natgillin/translations-raw huggingface dataset:
One reason is excessive optimism which prevailed in many parts of the advanced economies and in financial markets, encouraging people to consume more and save less. 
Üks põhjus on mitmel pool arenenud maailmas ja finantsturgudel valitsenud liigne optimism, mis julgustas inimesi üha rohkem tarbima ja üha vähem säästma.
The demand based on over-optimism was driven by overly large fiscal deficits in major economies and probably also by unduly low interest rates in many parts of the world. 
Ülioptimismil tuginenud nõudlust küttis üles suurriikide liiga suur eelarvepuudujääk ning tõenäoliselt ka liialt madalad intressimäärad mitmel pool maailmas.
Another factor contributing to exorbitant demand was the regulation of the financial system, which practically rewarded risk-taking. 
Päris kindlasti toetas liigset nõudlust valesti reguleeritud finantssüsteem, mis sisuliselt premeeris liigset riskivõtmist.
The other, just as significant reason is economic policy pursued by several Asian countries which was based on relatively cheap exports and low currency exchange rates. 
Teine, sama oluline põhjus on suhteliselt odaval ekspordil ja madalal valuutakursil tuginenud majanduspoliitika mitmes Aasia riigis.
Broad-based and sustainable domestic demand was and is too little valued in economies based on cheap labour force, goods exports and related investment. 
Odavale tööjõule, kaupade ekspordile ja sellega seotud investeeringutele tuginenud majandustes oli ja on laiapõhjaline ja jätkusuutlik kodumaine nõudlus liiga tagaplaanil.
Therefore, it can be assumed that private consumption and domestic demand were below par in Eastern Asia. 
Seetõttu võib oletada, et Ida-Aasias oli eratarbimine ja sisenõudlus väiksem kui peaks.
The result was large current account surpluses and accumulating foreign reserves that were lent to the rich USA. 
Tulemuseks olid suured jooksevkonto ülejäägid ja kasvavad välisreservid, mida laenati rikkale USA-le.
It was impossible for such an economic model to be stable and by now, as I already mentioned, the situation has thoroughly changed. 
Selline majandusmudel ei saanudki olla stabiilne ning praeguseks, nagu mainisin, on olukord põhjalikult muutunud.
GDP in leading industrial countries will decrease 3.8% this year with growth in the USA contracting by 2.8%. 
Arenenud tööstusriikide kogutoodang langeb sellel aastal 3,8 protsenti; sealhulgas USA majanduskasv väheneb 2,8 protsenti.
For the rest of the world this means the USA foreign trade deficit will reduce notably, which, in the IMF's estimate, will lead to shrinkage in the USA imports. 
Ülejäänud maailma seisukohalt on oluline, et USA väliskaubanduse puudujääk kahaneb tublisti, mis IMFi hinnangul tähendab eelkõige USA impordi vähenemist.
Therefore, global economic growth will not be able to lean on the US domestic demand and exports of goods and services to the States either this or the next year. 
Seega ei saa maailma majanduskasv ei sel ega ilmselt ka järgmisel aastal toetuda USA sisenõudlusele ning kaupade ja teenuste ekspordile Ühendriikidesse.
The recession in the USA has hit hard exports-dependent East-Asian countries, where goods exports have declined by more than a third year-on-year. 
USA majanduslangus on valusalt tabanud ekspordist sõltuvaid Ida-Aasia riike, kus kaupade väljavedu on vähenenud rohkem kui kolmandiku võrra eelmise aasta sama ajaga võrreldes.
Larger Eastern-Asian countries, such as China, maintain their economic growth by launching foreign assets accumulated over the past ten years and reducing interest rates. 
Suuremad Ida-Aasia riigid, eelkõige Hiina, on majanduskasvu hoidmiseks lasknud käiku viimase kümne aasta jooksul kogunenud välisvarad ja alandanud intressimäärasid.
The IMF forecasts Asian new industrial countries' economic growth will be -5.6% in 2009 and 0.8% in 2010. 
IMF prognoosib Aasia uute tööstusriikide majanduskasvuks 2009. aastal -5,6 protsenti ja 2010. aastal 0,8 protsenti.
In conclusion, the current crisis has thoroughly changed the past ten year's development scenario of the global economy. 
Kokkuvõttes on praegune kriis põhjalikult muutnud maailmamajanduse viimase kümne aasta arengustsenaariumi.
The end of the current growth model is characterised, at least in short term, by catastrophic contraction in trade in the whole world. 
Senise kasvumudeli lõppu iseloomustab vähemalt lühemas perspektiivis kõige enam kaubavahetuse katastroofiline vähenemine kogu maailmas.
At the same time it has to be borne in mind that in the case of free market economy, a temporary fall is always replaced by a rise. 
Samal ajal tuleb meeles pidada, et tootmise ajutine langus asendub vabas turumajanduses alati tõusuga.
All major crises are almost always caused by national policies, which affect people's expectations and decisions made on the ground of these expectations. 
Kõigi suurte kriiside põhjuseks on pea alati riiklik poliitika, mis mõjutab inimeste ootusi ja nende põhjal langetatud otsuseid.
When trying to make up for previous mistakes in a crisis situation, national policies have often stood in the way of free market economy corrections and thus also the recovery of growth. 
Püüdes kriisiolukorras eelmisi vigu heastada, on riiklik poliitika sageli takistanud vaba turumajanduse korrektsiooni ja seeläbi ka kasvu taastumist.
This was the case also in the 1930s, when recuperation from the Great Depression was too slow in many countries. 
Nii oli see muuseas ka 1930. aastatel, mil suurest depressioonist toibumine oli paljudes riikides aeglane.
Governments mistakenly thought that the best choices would be hindering external trade, artificially high wages, administrative regulation of production and protectionism. 
Valitsused pidasid ekslikult selle olukorras õigeks väliskaubanduse tõkestamist, kunstlikult kõrgeid palkasid, tootmise administratiivset reguleerimist ja protektsionismi.
This resulted in a further decline of private demand and corporate production and investment. 
Kõige selle tulemuseks oli vaid eranõudluse ning ettevõtete toodangu ja investeeringute edasine langus.
Thus now, at the start of the 21st century, the most important thing to do is to refrain from protectionism, restrictions on the movement of goods and capital. 
Seetõttu on nüüd, XXI sajandi alguses, kõige olulisem vältida protektsionismi, piiranguid kaupade ja kapitali liikumisele.
The current global crisis is not a market economy slump, but a crisis of national policies amplifying discordances and imbalances. 
Tänane kriis maailmas ei ole mitte turumajanduse kriis, vaid ebakõlasid ja tasakaalustamatust võimendanud riikliku poliitika kriis.
As I mentioned before, fiscal policy was too weak in good times and reforms needed for balanced economic growth have in several cases been insufficiently implemented. 
Nagu eelpool mainitud, oli eelarvepoliitika headel aegadel liiga nõrk ning majanduse tasakaalustatud kasvuks vajalike reformidega ei ole mitmel puhul piisavalt edasi liigutud.
This does not mean the state should now do nothing at all - vice versa. 
See ei tähenda muidugi, et riik ei pea nüüd midagi tegema - otse vastupidi.
But national policies across the world must take into account that the policy to take us out of the crisis must support the functioning of market economy, not constraining it. 
Kuid kõikjal maailmas peab riiklik poliitika arvestama, et kriisist toob meid välja turumajanduse toimimist toetav, mitte seda takistav poliitika.
In this light, the growth prospects of the EU are very insecure. 
Euroopa Liidu kasvuväljavaated on selles kontekstis väga ebakindlad.
In the IMF's opinion GDP in EU countries will decrease 4% in 2009 and may decline by 0.3% next year. 
IMFi arvates kahaneb Euroopa Liidu riikide kogutoodang 2009. aastal 4 protsenti ning võib järgmisel aastal väheneda 0,3 protsenti.
Industrial production in the EU has lowered to a level last recorded nearly ten years ago. 
Euroopa Liidu tööstustoodang on taandunud pea kümne aasta tagusele tasemele.
Such pessimism contrasts rather sharply with the opinion quite widespread in the middle of 2008 - that Europe will not be hit very hard by the crisis. 
Selline pessimism on üsna teravas kontrastis veel eelmise aasta keskpaiku levinud arvamusega, et Euroopa jääb kriisist suhteliselt puutumatuks.
Reality, however, has turned out rather different. 
Tegelikkus on osutunud hoopis teistsuguseks.
The EU has, on the one hand, been affected by loan losses suffered by major banks due to the financial crisis and, on the other hand, by drastic contraction in demand in its main export markets. 
Euroopa Liitu on ühest küljest mõjutanud suurte pankade poolt finantskriisi tulemusena kantavad kahjumid ning teisest küljest nõudluse drastiline vähenemine põhilistel eksporditurgudel.
The European Union is, for instance, much more open than the USA, thus the share of exports in its GDP is larger and its economy is more severely affected by dwindling global trade. 
Euroopa Liit on näiteks USAst palju avatum, ekspordi osatähtsus SKPs märksa suurem ning seetõttu mõjutab maailmakaubanduse langus Euroopa Liidu majandust suhteliselt rohkem.
The economic crisis has affected EU Member States differently. 
Majanduskriis on Euroopa Liidu riike mõjutanud erinevalt.
On the one hand, tougher financing conditions and the drop in property prices have hit hard countries that have been relying on financial services and domestic demand in recent years, mostly Great Britain, Spain and Ireland, but also Estonia. 
Ühest küljest on senisest palju karmimad rahastamistingimused ja kinnisvarahindade langus päris rängalt tabanud viimastel aastatel paljuski finantsteenustele ja sisenõudlusele tuginenud riike, eelkõige Inglismaad, Hispaaniat ja Iirimaad, aga ka Eestit.
On the other hand, the crisis has not spared countries that have been focusing on industrial production exports, primarily Germany, but also Sweden and Finland. 
Teisalt ei ole kriisist pääsenud ka tööstustoodangu väljaveole orienteeritud maad, eelkõige Saksamaa, kuid ka Rootsi ja Soome.
Thus, the political choices of the Member States vary as well. 
Seega on ka poliitilised valikud liikmesriikides erinevad.
Different conditions for countries borrowing from financial markets make up an additional problem in the EU. 
Euroopa Liidus on täiendavaks probleemiks riikide erinevad tingimused finantsturgudelt laenu võtmiseks.
General distrust in the global financial markets as well as growing fiscal deficits, expanding government debts and insecure growth prospects have caused investors to become more risk-averse. 
Üldine usaldamatus maailma finantsturgudel, kuid ka kasvanud eelarvepuudujäägid, paisuvad riigivõlad ning ebakindlad kasvuväljavaated, on muutnud investorid riskikartlikumaks.
As a result, the spread between the yields of government bods in the EU has notably widened. 
Selle tulemusena on Euroopa Liidu valitsuste võlakirjade tootlikkuse vahe oluliselt suurenenud.
Some Member States must pay higher interest compared to a couple of years ago when they wish to borrow. 
Mõned liikmesriigid peavad maksma laenuvõtmisel kõrgemat intressi kui veel aasta-paar tagasi.
This makes it harder to finance state expenditures. 
Selline olukord raskendab riigi kulutuste rahastamist.
Based on the above, the EU's economic policy measures to exit the crisis can be divided into three large categories that were agreed upon in the European Economic Recovery Plan at end-2008. 
Eeltoodu põhjal jagunevad Euroopa Liidu majanduspoliitilised meetmed kriisist väljumiseks kolme suurde kategooriasse, mille suhtes riigid jõudsid põhimõttelisele kokkuleppele möödunud aasta lõpul Euroopa majanduskasvu taastamise plaanis.
The shorter-term goal is to stop the downturn and to stabilise the economy. 
Lühema perspektiivi eesmärk on peatada langus ja stabiliseerida majandus.
In longer term, it is necessary to restore the confidence of enterprises, households and financial markets in the growth potential of the European economy. 
Pikemas perspektiivis tuleb taastada ettevõtete, majapidamiste ja finantsturgude usaldus Euroopa majanduskasvu potentsiaali.
The short-term economic policy objective to reinforce aggregate demand by monetary and fiscal policy measures belongs to the first category. 
Esimesse kategooriasse kuulub majanduspoliitika lühiajaline eesmärk toetada kogunõudlust raha- ja eelarvepoliitiliste vahenditega.
The ECB has lowered interest rates and considerably increased money market operations, i.e., the total volume of short-term loans to banks. 
Euroopa Keskpank on alandanud intressimäärasid ja suurendanud oluliselt operatsioone rahaturul ehk pankadele antavate lühiajaliste laenude kogumahtu.
In addition, EU countries have agreed to support the economy in 2009 and 2010 by raising fiscal expenditure in the total amount of 1.8% of GDP. 
Samuti on Euroopa Liidu riigid kokku leppinud, et 2009. ja 2010. aastal toetatakse majandust eelarvekulutuste suurenemisega kokku 1,8 protsendi ulatuses SKPst.
However, this is constrained by rapidly expanding deficits and external debts. 
Samal ajal piiravad liikmesriikide eelarvekulutuste suurendamist kiiresti paisuvad puudujäägid ja välisvõlg.
Therefore it is important that EU Member States make already plans for reducing fiscal deficit in the next years. 
Seetõttu on oluline, et ELi riigid kavandaksid juba praegu eelarvepuudujäägi vähendamist järgnevatel aastatel.
The European Commission stresses that in the current complicated economic environment the Stability and Growth Pact is still relevant. 
Euroopa Komisjon rõhutab stabiilsuse ja kasvu pakti tähtsust ka praeguses keerulises majandusolukorras.
The longer-term objective in the EU is to achieve fiscal balance or surplus. 
Pikemas perspektiivis on Euroopa Liidus eesmärk saavutada "headel aegadel" eelarvete tasakaal või ülejääk.
Second of all, it is extremely important to restore confidence in the financial sector. 
Teiseks on äärmiselt oluline taastada usaldus finantssektori vastu.
The minimum rate of guaranteed deposits in the EU was raised to 50,000 euro already in 2008. 
Juba eelmisel aastal suurendati Euroopa Liidus tagatud hoiuste miinimummäär 50 000 euroni.
Thereafter Member States have agreed upon common principles to support the banking system. 
Seejärel on liikmesriigid kokku leppinud ühised põhimõtted pangandussüsteemi toetamiseks.
At the end of 2008 Member States put the main focus on the banks' liabilities side to ensure banks would be able to finance their operations also in a more adverse market situation. 
Möödunud aasta lõpus asetasid liikmesriigid põhirõhu pankade kohustuste poolele, et tagada pankade suutlikkus rahastada oma tegevust ka keerulises turuolukorras.
To this end many countries have offered collaterals to loans taken by banks, i.e., the state guarantees the repayment of loans taken by banks. 
Selleks on paljud riigid pakkunud tagatisi pankade võetud laenudele ehk teisisõnu tagab riik pankade võetud laenude tagastamise.
In several countries the government has made contributions to banks' capital and acquired holdings in commercial banks. 
Mitmes riigis on valitsus teinud ka sissemakseid pankade kapitali ning omandanud seeläbi osalusi kommertspankades.
At the beginning of this year a common accord was reached on the principles to be implied in the case of bad loans if necessary. 
Selle aasta alguses jõuti ühisele seisukohale ka põhimõtetes, mida vajaduse korral rakendada halbade laenude puhul.
In Great Britain, for example, it has become necessary to segregate bad loans. 
Halbade laenude eraldamine on osutunud vajalikuks näiteks Suurbritannias.
The European economic policy must take into account that external demand and exports may not bounce back to the recent levels for several years. 
Euroopa majanduspoliitikas tuleb arvestada, et välisnõudlus ja eksport ei pruugi senises mahus mitme aasta jooksul taastuda.
Therefore, the EU should start making even more use of the possibilities of its large domestic market. 
Seetõttu peab Euroopa Liit veelgi enam kasutama oma suure siseturu võimalusi.
In Member States that have so far been focusing on exports this may mean an increase in the share of services, changes in employment, and more flexible forms of work. 
Seni ekspordile orienteeritud liikmesriikides võib see tähendada näiteks teenuste osakaalu suurenemist, tööhõive muutusi ja paindlikumaid töövorme.
Thus, it can be said the principles agreed upon in the EU give the Member States all the possibilities for exiting the economic crisis. 
Kokkuvõttes võib öelda, et Euroopa Liidus kokku lepitud põhimõtted loovad liikmesriikidele kõik võimalused majanduskriisist väljumiseks.
Fiscal policy in the EU as a whole is forecast to loosen around 5% of GDP in 2009 compared to "normal" times and the ECB has lowered the interest rate to 1.25%. 
Praeguseks prognoositakse Euroopa Liidus tervikuna eelarvepoliitika lõdvenemist 2009. aasta jooksul umbes 5 protsenti SKPst võrreldes "normaalsete" aegadega ning EKP on intressimäära alandanud 1,25% tasemele.
Thus, the EU economy has already received a significant macroeconomic stimulus, which should lead the EU back to the growth track in 2010. 
Euroopa majandusele on seega juba antud oluline makromajandusstiimul, mis peaks Euroopa Liidu tervikuna viima järgmisel aastal taas kasvurajale.
This will create the conditions needed for economic restructuring, but every country has to take the necessary steps itself. 
See loob omakorda tingimused majanduse ümberstruktureerimiseks, milleks iga riik peab aga eelkõige ise vajalikke samme astuma.
What are the measures that should be taken to help Estonia out of the crisis? 
Millised meetmeid tuleb selles kontekstis võtta Eesti väljajuhtimiseks kriisist?
Estonia is part of the EU and the single market, so the framework agreed upon in the EU is also suitable to our economic policy. 
Eesti on osa Euroopa Liidust ja ühisturust ning ka meie majanduspoliitika jaoks on Euroopa Liidus kokkulepitud raamistik igati sobiv.
The general principle we would like to stress is that we must strengthen our ties with Europe and the EU single market even more. 
Üldise põhimõttena tahan rõhutada, et peame ennast Euroopaga ja Euroopa ühisturuga veelgi tihedamalt siduma.
This is essential for ensuring the stability and development of the Estonian economy and the financial sector. 
See on Eesti majanduse ja finantssüsteemi stabiilsuse ja arengu tagamiseks äärmiselt tähtis.
In order to overcome the crisis, the stability and possibilities offered by the EU and the single market are vital to Estonia. 
Kriisist ülesaamisel on Euroopa Liidu ja ühisturu poolt Eestile laiemas mõttes pakutav stabiilsus ja võimalused hädavajalikud.
The speed of overcoming the crisis depends on the flexibility of Estonia's enterprises and their success in reorganising production and activities, considering changes in the world and in the EU market. 
Kriisist ülesaamise kiirus sõltub seetõttu Eesti ettevõtete paindlikkusest ja oskusest tootmist ja tegevust ümber korraldada, arvestades muutusi maailmas ja Euroopa Liidu turul.
The task of the state is to create conditions supporting the reorganisation and investment. 
Riigi ülesanne on luua tingimused, mis toetaksid neid ümberkorraldusi ning uusi investeeringuid.
Estonia's economy has, in fact, already displayed a rather good ability to adjust. 
Eesti majandus on tegelikult juba ilmutanud päris suurt kohandumisvõimet.
The main changes include labour market adjustments and decelerating wage growth. 
Eelkõige on toimunud muutused tööturul ning pidurdunud palgakasv.
This is definitely a difficult, but highly necessary process, which requires state support in the form of both a well-functioning and efficient unemployment insurance system and retraining possibilities. 
See on kindlasti raske, kuid samas vajalik protsess, mis nõuab riigi toetust nii hästitoimiva ja tulemusliku töötuskindlustussüsteemi kui ka ümberõppevõimaluste näol.
If we rely on strong macroeconomic policy, the principles of an open economy and future-looking investment, Estonia will continue to have all the possibilities for defeating the crisis. 
Eestil on jätkuvalt kõik võimalused kriisist jagu saada, kui tugineme tugevale makromajanduspoliitikale, avatud majanduse põhimõtetele ning tulevikku suunatud investeeringutele.
But what are the national economy level measures the government should take and how should they support the financial system? 
Mida peab aga riik tegema rahvamajanduse tasemel ja kuidas toetama finantssüsteemi?
Here I start with a firm standpoint that the fixed exchange rate of the kroon to the euro is the pillar of Estonia's economic policy and the accession to the euro area as soon as possible is its logical continuation. 
Alustan siin kindla seisukohaga, et Eesti majanduspoliitika aluseks on krooni fikseeritud kurss eurosse ning selle loogilise jätkuna võimalikult kiire ühinemine euroalaga.
The experience of the past half a year show that monetary policy that is based on the fixed exchange rate and the currency board supports economic stability also in more difficult times. 
Viimase poole aasta kogemused kinnitavad, et fikseeritud kursil ja valuutakomiteel põhinev rahapoliitika toetab majanduslikku stabiilsust ka keerulistel aegadel.
But how does the fixed exchange rate help us overcome the crisis? 
Kuidas aga aitab fikseeritud kurss meil kriisist üle saada?
First of all, it helps stabilise inflation expectations and stop price rises. 
Esiteks aitab krooni kindel kurss stabiliseerida inflatsiooniootusi ja peatada hinnatõusu.
Price corrections after the accession to the EU were sharper then we expected. 
Hindade korrektsioon pärast Euroopa Liiduga ühinemist oli järsem kui arvasime.
The opening of the labour market and price rises of many goods in the global market had a strong impact on Estonia. 
Tööturu avanemine, palgatõus ja paljude kaupade kallinemine maailmaturul mõjutasid Eestit väga suurel määral.
This stage, which was, in a sense, unavoidable and paradoxically also the result of successful reforms at the start of the century, is now over. 
Nüüdseks on see teatud mõttes möödapääsmatu ja paradoksaalsel kombel ka sajandi alguses õnnestunud reformidest tulenenud etapp seljataga.
The price level is expected to decline somewhat both this and next year. 
Sellel ja järgmisel aastal on oodata hinnataseme mõningast langust.
Second of all, the currency board arrangement brought about a relatively fast correction in several sectors of the economy, which displayed clear signs of overheating after the accession to the EU. 
Teiseks tagas valuutakomitee süsteem suhteliselt kiire korrektsiooni mitmes majandussektoris, kus pärast Euroopa Liiduga ühinemist ilmnes selgeid ülekuumenemise märke.
The fixed game rules in banking, the economy and policy arising from the fixed exchange rate and the currency board notably contributed to smothering excessive euphoria already prior to the global crisis. 
Fikseeritud kursist ja valuutakomiteest tulenevad kindlad mängureeglid panganduses, majanduses ja poliitikas aitasid oluliselt kaasa sellele, et liigne eufooria pidurdus juba enne globaalset majanduskriisi.
Third of all, the fixed exchange rate is the pillar of our financial system as well. 
Kolmandaks on fikseeritud kurss ka meie finantssüsteemi stabiilsuse alus.
As a result of all this, the vulnerabilities of the Estonian economy have decreased significantly. 
Kõige selle tulemusena on Eesti majanduse haavatavus tublisti vähenenud, mis omakorda annab meile võimaluse peale kriisist ülesaamise üha enam keskenduda majanduskasvu toetavatele meetmetele.
I would like to stress once again that in a small and open economy like Estonia, the fixed exchange rate based policy is the best way to ensure the stability of money for both enterprises and households. 
Rõhutan veel kord, et fikseeritud kursile tuginev poliitika tagab Eestis kui väikeses avatud majanduses kõige paremini raha stabiilsuse ettevõtete ja elanike jaoks.
Confidence in our own money is one of the most important factors in defeating the crisis. 
Usaldus oma raha vastu on kriisist võitu saamise üks olulisemaid tegureid.
Thus, joining the euro area will be a logical continuation to our current monetary policy and accelerate exiting the crisis. 
Euroalaga ühinemine on seetõttu praeguse rahapoliitika loomulik jätk, mis kiirendab kriisist jagusaamist.