natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the study published by Skof et al, patients were randomised to receive either FOLFIRI or XELIRI .
Skof et al poolt avaldatud uuringus randomiseeriti patsiendid saama kas FOLFIRI’t või XELIRI’t.
In the study published by Skof et al, patients were randomised to receive either FOLFIRI or XELIRI.
Skof et al poolt avaldatud uuringus randomiseeriti patsiendid saama kas FOLFIRI’t või XELIRI’t.
In the study these reactions were common (seen in 2 of 106 treated dogs).
Katsetes täheldati neid reaktsioone sagedalt (2 koeral 106-st ravitud koerast).
In the study using a fixed dose of Kineret, 38% of the patients adding Kineret had at least a 20% reduction in symptoms after six months, compared with 22% of those adding placebo.
Kinereti püsiannusega uuringus oli patsientide osakaal, kelle sümptomid vähenesid kuue kuu möödudes vähemalt 20%, Kinereti kasutanud patsientide rühmas 38% ja platseeborühmas 22%.
In the study versus insulin glargine, Levemir was allowed to be administered once or twice daily whereas insulin glargine was to be administered once a day, 55% of the Levemir treated patients completed the
Glargiininsuliiniga võrdlevas uuringus võis Levemir’i manustada üks või kaks korda päevas, glargiininsuliini aga üks kord päevas.
In the study where saxagliptin was taken in addition to insulin (with or without metformin), HbA1c levels fell by around 0.7%, compared with a decrease of around 0.3% in patients who took placebo with insulin.
Uuringus, kus patsiendid võtsid lisaks insuliinile saksagliptiini (metformiiniga või ilma), vähenes HbA1c sisaldus ligikaudu 0,7% võrra võrreldes ligikaudu 0,3% vähenemisega platseebot võtnud patsientidel.
In the study, apixaban achieved statistically significant superiority in the primary endpoint of prevention of stroke (haemorrhagic or ischaemic) and systemic embolism (see Table 4) compared with warfarin.
Selles uuringus oli apiksabaan varfariinist esmase tulemusnäitaja poolest – (hemorraagilise või isheemilise) insuldi ja süsteemse emboolia ennetamisel – statistiliselt olulisel määral parem (vt tabel 4).
In the study, apixaban achieved statistically significant superiority in the primary endpoint of prevention of stroke (haemorrhagic or ischaemic) and systemic embolism (see Table 6) compared with warfarin.
Selles uuringus oli apiksabaan varfariinist esmase tulemusnäitaja poolest – (hemorraagilise või isheemilise) insuldi ja süsteemse emboolia ennetamisel – statistiliselt olulisel määral parem (vt tabel 6).
In the study, apixaban achieved statistically significant superiority in the primary endpoint of prevention of stroke (haemorrhagic, ischaemic or unspecified) or systemic embolism (see Table 6) compared to ASA.
Selles uuringus oli apiksabaan atsetüülsalitsüülhappest esmase tulemusnäitaja poolest – (hemorraagilise, isheemilise või täpsustamata) insuldi või süsteemse emboolia ennetamisel – statistiliselt olulisel määral parem (vt tabel 6).
In the study, apixaban achieved statistically significant superiority in the primary endpoint of prevention of stroke (haemorrhagic, ischaemic or unspecified) or systemic embolism (see Table 8) compared to ASA.
Selles uuringus oli apiksabaan atsetüülsalitsüülhappest esmase tulemusnäitaja poolest – (hemorraagilise, isheemilise või täpsustamata) insuldi või süsteemse emboolia ennetamisel – statistiliselt olulisel määral parem (vt tabel 8).
In the study, Jinarc was compared with placebo (a dummy treatment) and the main measure of effectiveness was the change in kidney size after 3 years of treatment (a way of measuring the swelling caused by cyst formation).
Uuringus võrreldi Jinarci platseeboga (näiv ravim) ja efektiivsuse põhinäitaja oli muudatus neerude suuruses 3-aastase ravi järel (tsüstide tekkest põhjustatud turse mõõtmise viis).
In the study, patients were randomly assigned in a 1:1 ratio to either 2 mg Eylea administered every 8 weeks following 6 initial monthly injections or laser photocoagulation administered at baseline (laser control group).
2 mg Eylea’d iga kaheksa nädala järel, pärast ravi alustamist kuue igakuise süstega; uuringu alguses teostatud laserfotokoagulatsioon (laseri kontrollrühm).
In the study, the cumulative percentage of patients who developed disability progression (by Kaplan-Meier life table analysis) by the end of two years was 35% for placebo-treated patients and 22% for AVONEX-treated patients.
Invaliidsuse süvenemisega patsientide kumulatiivne protsent uuringus (Kaplan-Meieri elutabeli analüüs) teise aasta lõpuks oli platseebogrupis 35% ja AVONEX’i saanud patsientide grupis 22%.
In the subcutaneous fertility study in rats, while no effects were reported in males, in females, fertility was impaired and a NOAEL (no observed adverse effect level) of 5 mg/kg was identified.
Rottidel nahaaluse manustamisega viljakuseuuringus isasloomadel toimet ei täheldatud, kuid emasloomadel viljakus halvenes ja täheldatavate kõrvaltoimeteta tasandiks määrati 5 mg/kg.
In the subgroup analyses of prior cisplatin use versus BSC for progression free survival (PFS), the results were: HR (95% CI) = [0.55 (0.34 – 0.89); p=0.0129] in the absence of prior cisplatin, and a HR (95% CI) = [0.64 (0.48 – 0.85); p=0.0040] in the presence of prior cisplatin.
Allrühma analüüsis, mis võrdles eelnevat tsisplatiini kasutamist ja BSC kasutamist progressioonivaba elulemuse (PFS) eesmärgil, olid tulemused järgmised: eelneval tsisplatiini mittekasutamisel HR (95% CI) = [0,55 (0,34 – 0,89); p=0,0129] ning eelneval tsisplatiini kasutamisel HR (95% CI) = [0,64 (0,48
In the subgroup of patients undergoing PCI, major bleeding was observed commonly, in 9.7 % of eptifibatide -treated patients vs.
PCI läbi teinud patsientide alagrupis täheldati suurt verejooksu sageli: 9,7% eptifibatiidiga ravitud vs.
In the subgroup of patients undergoing PCI, major bleeding was observed commonly, in 9.7 % of Integrilin-treated patients vs.
PCI läbi teinud patsientide alagrupis täheldati suurt verejooksu sageli, 9,7% Integrilin’iga ravitud vs.
In the subgroup of patients with an APACHE II score ≥25 at baseline, the mortality was 31% in the Xigris group (128 out of 414) and 44% in the placebo group (176 out of 403).
Patsientidel, kelle APACHE II skoor ravi alguses oli ≥ 25, oli Xigris’e grupis suremus 31 % (414-st 128) ja platseebo grupis 44 % (403-st 176).
In the subgroup of patients with at least 2 acute organ dysfunctions at baseline, the mortality was 26.5% in the Xigris group (168 out of 634) and 33.9% in the placebo group (216 out of 637).
Patsientidel, kellel uuringu alguses esines vähemalt 2 elundi äge funktsioonihäire, täheldati Xigris’e grupis 26,5 % suremust (634-st 168) ja platseebo grupis 33,9 % (637-st 216).
In the subgroup of patients with HR ≥ 75 bpm (n=4150), a greater reduction was observed in the primary composite endpoint of 24 % (hazard ratio: 0.76, 95%CI [0.68;0.85] – p<0.0001) and for other secondary endpoints, including all cause death (hazard ratio: 0.83, 95%CI [0.72;0.96] – p=0.0109) and CV death (hazard ratio: 0.83, 95%CI [0.71;0.97] – p=0.0166).
Patsientide alagrupis, kelle südame löögisagedus oli ≥75 lööki minutis (n=4150), täheldati esmases liittulemusnäitajas 24% suuremat langust (ohu suhtarv: 0,76, 95%CI [0,68;0,85] – p<0.0001), samuti täheldati suuremat langust teisestes tulemusnäitajates, sealhulgas mistahes tagajärjel ilmnenud surmajuhtudes (ohu suhtarv: 0,83, 95%CI [0,72;0,96] – p=0,0109) ja kardiovaskulaarses suremuses (ohu suhtarv: 0,83, 95%CI [0,71;0,97] – p=0,0166).
In the subgroup of patients with non-measurable disease (n=205), based on IRC assessments, the hazard ratios for PFS and OS were 0.91 (95% CI: 0.59, 1.42) and 0.96 (95% CI: 0.54, 1.68), respectively.
Mittemõõdetava haigusega patsientide alagrupis (n=205) oli IRC hinnangu põhjal PFS-i ja OS-i riski suhtarv vastavalt 0,91 (95% CI: 0,59, 1,42) and 0,96 (95% CI: 0,54, 1,68).
In the subjects aged 3 to 5 and 6 to 9 years old who received two doses of either a full or a half dose of AS03-adjuvanted vaccine containing 3.75 µg HA derived from A/Vietnam/1194/2004 (H5N1), the anti-HA antibody responses against A/Indonesia/5/2005 at day 42 were as follows:
3…5aastastel ja 6…9aastastel lastel, kellele manustati kas kaks täisannust (0,5 ml) või kaks poolannust (0,25 ml) AS03 adjuvandiga vaktsiini, mis sisaldas 3,75 µg A/Vietnam/1194/2004 (H5N1) tüvest tuletatud HA-d, olid anti-HA antikehade vastused A/Indonesia/5/2005 tüve vastu päeval 42 järgmised.
In the subjects aged 3 to 5 and 6 to 9 years old who received two doses of either a full or a half dose of AS03-adjuvanted vaccine containing 3.75 µg HA derived from A/Vietnam/1194/2004 (H5N1), the anti-HA antibody responses at day 42 were as follows:
3…5aastastel ja 6…9aastastel lastel, kellele manustati kas kaks täisannust või kaks poolannust AS03 adjuvandiga vaktsiini, mis sisaldas 3,75 µg HA, mis pärines A/Vietnam/1194/2004 (H5N1) tüvest, olid anti-HA vastused päeval 42 järgmised.
In the subpopulation of patients receiving glucocorticoids for more than 3 months prior to randomisation, zoledronic acid increased lumbar spine BMD by 4.06% versus 2.71% for risedronate (mean difference: 1.36% ; p<0.001).
Patsientide alarühmas, kes said glükokortikoide enne randomiseerimist rohkem kui 3 kuud, suurenes lülisamba nimmeosa LMT zoledroonhappe toimel 4,06% ja risedronaadi toimel 2,71% (keskmine erinevus: 1,36%; p<0,001).
In the subset of 6 children aged 3 – 5 who were compliant with their drug regimen, the mean AUC was 147 M·h, which was 23 % lower than expected.
Neist kuuel lapsel vanuses 3…5-aastat, kes olid kinni pidanud raviskeemist, oli keskmine AUC 147 M·h, mis oli oodatust 23% madalam.
In the subset of patients (5.2%) with the highest antibody concentrations, the mean improvement in HbA1c at Week 24 and at Week 76 was in a clinically relevant range; however there was variability in the glycaemic response and 1.9% had no decrease in HbA1c.
Kõrgeima antikehade kontsentratsiooniga patsientide alarühmas (5,2%) oli HbA1c keskmine paranemine 24. ja 76. nädalal kliiniliselt oluline, kuid veresuhkru ravivastus varieerus ja 1,9% patsientidest HbA1c ei langenud
In the subset of patients with a medical history of elevated transaminases, increased ALT or AST have been reported more frequently in patients receiving ivacaftor compared to placebo.
Patsientide alarühmal, kellel oli transaminaaside sisalduse suurenemist varem esinenud, esines ALAT või ASAT sisalduse suurenemist sagedamini ivakaftoori- kui platseeborühmas.
In the subset of patients with a medical history of elevated transaminases, increased ALT or AST have been reported more frequently in patients receiving ivacaftor compared to placebo.
Patsientide alarühmal, kellel oli transaminaaside ssisalduse suurenemist varem esinenud, esines ALAT või ASAT sisalduse suurenemist sagedamini ivakaftoori- kui platseeborühmas.
In the subset of patients with genotype 1 infection and low viral load (< 600,000 IU/ml) who become HCV-RNA negative at treatment week 4 and remain HCV-RNA negative at week 24, the treatment could either be stopped after this 24 week treatment course or pursued for an additional 24 weeks (i.e. overall 48 weeks treatment duration).
Genotüüp 1 viirusega infitseeritud ja madala viiruskoopiate arvuga (< 600 000 RÜ/ml) patsientide alagrupi, kelle HCV-RNA muutub negatiivseks 4. ravinädalal ja püsib HCV-RNA negatiivne 24. nädalal, ravi võib peatada pärast 24. ravinädalat või jätkata täiendavalt 24 nädalat (st ravi kestab kokku 48 nädalat).
In the subset of subjects aged 11-18 years who were seronegative at baseline (hSBA < 1:4), the proportion of subjects who achieved a hSBA ≥ 1:8 after a dose of Menveo were as follows: serogroup A 75% (780/1039); serogroup C 80% (735/923); serogroup W135 94% (570/609); serogroup Y 81% (510/630).
Seronegatiivse alusmääraga (hSBA <1:4) 11...18 aasta vanuste isikute alarühmas oli nende isikute osakaal, kes saavutasid hSBA ≥ 1:8 pärast Menveo annuse manustamist alljärgnev: serogrupp A 75% (780/1039); serogrupp C 80% (735/923); serogrupp W135 94% (570/609); serogrupp Y 81% (510/630).
In the subset of subjects aged 19-55 years who were seronegative at baseline, the proportion of subjects who achieved a hSBA ≥ 1:8 after a dose of Menveo were as follows: serogroup A 67% (582/875); serogroup C 71% (401/563); serogroup W135 82% (131/160); serogroup Y 66% (173/263).
Seronegatiivse alusmääraga 19...55 aasta vanuste isikute alarühmas oli nende isikute osakaal, kes saavutasid hSBA ≥ 1:8 pärast Menveo annuse manustamist alljärgnev: serogrupp A 67% (582/875); serogrupp C 71% (401/563); serogrupp W135 82% (131/160); serogrupp Y 66% (173/263).
In the substudy 108 subjects were randomized 1:1 in double blinded fashion to receive abatacept at doses approximating 10 mg/kg (ABA 10) or 5 mg/kg (ABA 5).
Alamuuringus randomiseeriti 108 patsienti suhtega 1:1 saama topeltpimedalt abatatsepti ligikaudses annuses kas 10 mg/kg (ABA 10) või 5 mg/kg (ABA 5).
In the supportive study MCL-001, approximately 10% of subjects experienced TFR; all report were Grade 1 or 2 in severity and all were assessed as treatment-related.
Toetavas uuringus MCL-001 tekkis kasvaja ägenemisreaktsioon ligikaudu 10% uuritavatest, kõikide raskusaste teatistes oli 1. või 2. ja kõik olid hinnanguliselt seotud raviga.
in the syringe, hold the syringe with the needle pointing upwards and gently flick the syringe until all the air collects at the top.
näete süstlas õhumulle, hoidke süstalt nõelapoolse otsaga ülespoole ning koputage õrnalt süstlale, kuni kogu õhk koguneb süstla tipuosasse.
In the systemic circulation, tacrolimus binds strongly to erythrocytes resulting in an approximate 20:1 distribution ratio of whole blood/plasma concentrations.
Takroliimus seondub süsteemses vereringes tugevasti erütrotsüütidega, mille tulemusena toimub täisvere/plasma kontsentratsioonide jaotumine ligikaudu suhtega 20:1.
In the table below all adverse reactions, which occurred at an incidence greater than placebo are listed by system organ class and frequency (very common (≥ 1/10), common (≥ 1/100 to < 1/10), uncommon (≥ 1/1,000 to < 1/100) and rare (≥ 1/10,000 to < 1/1,000).
Alljärgnevas tabelis on organsüsteemi klassi ja esinemissageduse (väga sage (≥1/10), sage (≥1/100 kuni <1/10), aeg-ajalt (≥1/1000 kuni <1/100) ja harv (≥1/10 000 kuni <1/1000)) järgi toodud kõik kõrvaltoimed, mille esinemissagedus oli suurem kui platseebo kasutamisel.
In the table below all adverse reactions, which were identified based on the review of the full Eslicarbazepine acetate safety database are presented by System Organ Class and frequency.
Allpool tabelis on kõik kõrvaltoimed, mis tuvastati eslikarbasepiinatsetaadi ohutusalase andmebaasi täieliku ülevaatuse põhjal, loetletud organsüsteemide ja esinemissageduse järgi.
In the table below all medically important adverse reactions, which occurred in clinical trials at an incidence greater than placebo are listed by system organ class and frequency (very common (≥1/10), common (≥1/100 to <1/10), uncommon (≥1/1,000 to <1/100), rare (≥1/10,000 to <1/1,000).
Allolevas tabelis on organsüsteemi klasside ja esinemissageduse kaupa (väga sage (≥1/10), sage (≥1/100 kuni 1/10), aeg-ajalt (≥1/1000 kuni <1/100), harv (≥1/10000 kuni <1/1000)) loetletud kõik meditsiiniliselt olulised kõrvaltoimed, mis esinesid kliinilistes uuringutes sagedamini kui platseeboga.
In the table below all medically important adverse reactions, which occurred in clinical trials at an incidence greater than placebo are listed by system organ class and frequency (very common (≥1/10), common (≥1/100 to <1/10), uncommon (≥1/1,000 to <1/100), rare (≥1/10,000 to <1/1,000)..
Allolevas tabelis on organsüsteemi klasside ja esinemissageduse kaupa (väga sage (≥1/10), sage (≥1/100 kuni 1/10), aeg-ajalt (≥1/1000 kuni <1/100), harv (≥1/10 000 kuni<1/1000)) ära toodud kõik meditsiiniliselt olulised kõrvaltoimed, mida kliinilistes uuringutes täheldati sildenafiilirühmas sagedamini kui platseeborühmas.
In the table below the specific pharmacokinetic enhancer is specified when recommendeations differ.
Alljärgnevas tabelis on farmakokineetiline võimendaja täpsustatud, kui soovitused erinevad.
In the table below, adverse reactions reported in all clinical studies and in the worldwide post-marketing experience for which a reasonable causal relationship exists are listed by MedDRA system organ class and frequency: very common (≥1/10); common (≥1/100 to <1/10); uncommon (≥1/1,000 to <1/100); rare (≥1/10,000 to <1/1,000); very rare (<1/10,000), not known (cannot be estimated from available data).
Allolevas tabelis on organsüsteemi klasside (MedDRA) ja esinemissageduse järgi loendatud kõrvaltoimed, mida täheldati kõikides kliinilistes uuringutes ning ülemaailmselt turuletulekujärgselt ja mille kohta on olemas põhjuslikud seosed: väga sage (≥1/10), sage (≥1/100 kuni <1/10); aeg-ajalt (≥1/1000 kuni <1/100); harv (≥1/10 000 kuni <1/1000); väga harv (<1/10 000), teadmata (ei saa hinnata olemasolevate andmete alusel).
In the table below, adverse reactions reported in the double-blind period of the Phase 3 study are listed by MedDRA system organ class and frequency: very common (≥ 1/10); common (≥1/100 to <1/10); uncommon (≥1/1,000 to <1/100); rare (≥1/10,000 to <1/1,000); very rare (<1/10,000).
Järgmises tabelis on 3. faasi uuringu topeltpimedal perioodil esinenud kõrvaltoimed esitatud MedDRA süsteemi organklasside ja esinemissageduse järgi: väga sage (≥ 1/10), sage (≥ 1/100 kuni < 1/10), aeg- ajalt (≥ 1/1000 kuni < 1/100), harv (≥ 1/10 000 kuni < 1/1 000), väga harv (< 1/10 000).
In the table below, adverse reactions, which were identified based on review of the full brivaracetam clinical studies safety database, are listed by System Organ Class and frequency.
Alltoodud tabelis on organsüsteemi klassi ja esinemissageduse järgi loetletud kõrvaltoimed, mis tuvastati kogu brivaratsetaami kliiniliste uuringute ohutuse andmebaasi läbivaatuse põhjal.
In the table below, since the majority of the studies were of an open nature, all causality adverse reactions and their frequency categories in 1,873 adults from pooled therapeutic (1,603) and prophylaxis (270) studies, by system organ class, are listed.
Allolevas tabelis on ära toodud organsüsteemide alusel kõik kõrvaltoimed, mis on võib-olla põhjuslikult seotud, sest enamus uuringuid olid oma iseloomult avatud, ja nende esinemissageduse kategooriad 1873 täiskasvanul raviuuringute (1603) ja profülaktikauuringute (270) koondanalüüsi põhjal.
In the Tarceva plus gemcitabine arm, Grade 3/4 rash and diarrhoea were each reported in 5% of patients.
Tarceva pluss gemtsitabiini grupis täheldati 3./4. raskusastme löövet ja kõhulahtisust 5% patsientidest.
In the tenofovir disoproxil fumarate treatment arm, 7% of patients discontinued treatment due to an adverse event; 9% of patients experienced a confirmed increase in serum creatinine of ≥ 0.5 mg/dl or confirmed serum phosphate of < 2 mg/dl through week 48; there were no statistically significant differences between the combined tenofovir-containing arms and the entecavir arm.
Tenofoviirdisoproksiilfumaraadi rühmas katkestas 7% patsientidest ravi kõrvaltoime tõttu; 9%-l patsientidest suurenes kinnitatud andmeil 48. nädalaks seerumi kreatiniinitase ≥0,5 mg/dl või vähenes kinnitatud andmeil seerumi fosfaaditase <2 mg/dl; tenofoviiri sisaldava raviskeemiga ühendatud rühmade ja entekaviiri rühma vahel statistiliselt olulisi erinevusi ei olnud.
In the therapeutic studies no dosage adjustment was made on the basis of age.
Kliinilistes uuringutes patsientide vanusest tulenevalt vorikonasooli annuseid ei kohandatud.
In the third study dyspnoea was reported more frequently following Rapiscan (18% for patients with COPD; 11% for patients with asthma) than placebo, but at a lower rate than reported during clinical development (see Section 4.8).
Kolmandas uuringus esines düspnoed pärast Rapiscani manustamist sagedamini (18% kroonilise obstruktiivse kopsuhaigusega patsientidest; 11% astmaga patsientidest) kui platseebo kasutamisel, kuid väiksema sagedusega kui kliinilise väljatöötamise ajal (vt lõik 4.8).
In the third study in women weighing 50 kg or more, 24 and 27% of women treated with Elonva and follitropin beta respectively became pregnant.
Kolmandas, vähemalt 50 kg kaalunud naiste uuringus rasestus Elonvat saanud naistest 24% ja beetafollitropiini saanutest 27%.
In the third study, 17 (61%) of the 28 patients responded to treatment with an improvement of at least one point on the disability scale.
Kolmandas uuringus tekkis 17 patsiendil 28-st (61%) ravivastus, millega kaasnes vähemalt 1-punktine paranemine 10-punktisel puudeskaalal.
In the third study, 334 patients received an injectable form of paliperidone for a mood episode for 6 months after which they either received placebo or continued treatment with injectable paliperidone.
Kolmandas uuringus süstiti 334 patsiendile depressiooniepisoodi korral paliperidooni kuue kuu jooksul, misjärel neile anti platseebot või jätkati paliperidooni süste.
In the third study, 34% of patients (102 out of 298) with no advanced illness opened their bowels within four hours after the first injection, compared with 10% of those receiving placebo (16 out of 162).
Kolmandas uuringus käis nelja tunni jooksul pärast esimest süsti kõht läbi 34%-l patsientidest (102 patsienti 298st), kellel ei olnud kaugelearenenud haigust, platseeborühmas oli sama tulemus 10% (16 patsienti 162st).
In the third study, 46% of the patients taking Myocet in combination with cyclophosphamide responded to treatment, compared with 39% of those receiving epirubicin in combination with cyclophosphamide.
Kolmandas uuringus oli ravivastusega patsiente Myoceti koos tsüklofosfamiidiga kasutanutest 46% ja epirubitsiini koos tsüklofosfamiidiga kasutanutest 39%.
In the third study, after 8 weeks of treatment patients who took Kalydeco had an average improvement of 10.7 percentage points more than those who took placebo.
Kolmandas uuringus oli pärast 8 nädalat kestnud ravi Kalydecot võtnud patsientide FEV1 väärtus paranenud keskmiselt 10,7% võrra rohkem kui platseeborühmas.
In the third study, all 345 adults were taking ciclosporin, steroids and azathioprine (‘triple therapy’).
Kolmanda uuringu kõik 345 täiskasvanut kasutasid tsüklosporiini, steroide ja asatiopriini (kolme preparaadiga ravi).
In the third study, around 73% of previously untreated patients with wild-type RAS given Vectibix and FOLFIRI responded to treatment.
Kolmandas uuringus oli ravivastusega patsiente muteerumata RAS-geeniga varem ravimata patsientidest, kes said Vectibixi koos FOLFIRI-keemiaraviga, ligikaudu 73%.
In the third study, Bydureon reduced HbA1c levels by an average of 1.4 points after 26 weeks of treatment, compared with an average reduction of 0.8 or 1.1 points with sitagliptin or pioglitazone respectively.
Kolmandas uuringus vähendas Bydureon HbA1c- sisaldust 26-nädalase ravi järel keskmiselt 1,4% võrra, sitagliptiin keskmiselt 0,8% võrra ja pioglitasoon keskmiselt 1,1% võrra.
In the third study, Gilenya was compared with beta- interferon over one year in 1,292 patients.
Kolmandas uuringus võrreldi Gilenyat beetainterferooniga 1292 patsiendil enam kui ühe aasta jooksul.
In the third study, heart rhythm returned to normal in 47% of the patients receiving Brinavess compared with 14% of those receiving placebo.
Kolmandas uuringus taastus normaalne südamerütm Brinavessi saanud patsientidest 47%-l ja platseebot saanud patsientidest 14%-l.
In the third study, involving 87 patients with field cancerisation (an area of sun damage with several actinic keratosis growths), Ameluz was compared with placebo used for one or two treatment sessions.
Kolmandas uuringus (87 patsienti) võrreldi Ameluzi platseeboga kandmisel kogu kiirguskeratoosiga nahapinnale.
In the third study, involving patients whose infections had come back following treatment with interferon-based therapy, around 80% (206 out of 260) of patients taking Olysio tested negative for hepatitis C 12 weeks after the end of treatment, compared with around 37% (49 out of 133) of patients on placebo.
Kolmandas uuringus, kus osalesid patsiendid, kelle haigus oli pärast interferoonravi taastunud, oli neid, kelle vereanalüüsi tulemus oli 12 nädalat pärast ravi lõppu C-hepatiidi suhtes negatiivne, Olysio rühmas ligikaudu 80% (206 patsienti 260st) ja platseeborühmas ligikaudu 37% (49 patsienti 133st).