6.8%), nasopharyngitis (4.2%) as well as mucocutaneous and systemic fungal infections (2.4%).
Stivarga-ravi saanud patsientidel olid enamik infektsioone raskusastmelt kerged või mõõdukad (1. ja 2. aste: 22,9%) ja hõlmasid kuseteede infektsioone (6,8%), nasofarüngiiti (4,2%) kui ka mukokutaanseid ja süsteemseid seeninfektsioone (2,4%).
Most infections were mild to moderate, and subjects responded to an initial course of standard treatment and rarely resulted in discontinuation from dapagliflozin treatment.
Enamus infektsioone olid kerge või keskmise raskusega, isikud paranesid standardravi esialgse kuuriga ning harva oli tulemuseks dapagliflosiinravi katkestamine.
Most late ALT elevations resolved with ongoing therapy with ZEPATIER or after completion of therapy (see section 4.4).
Enamik hilise ALAT-i tõusu juhtusid taandus ZEPATIERiga ravi jätkamisel või pärast ravi lõpetamist (vt lõik 4.4).
Most minor reactions to insulins at the injection site usually resolve in a few days to a few weeks.
Enamus kergemaid insuliini süstekoha reaktsioone laheneb tavaliselt mõne päeva või nädalaga.
Most minor reactions to insulins usually disappear in a few days to a few weeks.
Enamus kergematest süstekoha reaktsioonidest insuliinile taanduvad mõne päeva kuni mõne nädala jooksul.
Most of the above mentioned effects appear to be due to the pharmacological activity of irbesartan (blockade of angiotensin-II--induced inhibition of renin release, with stimulation of the renin-producing cells) and occur also with angiotensin converting enzyme inhibitors.
Enamus ülaltoodud toimeid tekib irbesartaani farmakoloogilise aktiivsuse tõttu (angiotensiin-II blokeerimisest tingitud reniini vabanemise pärssimine, koos reniini tootvate rakkude stimulatsiooniga) ja ilmneb samuti angiotensiini konverteeriva ensüümi inhibiitoritega.
Most of the adverse events below come from two clinical trials (PROAB3001, PROAB3006) involving PI naïve subjects receiving Agenerase 1200mg twice daily.
Enamus järgnevatest kõrvaltoimetest pärinevad kahest kliinilisest uuringust (PROAB3001, PROAB3006), hõlmates proteaasi inhibiitoreid mittesaanud isikuid, kes said Agenerase’i 1200 mg kaks korda päevas.
Most of the adverse reactions (80%) occurred within 2 hours.
Enamik kõrvaltoimetest (80%) esines 2 tunni jooksul.
Most of the available information is available in patients with some specific histology type of ALK- positive NSCLC (adenocarcinoma) and limited information is available in the other histologies.
Enamik kättesaadavast teabest pärineb teatud spetsiifilist histoloogilist tüüpi ALK-positiivse NSCLC- ga (adenokartsinoomiga) patsientidelt; muu histoloogia puhul on teave piiratud.
Most of the cases of aspergillosis were considered to be refractory to prior therapy in both the posaconazole group (88 %) and in the external control group (79 %).
Enamik aspergilloosi juhtudest nii posakonasooli grupis (88 %) kui ka sõltumatus kontrollgrupis (79 %) loeti eelnenud ravile mitteallunuks.
Most of the changes in laboratory values in the PegIntron/ribavirin clinical trial were mild or moderate.
PegIntron’i/ribaviriini kliinilises uuringus oli enamik muutusi laboratoorsetes väärtustes kerged või mõõdukad.
Most of the changes in laboratory values in the ribavirin/peginterferon alfa-2b clinical trial were mild or moderate.
Ribaviriin/peginterferoon alfa-2b kliinilises uuringus oli enamik muutusi laboratoorsetes väärtustes kerged või mõõdukad.
Most of the changes in laboratory values in the ViraferonPeg/ribavirin clinical trial were mild or moderate.
ViraferonPeg’i/ribaviriini kliinilises uuringus oli enamik muutusi laboratoorsetes väärtustes kerged või mõõdukad.
Most of the children and adolescents with Crohn’s disease also showed a reduction in symptoms after adding Remicade to their existing treatment.
Lisaks vähenesid haiguse sümptomid enamikul Crohni tõvega lastel ja noorukitel, kui nende olemasolevale ravile lisati Remicadet.
Most of the common side effects related to alli (for example, wind with or without oily spotting, sudden or more frequent bowel motions and soft stools) are caused by the way it works (see section 1).
Enamus alli sagedastest kõrvaltoimetest (näiteks kõhupuhitus koos või ilma õlise määriva eritusega(ta) pärasoolest või sagenenud roojamine ja pehme konsistentsiga väljaheide) on seotud ravimi toimemehhanismiga (vt lõik 1).
Most of the data have indicated that smaller proportions of infants achieved antibody concentrations ≥0.35 μg/ml (the reference antibody concentration recommended by WHO)1 against serotypes 6B and 23F after two-dose primary series when directly or indirectly compared with three-dose primary series.
Enamiku andmete kohaselt oli pärast imikute kaheannuselist esmast vaktsineerimist serotüüpide 6B ja 23F vastaste antikehade kontsentratsiooni ≥0,35 µg/ml (Maailma Tervishoiuorganisatsiooni soovitatud antikehade kontsentratsioon1) saavutanud imikute osakaal väiksem, võrreldes otseselt või kaudselt kolmeannuselise esmase vaktsineerimisega.
Most of the data have indicated that smaller proportions of infants achieved antibody concentrations ≥0.35 μg/ml (the reference antibody concentration recommended by WHO)2 against serotypes 6B and 23F after two-dose primary series when directly or indirectly compared with three-dose primary series.
Enamiku andmete kohaselt oli pärast imikute kaheannuselist esmast vaktsineerimist serotüüpide 6B ja 23F vastaste antikehade kontsentratsiooni ≥0,35 µg/ml (Maailma Tervishoiuorganisatsiooni soovitatud antikehade kontsentratsioon1) saavutanud imikute osakaal väiksem, võrreldes otseselt või kaudselt kolmeannuselise esmase vaktsineerimisega.
Most of the experience with Viramune is in combination with nucleoside reverse transcriptase inhibitors (NRTIs).
Peamine kogemus Viramune kasutamisel on saadud kombinatsioonis nukleosiid-pöördtranskriptaasi inhibiitoritega (NRTI-d).
Most of the experience with Viramune is in combination with nucleoside reverse transcriptase inhibitors (NRTIs).
Peamine kogemus Viramune’i kasutamisel on saadud kombinatsioonis nukleosiid-pöördtranskriptaasi inhibiitoritega (NRTI-d).
Most of the patients had pre-existing cardiovascular risk factors (see section 4.4).
(1) Enamikul patsientidest, kellel on esinenud nimetatud kõrvaltoimed, oli eelnevalt esinenud kardiovaskulaarne riskifaktor (vt lõik 4.4).
Most of the patients in whom these events have been observed had pre- existing cardiovascular risk factors (see section 4.8).
Enamus patsientidest, kel neid atakke täheldati, omasid eelnevalt kardiovaskulaarseid riskifaktoreid (vt lõik 4.8).
Most of the patients in whom these events have been reported had pre-existing cardiovascular risk factors.
Enamikul patsientidest, kellel neid nähte esines, olid eelnevalt olemas kardiovaskulaarse riski faktorid.
Most of the patients who experienced CHF had metastatic breast cancer and had received previous treatment with anthracyclines, prior radiotherapy to the left chest wall or other risk factors for CHF were present.
Enamikel patsientidel, kellel tekkis kongestiivne südamepuudulikkus, esines metastaatiline rinnanäärmevähk ja nad olid saanud eelnevat ravi antratsükliinidega, eelnevat rindkereseina vasaku poole kiiritusravi või esinesid muud kongestiivse südamepuudulikkuse riskifaktorid..
Most of the patients with bleeding events during the treatment reported bruising (65.3%).
Enamikul patsientidest, kellel ravi ajal täheldati verejookse, esinesid verevalumid (65,3%).
Most of the reactions were mild or moderate in severity.
Enamik kõrvaltoimeid olid kerge või mõõduka raskusega.
Most of the side effects are mild and will generally disappear over time.
Enamik kõrvaltoimetest on kerged ja üldjuhul kaovad aja jooksul.
Most of the side effects are mild to moderate and will generally disappear a few days to a few weeks after treatment.
Enamik kõrvaltoimeid on kerged või mõõdukad ja kaovad üldjuhul mõne päeva kuni mõne nädala jooksul pärast ravi.
Most of the side effects observed after the use of Optimark were of mild to moderate intensity and transient in nature.
Enamik Optimark’i kasutamisel täheldatud kõrvaltoimetest olid kerge kuni mõõduka intensiivsusega ja ajutise loomuga.
Most of the side effects related with photodynamic therapy are local effects seen as consequence of triggering the Foscan with the laser.
Suurem osa fotodünaamilise raviga seotud kõrvaltoimetest on paiksed toimed, mis tulenevad Foscan’i aktiveerimisest laseriga.
Most of the side effects reported were transient and of mild intensity.
Enamik kirjeldatud kõrvaltoimetest olid tagasihoidlikud ja mööduvad.
Most of the side effects that occurred during studies were mild.
Enamus FABLYN’i uuringutes esinenud kõrvaltoimeid olid kerged.
Most of the studies looked at the results separately in patients whose tumours had wild- type KRAS (one of the types of RAS genes) and patients whose tumours had mutated KRAS.
Enamikus uuringutes vaadeldi eraldi muteerumata ja muteerunud KRAS-geeniga (RAS-geeni alaliik) kasvajatega patsientide tulemusi.
Most of the time you can still be given Replagal even if these symptoms occur.
Enamasti võib teile nende sümptomite tekkimisel siiski Replagal’i manustada.
Most of the time you can still be given Replagal even if these symptoms occur.
Isegi kui need sümptomid tekivad, võidakse teile enamikul juhtudel siiski Replagal’i anda.
Most of the time you can still be given VPRIV even if you experience one of these reactions.
VPRIV’i manustamist võib enamikul juhtudel jätkata ka mõne sellise reaktsiooni tekkimisel.
Most of the values had decreased to grade 1 or resolved by day 14-15 (see section 4.4).
Enamik väärtustest vähenes esimese astmeni või lahenes 14.–15. päevaks (vt lõik 4.4).
Most of them are mild in nature and reversible.
Enamik neist on tavaliselt nõrgad ja mööduvad.
Most of them are mild in nature and reversible.
Enamik neist on tavaliselt nõrgad ja mööduvad:
Most of these events occurred at the dose at which the patient achieved MCyR; fewer events occurred after dose reduction.
Enamik neist nähtudest tekkis annuse korral, millega patsiendil saavutati oluline tsütogeneetiline ravivastus; pärast annuse vähendamist tekkis nähte vähem.
Most of these men had known heart problems before taking this medicine.
Enamusel neist meestest, olid südamehäired juba enne selle ravimi kasutamist.
Most of these patients had only one positive neutralising sample.
Enamikul patsientidest oli neutraliseerivate antikehade uuringutulemus positiivne ainult ühel korral.
Most of these patients had pre-existing haematological disorders that are frequently associated with bone marrow failure.
Enamikel nendest patsientidest esinesid olemasolevad hematoloogilised häired, mis on sageli seotud luuüdi puudulikkusega.
Most of these reactions were noted during the 2 days following the vaccine injection
Enamik neist reaktsioonidest ilmnevad 2 päeva pärast vaktsiini manustamist.
Most of these side effects occur more frequently in patients with Parkinson’s disease.
Enamik nendest kõrvaltoimetest esinevad sagedamini Parkinsoni tõvega patsientidel.
Most of these signs are due to alpha-2- adreno-receptor agonist effects.
Enamik neist nähtudest on tingitud alfa-2- adrenoretseptoreid stimuleerivatest toimetest.
Most of these signs are due to alpha-2- adreno-receptor agonist effects.
Enamik neist nähtudest on tingitud alfa-2-adrenoretseptoreid stimuleerivast toimetest.
Most patients (83.3%) had persistent or recurrent Cushing’s disease and few (≤5%) in either treatment group had received previous pituitary irradiation.
Enamikul (83,3%) patsientidest oli püsiv või korduv Cushingi tõbi ja mõlemas ravirühmas oli väike osa (≤5%) patsiente eelnevalt saanud hüpofüüsi kiiritusravi.
Most patients (85%) should be able to achieve an INR ≥ 2.0 within 14 days of concomitant administration of Lixiana and VKA.
Enamikul patsientidel (85%) peaks olema võimalik saavutada INR ≥ 2,0 Lixiana ja K-vitamiini antagonisti kasutamise tulemusena 14 päeva jooksul.
Most patients (>89%), in both Groups A and B, achieved complete reversal of the anticoagulant effect of dabigatran as measured by dTT or ECT in the first 4 hours after administration of 5 g idarucizumab.
Enamikul patsientidest (> 89%) nii A kui B rühmas tühistus dabigatraani hüübimisvastane toime täielikult (hinnatuna dTT ja ECT põhjal) esimese 4 tunni jooksul pärast 5 g idarutsizumabi manustamist.
Most patients can continue to use Panretin by altering the number of times a day it is applied.
Enamik patsiente võib jätkata Panretin’i geeli kasutamist, muutes igapäevaste manustamiste arvu.
Most patients completely recover after appropriate measures are taken.
Enamik patsientidest paraneb pärast sobivate meetmete võtmist täielikult.
Most patients continued on study medicinal product after the infection resolved.
Enamik patsientidest jätkas pärast infektsiooni kadumist uuringus vaadeldud ravimpreparaadi kasutamist.
Most patients experience IARs which occur during or within 24 hours after treatment with LEMTRADA.
Enamikul patsientidest tekivad infusiooniga seotud reaktsioonid, mis ilmnevad ravi ajal või 24 tunni jooksul pärast ravi LEMTRADA’ga.
Most patients experiencing virological failure with a regimen containing abacavir in a pivotal clinical trial with Combivir (fixed dose combination of lamivudine and zidovudine) showed either no NRTI-related changes from baseline (15 %) or only M184V or M184I selection (78 %).
Enamikel patsientidel, kellel puudus viroloogiline ravivastus abakaviiri sisaldava raviskeemi kasutamisel keskses kliinilises uuringus Combivir’iga (lamivudiini ja zidovudiini fikseeritud annuste kombinatsioon), täheldati NRTIga seotud muutuste puudumist algväärtusest (15 %) või ainult M184V või M184I selektsiooni (78 %).
Most patients had elevations that were asymptomatic and resolved spontaneously.
Enamikul neist patsientidest oli tõus asümptomaatiline ja taandus spontaanselt.
Most patients had not previously been treated for hepatitis C, though some had genotype 1 infection that was resistant to standard medicines (consisting of either telaprevir or boceprevir – the so-called NS3/4A inhibitors - in combination with peginterferon alfa and ribavirin).
Enamik patsiente ei olnud varem C-hepatiidi ravi saanud, kuigi mõnel oli 1. genotüübi infektsioon, mis oli standardsete ravimite (mis sisaldavad kas telapreviiri või botsepreviiri, nn NS3/4A inhibiitoreid koos alfapeginterferooni ja ribaviriiniga) suhtes resistentne.
Most patients had previously received other medicines but needed to change treatment.
Enamik patsiente kasutas muid ravimeid, aga pidi ravi vahetama.
Most patients improved after discontinuation of Arava.
Enamik patsientidest paranes pärast ravi katkestamist Arava’ga.
Most patients improved after discontinuation of AUBAGIO.
Enamik patsientidest paranes pärast ravi lõpetamist AUBAGIO’ga.
Most patients improved after discontinuation of Leflunomide medac.
Enamik patsientidest paranes pärast ravi katkestamist Leflunomide medac’iga.
Most patients improved after discontinuation of Leflunomide Teva.
Enamik patsientidest paranes pärast ravi katkestamist Leflunomide Teva’ga.
Most patients improved after discontinuation of leflunomide.
Enamik patsientidest paranes pärast ravi katkestamist Leflunomide Winthrop’iga.
Most patients improved after discontinuation of Repso.
Enamik patsientidest paranes pärast ravi katkestamist Repso’ga.
Most patients in the clinical trials (> 84%) were Caucasian.
Suurem osa kliinilistes uuringutes osalenud patsiente (> 84%) olid valgest rassist.
Most patients in the study were taking Pradaxa to prevent stroke due to an ‘abnormal heart beat’ (atrial fibrillation).
Enamik uuringus osalejatest võttis südame rütmihäire (atriaalse fibrillatsiooni) tõttu Pradaxat insuldi ennetamiseks.
Most patients in these three studies were responders to previous on- demand treatment with PDE5 inhibitors.
Enamus kõigis kolmes uuringus osalenud patsientidest omas ravivastust eelnevatele, vastavalt vajadusele manustatud PDE5
Most patients received conditioning regimens that included busulfan, melphalan, and/or the combination of cyclophosphamide and total body irradiation.
Enamus patsiente sai oma haigussseisundile vastavat raviskeemi, mis sisaldas busulfaani, melfalaani ja/või kombinatsiooni tsüklofosfamiidist ja kogu keha kiiritusest.
Most patients resumed treatment at a lower dose without recurrence (see section 4.2).
Valdav enamik patsientidest jätkas ravi väiksema annusega ilma toime kordumiseta (vt lõik 4.2).
Most patients seroconverted within months of initiation of treatment; although seroconversion in patients under 5 years old with a more severe phenotype occurred mostly within 1 month (mean 26 days versus 45 days in patients 5 years and older).
Enamikul patsientidest tekkis serokonversioon 3 kuu jooksul alates ravi algusest, kuigi alla 5-aastastel raskema fenotüübiga patsientidel tekkis serokonversioon juba valdavalt 1 kuu jooksul (keskmine oli 26 päeva vs 45 päeva 5-aastastel ja vanematel patsientidel).
Most patients taking thalidomide can be expected to experience adverse reactions.
Suuremal osal talidomiidi tarvitavatel patsientidel võivad esineda kõrvaltoimed.
Most patients taking thalidomide experience side effects.
Enamikul talidomiidi kasutavatest patsientidest esineb kõrvalnähte.
Most patients treated with LEMTRADA in controlled clinical trials in MS experienced mild to moderate IARs during and/or up to 24 hours after LEMTRADA 12 mg administration, which often included headache, rash, pyrexia, nausea, urticaria, pruritus, insomnia, chills, flushing, fatigue, dyspnoea, dysgeusia, chest discomfort, generalised rash, tachycardia, bradycardia, dyspepsia, dizziness, and pain.
Enamikul LEMTRADA’ga ravitud hulgiskleroosiga patsientidest tekkisid kontrollitud kliinilistes uuringutes 12 mg LEMTRADA manustamise ajal ja/või kuni 24 tunni jooksul pärast manustamist kerged kuni keskmised infusiooniga seotud reaktsioonid, mille hulka kuulusid tihti peavalu, lööve, püreksia, iiveldus, urtikaaria, sügelus, unetus, külmavärinad, kuumahood, väsimus, düspnoe, düsgeusia (maitsehäired), ebamugavustunne rinnus, generaliseerunud lööve, tahhükardia, bradükardia, düspepsia, peapööritus ja valu.
Most patients treated with LEMTRADA will experience side-effects at the time of the infusion or within 24 hours after the infusion.
Enamikul LEMTRADA’ga ravitavatest patsientidest tekivad kõrvaltoimed infusiooni ajal või 24 tunni jooksul pärast infusiooni.
Most patients using Zyclara experience local skin side effects (most commonly redness, scab formation, dryness and shedding of the skin).
Enamikul patsientidest, kes kasutasid Zyclarat, tekkisid lokaalsed nahanähud (kõige sagedamini punetus, kärnade teke, kuivus ja naha irdumine).
Most patients using Zyclara for the treatment of AK experience local skin reactions (most frequently erythema, scab, and exfoliation/application site dryness) at the application site.
Enamusel patsientidest, kes kasutasid aktiinilise keratoosi raviks Zyclarat, esinesid manustamiskoha paiksed nahareaktsioonid (kõige sagedamini erüteem, koorikud ja eksfoliatsioon/manustamiskoha nahakuivus).
Most patients were FIGO Stage IIIC or Stage IV.
Enamikel patsientidel oli FIGO staadium IIIC või IV.
Most patients were successfully treated with the 50-unit/kg dose, with only around 10% of the patients needing a second dose.
Enamikul patsientidest tekkis ravivastus annusega 50 ühikut/kg, kusjuures teist süsti vajas üksnes ligikaudu 10% patsientidest.
Most patients who failed due to persisting or relapsing Staphylococcus aureus infection had deep-seated infection and did not receive necessary surgical intervention.
Enamikul patsientidest, kellel ravi persisteeruva või taastuva Staphylococcus aureus’e infektsiooni tõttu ebaõnnestus, oli nakkuskolle sügaval ning neil ei rakendatud vajalikku kirurgilist ravi.
Most patients who had a response to NeuroBloc by the fourth week had returned to their original condition 12 to 16 weeks after the injection.
Enamikul patsientidest, kellel oli tekkinud neljandaks nädalaks NeuroBlocile ravivastus, oli 12–16 nädalat pärast süsti algne seisund taastunud.
Most patients will already be receiving phosphate supplements and the dose of these may need to be altered when CYSTAGON is substituted for phosphocysteamine.
Paljud patsiendid saavad fosfaate sisaldavaid toidulisandeid ja nende annust tuleb täpsustada siis, kui CYSTAGON asendatakse fosfotsüsteamiiniga.
Most patients will experience a reversible red colouration of the skin and membranes lining body cavities (mucous membranes) that may last up to 15 days after administration of Cyanokit.
Enamikul patsientidest tekib pöörduv naha ja kehaõõnsusi katva kihi (limaskestade) punane värvus, mis võib kesta kuni 15 päeva pärast Cyanokiti manustamist.
Most patients will experience a reversible red colouration of the skin and mucous membranes that may last up to 15 days after administration of Cyanokit.
Enamikul patsientidest tekib pöörduv naha ja limaskestade punane värvus, mis võib kesta kuni 15 päeva pärast Cyanokiti manustamist.
Most patients with mild or moderate rash can continue Telzir.
Enamik kerge või mõõduka lööbega patsiente võib jätkata Telzir’i kasutamist.