natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Among prior relapsers in the T12/PR24 treatment group who had undetectable HCV RNA (target not detected) at week 4 and 12 of treatment, the SVR rate was 100% (24/24).
T12/PR24 ravirühmas oli eelnevalt korduvhaigete seas, kellel esines allpool määramispiiri olev HCV RNA (sihtväärtus määramatu) 4. ja 12. ravinädalal, SVR määr 100% (24/24).
Among samples of oral mucosa, only 1 sample had detectable talimogene laherparepvec DNA during the study, but the sample did not test positive for presence of infective virus.
Uuringu vältel suu limaskestalt võetud proovides leiti ainult ühes talimogeenlaherparepvek’i DNA-d mõõdetavas koguses, kuid uuringus ei leitud infektsioosset viirust.
Among the 1,618 dasatinib-treated patients with chronic phase CML, adverse reactions leading to discontinuation were reported in 329 (20.3%) patients, and among the 1,094 dasatinib-treated patients with advanced phase disease, adverse reactions leading to discontinuation were reported in 191 (17.5%) patients.
Kroonilises faasis CML dasatiniibiga ravitud 1618 patsiendil esines ravi katkestamist nõudnud kõrvaltoimeid 329 (20,3%) patsiendil ning dasatiniibiga ravitud kaugelearenenud faasis haigusega 1094 patsiendil teatati ravi katkestamist nõudnud kõrvaltoimeid 191 (17,5%) patsiendil.
Among the 104 patients who received Kivexa, including the ones who were between 40 kg and 25 kg, the viral suppression was similar
104 Kivexa’t saanud patsiendi (sh 25...40 kg kehakaaluga patsientide) seas oli viiruse supressioon sarnane.
Among the 11 BP CML patients, 3 patients remained on treatment for more than 24 weeks with notable responses (2 patients with a CCyR and 1 patient with a MaHR) and a treatment duration ranging from 46 to 118 weeks with one patient still on treatment.
11-st blastses faasis KML-iga patsiendist kolm said ravi üle 24 nädala oluliste ravivastustega (2 patsienti CCyR-iga ja 1 patsient MaHR-iga), ravi kestus ulatus 46 nädalast 118 nädalani ja üks patsient sai veel ravi.
Among the 11 subjects, 2 developed the emtricitabine-associated resistance substitution M184V.
Nendest 11 patsiendist tekkis kahel emtritsitabiiniga seotud M184V resistentsuse asendus.
Among the 110 patients randomised to Arm 3 (5-FU/FA + Avastin) prior to discontinuation of this arm, the median overall survival was 18.3 months and the median progression free survival was
Gruppi 3 (5-FU/FA + Avastin) randomiseeritud 110 patsiendi seas oli enne selle grupi katkestamist keskmine üldine elulemus 18,3 kuud ning keskmine progressioonivaba elulemus 8,8 kuud.
Among the 122 subjects with measurable lymph nodes at both baseline and post-baseline, 67 subjects (54.9%) achieved a ≥ 50% decrease from baseline in the sum of the products of the diameters (SPD) of index lesions.
122-st osalejast, kelle lümfisõlmi oli võimalik mõõta nii enne ravi kui ravi ajal, saavutasid 67 osalejat (54,9%) ≥ 50% vähenemise kõigi peamiste haiguskollete diameetrites (sum of the products of the diameters, SPD).
Among the 1226 randomised patients, 89.4% and 90.2% of patients treated with the placebo/FOLFIRI and ZALTRAP/FOLFIRI regimens, respectively, received prior oxaliplatin-based combination chemotherapy in the metastatic/advanced setting.
1226 randomiseeritud patsiendist oli eelnevalt saanud oksaliplatiinil põhinevat keemiaravi metastaatilise haiguse raviks 89,4% platseebo/FOLFIRI ravihaaras ja 90,2% ZALTRAP/FOLFIRI ravihaaras.
Among the 147 patients in this group who continued treatment in the single-agent phase, 37 (25%) experienced at least one Grade 3 or 4 adverse reaction during the single-agent phase.
Selle rühma 147 patsiendi seas, kes jätkasid ravi monoteraapia faasis, tekkis 25%-l (37) monoteraapia faasi jooksul vähemalt üks 3. või 4. raskusastme kõrvaltoime.
Among the 15,447 children in the catch-up vaccinated cohorts, there were no culture-confirmed IPD cases in the Synflorix groups while 5 vaccine serotype IPD cases were observed in the control groups (serotypes 4, 6B, 7F, 14 and 19F).
Hilisema vaktsineerimise kohordi 15 447 lapsest ei olnud Synflorix’i gruppides ühtegi väljakülviga kinnitatud IPD juhtu, samas kui kontrollgruppides täheldati 5 vaktsiini serotüübi IPD juhtu (serotüübid 4, 6B, 7F, 14 ja 19F).
Among the 154 subjects who received romiplostim, the total median exposure to romiplostim was
154 uuritaval, kellele manustati romiplostiimi, oli ravi mediaanne kestus 52,0 nädalat, vahemikus
Among the 2,993 children given PROCOMVAX, 33 had serious adverse experiences within 14 days of vaccination.
2993 PROCOMVAX’i saanud lapsest 33-l ilmnesid 14 päeva jooksul pärast vaktsineerimist tõsised kõrvalnähud.
Among the 235 children who were being treated with high doses of inhaled corticosteroids plus a long-acting inhaled beta2 agonist before the start of the study, there was an average of 0.4 exacerbations over the first 24 weeks of treatment in those receiving Xolair, compared with 0.6 in those receiving placebo.
235 lapsel, keda uuringu alguses raviti suures annuses inhaleeritavate kortikosteroididega koos pikatoimelise β2- agonistiga, oli esimese 24 ravinädala jooksul Xolairiga ravitutel keskmiselt 0,4 ägenemist ja platseebot võtnutel keskmiselt 0,6 ägenemist.
Among the 300 (221 patients in the phase III part of the study and 79 patients in the phase II part) patients treated with docetaxel in combination with cisplatin and 5-fluorouracil in the gastric cancer study, 74 were 65 years of age or older and 4 patients were 75 years of age or older.
300 patsiendist (221 patsienti uuringu III faasi osas ja 79 patsienti II faasi osas), kes osalesid maovähi kombinatsioonravi uuringus dotsetakseeli, tsisplatiini ja 5-fluorouratsiiliga, olid 74 patsienti 65- aastased või vanemad ja 4 patsienti 75-aastased või vanemad.
Among the 314 subjects, 230 were infected with genotype 1a HCV and 84 were infected with genotype 1b HCV.
314 uuritavast 230 olid nakatunud HCV genotüübiga 1a ja 87 olid nakatunud HCV genotüübiga 1b.
Among the 3189 patients treated with MabThera, 1135 (36%) experienced at least one IRR with 733/3189 (23%) of patients experiencing an IRR following first infusion of the first exposure to MabThera.
3189 MabThera’ga ravitud patsiendi seas esines 1135-l (36%) vähemalt üks infusiooniga seotud reaktsioon, 733-l patsiendil 3189-st (23%) tekkis infusiooniga seotud reaktsioon MabThera esimese manustamise esimese infusiooni järgselt.
Among the 37 surgeries that occurred during the study, of which 12 were major, in only one case the blood loss was more than expected.
Uuringu ajal toimunud 37 operatsioonil, millest 12 olid suured, oli verejooks ainult ühel juhul eeldatust suurem.
Among the 371 patients treated with cabazitaxel in the prostate cancer study, 240 patients were 65 years or over including 70 patients older than 75 years.
371 patsiendi hulgas, keda raviti kabasitakseeliga eesnäärmevähi uuringus, oli 240 patsienti 65- aastased või vanemad, k.a 70 patsienti vanuses üle 75 aasta.
Among the 61 patients treated at an initial dose of 300 mg/m2/day, the overall response rate, according to a global assessment by the physician, was 51% (31/61) with a clinical complete response rate of 3%.
61 patsiendi hulgas, kes said algannusena 300 mg/m2/päevas, allus ravile arsti kokkuvõtlikul hinnangul 51% (31/61), kusjuures täielik kliiniline ravivastus esines 3%-l.
Among the 669 subjects randomized in this study (from 12 months to ≤17 years old), the abacavir/lamivudine once daily dosing group was demonstrated to be non-inferior to the twice daily group according to the pre-specified non-inferiority margin of -12%, for the primary endpoint of <80 c/mL at Week 48 as well as at Week 96 (secondary endpoint) and all other thresholds tested (<200c/mL, <400c/mL, <1000c/mL), which all fell well within this non-inferiority margin.
Selles uuringus randomiseeritud 669 uuringualuse (vanuses 12 kuud kuni  17 aastat) seas saavutati abakaviiri/lamivudiini üks kord ööpäevas manustamise rühmas samaväärsed tulemused võrreldes kaks korda ööpäevas manustamise rühmaga vastavalt eelnevalt kindlaksmääratud samaväärsuse piirväärtusele -12% esmase tulemusnäitaja (viiruse hulk < 80 koopiat/ml 48. nädalal) ja teisese tulemusnäitaja (96. nädalal) ning kõikide teiste uuritud läviväärtuste (< 200 koopiat/ml,
Among the 681 patients with diarrhoea, 104 patients (15%) were managed with treatment interruption and of these 98 (94%) were rechallenged with bosutinib.
681-st kõhulahtisusega patsiendist katkestati ravi 104 patsiendil (15%) ja neist 98-l (94%) taasalustati ravi bosutiniibiga.
Among the children who tested positive for antibodies to golimumab, 39% (25/69) had neutralising antibodies.
Golimumabi antikehade uuringul positiivse tulemuse saanud lastest 39%-l (25/69) esinesid neutraliseerivad antikehad.
Among the HBeAg positive subjects randomised to tenofovir disoproxil fumarate, 16 of 65 subjects (25%) experienced HBeAg loss, and 8 of 65 subjects (12%) experienced anti-HBe seroconversion through week 240.
HBeAg-positiivsetest tenofoviirdisoproksiilfumaraadi ravirühma randomiseeritud patsientidest esines 16-l 65-st (25%) patsiendist HBeAg kadumine ja 8-l 65-st (12%) patsiendist tekkis 240. nädalaks anti-HBe serokonversioon.
Among the Imlygic-treated responders, 56 (72%) responses were still ongoing at the time of primary analysis.
Imlygic’ule ravivastuse saanute hulgas kestis ravivastus esmase analüüsi ajal veel 56 juhul (72%).
Among the most frequent adverse reactions (at least in 2% of patients) in clinical studies in liver transplant patients receiving Envarsus were tremor, headache, fatigue, hyperkalaemia, hypertension, renal failure, blood creatinine increased, dizziness, hepatitis C, muscle spasms, tinea infection, leukopenia, sinusitis , and URTI, all of which are known to occur in the respective patient population under immunosuppressive treatment.
Envarsust kasutavate maksasiirdamispatsientide kliinilistes uuringutes olid kõige sagedamad kõrvaltoimed (vähemalt 2% patsientidest) treemor, peavalu, väsimus, hüperkaleemia, hüpertensioon, neerupuudulikkus, vere kreatiniinitaseme tõus, pearinglus, C-hepatiit, lihasspasmid, naha seeninfektsioon, leukopeenia, sinusiit ja ülemiste hingamisteede infektsioon, mida kõiki teadaolevalt esineb sellel immunosupressiivset ravi saaval patsientide populatsioonil.
Among the patients treated with nivolumab in combination with ipilimumab in CA209067, 151/313 (48%) had the first onset of Grade 3 or 4 adverse reactions during the initial combination phase.
Uuringus CA209067 tekkisid nivolumabi ja ipilimumabi kombinatsioonravi saanud patsientidest 48%-l (151/313) esialgse kombinatsioonravi faasi käigus esmakordselt 3. või 4. raskusastme kõrvaltoimed.
Among the patients who took Tarceva, the average survival was 8.6 months in those whose tumours were ‘EGFR IHC-positive’ (had EGFRs on their surface), and 5.0 months in those whose tumours were EGFR IHC-negative.
Tarcevat saanud patsientide hulgas oli EGFR IHC-positiivse kasvajaga (kasvaja pinnal oli epidermaalse kasvufaktori retseptoreid) patsientide keskmine elumus 8,6 kuud ja EGFR IHC-negatiivse kasvajaga patsientidel 5,0 kuud.
Among the patients with lymphoma, 60% of those receiving Mozobil achieved the target number of stems cells within four collection days (89 out of 150), compared with 20% of the patients receiving placebo (29 out of 148).
Lümfoomiga patsientidest saavutasid nelja kogumispäeva jooksul tüvirakkude eelnevalt kindlaksmääratud koguse 60% Mozobili saanud patsientidest (89 patsienti 150-st) ja 20% platseebot saanud patsientidest (29 patsienti 148-st).
Among the patients with multiple myeloma, 72% of those receiving Mozobil achieved the target number of stem cells (106 out of 148), compared with 34% of the patients receiving placebo (53 out of 154).
Hulgimüeloomiga patsientidest saavutasid tüvirakkude eelnevalt kindlaksmääratud koguse 72% Mozobili saanud patsientidest (106 patsienti 148-st) ja 34% platseebot saanud patsientidest (53 patsienti 154-st).
Among the subgroup of patients dose adjusted to 150 mg Q2W at week 12, an additional 25.4% reduction in LDL-C was achieved at week 24.
Patsientide alarühmas, kes 12. nädalal läksid üle manustamisele 150 mg iga 2 nädala järel, saavutati 24. nädalal LDL-C täiendav langus 25,4%.
Among the subgroup of patients dose adjusted to 150 mg Q2W at week 12, an additional 7.3% mean reduction in LDL-C was achieved at week 24.
Patsientide alarühmas, kes 12. nädalal läksid üle manustamisele 150 mg iga 2 nädala järel, saavutati 24. nädalal LDL-C täiendav langus 7,3%.
Among the subgroup of patients up-titrated at week 12, an additional 22.8% mean reduction in LDL-C was achieved at week 24.
Patsientidel, kelle annust suurendati 12. nädalal, saavutati 24. nädalal LDL- kolesterooli täiendav keskmine langus 22,8%.
Among them, the incidence of adrenal phaeochromocytomas was increased relative to control in males at all dose levels ( 3 mg/kg/day) and in females receiving 10 mg/kg/day and above.
Nähtude hulgas oli mh neerupealise feokromotsütoomide esinemissageduse tõus isasisenditel kõigil doositasanditel ( 3 mg/kg/päevas) ning emastel, kes said 10 mg/kg/päevas ja rohkem.
Among them, two patients experienced a clinically meaningful decline in estimated GFR which improved after discontinuation of tenofovir disoproxil fumarate.
Nende hulgas esines kahel patsiendil kliiniliselt oluline hinnangulise GFR-i vähenemine, mis paranes pärast tenofoviirdisoproksiilfumaraadiravi katkestamist.
Among these 10 HIV-1 isolates, the mutations that emerged were M184V/I (n = 9) and K65R/N (n = 2) in RT and T66T/A/I/V (n = 2), E92Q (n = 4), Q148Q/R (n = 1), and N155H (n = 2) in integrase.
Nende 10 HIV-1 isolaadi mutatsioonide hulka kuulusid M184V/I (n = 9) ja K65R/N (n = 2) pöördtranskriptaasis ning T66T/A/I/V (n = 2), E92Q (n = 4), Q148Q/R (n = 1) ja N155H (n = 2) integraasis.
Among these conditions are BK virus associated nephropathy and JC virus associated progressive multifocal leukoencephalopathy (PML).
Need seisundid hõlmavad BK-viirusega seotud nefropaatiat ja JC-viirusega seotud progresseeruvat multifokaalset leukoentsefalopaatiat (PML).
Among these conditions are BK virus associated nephropathy and JC virus associated progressive multifocal leukoencephalopathy (PML).
Nende haiguste hulka kuulub ka BK-viirusega seotud nefropaatia ja John Cunninghami viirusega (JCV) seotud progressiivne multifokaalne leukoentsefalopaatia (PML).
Among these conditions are BK virus-associated nephropathy and JC virus-associated progressive multifocal leukoencephalopathy (PML).
Nende seisundite hulgas on BK-viirusega seotud nefropaatia ja JC-viirusega seotud progresseeruv multifokaalne leukoentsefalopaatia (PML).
Among these failures six patients treated with Cubicin and one patient treated with vancomycin were infected with Staphylococcus aureus that developed increasing MICs of daptomycin on or following therapy (see “Mechanisms of resistance” above).
Siia kuulus ka kuus Cubicin’iga ja üks vankomütsiiniga ravitud patsient, kellel tekkis MIC tõus ravi ajal või selle järgselt (vt “Resistentsusmehhanismid” eespool).
Among these patients, 28% receiving vedolizumab every eight weeks, 27% receiving vedolizumab every four weeks, and 13% receiving placebo achieved clinical remission at Week 52.
Neist patsientidest saavutasid 52. nädalaks kliinilise remissiooni 28% patsientidest, kellele manustati vedolizumabi iga 8 nädala järel, 27% patsientidest, kellele manustati vedolizumabi iga 4 nädala järel, ja 13% patsientidest, kellele manustati platseebot.
Among these patients, 36 had chronic phase CML and 16 patients had either accelerated or blast phase CML.
Neist 36 patsiendi haigus oli kroonilises faasis ja 16 patsiendi haigus kaugele arenenud või blastses faasis.
Among these patients, 37% receiving vedolizumab every eight weeks, 35% receiving vedolizumab every four weeks, and 5% receiving placebo achieved clinical remission at Week 52.
Neist patsientidest saavutasid 52. nädalaks kliinilise remissiooni 37% patsientidest, kellele manustati vedolizumabi iga 8 nädala järel, 35% patsientidest, kellele manustati vedolizumabi iga 4 nädala järel, ja 5% patsientidest, kellele manustati platseebot.
Among these patients, 71.5 % regained at least an sPGA (0,1) response within 12 weeks of restarting treatment with Taltz 80 mg Q4W.
Nendest patsientidest jõudsid 71,5 % uuesti sPGA (0,1) vastuseni 12 nädala jooksul pärast ravi taasalustamist Taltz’iga annuses 80 mg Q4W.
Among these patients, the incidence of upper gastrointestinal events in the patients treated with Bondenza 150 mg once monthly was similar to that in patients treated with ibandronic acid 2.5 mg daily.
Nende seas oli seedetrakti ülaosa kõrvaltoimete esinemissagedus sarnane patsientidel, kes said Bondenza’t annuses 150 mg üks kord kuus või ibandroonhapet 2,5 mg päevas.
Among these patients, the incidence of upper gastrointestinal events in the patients treated with Bonviva 150 mg once monthly was similar to that in patients treated with ibandronic acid 2.5 mg daily.
Nende seas oli seedetrakti ülaosa kõrvaltoimete esinemissagedus sarnane patsientidel, kes said Bonviva’t annuses 150 mg üks kord kuus või ibandroonhapet 2,5 mg päevas.
Among these patients, the median time to first event was 28 days (range, 1 to 658 days) and the median duration per event was 12 days (range, 1 to 502 days).
Patsientide hulgas oli aja mediaan esimese sündmuseni 28 päeva (vahemik 1…658 päeva) ja sündmuse kestuse mediaan oli 12 päeva (vahemik 1…502 päeva).
Among these, 1,585 women were treated with CE 0.45 mg/bazedoxifene 20 mg and 1,241 received placebo.
Uuringutes osalejatest 1585 said konjugeeritud östrogeene 0,45 mg / basedoksifeeni 20 mg, 1583 said konjugeeritud östrogeene 0,625 mg / basedoksifeeni 20 mg ja 1241 said platseebot.
Among these, two cases of platelets < 50 x 109/L were reported and attributed to the leukapheresis procedure.
Neist kahel uuritaval vähenes trombotsüütide arv alla 50 x 109/l, mille põhjuseks loeti leukafereesi.
Among these, two cases of platelets < 50 x 109/l were reported and attributed to the leukapheresis procedure.
Nende seas kahel uuritaval vähenes trombotsüütide arv alla 50 x 109/l ja vajalikuks osutus leukaferees.
Among those 56 patients, 25 (44.6%) also showed the presence of neutralizing antibodies.
Neist 56 patsiendist 25-l (44,6%) oli ka neutraliseerivaid antikehi.
Among those patients treated with the ZALTRAP/FOLFIRI regimen developing grade 3-4 hypertension, 54% had onset during the first two cycles of treatment (see section 4.4).
54% 3...4. raskusastme hüpertensiooni juhtudest ZALTRAP/FOLFIRI raviskeemi patsientidel algas esimese kahe ravitsükli ajal (vt lõik 4.4).
Among those, 40 patients showed no progression of structural damage defined by a change from baseline in the mTSS of 0.5 or less.
Nendest 40 patsiendil ei täheldatud liigesekahjustuse progressiooni, mis on määratud kui muutus modifitseeritud Sharp koguskooris 0,5 või vähem võrreldes algväärtusega).
Among women who were naïve to 14 common HPV types and had a negative Pap test at Day 1, administration of Gardasil reduced the incidence of CIN 2/3 or AIS caused by vaccine- or non-vaccine HPV types by 42.7% (95% CI: 23.7, 57.3) and of genital warts by 82.8% (95% CI: 74.3, 88.8) at end of study.
Naiste seas, kes ei olnud nakatunud 14 sagedase HPV tüübiga ning kellel oli 1. päeval negatiivne Pap-test, vähenes Gardasil’i manustamise tulemusena vaktsiinis sisalduvate või mitte sisalduvate HPV tüüpide poolt põhjustatud CIN II/III või AIS esinemissagedus uuringu lõpus 42,7% (95% CI: 23,7, 57,3) ja suguelundite tüügaste esinemissagedus 82,8% (95% CI: 74,3, 88,8).
Among women who were naïve to 14 common HPV types and had a negative Pap test at Day 1, administration of Silgard reduced the incidence of CIN 2/3 or AIS caused by vaccine- or non-vaccine HPV types by 42.7% (95% CI: 23.7, 57.3) and of genital warts by 82.8% (95% CI: 74.3, 88.8) at end of study.
Naiste seas, kes ei olnud nakatunud 14 sagedase HPV tüübiga ning kellel oli 1. päeval negatiivne Pap-test, vähenes Silgard’i manustamise tulemusena vaktsiinis sisalduvate või mitte sisalduvate HPV tüüpide poolt põhjustatud CIN II/III või AIS esinemissagedus uuringu lõpus 42,7% (95% CI: 23,7, 57,3) ja suguelundite tüügaste esinemissagedus 82,8% (95% CI: 74,3, 88,8).
Amongst 1,166 patients treated with lenvatinib, 3 patients (0.3%) had a Grade 4 haemorrhage and 5 patients (0.4%) had a Grade 5 reaction including arterial haemorrhage, haemorrhagic stroke, intracranial tumour haemorrhage, haemoptysis and tumour haemorrhage.
Lenvatiniibiga ravitud 1166 patsiendist kolmel (0,3%) tekkis 4. astme verejooks ja 5 patsiendil (0,4%) tekkis 5. astme kõrvaltoime, sealhulgas arteriaalne verejooks, hemorraagiline insult, intrakraniaalne kasvaja verejooks, veriröga ja kasvaja verejooks.
Amongst 1,166 patients treated with lenvatinib, there were 4 cases (0.3%) of arterial thromboembolisms (2 cases of myocardial infarction and 2 cases of cerebrovascular accident) with a fatal outcome.
Lenvatiniibi saanud 1166 patsiendi seas oli neli (0,3%) surmaga lõppenud arterite trombemboolia juhtumit (2 müokardi infarkti ja 2 insulti).
Amongst 1,166 patients treated with lenvatinib, there were 4 cases (0.3%) of PRES (0.3% were Grade 3 or 4), all of which resolved after treatment and/or dose interruption, or permanent discontinuation.
Lenvatiniibiga ravitud 1166 patsiendi hulgas esines 4 PRES-i juhtu (0,3%) (0,3%-l oli 3. või 4. aste), mis kõik lahenesid pärast ravi lõppu ja/või annustamise katkestamist või ravi alatiseks lõpetamist.
Amongst 1,166 patients treated with lenvatinib, there were 5 cases (0.4%) of arterial thromboembolisms (3 cases of myocardial infarction and 2 cases of cerebrovascular accident) with a fatal outcome.
Lenvatiniibiga ravitud 1166 patsiendi hulgas esines 5 arterite trombemboolia juhtu (0,4%) (3 müokardiinfarkti ja 2 insulti), mis lõppesid surmaga.
Amongst the 47 patients with an isolated Del (5q) cytogenetic abnormality and treated with lenalidomide 10 mg, 27 patients (57.4%) achieved red blood cell transfusion independence.
47 patsiendist, kellel oli tsütogeneetilise häirena isoleeritud 5q deletsioon ja keda raviti lenalidomiidiga 10 mg, saavutas 27 patsienti (57,4%) sõltumatuse erütrotsüütide transfusioonist.
Amongst the most common adverse reactions reported for Aptivus were gastrointestinal complaints such as diarrhoea and nausea as well as hyperlipidaemia.
Seoses Aptivus’ega registreeritud kõige sagedamateks kõrvaltoimeteks olid seedetrakti kaebused nagu kõhulahtisus, iiveldus ja hüperlipideemia.
Amongst the most serious and/or common adverse reactions reported in Herceptin usage (intravenous and subcutaneous formulations) to date are cardiac dysfunction, administration-related reactions, haematotoxicity (in particular neutropenia), infections and pulmonary adverse reactions.
Herceptin’i (intravenoosse ja subkutaanse ravimvormi) kasutamisel seni kirjeldatud kõige tõsisemateks ja/või sagedasemateks kõrvaltoimeteks on kardiaalne düsfunktsioon, manustamisega seotud reaktsioonid, hematotoksilisus (eriti neutropeenia), infektsioonid ja pulmonaalsed kõrvaltoimed.
Amongst the most serious and/or common adverse reactions reported in Herceptin usage (intravenous and subcutaneous formulations) to date are cardiac dysfunction, infusion-related reactions, haematotoxicity (in particular neutropenia), infections and pulmonary adverse reactions.
Herceptin’i (intravenoosse ja subkutaanse ravimvormi) kasutamisel seni kirjeldatud kõige tõsisemateks ja/või sagedasemateks kõrvaltoimeteks on kardiaalne düsfunktsioon, infusiooniga seotud reaktsioonid, hematotoksilisus (eriti neutropeenia), infektsioonid ja pulmonaalsed kõrvaltoimed.
Amongst those who responded (Pediatric ACR 30) at Week 24 (n=27 out of 30 patients), the Pediatric ACR 30 responses were maintained for up to 60 weeks in the OLE phase in patients who received Humira throughout this time period.
24. nädalal ravile allunud (Laste ACR30) patsientidest (n=27 patsienti 30-st) säilis ravivastus kuni nädalani 60 OLE faasis patsientidel, kes said Humira’t kogu aja jooksul.