natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Among all randomised and treated patients, the median change from baseline in CD4+ cell count at the last measurement up to Week 48 was +23 cells/mm3 in patients receiving tipranavir with ritonavir (N=740) versus +4 cells/mm3 in the comparator PI/ritonavir (N=727) arm.
Kõikide randomiseeritud ja ravitud patsientide seas oli keskmine CD4+ rakkude hulga muutus algväärtusega võrreldes viimasel analüüsil 48. nädalal +23 rakku/mm3 patsientidel, kes said tipranaviir/ritonaviiri ravi (N=740) versus +4 rakku/mm3 PI/ritonaviiri kontrollgrupis (N=727).
Among all randomised and treated patients, the median change from baseline in HIV-1 RNA at the last measurement up to Week 48 was -0.64 log10 copies/ml in patients receiving tipranavir with ritonavir versus -0.22 log10 copies/ml in the comparator PI/ritonavir arm.
Randomiseeritud ja ravitud patsientide seas oli keskmine HIV-1 RNA muutus algväärtusega võrreldes viimasel analüüsil 48. nädalal –0,64 log10 koopiat/ml patsientidel, kes said tipranaviir/ritonaviiri ravi versus –0,22 log10 koopiat/ml PI/ritonaviiri kontrollgrupis.
Among all randomised patients analysed according to ITT, primary events occurred in 269 on rivaroxaban (2.12% per year) and 306 on warfarin (2.42% per year) (HR 0.88; 95% CI, 0.74 – 1.03; P<0.001 for non-inferiority; P=0.117 for superiority).
Kogu randomiseeritud ravikavatsusliku populatsiooni analüüsil leiti, et esmaseid haigusjuhte esines 269-l rivaroksabaan-ravi saanud (2,12% aastas) ja 306-l varfariin-ravi saanud (2,42% aastas) patsiendil (HR = 0,88; 95% CI 0,74…1,03; samaväärsus P<0,001; paremus P=0,117).
Among all ZYPADHERA treated patients, sedation was reported by 4.7% of patients.
Kõigi ZYPADHERA’ga ravitud patsientide seas esines sedatsiooni 4,7 %-l patsientidest.
Among Bexsero recipients, 5849 were infants and children (less than 2 years of age), 250 were children (2 to 10 years of age) and 2677 were adolescents and adults.
Bexseroga vaktsineeritutest 5849 olid imikud ja lapsed (alla 2-aastased), 250 olid lapsed (2…10-aastased) ning 2677 olid noorukid ja täiskasvanud.
Among children and adolescents treated with interferon alfa-2b in combination with ribavirin, suicidal ideation or attempts were reported more frequently compared to adult patients (2.4 % vs 1 %) during treatment and during the 6-month follow-up after treatment.
Laste ja noorukite hulgas, keda raviti alfa-2b-interferooniga kombinatsioonis ribaviriiniga, teatati ravi jooksul ja 6-kuulise jälgimisperioodi jooksul pärast ravi enesetapumõtetest või -katsetest palju sagedamini, võrreldes täiskasvanud patsientidega (2,4% vs.
Among children and adolescents, treated with Ribavirin in combination with interferon alfa- 2b, suicidal ideation or attempts were reported more frequently compared to adult patients (2.4% versus 1%) during treatment and during the 6-month follow-up after treatment.
Laste ja noorukite puhul, kes saavad Ribaviriini ja alfa-2b-interferooni kombinatsioonravi, on enesetapumõtetest ja –katsetest ravi ajal ja 6 kuud pärast ravi lõppu teatatud sagedamini kui täiskasvanute puhul (2,4% versus 1%).
Among children and adolescents, treated with ribavirin in combination with interferon alfa-2b, suicidal ideation or attempts were reported more frequently compared to adult patients (2.4 % versus 1 %) during treatment and during the 6-month follow-up after treatment.
Laste ja noorukite puhul, kes saavad ribaviriini ja interferoon alfa-2b kombinatsioonravi, on enesetapumõtetest ja – katsetest ravi ajal ja 6 kuud pärast ravi lõppu teatatud sagedamini kui täiskasvanute puhul (2,4% vs 1%).
Among children and adolescents, treated with Ribavirin Teva Pharma B.V. in combination with interferon alfa-2b, suicidal ideation or attempts were reported more frequently compared to adult patients (2.4 % versus 1 %) during treatment and during the 6-month follow-up after treatment.
Laste ja noorukite puhul, kes saavad Ribavirin Teva Pharma B.V. ja interferoon alfa-2b kombinatsioonravi, on enesetapumõtetest ja –katsetest ravi ajal ja 6 kuud pärast ravi lõppu teatatud sagedamini kui täiskasvanute puhul (2,4% vs 1%).
Among children who were not already shedding virus at baseline, the incidence of laboratory-confirmed clinical influenza was reduced from 21 % (15 / 70) in the group not receiving prevention to 4 % (2 / 47) in the group receiving prevention (80.1 % reduction [95 % CI 22.0 – 94.9; p = 0.0206]).
Laste hulgas, kes ei olnud uuringu alguses veel nakatunud, vähenes laboratoorselt ja kliiniliselt diagnoositud gripi esinemissagedus 21%-lt (15/70) profülaktikat mittesaanud grupis kuni 4%-ni (2/47) profülaktikat saanud grupis (80,1 % vähenemine [95 % CI 22,0-94,9; p = 0,0206]).
Among co-infected patients in study 006, elevations in AST to greater than five times ULN developed in 13 % of efavirenz treated patients and in 7 % of controls, and elevations in ALT to greater than five times ULN developed in 20 % and 7 % respectively.
Uuringus 006 osalenud kaasinfektsiooniga patsientide hulgas esines ASAT aktiivsuse suurenemine rohkem kui 5 korda normi ülempiirist 13%-l efavirensiga ravitud patsientidest ja 7%-l kontrollrühma patsientidest ning ALAT aktiivsuse suurenemine rohkem kui 5 korda normi ülempiirist vastavalt 20%-l ja 7%-l.
Among co-infected patients in study 006, elevations in AST to greater than five times ULN developed in 13% of efavirenz-treated patients and in 7% of control, and elevations in ALT to greater than five times ULN developed in 20% and 7%, respectively.
Uuringus 006 osalenud kaasinfektsiooniga patsientide hulgas esines ASAT aktiivsuse suurenemine rohkem kui 5 korda normi ülempiirist 13%-l efavirensiga ravitud patsientidest ja 7%-l kontrollrühma patsientidest ning ALAT aktiivsuse suurenemine rohkem kui 5 korda normi ülempiirist vastavalt 20%-l ja 7%-l.
Among co-infected patients in study 006, elevations in AST to greater than five times ULN developed in 13% of efavirenz-treated patients and in 7% of controls, and elevations in ALT to greater than five times ULN developed in 20% and 7%, respectively.
Uuringus 006 osalenud kaasinfektsiooniga patsientide hulgas esines ASAT aktiivsuse suurenemine rohkem kui 5 korda normi ülempiirist 13%-l efavirensiga ravitud patsientidest ja 7%-l kontrollrühma patsientidest ning ALAT aktiivsuse suurenemine rohkem kui 5 korda normi ülempiirist vastavalt 20%-l ja 7%-l.
Among co-infected patients, 3 % of those treated with efavirenz and 2 % in the control arm discontinued because of liver disorders (see section 4.4).
Kaasinfektsiooniga patsientide seas katkestasid maksa häirete tõttu uuringu 3% efavirensiga ravitud ja 2% kontrollrühma patsientidest (vt lõik 4.4).
Among co-infected patients, 3% of those treated with efavirenz and 2% in the control arm discontinued because of liver disorders (see section 4.4).
Kaasinfektsiooniga patsientide seas katkestasid maksa häirete tõttu uuringu 3% efavirensiga ravitud ja 2% kontrollrühma patsientidest (vt lõik 4.4).
Among co-infected patients, 3% of those treated with efavirenz and 2% in the control arm discontinued because of liverdisorders (see section 4.4).
Kaasinfektsiooniga patsientide seas katkestasid maksa häirete tõttu uuringu 3% efavirensiga ravitud ja 2% kontrollrühma patsientidest (vt lõik 4.4).
Among entecavir-treated patients, on-treatment ALT elevations had a median time to onset of 4-5 weeks, generally resolved with continued treatment, and, in a majority of cases, were associated with a ≥ 2 log10/ml reduction in viral load that preceded or coincided with the ALT elevation.
Entekaviiriga ravitud patsientidel esines raviaegne ALAT aktiivsuse tõuse keskmiselt 4...5 nädala möödumisel ravi algusest, mis enamasti lahenes ravi jätkamisel ning millest enamus oli seotud viiruse hulga eelneva või samaaegse vähenemisega ≥ 2 log10/ml.
Among genotype 1b- infected subjects, NS5A resistance-associated substitutions persisted at detectable levels in 100% (7/7) of subjects at follow-up week 12 and in 100% (3/3) of subjects with follow-up week 24 data.
1b genotüübiga isikutel püsisid NS5A resistentsusega seotud asendused määrataval tasemel jälgimisperioodi 12. nädalal 100% isikutest (7/7) ja jälgimisperioodi 24. nädala andmetel 100% (3/3) isikutest.
Among lamivudine-refractory patients with baseline HBV DNA <107 log10 copies/ml, 64% (9/14) achieved HBV DNA <300 copies/ml at Week 48.
Lamivudiinravile refraktoorsetest patsientidest, kellel ravi alguses oli HBV DNA < 107 log10 koopiat/ml, saavutasid 48. nädalaks 64% (9/14) HBV DNA < 300 koopiat/ml.
Among men who were naïve to 14 common HPV types, administration of Gardasil reduced the incidence of external genital lesions caused by vaccine- or non-vaccine HPV types by 81.5% (95% CI: 58.0, 93.0).
Meeste seas, kes ei olnud nakatunud 14 sagedase HPV tüübiga, vähenes Gardasil’i manustamise tulemusena vaktsiinis sisalduvate või mitte sisalduvate HPV tüüpide poolt põhjustatud välissuguelundite kahjustuste esinemissagedus 81,5% (95% CI: 58,0; 93,0).
Among men who were naïve to 14 common HPV types, administration of Silgard reduced the incidence of external genital lesions caused by vaccine- or non-vaccine HPV types by 81.5% (95% CI: 58.0, 93.0).
Meeste seas, kes ei olnud nakatunud 14 sagedase HPV tüübiga, vähenes Silgard’i manustamise tulemusena vaktsiinis sisalduvate või mitte sisalduvate HPV tüüpide poolt põhjustatud välissuguelundite kahjustuste esinemissagedus 81,5% (95% CI: 58,0; 93,0).
Among other things, very large doses of Viracept might cause problems with your heart rhythm.
Lisaks muudele asjadele võivad Viracept’i väga suured annused põhjustada südame rütmihäireid.
Among patients classified as non-responders at week 2, 32% (26/81) in the placebo maintenance group and 42% (68/163) in the infliximab group achieved clinical response by week 6.
Patsientide hulgast, kes klassifitseeriti kui Nädal 2 ravivastuse mitte-saavutanud, saavutas kliinilise ravivastuse 6-ks nädalaks 32% (26/81) platseebo säilitusravi rühma patsientidest ning 42% (68/163) infliksimabi rühma patsientidest.
Among patients from study WV16240, who received Pegasys monotherapy and entered the long-term follow-up study, the rate of sustained HBeAg seroconversion 12 months after the end of therapy was 48% (73/153).
48%-l (73/153) uuringus WV16240 osalenud patsientidest, kes said Pegasys- monoteraapiat ja liitusid pikaajalise järelkontrolli uuringuga, püsis HBeAg serokonversioon 12 kuud pärast ravi lõppu.
Among patients in the infliximab 5 mg/kg group who crossed over because of loss of fistula response after week 22, 57% (12/21) responded to re-treatment with infliximab 10 mg/kg every 8 weeks.
57% (12/21) patsientidest infliksimabi rühmas, kes said 5 mg/kg kohta ning kes viidi üle teise rühma seoses fistulite ravivastuse kadumisega pärast 22-ndat nädalat, reageerisid kordusravile infliksimabiga annuses 10 mg/kg kohta manustatuna iga 8 nädala järel.
Among patients in the SBR arm who maintained their baseline regimen for 24 weeks and then switched to FTC/RPV/TDF, 92% (140/152) of patients had HIV-1 RNA < 50 copies/mL after 24 weeks of FTC/RPV/TDF, consistent with the Week 24 results for patients who switched to FTC/RPV/TDF at baseline.
92% (140/152) varasema taustraviga jätkajate rühma patsientidel, kes jätkasid 24 nädala jooksul varasema taustraviga ja läksid siis üle FTC/RPV/TDF-le, oli pärast 24 nädalat FTC/RPV/TDF-ravi HIV-1 RNA < 50 koopiat/ml, mis oli kooskõlas uuringu alguses FTC/RPV/TDF-le üle läinud patsientide 24. nädala näitajatega.
Among patients receiving 175 mg/week for the treatment of MCL, infections (including Grade 3 and 4 infections) were substantially increased compared to lower doses and compared to conventional chemotherapy.
Patsientidel, kellele manustati mantelrakulise lümfoomi raviks 175 mg nädalas, esines infektsioone (sealhulgas 3. ja 4. astme infektsioone) oluliselt sagedamini kui väiksemate annuste puhul ning võrreldes tavapärase keemiaraviga.
Among patients receiving dual anti-platelets therapy 98.8% received clopidogrel, 0.9 % received ticlopidine and 0.3 % received prasugrel.
Kahe trombotsüütide agregatsiooni inhibiitoriga ravitavate patsientide hulgast said 98,8% klopidogreeli, 0,9% tiklopidiini ja 0,3% prasugreeli.
Among patients receiving REYATAZ 300 mg with ritonavir 100 mg, the frequency of jaundice was 19%.
Patsientide hulgas, kes said 300 mg REYATAZ'i koos 100 mg ritonaviiriga oli ikteruse esinemissagedus 19%.
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, DAS28 responses were similar from week 104 through week 256.
Uuringusse jäänud Simponiga ravitud patsientidel olid BASDAI muutuse määrad lähteväärtusest 24. nädalast 256. nädalani sarnased.
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, similar rates of
Uuringusse jäänud Simponiga ravitud patsientidel täheldati
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, similar rates of ACR 20/50/70 response was observed from week 104 through week 256.
Uuringusse jäänud Simponiga ravitud patsientidel olid (DAS)28 ravivastused sarnased 104. nädalast 256. nädalani.
Among patients remaining in the study and treated with Simponi, similar rates of patients showed no progression from baseline from week 104 through week 256.
Uuringusse jäänud Simponiga ravitud patsientidel olid radiograafilised muutused 104. nädalast 256. nädalani sarnased.
Among patients that completed the study, the improvement in FEV1 adjusted for age and height was 0.39% with Colobreathe compared with 0.78% with tobramycin.
Uuringu läbinud patsientidel paranes vanuse ja pikkuse suhtes korrigeeritud FEV1 Colobreathe’i rühmas 0,39% võrreldes 0,78%-ga tobramütsiinirühmas.
Among patients who completed a full 24 months of therapy in the study, the non-progression rates were 78%, 70%, and 61%, respectively.
Patsientide hulgas, kes lõpetasid uuringu käigus 24-kuulise täieliku ravikuuri, oli mitteprogresseerumise tase vastavalt 78%, 70% ja 61%.
Among patients who received REYATAZ 400 mg once daily or REYATAZ 300 mg with ritonavir 100 mg once daily, the only adverse reactions of any severity reported very commonly with at least a possible relationship to regimens containing REYATAZ and one or more NRTIs were nausea (20%), diarrhoea (10%), and jaundice (13%).
Ainsad kõrvaltoimed, mida kirjeldati kõige sagedamini REYATAZ'i 400 mg kord ööpäevas või REYATAZ'i 300 mg koos 100 mg ritonaviiriga saanud patsientidel mistahes raskusastmega ja vähemalt võimaliku põhjusliku seosega uuringuravimitest, mille hulka kuulus REYATAZ ja veel üks nukleosiidne pöördtranskriptaasi inhibiitor olid iiveldus (20%), kõhulahtisus (10%) ja ikterus (13%).
Among patients who received REYATAZ 400 mg once daily or REYATAZ 300 mg with ritonavir 100 mg once daily, the only adverse reactions of any severity reported very commonly with at least a possible relationship to regimens containing REYATAZ and one or more NRTIs were nausea (20%), diarrhoea (10%), and jaundice (13%).
Ainsad kõrvaltoimed, mida kirjeldati väga sageli REYATAZ'i 400 mg kord ööpäevas või REYATAZ'i 300 mg koos 100 mg ritonaviiriga saanud patsientidel mistahes raskusastmega ja vähemalt võimaliku põhjusliku seosega uuringuravimitest, mille hulka kuulus REYATAZ ja veel üks nukleosiidne pöördtranskriptaasi inhibiitor, olid iiveldus (20%), kõhulahtisus (10%) ja ikterus (13%).
Among patients who remained on the apremilast treatment to which they were randomized at study start, these improvements were maintained through Week 52.
Patsientidel, kes jätkasid ravi apremilastiga vastavalt algsele randomiseerimisele, püsisid need paranemised kuni 52. nädalani.
Among patients who remained on the apremilast treatment, to which they were initially randomized at study start, improvement in physical function and FACIT- fatigue was maintained through Week 52.
Patsientidel, kes jätkasid ravi apremilastiga vastavalt algsele randomiseerimisele, püsisid kehalise sooritusvõime ja FACIT-fatigue skoorid kuni 52. nädalani.
Among patients who remained on the Simponi treatment to which they were randomised at study start, DAS28 and HAQ DI responses were maintained through week 104.
96 patsienti 159-st, kes olid randomiseeritud Simponi 50 mg + metotreksaadi gruppi, said 104. nädalal veel seda ravi.
Among patients who were at least partial responders at Week 12, and who received continuous weekly Humira therapy, the HiSCR rate at Week 48 was 64.3%.
Patsientide hulgas, kellel esines 12. nädalal vähemalt osaline ravivastus ning kes said jätkuvalt Humira ravi, oli HiSCR määr 48. nädalal 64,3%.
Among patients who were initially randomized to apremilast 30 mg twice daily treatment, ACR 20/50/70 response rates were maintained through Week 52 in the pooled Studies PALACE 1, PALACE 2 and PALACE 3 (Figure 1).
Uuringute PALACE 1, PALACE 2 ja PALACE 3 koondandmete põhjal püsisid ACR 20/50/70 ravivastuse määrad patsientidel, kes algselt randomiseeriti saama ravi apremilastiga 30 mg kaks korda ööpäevas, 52. nädalal (joonis 1).
Among patients who were not in response at Week 4, 43% of Humira maintenance patients responded by Week 12 compared to 30% of placebo maintenance patients.
Patsientide hulgast, kellel ei olnud ravivastust 4. nädalal, saavutas 43% Humira’t saanud patsientidest ravivastuse 12. nädalaks, võrreldes 30% platseebogrupi patsientidega.
Among patients who were not in response at Week 4, 43% of Humira maintenance patients responded by Week 12 compared to 30% of placebo maintenance patients.
Patsientide hulgast, kellel ei olnud vastust 4. nädalal, saavutas 43% Humira’t saavat patsienti, võrreldes 30% platseebogrupi patsientidega, ravivastuse 12. nädalaks.
Among patients who were not in response at week 4, 43% of Trudexa maintenance patients responded by week 12 compared to 30% of placebo maintenance patients.
Patsientide hulgast, kellel ei olnud vastust 4. nädalal, saavutas 43% Trudexa’t saavat patsienti, võrreldes 30% platseebogrupi patsientidega, ravivastuse 12. nädalaks.
Among patients whose Humira treatment was withdrawn at Week 12 in Studies HS-I and HS-II, the HiSCR rate 12 weeks after re-introduction of Humira 40 mg weekly returned to levels similar to that observed before withdrawal (56.0 %).
Patsientide hulgas, kellel uuringutes HS-I ja HS-II Humira ravi 12. nädalal katkestati, taastus HiSCR määr 12 nädalat pärast Humira-ravi taasalustamist annusega 40 mg igal nädalal tasemeni, mida täheldati enne ravi katkestamist (56,0 %).
Among patients whose Humira treatment was withdrawn at Week 12 in Studies HS-I and HS-II, the HiSCR rate 12 weeks after re-introduction of Humira 40 mg weekly returned to levels similar to that observed before withdrawal (56.0 %).
Patsientide hulgas, kellel uuringutes HS-I ja HS-II Humira ravi 12. nädalal katkestati, taastus HiSCR määr 12 nädalat pärast Humira-raviga taasalustamist annusega 40 mg igal nädalal tasemeni, mida täheldati enne ravi katkestamist (56,0 %).
Among patients whose Humira treatment was withdrawn at Week 12 in Studies HS-I and HS-II, the HiSCR rate 12 weeks after re-introduction of Humira 40 mg weekly returned to levels similar to that observed before withdrawal (56.0 %).
Patsientide hulgas, kellel uuringutes HS-I ja HS-II Humira ravi 12. nädalal katkestati, taastus HiSCR määr 12 nädalat pärast Humira-raviga taasalustamist annusega 40 mg igal nädalal tasemeni, mida täheldati enne ravi katkestamist (56,0%).
Among patients with ankylosing spondylitis who received Enbrel, the clinical responses were apparent at the time of the first visit (2 weeks) and were maintained through 6 months of therapy.
Nende anküloseeriva spondüliidiga patsientide hulgas, kes said Enbreli, oli kliiniline vastus ilmne esimese visiidi ajal (2 nädala möödumisel) ning säilis 6-kuulise ravi lõpuks.
Among patients with ankylosing spondylitis who received etanercept, the clinical responses were apparent at the time of the first visit (2 weeks) and were maintained through 6 months of therapy.
Anküloseeriva spondüliidiga patsiendid, kes said etanertsepti, oli kliiniline vastus ilmne esimese visiidi ajal (2 nädala möödumisel) ning püsis 6-kuulise raviperioodi lõpuni.
Among patients with diarrhoea, the median time to first event was 2 days (range, 1 to 594 days) and the median duration of any grade of diarrhoea was 2 days (range, 1 to 910 days).
Kõhulahtisusega patsientide hulgas oli aja mediaan esimese sündmuseni 2 päeva (vahemik 1…594 päeva) ja ükskõik millise astme kõhulahtisuse kestuse mediaan oli 2 päeva (vahemik 1…910 päeva).
Among patients with plaque psoriasis who received Enbrel, significant responses relative to placebo were apparent at the time of the first visit (2 weeks) and were maintained through 24 weeks of therapy.
Naastulise psoriaasiga patsientidel, kes said Enbreli, olid esimese visiidi ajaks (2 nädalat) tekkinud olulised ravivastused võrrelduna platseeboga ja 24-nädalase ravi vältel paranemine jätkus.
Among patients with plaque psoriasis who received etanercept, significant responses relative to placebo were apparent at the time of the first visit (2 weeks) and were maintained through 24 weeks of therapy.
Naastulise psoriaasiga patsiendid, kes said etanertsepti, oli oluline ravivastus (võrreldes platseeboga) ilmne esimese visiidi ajal (2 nädala möödumisel) ning püsis 24-nädalase raviperioodi lõpuni.
Among patients with psoriatic arthritis who received Enbrel, the clinical responses were apparent at the time of the first visit (4 weeks) and were maintained through 6 months of therapy.
Nende psoriaatilise artriidiga patsientide hulgas, kes said Enbreli, oli kliiniline vastus ilmne esimese visiidi ajal (4 nädala möödumisel) ning säilis 6-kuulise ravi lõpuks.
Among patients with psoriatic arthritis who received etanercept, the clinical responses were apparent at the time of the first visit (4 weeks) and were maintained through 6 months of therapy.
Psoriaatilise artriidiga patsiendid, kes said etanertsepti, oli kliiniline vastus ilmne esimese visiidi ajal (4 nädala möödumisel) ning püsis 6-kuulise raviperioodi lõpuni.
Among patients with reports of adverse reactions of elevations in either ALT or AST (all grades), the median time of onset observed in the study was 28 days with a range of onset 6 to 841 days for ALT and 1 to 680 days for AST.
Nendel patsientidel, kellel kõrvaltoimetena teatati ALAT-i või ASAT-i sisalduse tõusust (kõik astmed), oli uuringutes täheldatud algusaja mediaan 28 päeva, ALAT-i puhul vahemikus 6…841 päeva ja ASAT-i puhul 1…680 päeva.
Among patients with thrombocytopenia AEs, the median time to first event was 28 days (range, 1 to 968 days) and median duration per event was 14 days (range, 1 to 666 days).
Trombotsütopeenia kõrvaltoimetega patsientide hulgas oli aja mediaan esimese sündmuseni 28 päeva (vahemik 1…968 päeva) ja sündmuse kestuse mediaan oli 14 päeva (vahemik 1…666 päeva).
Among patients with wild-type RAS mCRC, PFS, OS, and ORR were improved for subjects receiving panitumumab plus chemotherapy (FOLFOX or FOLFIRI) compared with those receiving chemotherapy alone.
Metsikut tüüpi RAS-iga mKRK-ga patsientidel, keda raviti panitumumabiga kombinatsioonis keemiaraviga (FOLFOX või FOLFIRI), paranesid progressioonivaba elulemus, üldine elulemus ja objektiivse ravivastuse määr, võrreldes ainult keemiaravi saanutega.
Among patients with worsening disease that had come back or failed to respond to at least one other treatment, around 70% responded to treatment with the Velcade-dexamethasone combination.
Nende süveneva haigusega patsientide hulgas, kelle haigus oli taastunud või kellel ei tekkinud ravivastust vähemalt ühele muule raviviisile, tekkis Velcade ja deksametasooni kombinatsioonile ravivastus ligikaudu 70%-l patsientidest.
Among persistent-positive subjects in the Phase III studies, 1/10 (10%), 2/27 (7%) and 1/4 (25%) subjects in the placebo, 1 mg/kg and 10 mg/kg groups, respectively, experienced infusion reactions on a dosing day; these infusion reactions were all non-serious and mild to moderate in severity.
III faasi uuringutes osalenud püsivalt positiivse leiuga isikute seas tekkisid ravimi manustamise päeval infusiooniga seotud reaktsioonid 10%-l (1/10), 7%-l (2/27) ja 25%-l (1/4) vastavalt platseebo, 1 mg/kg ja 10 mg/kg rühmades; nendest infusiooniga seotud reaktsioonidest ei olnud ükski raskekujuline, nende raskusaste oli kerge kuni mõõdukas.