natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the primary 48 weeks analysis, the proportion of patients with virologic suppression in the dolutegravir + ABC/3TC arm , was superior to the EFV/TDF/FTC arm, p=0.003, the same treatment difference was observed in subjects defined by baseline HIV RNA level (< or > 100,000 copies/mL).
Esmase 48. nädala analüüsi põhjal oli viroloogilise supressiooni saavutanud patsientide osakaal suurem dolutegraviiri + ABC/3TC rühmas kui EFV/TDF/FTC rühmas (p=0,003); sama ravierinevust täheldati ravieelse HIV RNA taseme järgi (< või > 100 000 koopiat/ml) määratletud patsientidel.
In the primary efficacy analysis, global response in the MITT populations at the end of intravenous therapy, anidulafungin was compared to fluconazole in a pre-specified two- step statistical comparison (non-inferiority followed by superiority).
Esmases efektiivsusanalüüsis võrreldi MITT populatsioonis üldist reageerimist anidulafungiini või flukonasooliga läbiviidud intravenoossele ravile.
In the primary efficacy studies of general populations, 81% of patients reported that tadalafil improved their erections as compared to 35% with placebo.
Üldpopulatsiooni efektiivsusuuringutes täheldati 81%patsientide puhul, et tadalafiil parandas neil erektsioone, võrreldes 35%-ga platseeborühmas.
In the primary efficacy studies, 75% of intercourse attempts were successful in tadalafil treated patients as compared to 32% with placebo.
Esialgsetes efektiivsusuuringutes õnnestus tadalafiiliga ravitud patsientidel 75%alustatud seksuaalvahekordadest, võrreldes 32%-ga platseebo korral.
In the primary endpoint analysis covering the referred period, the age-adjusted rate (number per subject year) of treatment-requiring bleeds during the rFXIII treatment period was 0.053/year (95% CI: 0.010 - 0.272; model-based estimate corresponding to the mean age of 26.4 years for the 41 patients).
Esmase tulemusnäitaja analüüs näitas, et rFXIII ravi ajal esines 0,053 ravi vajavat verejooksu juhtu aastas (kohandatud vanusele; 95% usaldusvahemik: 0,010–0,272; mudelipõhine hinnang uuringus osalenud 41 patsiendi põhjal, kelle keskmine vanus oli 26,4 aastat).
In the primary treatment phases of three phase III active-controlled clinical trials in patients with advanced malignancies involving bone, ONJ was confirmed in 1.8% of patients treated with XGEVA (median exposure of 12.0 months; range 0.1 – 40.5) and 1.3% of patients treated with zoledronic acid.
Kolmes aktiivkontrolliga III faasi uuringus luukoesse levinud kaugelearenenud pahaloomulise kasvajaga patsientidega leidis esmases ravifaasis lõualuu osteonekroos kinnitust 1,8% XGEVA’ga ravitud patsientidest (ravi kestuse mediaan 12,0 kuud; vahemik 0,1...40,5) ja 1,3% zoledroonhappega ravitud patsientidest.
In the printing ink: shellac glaze, black iron oxide (E172), propylene glycol and ammonium hydroxide.
Trükitindis: šellak-glasuur, must raudoksiid (E172), propüleenglükool ja ammooniumhüdroksiid.
In the prior-NNRTI stratum, response rates were 98.9% vs 97.4% for Atripla and SBR patients respectively; a difference (95%CI) of 1.4% (-4.0%, 6.9%)].
Eelnevalt NNRTI ravi saanud valimis oli ravivastus vastavalt 98,9% versus 97,4% vastavalt Atripla ja varasema raviga jätkanud patsientidel; erinevus (95%CI) 1,4% (-4,0%, 6,9%)].
In the prospective randomized controlled cardiovascular outcomes study, investigator reported events of hypoglycemia were similar in patients receiving placebo (6.5%) and patients receiving alogliptin (6.7%) in addition to standard of care.
Prospektiivses, randomiseeritud, kontrollrühmaga, südame-veresoonkonnaga seotud ravitulemuste uuringus oli uurija teatatud hüpoglükeemia nähtude arv sarnane patsientidel, kes said lisaks tavaravile platseebot (6,5%) või alogliptiini (6,7%).
In the prospectively defined primary analysis statistical significance was not reached at the primaryefficacy endpoint at week 24.
Prospektiivses esmases analüüsis ei täheldatud 24. nädalal esmase efektiivsuse lõpptulemuse statistiliselt olulist erinevust.
In the PROWESS trial, treatment was initiated within 48 hours of onset of the first sepsis-induced organ dysfunction.
PROWESS-uuringus alustati ravi 48 tunni jooksul pärast esimese sepsisest põhjustatud organfunktsiooni algust.
In the PsA or PSOR clinical studies, the safety profile observed in patients with mild renal impairment was comparable to patients with normal renal function.
Aktiivse psoriaatilise artriidi ja psoriaasi kliinilistes uuringutes oli kerge neerukahjustusega patsientidel täheldatud ohutusprofiil sarnane normaalse neerutalitlusega patsientide omaga.
In the psoriatic arthritis study, 58% of patients receiving Cimzia 200 mg every two weeks and 52% of patients receiving Cimzia 400 mg every four weeks achieved at least 20% reductions compared with 24% of patients receiving placebo.
Psoriaatilise artriidi uuringus vähenesid sümptomid vähemalt 20% võrra 58%-l patsientidest, kes said 200 mg Cimziat iga kahe nädala järel, ja 52%-l patsientidest, kes said 400 mg Cimziat iga nelja nädala järel, aga samasugust vähenemist täheldati 24%-l platseebot saanud patsientidest.
In the psychiatric cohort, the percentage of subjects with suicidal ideation and/or behaviour based on the Columbia-Suicide Severity Rating Scale (C-SSRS) was similar between the varenicline and placebo groups during treatment and in the non- treatment follow-up, as shown in the following table:
Psühhiaatrilises kohordis oli suitsiidimõtete ja/või suitsidaalse käitumisega (lähtudes Columbia suitsiidi raskusastme hindamisskaalast – C-SSRS) osalejate osakaal ravi ajal ja ravivabal järelkontrolli perioodil varenikliini ja platseebo rühmades sarnane (vt alljärgnev tabel).
In the pump
Pumbas
In the pump, the medicine is stable for 45 days at 37°C.
Pumbas on ravim stabiilne 45 päeva temperatuuril 37°C.
In the QD group, 6/75 (8%) patients demonstrated new primary protease inhibitor mutations (codons 30, 32, 48, 50, 82, 84, 90), as did 12/77 (16%) patients in the BID group.
Üks kord ööpäevas ravimit saanute hulgas esines proteaasi inhibiitori primaarseid mutatsioone (koodonid 30, 32, 48, 50, 82, 84, 90) 6/75 (8%) patsiendil; kaks korda ööpäevas ravimit saanute hulgas esines 12/77 (16%) patsiendil.
In the rabbit study, maternal toxicity was observed at 240 mg/kg/day.
Küülikute uuringus esines toksilisus emasloomadele annuses 240 mg/kg/d.
In the rabbit, nitisinone induced a dose-related increase in malformations (umbilical hernia and gastroschisis) from a dose level 2.5-fold higher than the maximum recommended human dose (2 mg/kg/day).
Küülikutel kutsus nitisinoon esile annussõltuvaid väärarenguid (nabasong ja gastroskiis) alates doosist, mis oli 2,5 korda suurem kui maksimaalne inimese soovituslik päevaannus (2 mg/kehakaalu kilogrammi kohta päevas).
In the rabbit, sodium aminosalicylate had no effects on embryofetal development; however, the doses evaluated were below those proposed clinically.
Küülikute embrüofetaalset arengut naatriumaminosalitsülaat ei mõjutanud, kuid hinnatud annused olid soovitatud kliinilistest annustest väiksemad.
In the RAISE study, in mCRC patients treated with ramucirumab plus FOLFIRI, the most frequent (≥1%) ADR that led to the discontinuation of ramucirumab was proteinuria (1.5%).
RAISE uuringus metastaatilise kolorektaalvähiga patsientidel, keda raviti ramutsirumab pluss FOLFIRI-ga, oli kõige sagedasem (≥1%) kõrvaltoime, mis põhjustas ramutsirumab-ravi katkestamise proteinuuria (1,5%).
In the randomised active-controlled trial, the PFS at 6 months was significantly greater for TMZ than for procarbazine (21 % vs 8 %, respectively – chi-square p = 0.008) with median PFS of 2.89 and
Randomiseeritud aktiivse kontrolliga uuringus oli TMZ-i 6 kuu progressioonivaba elulemus oluliselt suurem kui prokarbasiinil: vastavalt 21 % vs.
In the randomised active-controlled trial, the PFS at 6 months was significantly greater for TMZ than for procarbazine (21 % vs 8 %, respectively – chi-square p = 0.008) with median PFS of 2.89 and
Randomiseeritud aktiivse kontrolliga uuringus oli TMZ-i 6 kuu progressioonivaba elulemus oluliselt suurem kui prokarbasiinil: vastavalt 21% vs.
In the randomised period of the pivotal studies, anaemia was less frequent in PV patients than in MF patients (43.6% versus 82.4%).
Olulise tähtsusega uuringute randomiseerimise perioodis oli aneemia esinemine PV patsientide hulgas madalam võrreldes MF’i patsientidega (43,6% vs 82,4%).
In the randomised period of the pivotal study in PV patients, bleeding events (including intracranial and gastrointestinal, bruising and other bleeding events) were reported in 20% of patients treated with Jakavi and 15.3% patients receiving best available therapy.
Olulise tähtsusega PV patsientide uuringute randomiseerimise perioodis teatati verejooksudest (sealhulgas intrakraniaalne ja seedetrakti verejooks, verevalumid ja muud verejooksud) 20%-l patsientidest, kes said Jakavi’t ja 15,3%-l patsientidest, kes said parimat olemasolevat ravi.
In the randomised period of the pivotal study in PV patients, neutropenia was reported in two patients (1.8%) of which one patient developed CTCAE grade 4 neutropenia.
PV patsientidel teatati olulise tähtsusega uuringute randomiseerimise perioodis kahest neutropeenia juhust (1,8%), nendest ühel juhul tekkis patsiendil CTCAE 4. raskusastme neutropeenia.
In the randomised period of the pivotal study in PV patients, the mean systolic blood pressure increased by 0.65 mmHg in the Jakavi arm versus a decrease of 2 mmHg in the BAT arm.
PV patsientide olulise tähtsusega uuringus oli randomiseerimise perioodis Jakavi rühmas keskmine süstoolse vererõhu tõus 0,65 mmHg võrreldes BAT’i rühmas vererõhu langusega 2 mmHg.
In the randomised period of the two pivotal studies, COMFORT-I and COMFORT-II, the median duration of exposure to Jakavi was 10.8 months (range 0.3 to 23.5 months).
Kahe olulise tähtsusega uuringu, COMFORT I ja COMFORT II, randomiseerimise perioodis oli Jakavi’ga kokkupuute mediaankestvus 10,8 kuud (vahemik 0,3 kuni 23,5 kuud).
In the randomised phase IIb study (C208, stage 2) a higher rate of deaths was seen in the SIRTURO treatment group (12.7%;10/79 patients) compared to the placebo treatment group (3.7%;
IIb faasi randomiseeritud uuringus (C208, 2. osa) täheldati SIRTURO ravirühmas (12,7%; 10/79 patsiendist) suremuse tõusu võrreldes platseeborühmaga (3,7%; 3/81 patsiendist).
In the randomised, placebo-controlled study COMFORT-I 60.6% of Jakavi-treated MF patients and 37.7% of placebo-treated MF patients received red blood cell transfusions during randomised treatment.
Randomiseeritud platseebokontrolliga COMFORT-I uuringus sai 60,6% MF’i patsientidest Jakavi rühmas ning 37,7% MF’i patsientidest platseeborühmas randomiseeritud raviperioodi vältel vere punaliblede transfusioone.
In the randomized controlled trial in first line patients (Study 4), patients in the MabCampath arm were tested weekly for CMV using a PCR (polymerase chain reaction) assay from initiation through completion of therapy, and every 2 weeks for the first 2 months following therapy.
Esmakordselt ravi saavatel patsientidel tehtud randomiseeritud kontrollitud uuringu käigus (uuring 4) testiti MabCampath’i rühma patsiente iga nädal CMV suhtes, kasutades PCR-meetodit (polümeraasahela reaktsioon) ravi algusest lõpuni ning kahel ravijärgsel kuul iga kahe nädala järel.
In the randomized controlled trials 39/41 (95%) of patients treated with Ruconest reached time to beginning of relief within 4 hours.
Randomiseeritud ja kontrolliga kliinilistes uuringutes algas 41 Ruconesti saanud patsiendist 39 patsiendil (95%) sümptomite leevenemine 4 tunni jooksul.
In the rat carcinogenicity study, benign tumours were found in the small bowel and the extrahepatic bile ducts.
Rottidel läbi viidud kartsinogeensusuuringus leiti peensooles ja maksavälistes sapiteedes healoomulisi kasvajaid.
In the rat embryofoetal developmental toxicity study, malformations of absence of urinary bladder, absence of thyroid gland, and fusion and misalignment of lumbar and thoracic vertebral elements (central and/or neural arches) were observed at all dosage levels (25, 250, and 1000 mg/kg/day).
Rottide embrüo ja loote arengu toksilisuse uuringus täheldati kõikidel annusetasemetel (25, 250 ja 1000 mg/kg päevas) väärarengutena kusepõie puudumist, kilpnäärme puudumist ning lülisamba nimme- ja rindkerepiirkonna lülide osade (kesksed ja/või närvikaared) kokkukasvamist ja väärasendeid.
In the rat pre- and postnatal development study, a decrease in pup survival occurred between birth and postnatal day 21 at doses of 60 mg/kg/day or higher (5 times the expected human clinical exposure).
Rottide pre- ja postnataalse arengu uuringus täheldati annuste 60 mg/kg päevas või rohkem (5 korda suurem kui eeldatav terapeutiline annus) manustamisel vastsündinu elulemuse langust ajavahemikul sünnist kuni 21. postnataalse päevani.
In the rat pre-/post-natal development study, selexipag induced no effects on maternal and pup reproductive function.
Rottide pre- ja postnataalse arengu uuringus ei mõjutanud seleksipaag ema ega poegade reproduktiivset funktsiooni.
In the rat pre/postnatal developmental toxicity study, at exposure about 5 times human exposure, significant maternal toxicity as well as effects on offspring body weight and development of ambulatory activity were observed.
Rottide sünnieelse ja -järgse arengutoksilisuse uuringus täheldati märkimisväärset toksilist toimet emasloomale ja mõju järglase kehakaalule ning liikumise arengule, kui nad puutusid kokku 5-kordse inimestele ettenähtud annusega.
In the rat, the combination of darunavir with ritonavir lead to a small increase in effect on RBC parameters, liver and thyroid and increased incidence of islet fibrosis in the pancreas (in male rats only) compared to treatment with darunavir alone.
Võrreldes ainult darunaviiri manustamisega, ilmnes darunaviiri ja ritonaviiri kombineerimisel rottide puhul vähene mõju tugevnemine erütrotsüütiega seotud näitajatele, maksale ja kilpnäärmele ning kõhunäärme saarekeste fibroosile (ainult isastel rottidel).
In the rat, there was no direct effect on mating or fertility following treatment with dulaglutide (see section 5.3).
Rottidel ei täheldatud dulaglutiid-ravi järgselt otsest toimet paaritumisele või fertiilsusele (vt lõik 5.3).
In the RCC Clinical Trial 1, hyperlipaemia was reported as an adverse event in 27% of patients.
Neerurakk- kartsinoomi 1. kliinilises uuringus tekkis 27%-l patsientidest kõrvaltoimena hüperlipeemia.
In the RCC Clinical Trial, a Phase 3 clinical trial for renal cell carcinoma, 26% of patients reported hyperglycaemia as an adverse event.
Neerurakk-kartsinoomi (RCC) III faasi kliinilises uuringus tekkis 26%-l patsientidest kõrvaltoimena hüperglükeemia.
In the RCC study (see section 5.1), proteinuria was reported in 30.6% of patients in the lenvatinib plus everolimus-treated group (8.1% were Grade ≥ 3) and 14.0% of patients in the everolimus-treated group (2.0% were Grade ≥3).
Neerurakk-kartsinoomi uuringus (vt lõik 5.1) kirjeldati proteinuuriat lenvatiniibi ja everoliimust saavas rühmas 30,6% patsientidel (8,1% neist ≥ 3. aste) ning everoliimust saavas rühmas 14,0% patsientidel (2,0% neist ≥ 3. aste).
In the RCC study (see section 5.1), QTc interval increases greater than 60 ms were reported in 11% of patients in the lenvatinib plus everolimus-treated group.
Neerurakk-kartsinoomi uuringus (vt lõik 5.1) kirjeldati lenvatiniibi+everoliimuse rühmas QTc- intervalli pikenemist enam kui 60 ms võrra 11% patsientidel.
In the RE-SONATE study, which compared dabigatran etexilate to placebo, the rate of MI was 0.1 % for patients who received dabigatran etexilate and 0.2 %for patients who received placebo (see section 4.4.).
RE-SONATE uuringus, milles võrreldi dabigatraaneteksilaati platseeboga, oli MI määr dabigatraaneteksilaati saanud patsientidel 0,1% ja platseebot saanud patsientidel 0,2% (vt lõik 4.4).
In the RE-SONATE study, which compared dabigatran etexilate to placebo, the rate of MI was 0.1% for patients who received dabigatran etexilate and 0.2 % for patients who received placebo (see section 4.4).
RE-SONATE uuringus, milles võrreldi dabigatraaneteksilaati platseeboga, oli MI määr dabigatraaneteksilaati saanud patsientidel 0,1% ja platseebot saanud patsientidel 0,2% (vt lõik 4.4).
In the REACH study, 112 patients (6 to 17 years, median age 13.0 years) with moderate to severe, active Crohn’s disease (median paediatric CDAI of 40) and an inadequate response to conventional therapies were to receive 5 mg/kg infliximab at weeks 0, 2, and 6.
REACH-uuringus said 112 mõõduka kuni raske aktiivse Crohni tõvega (mediaanne laste CDAI 40) patsienti (6- kuni 17-aastased, mediaanvanus 13,0 aastat), kellel tavapärase raviga ei saadud küllaldast ravivastust, nädalatel 0, 2 ja 6 infliksimabi 5 mg/kg.
In the REACH study, 112 patients (6 to 17 years, median age 13.0 years) with moderate to severe, active Crohn’s disease (median paediatric CDAI of 40) and an inadequate response to conventional therapies were to receive 5 mg/kg infliximab at weeks 0, 2, and 6.
REACH-uuringus said 112 mõõduka kuni raske aktiivse Crohni tõvega (mediaanne pediaatriline CDAI 40) patsienti (6- kuni 17-aastased, mediaanne vanus 13,0 aastat), kellel tavapärase raviga ei saadud küllaldast ravivastust, nädalatel 0, 2 ja 6 infliksimabi 5 mg/kg.
In the RECOURSE clinical trial, treatment-related proteinuria occurred more frequently in Lonsurf- treated patients (2.8%) compared to those receiving placebo (1.5%), all of which were Grade 1 or 2 in severity (see section 4.4).
RECOURSE- uuringus ilmnes raviga seotud proteinuuriat sagedamini Lonsurf-ravi saavatel patsientidel (2,8%) võrreldes nendega, kes said platseebot (1,5%); kõikidel esines 1. või 2. raskusastmega haigus (vt lõik 4.4).
In the RECOURSE study, 9.4% of patients in the Lonsurf group received G-CSF mainly for therapeutic use.
RECOURSE-uuringus, said 9,4% Lonsurf- rühma patsientidest G- CSG-I, peamiselt ravieesmärgil.
In the registry study of patients with PNH who had never had a blood transfusion, patients treated with Soliris had clinically meaningful reductions in levels of lactate dehydrogenase (LDH) after 6 months of treatment, indicating reduced breakdown of red blood cells.
Nende paroksüsmaalse öise hemoglobinuuriaga patsientide vaatlusuuringus, kes ei olnud varem saanud vereülekannet, esines 6 kuud pärast Solirise-ravi laktaatdehüdrogenaasi sisalduse kliiniliselt oluline vähenemine, mis näitab erütrotsüütide lagunemise vähenemist.
In the relapsed/refractory CLL study grade 3/4 thrombocytopenia was reported in 11% of patients in the R-FC group compared to 9% of patients in the FC group.
Retsidiveerunud/refraktaarse KLL uuringus kirjeldati 3. või 4. raskusastme trombotsütopeeniat 11%-l R-FC rühma ja 9%-l FC rühma patsientidest.
In the relapsed/refractory CLL study grade 3/4 thrombocytopenia was reported in 11% of patients in the R-FC group compared to 9% of patients in the FC group.
Retsidiveerunud/refraktaarse KLL uuringus kirjeldati 3./4. astme trombotsütopeeniat 11 % patsientidest R-FC grupis ja 9 % patsientidest FC grupis.
In the relapsed/refractory study, the median progression-free survival (primary endpoint) was 30.6 months in the R-FC group and 20.6 months in the FC group (p=0.0002, log--rank test).
Retsidiveerunud/refraktaarse KLL uuringus oli progressioonivaba elulemuse (esmane tulemusnäitaja) mediaan 30,6 kuud R-FC rühmas ja 20,6 kuud FC rühmas (p=0,0002, logaritmiline astaktest).
In the remaining dogs (64 dogs for Pexion and 88 dogs for phenobarbital), the following clinical results were observed: Mean frequency of generalised seizures was reduced from
Ülejäänud koertel (64 koera Pexioni ja 88 koera fenobarbitaali rühmas) täheldati järgmisi kliinilisi tulemusi: generaliseerunud krambihoogude keskmine esinemissagedus vähenes pärast
In the renal cell carcinoma study, patients who took Afinitor lived for an average of 4.9 months without the disease getting worse, compared with 1.9 months for the patients who took placebo.
Neerurakk-kartsinoomi uuringus elasid Afinitori saanud patsiendid ilma haiguse süvenemiseta keskmiselt 4,9 kuud, platseebot saanud patsiendid 1,9 kuud.
In the repeated-dose toxicity studies in rodents, strong blood pressure decrease as a result of exaggerated pharmacology induced transient clinical signs and reduced food consumption and body-weight gain.
Tugev vererõhu langus ülemäärasest ravimikasutusest kutsus esile mööduvad kliinilised nähud ja vähenenud toidutarbimise ning kehakaalu tõusu närilistel korduvtoksilisuse uuringutes.
In the reported cases of NovoThirteen overdose up to 2.3 times, no clinical symptoms have been observed.
On teatatud NovoThirteen’i üleannustamistest (kuni 2,3 korda suuremad annused), kuid kliinilisi sümptomeid ei ole täheldatud.
In the RESIST trials, the risk of rash was similar between tipranavir with ritonavir and comparator arms (16.3% vs.
RESIST uuringutes oli lööbe tekkimise sagedus tipranaviir/ritonaviiri ja kontrollgruppides sarnane (vastavalt 16.3% vs.
In the retreatment study AUX-CC-862, 150 anti-AUX-I antibody positive samples and 149 anti-AUX- II antibody positive samples were assessed for potential cross-reactivity with human MMPs-1, -2, -3, - 8, and -13.
Kordusravi uuringus AUX-CC-862 analüüsiti 150 AUX-I-vastaste antikehadega positiivset proovi ja 149 AUX-II-vastaste antikehadega positiivset proovi võimaliku ristreaktiivsuse suhtes inimese MMP- dega 1, 2, 3, 8 ja 13.
In the rilpivirine arm in the week 96 analysis of the Phase III ECHO and THRIVE trials, mean change from baseline in total cholesterol (fasted) was 5 mg/dl, in HDL cholesterol (fasted) 4 mg/dl, in LDL cholesterol (fasted) 1 mg/dl, and in triglycerides (fasted) -7 mg/dl.
III faasi ECHO ja THRIVE uuringute 96 nädala analüüsis oli rilpiviriini rühmas keskmine üldkolesterooli taseme muutus võrreldes algtasemega (tühja kõhu tingimustes) 5 mg/dl, HDL- kolesterooli puhul (tühja kõhu tingimustes) 4 mg/dl, LDL-kolesterooli puhul (tühja kõhu tingimustes) 1 mg/dl ja triglütseriidide puhul (tühja kõhu tingimustes) 7 mg/dl.
In the SABRINA trial (BO22334) the incidence of treatment-induced/enhanced anti-rituximab antibodies in the subcutaneous group was low and similar to that observed in the intravenous group (2% vs.
Uuringus SABRINA (BO22334) oli ravist tingitud rituksimabi vastaste antikehade esinemissagedus subkutaanse ravimvormi rühmas väike ja sarnane intravenoosse ravimvormi rühmas täheldatuga (vastavalt 2% vs.
In the safety pooling, 37% of the Afinitor-treated patients were ≥65 years of age.
Ohutuse koondandmetes oli 37% Afinitor-ravi saavatest patsientidest ≥65-aastased.
In the sALCL study, 86% of patients (50 out of 58) responded partially or completely to treatment and this response was complete for 59% of them (34 out of 58).
Süsteemse anaplastilise suurrakklümfoomi uuringus reageeris täielikult või osaliselt ravile 86% patsientidest (50 patsienti 58st), neist 59%-l täheldati täielikku ravivastust (34 patsienti 58st).
In the same non-clinical reproduction toxicity study with daclizumab, four out of seven lactating cynomolgus monkeys given a 5 – 10 fold multiple (10 mg/kg) of the normal human dose were found to secrete very low levels of daclizumab (0.17 – 0.28% of maternal serum levels) in breast milk.
Samas daklitsumabi mittekliinilises reproduktsioonitoksilisuse uuringus leiti neljal lakteerival makaagil seitsmest, kes said inimese terapeutilisest annusest 5...10 korda suuremaid annuseid (10 mg/kg), piimast väikeses koguses daklitsumabi (mis moodustas 0,17...0,28% ravimi sisaldusest emaslooma seerumis).
In the same study as above, administration of an antacid (aluminium hydroxide/magnesium hydroxide/simethicone) 2 hours before or after a single 400 mg dose of Tasigna also did not alter nilotinib pharmacokinetics.
Samas uuringus ei muutnud antatsiidi (alumiiniumhüdroksiid/magneesiumhüdroksiid/simetikoon) manustamine, nii nagu ülalpool, 2 tundi enne või pärast Tasigna 400 mg ühekordse annuse manustamist, nilotiniibi farmakokineetikat.
In the same study at 5 years, there was no increase in the risk of stroke including hemorrhagic, ischemic, embolic stroke, stroke type unspecified and transient ischemic attacks in FABLYN-treated patients.
Samas uuringus ei esinenud 5. aastal FABLYN’iga ravitud patsientidel insuldi, sealhulgas hemorraagilise, isheemilise, emboolilise insuldi, teadmata tüüpi insuldi ja mööduvate isheemiliste hoogude riski suurenemist.