natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The European Union membership that seemed like a beautiful dream in the nineties has been a reality for already more than ten years. 
Üheksakümnendatel ilusa unistusena tundunud Euroopa Liidu liikmelisus on juba üle 10 aasta reaalsus.
Today, we are not just one of the 28, but we are a country which the others believe in and listen to. 
Täna oleme me mitte ainult üks 28st, vaid riik, kellesse usutakse ja kellega arvestatakse.
We have proven with our consistent efforts that we can be trusted. 
Me oleme oma järjepideva tööga tõestanud, et meid võib usaldada.
Trust is what the entire European Union is based on, and as we know well, it can only be earned with consistent work. 
Kogu Euroopa Liit põhineb just usaldusel ja nagu me hästi teame, saab usaldust välja teenida vaid järjepideva tööga.
Regaining the trust even after making just one mistake is very complicated. 
Kes korra eksib, sel on usalduse tagasivõitmine väga keeruline.
It should be kept in mind by everyone who says: come on, why should we follow those Brussels budget rules so rigorously? 
Seda tasub silmas pidada kõigil, kes ütlevad: kuulge, mis neist Brüsseli eelarvereeglitest ikka nii täpselt kinni pidada?
Who say: hey, let’s take it easy, we know that the other countries don’t follow all of the norms either. 
Kes ütlevad: kuulge, laseme lõdvemalt, me ju teame, et teised ka ei järgi kõiki ühiseid norme.
They are wrong. 
Need ütlejad eksivad.
A reliable country does not function like that; reliable Estonia will not risk its hard-earned reputation for momentary slackness. 
Usaldusväärne riik ei toimi nii, usaldusväärne Eesti ei riski hetkelodevusele alla andes oma raskelt saavutatud mainega.
This is the reason why we no longer have to say “let us become European”, because we already are with our body and our soul. 
Just seetõttu ei pea enam ütlema “saame eurooplasteks”, me oleme seda oma ihu ja hingega.
European values and freedoms have always been inherent to Estonians and this is probably why we feel at home among these countries and have a strong sense of estrangement when spoken to differently, for example, as a former Soviet country. 
Euroopalikud väärtused ja vabadused on eestlastele alati omased olnud ja küllap seetõttu tunneme end Euroopa riikide seas väga koduselt ja tunneme tugevat võõristust, kui meid kõnetatakse teistmoodi, näiteks endise liiduvabariigina.
The main pillars of Estonia’s statehood have been phrased in the preamble to the Constitution and are thoroughly European in their nature, both in form and in meaning. 
Eesti riikluse peamised alustalad on sõnastatud põhiseaduse preambulas ja on olemuselt üdini euroopalikud nii oma sõnaliselt vormilt kui sisult.
It is especially noticeable in today’s context where conflicts of values have turned into military conflicts. 
Eriti eredalt paistab see silma just tänases kontekstis, kus väärtuskonfliktid on muutunud sõjalisteks konfliktideks.
We believe in freedom, justice, and cooperation. 
Me usume vabadusse, õiglusesse, koostöösse.
We believe that together we are stronger than separately. 
Usume, et koos oleme tugevamad kui igaüks eraldi.
And we are. 
Ja olemegi.
We also understand well that freedoms, unions, and solidarity are fragile. 
Sama hästi me mõistame, et vabadused, liidud ja solidaarsus on haprad.
There are always easier solutions, there is always a way to “cut”. 
Alati on lihtsamaid lahendusi, alati on võimalik „lõigata“.
But we have to resist the temptation to find easy, quick, and populist solutions to complicated and complex issues and problems. 
Aga me peame panema vastu kiusatusele leida lihtsaid, kiireid ja populistlikke lahendusi keerulistele ja komplekssetele küsimustele ja probleemidele.
For example, it would be easy to say about Greece that we should just kick out, take away, leave behind, push aside, let it bankrupt, etc. 
Õige lihtne oleks näiteks Kreeka kohta öelda, et viskame välja, võtame ära, jätame maha, lükkame kõrvale, laseme pankrotti jne.
And then what? 
Ja mis siis?
Where would we go from there? 
Kuidas edasi?
Who is next? 
Kes on järgmine?
Will there eventually be our turn and they would say that Estonia is too small, too worthless, too expensive, too far, too alien, too something else. 
Kas mingil hetkel tuleb siis meie kord ja öeldakse, et Eesti on liiga väike, liiga väärtusetu, liiga kulukas, liiga kaugel, liiga võõras, liiga midagi muud.
Our freedoms, values, and security are connected to our community. 
Meie vabadused, väärtused ja julgeolek on seotud meie kogukonnaga.
Estonia cannot be buyable, saleable, exchangeable, or tradable, no matter what political views are prevailing or wrong decisions are made by the leaders of the country. 
Eesti ei saa olla ostetav, müüdav, vahetav ega kaubeldav, ükskõik milline poliitiline ilmavaade või valeotsus selle riigi juhtkonnal võib ette tulla.
Mutual solidarity of regulatory community in Europe not only reflects European values, but is also in the interests of Estonia. 
Normatiivse kogukonna omavaheline solidaarsus Euroopas ei peegelda mitte ainult euroopalikke väärtusi aga on Eesti huvides.
And this is where Immanuel Kant’s eternal peace meets his categorical imperative: act only on that maxim through which you can at the same time will that it should become a universal law. 
Ja siin kohtub Immanuel Kanti igavene rahu tema kategoorilise imperatiiviga: käituda alati nii nagu võiks sellest kujuneda üldkehtiv õigus.
The European Union and the Eurozone is not, to any of its parties, a round dance to a song find-yourself-a-place-and-push-someone-else-in. 
Euroopa Liit ja euroala ei ole ühelegi selle osapoolele nagu lauluringmäng otsi-kohta-kus-sa-saad-ja-lükka-teine-sisse.
Or out. 
Või välja.
We have to be able to settle our more or less existential crises within the family and move on, both today and even more tomorrow. 
Me peame suutma täna ja veel enam homme oma rohkem või vähem eksistentsiaalsed kriisid pereringis lahendada ning edasi minna.
Crises have always taught Europe and made it stronger, more united. 
Kriisid on alati Euroopat õpetanud ja muutnud Euroopa tugevamaks, ühtsemaks.
The solidarity of Europe and North-America is the cornerstone of our security and wellbeing. 
Euroopa ja Põhja-Ameerika ühtsus on meiejulgeoleku ja heaolu nurgakivi.
And, as the decisiveness of Europe and North America in the Ukrainian crisis, and the recent agreement in the Eurogroup demonstrate, we can keep this solidarity. 
Ja me suudame ühtsust hoida, mida näitavad nii Euroopa ja Põhja-Ameerika otsustavus Ukraina kriisis kui ka äsjane kokkulepe eurorühmas.
Compromise and agreement is in the genes of Europe. 
Kompromiss ja kokkulepe on Euroopa geenides.
We need to understand.” 
Tarvis on mõista“.
These maxims of Kant and Rummo are what the European solidarity lies on – reconciliation, solidarity, understanding. 
Euroopa solidaarsus rajaneb just neil Kanti ja Rummo maksiimidel – leppimisel, solidaarsusel ja mõistmisel.
We would not want to belong to a union that is not based on that, right? 
Me ei tahaks ju kuuluda ühtegi liitu, mis sellel ei rajane?
We know and sense more than ever what is the meaning and function of democracy, statehood based on the rule of law, solidarity, free elections, free press and freedom of speech, justice, fundamental rights and freedoms. 
Me teame ja tajume täna teravamalt kui eales, mida tähendavad ja kuidas toimivad demokraatia, õigusriiklus, solidaarsus, vabad valimised, vaba meedia ja sõnavabadus, õiglus, põhiõigused ja vabadused.
And Kant’s assumption that democratic republican regime helps to achieve and maintain peace is correct. 
Ja Kanti oletusel, et demokraatlik vabariiklik valitsemiskord aitab kaasa tuua ja hoida rahu, on paikapidav.
A free nation that can decide freely does not pick a fight or storm into war. 
Vabalt otsustav vaba rahvas ei nori tüli ega torma sõtta.
Only a weak Europe that doubts its values can be torn apart. 
Ainult nõrka ja oma väärtustes kõhklevat Euroopat saab liigestest lahti kiskuda.
This is why we wish that freedoms would function better all over the world, but especially in our neighbourhood. 
Seetõttu me soovime, et vabadused töötaks paremini kõikjal maailmas, aga eriti meie läheduses.
Our own internal mechanisms in Europe also need to be stronger. 
Ka meie enda sisemised mehhanismid Euroopas peavad olema tugevamad.
So that sovereignty would mean free people in a free country, not an individual blinded by an ideology that sees people and law as means, not as objective. 
Et suverääniks oleks vaba rahvas vabal maal ja mitte ideoloogiast pimestatud üksikisik, kellele rahvas ja õigus on vahendiks ja mitte eesmärgiks.
We are witnessing that there is just one step from authoritarianism to autocracy and potentially, also to totalitarianism. 
Me oleme tunnistajateks, et autoritaarsusest on samm autokraatiani ja potentsiaalselt ka totalitarismi.
But I am happy that Estonia belongs to the other category. 
Kuid on mul heameel, et Eesti kuulub sellesse teise kategooriasse.
To that normative community based on shared values and going back to Greek thinkers and Roman law. 
Sellesse jagatud väärtustel rajanevasse normatiivsesse kooslussesse, mille ühised juured ulatuvad Kreeka mõtlejate ja Rooma õiguseni.
Dear listeners! 
Head kuulajad,
In the autumn we visited a First World War battlefield in Ypres, Belgium, together with all the European Union prime ministers. 
Sügisel käisime kolleegidega, kõigi Euroopa Liidu peaministritega, esimese maailmasõja lahingupaigal Belgias Ypres.
We stood there side by side – a German, a French, an Englishman, a Dutch, a Belgian ... an Estonian, and all the others and we were all thinking, each in their own language – never again. 
Seisime külg külje kõrval - sakslane, prantslane, inglane, hollandlane, belglane… eestlane ja kõik teised ning mõtlesime - igaüks oma emakeeles - ei iial enam.
One of the underlying values of the European Union is peace. 
Üks Euroopa Liidu alusväärtuseid on rahu.
In the words of Helmut Kohl: “ 
Nagu on sõnastanud Helmut Kohl: „
European integration policy is actually a matter of war and peace in the 21st century”. 
Euroopa lõimumise poliitika on tegelikkuses küsimus sõjast ja rahust 21. sajandil“.
The eternal peace ideal worded by Immanuel Kant has developed quite far from the original by now and serves as the main cornerstone and pillar to this value-based union. 
Immanuel Kanti sõnastatud ideaal igavesest rahust on selle tänaseks õige kaugele arenenud olles väärtustel rajaneva ühenduse peamine nurgakivi ja tugisammas.
And all of us, who were standing there side by side on that hundred-year-old battlefield and felt proud of the European peace project, knew in our hearts that at the same time there is a war in one of the European countries. 
Ja kõik me, kes me seal saja aasta tagusel lahinguväljal külg külje kõrval seisime ja olime uhked Euroopa rahuprojekti üle, teadsime südames, et samal ajal käib ühes Euroopa riigis sõda.
Last week, II grade pupils of a Tallinn school visited the Stenbock House. 
Eelmisel nädalal käisid Stenbocki Majas II klassi lapsed ühest Tallinna koolist.
They wrote down their wishes and thoughts to the Prime Minister of the Republic of Estonia. 
Nad panid kirja oma soovid ja mõtted Eesti Vabariigi peaministrile.
About half of them were about the Russian attack against Ukraine and that we have to protect Estonia from the attackers. 
Umbes pooltes kirjades oli juttu Venemaa rünnakust Ukraina vastu ning sellest, et Eestit tuleb kindlasti ründajate vastu kaitsta.
These children wrote about war. 
Need lapsed kirjutasid sõjast.
They did it in a different way. 
Nad tegid seda erineval moel.
For instance, Trino wrote that if he was a Prime Minister and there were people who want to fight, he would make it so that Estonia has a protection shield and they cannot get into our country. 
Trino näiteks kirjutas, et tema teeks peaministrina nii, et kui on inimesi, kes tahavad sõdida, siis Eestil on kaitse peal ja nad ei saa meie riiki sisse.
Romi Leen was especially clever – she would show Puutin (she wrote the name with two u-s) My Little Pony cartoons and then there would be no more wars in the world. 
Romi Leen oli õige kaval, tema näitaks peaministrina Puutinile (ta kirjutas selle nime kahe uu-ga) My Little Pony multikaid ja siis ei oleks maailmas enam sõdu.
So naive, so sincere, so beautiful. 
Nii naiivne, nii siiras, nii ilus.
How I wish I could believe in that. 
Oi, kuidas ma tahaks sellesse uskuda.
They say that children are a reflection of their homes. 
Lapsed on kodu peegel, öeldakse.
There is no doubt that one of the most existential questions for Estonian people right now is how to ensure the independence of the Republic of Estonia for future generations, together with continuation of all the freedoms and opportunities. 
Ei ole kahtlust, et Eesti inimeste jaoks on praegu üheks olemuslikumaks küsimuseks see, kuidas tagada Eesti Vabariigi iseseisvus tulevastele põlvedele ning koos sellega kõigi vabaduste ja võimaluste jätkumine.
Our large neighbour is once again in a phase of prevailing imperialist obsessions and belief that military power will get them what they want. 
Meie suur naaberriik on taas faasis, kus valitsevad imperialistlikud kinnisideed ning suhtumine, et sõjalise jõuga on võimalik saada enda tahtmine.
For Estonians, there is nothing new or unprecedented in that. 
Eestlaste jaoks ei ole selles midagi uut või enneolematut.
Our experience has been tremendously painful, but it has priceless value for the future generations. 
Meie kogemus on olnud tohutult valus, aga tulevaste põlvede jaoks on sel hindamatu väärtus.
There is hardly a family who could watch the movie “In the Crosswind” that premiered last year, without being touched personally. 
Naljalt ei leia perekonda, kes vaataks eelmisel aastal esilinastunud filmi Risttuules tundmata isiklikku puudutust.
It is not the soft touch of the Song Festival where wonderful music touches our souls tenderly with the blue, black and white of its eyes. 
See ei ole laulupeo malbe puudutus, kus imeilus muusika puudutab meie südameid õrnalt oma silmade sinimustvalgega.
This is a scythe that goes through the heart. 
See on kui vikat, mis käib südamest läbi.
At the anniversary of the June deportation, a roomful of people were watching “In the Crosswind” in Käru railway station in Rapla County. 
Juuniküüditamise aastapäeval vaatas filmi Risttuules Raplamaal, Käru raudteejaamas saalitäis inimesi.
73 years ago a train left from that same station, taking the forebears of the people in that room, actually of all of us, to the cold country. 
Sealtsamast jaamast lahkus 73 aastat tagasi rong, mis viis külmale maale saalisolnute, tegelikult ju meie kõigi, esivanemaid.
The people were hardly breathing throughout the movie. 
Inimesed peaaegu ei hinganudki kogu filmi jooksul.
We all had known that it had happened. 
Me ju kõik teadsime, et see on aset leidnud.
But it was an entirely different feeling, experiencing it all again with your neighbours, acquaintances, and loved ones. 
Aga hoopis teine tunne on seda uuesti läbi elada koos naabrite, tuttavate ja lähedatega.
Dear fellow-countrymen! 
Head kaasmaalased,
The most important thing is to really learn from the past. 
Olulisim on minevikust tõesti õppida.
Both from the attempt of the “green men” to organise a putsch in the December heat of 1924, from the bad and very bad options we had at the lonely times of 1940, and from the horrors of the occupation years. 
Nii 1924. aasta detsembrikuumuse roheliste mehikeste katsest riiki pöörata kui 1940. aasta üksiolemise halbadest ja väga halbadest valikutest ning okupatsiooniaastate õudustest.
Back then, we were alone among the great powers of the world, without hope, without help from allies. 
Toona olime maailma suurvõimude vahel üksi, ilma lootuseta, ilma liitlaste abist.
While restoring Estonia’s independence, we learned from our past and chose a straight way to Western values. 
Eesti vabadust taastades me õppisime oma minevikust ja valisime sirge tee läänelike väärtuste poole.
We chose the allies who believe in the same values in which we, Estonians, believe. 
Me valimisime endale liitlased, kes usuvad nendesse väärtustesse, millesse usume meie, eestlased.
We chose to be independent and sovereign, but we also chose never to be alone again. 
Me valisime olla iseseisvad ja suveräännsed, kuid me valisime ka enam mitte kunagi üksi jääda.
For as long as this has been our own way, we have stepped in the same pace with our allies in NATO and the European Union. 
Nii palju kui see on olnud meie enda tee, oleme me astunud ühte sammu oma liitlastega NATOs ja Euroopa Liidus.
We have walked down that road consistently for over two decades and at the eve of the Anniversary of the Republic of Estonia in 2015, the need to continue on this road is probably clearer than ever before. 
Seda teed oleme käinud järjepidevalt üle kahe aastakümne ning 2015. aasta vabariigi aastapäeva eelõhtul on selle tee jätkamise vajadus ilmsem kui eales varem.
Time and again I am being asked if Russia could also attack us. 
Ikka ja jälle küsitakse minult, et kas Venemaa võib ka meid sõjaliselt rünnata.
It attacked Georgia and Ukraine. 
Gruusiat ja Ukrainat ju ründas.
The questioners are from CNN, BBC, Reuters, but also from Järvakandi, Kose, and Kuusalu. 
Küsijaid on CNNst, BBCst, Reutersist, aga ka Järvakandist, Koselt ja Kuusalust.
Everyone asks the same thing. 
Kõik küsivad.
This is my answer - if we make smart choices, if we are willing to protect ourselves and are reliable partners to our allies, the answer is a firm “no”. 
Minu vastus on selline: kui me teeme ise tarku valikuid, kui me oleme ise valmis end kaitsma ja oleme oma liitlastele usaldusväärsed partnerid, siis on vastus selge ei.
We are able to foresee the dangers and we are prepared to avert them. 
Me oskame ohtusid ette näha ja me oleme nende tõrjumiseks valmistunud.
Preparedness is the best guarantee to ensure that these dangers would never turn into reality. 
Valmisolek on parim garantii selleks, et need ohud mitte kunagi ei realiseeruks.
“Defending Tallinn is as important as defending Berlin, Paris, and London,” 
“Tallinna kaitsmine on niisama oluline kui Berliini, Pariisi ja Londoni kaitsmine,”
said Barack Obama at his visit in September. 
ütles Barack Obama septembris meil külas käies.
You can rest assured that he also meant Tartu. 
Võite kindlad olla, et ta mõtles ka Tartut.
And Narva. 
Ja Narvat.
Because Narva is as much NATO as is New York, Hamburg, and Istanbul, and NATO will protect each centimetre of its territory with the force of the entire alliance. 
Sest Narva on sama palju NATO kui on New York, Hamburg ja Istanbul ning NATO kaitseb iga ruutmeetrit oma territooriumist kogu alliansi jõuga.
I have no doubts for a second in the functioning of the collective defence of NATO. 
Ma ei kahtle hetkegi NATO kollektiivkaitse toimimises.
I believe in NATO. 
Ma usun NATOsse.
To make any of our potential enemy also believe it, we need to be confident and demonstrate the fortitude, strength, and solidarity of NATO at the same time. 
Selleks, et ka ükskõik milline meie potentsiaalne vaenlane seda usuks, on vajalik olla ise enesekindel ning samaaegselt demonstreerida NATO meelekindlust, tugevust ja ühtsust.
We need to take care of reinforcing our security and national defence today, tomorrow, and in the far future when the Prime Minister of Estonia is Trino or Romi Leen. 
Meie julgeoleku kindlustamise ja riigikaitsega on vaja tegeleda täna, sellega on vaja tegeleda homme ning kauges tulevikus, kui Eesti riigi peaminister on Trino või Romi Leen.
The expenses made for national defence are like buying an insurance policy. 
Riigikaitseks tehtavad kulutused on kui elukindlustuspoliisi ostmine.
And, like with any type of insurance policy, we always hope and believe that we will never actually need to use the insurance. 
Ja nagu kindlustuse puhul ikka – me alati usume ja loodame, et meil pole kunagi vaja kindlustust tegelikult käiku lasta.
However, if something should happen, we would be in a big trouble without the insurance. 
Kui aga siiski midagi juhtub, oleksime ilma kindlustuseta väga suures hädas.
Estonia has had little time to build its national defence, but you can be certain that we are not making the decisions at random, counting on good luck. 
Eestil ei ole olnud palju aega ehitada üles oma riigikaitset, kuid kindlasti ei tee me valikuid huupi ega looda vaid hea õnne peale.
The military activity in Ukraine has shown that the dangers on which we have thought and for which we have planned, may turn into reality on certain conditions. 
Ukrainas lahvatanud sõjategevus on näidanud, et ohud, millest me oleme mõelnud ja milleks planeerinud, võivadki teatud tingimustel muutuda reaalseks.
The modern hybrid war is not declared, it is fought in addition to tanks and missile fire also with unmarked soldiers, spies, and agents of influence, with keyboards, propaganda stations, pipelines, even with custom regulations and trade agreements. 
Tänapäevast, hübriidsõda, ei kuulutata välja, seda peetakse tankide ja raketitule kõrval märgistamata sõdurite, spioonide ja mõjuagentidega, peetakse arvutiklahvidega, propagandajaamadega, torujuhtmetega, isegi tollireeglite ja kaubanduslepingute abil.
Understanding that makes us plan our defence activities on a much wider scale. 
Sellest arusaamine sunnib meid oma kaitsetegevust senisest palju laiemalt planeerima.
We cannot leave our country to the claws of such dangers. 
Me ei saa ega tohi jätta oma riiki selliste ohtude meelevalda.
We have to continue strengthening our national defence every day, rationally and smartly. 
Me peame jätkama oma kaitsevõime tugevdamist, tehes seda igapäevaselt ratsionaalselt ja nutikalt.
The newly adopted National Defence Act is a big step in this direction and gives a clear signal in the language of legislation that the supervision of Estonian national defence will implement quickly and smoothly. 
Äsja heaks kiidetud uus riigikaitseseadus on suur samm selles suunas ning annab seaduste keeles väga ühese signaali, et Eesti riigikaitse juhtimine rakendub kiirelt ja sujuvalt.
It brings the NATO’s collective defence and Estonia’s broad-based national defence together into a whole. 
See ühendab NATO kollektiivkaitse ja Eesti laiapõhjalise riigikaitse ühtseks tervikuks.
One of the main purposes of the new National Defence Act is to ensure that our national defence would be in compliance with the logic of practical life, so that if would not be based on illusionary and unrealistic presumptions. 
Uue riigikaitseseaduse üks põhieesmärke on see, et meie riigikaitse oleks vastavuses praktilise elu loogikaga, et see ei rajaneks illusoorsetel ja ebareaalsetel eeldustel.
This has to be the recurring principle of our national defence development both today and in the future. 
See peab olema meie riigikaitse arendamise läbiv põhimõte nii täna kui tulevikus.
Estonia does not intend to create paper divisions and paper cannons, and it is also not reasonable to talk nicely and proudly of new projects in other areas of national defence when we are actually lacking funds and people for that. 
Eesti ei kavatse luua paberüksusi ega paberkahureid, samuti ei ole mõistlik rääkida paberil ilusasti ja kõlavalt uutest projektidest muudes riigikaitse tegevussuundades, kui meil pole nende jaoks ei raha ega inimesi.
We are building national defence in a well-weighed manner and in cooperation with the allies, supporting on each other as much as possible. 
Me ehitame riigikaitset üles läbimõeldult ja liitlastega koostöös võimalikult palju üksteisele toetudes.
A couple of years ago, the presence of the allies on the Estonian soil seemed impossible, but by today, it has become a new normality for both us and the allies. 
Veel aasta tagasi tundus liitaste kohalolu Eestis võimatu, tänaseks on sellest aga saanud normaalsus nii meie kui ka liitlaste jaoks.
Let us be realistic and admit that there is no hope for a quick improvement in the security situation of our region. 
Olgem realistid ja mööngem, et meie regiooni julgeolekuolukorras pole oodata kiiret paranemist.
This is why we need to make constant efforts in cooperation with our allies to maintain and, if necessary, update the deterrence from the presence of the allies. 
Seetõttu peame koostöös liitlastega tegema pidevaid pingutusi, et säilitada ja vajadusel ajakohastada liitlaste kohalolekust tulenevat heidutust.