natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Interviews with 20 health insurers as part of an evaluative study​[2]​ on behalf of the Commission found that 15 of them thought that patients in their country do not know whether a treatment is subject to prior authorisation or not, and that patients therefore tended to request prior authorisations even when this was not necessary. 
Komisjoni hindamisuuringu​[2]​ osana korraldatud intervjuudes 20 tervisekindlustusandjaga arvasid 15 neist, et nende riigi patsiendid ei tea, kas raviks on eelluba vaja või mitte, ning seepärast kalduvad nad eelluba taotlema isegi siis, kui seda ei ole tarvis.
It meets twice a year, and is supported on scientific and technical issues by a joint action under the Health Programme, called EUnetHTA. 
Võrgustik koguneb kaks korda aastas ning selle teaduslikke ja tehnilisi teemasid toetatakse terviseprogrammi ühismeetmest EUnetHTA.
The report under Article 20(3) of Directive 2011/24/EU which the Commission adopted in early 2014,​[5]​ noted that the coming into operation of the Directive could affect the use of the Social Security Regulations. 
Direktiivi 2011/24/EL artikli 20 lõike 3 alusel koostatud ja 2014. aasta alguses komisjoni vastuvõetud aruandes​[5]​ märgiti, et direktiivi kohaldamine võib mõjutada sotsiaalkindlustusmääruste kasutamist.
In March 2014 the legal framework for the establishment and evaluation of Networks (delegated​[9]​ and implementing decisions​[10]​) was adopted, with unanimous support of the Member States. 
Märtsis 2014 võeti liikmesriikide ühehäälse toetusega vastu võrgustike loomise ja hindamise õigusraamistik (delegeeritud​[9]​ ja rakendusotsused​[10]​).
In these cases the data indicate 74 050 via website (see point above), 15 461 via telephone, 5 436 via email, and 2 179 via face-to-face contact. 
Neil juhtudel näitasid andmed, et 74 050 taotlust tehti veebilehe (vt punkt ülalpool), 15 461 telefoni, 5 436 e-posti ja 2 179 otsekontakti kaudu.
Regarding Article 12(5), the Commission worked closely with the Member States on the content of the delegated act before adopting it on 10 March 2014 (see reference under 4.2, above). 
Seoses artikli 12 lõikega 5 tegi komisjon delegeeritud õigusakti sisu vallas tihedat koostööd liikmesriikidega ja võttis selle vastu 10. märtsil 2014 (vt viide punktis 4.2).
The Commission is of the view that the delegated powers conferred by Directive 2011/24/EU should remain in force. 
Komisjon on seisukohal, et direktiiviga 2011/24/EL talle antud delegeeritud volitused peaksid edasi jõusse jääma.
The evaluative study on the Cross-border Healthcare Directive 
Piiriülese tervishoiu direktiivi hindamisuuring
The Commission is working with healthcare providers and authorities to raise awareness of the possibilities offered by ERNs, and to gather support for potential networks or members of networks. 
Komisjon teeb koostööd tervishoiuteenuste osutajate ja riigi ametiasutustega, et suurendada teadlikkust Euroopa tugivõrgustike pakutavate võimaluste kohta ja koguda võimalikele võrgustikele või võrgustike liikmetele toetust.
These much larger figures are probably due to website visits being recorded as information requests in these three Member States. 
Need märgatavalt suuremad näitajad tulenevad tõenäoliselt sellest, et neis kolmes riigis loeti teabetaotluseks ka veebilehe külastusi.
The conclusion of this meeting (and of the support study carried out) was that no exclusion was needed at that time. 
Kohtumisel (ja teostatud tugiuuringu põhjal) järeldati, et praegu ei ole vaja ühtegi erandit teha.
The first call for networks will take place in early 2016, with the first networks expected to be approved during that year. 
Esimene tugivõrgustike konkurss toimub 2016. aasta alguses ja esimesed võrgustikud loodetakse heaks kiita sama aasta jooksul.
However, given the points set out above, it is not possible to conclude now that use of cross-border healthcare accurately reflects potential demand. 
Samal ajal ei saa ülaltoodud aspektide põhjal järeldada, et piiriüleste tervishoiuteenuste kasutamine kajastab täpselt võimalikku nõudlust.
It may therefore prove useful to consider whether and how the applicable rules (e.g. on applicable legislation; access to, and reimbursement for, treatment) need to be developed and clarified. 
Seega võib kasulikuks osutuda arutelu selle üle, kas ja kuidas arendada ja selgitada kohaldatavaid eeskirju (kohaldatavate õigusaktide vallas, ravile juurdepääsu ja selle eest hüvitamise valdkonnas jne).
Via a series of conferences organised on behalf of the Commission by the European Patients' Forum, patient organisations have reported their concern that patients are faced with ‘a labyrinth of confusing, sometimes insufficient and sometimes too detailed information' with regard to cross-border healthcare. 
Paljudel konverentsidel, mida Euroopa patsientide foorum komisjoni nimel korraldas, väljendasid patsiendiorganisatsioonid muret selle pärast, et patsiendid on piiriüleste tervishoiuteenuste puhul silmitsi vahel ebapiisava ja vahel liiga üksikasjaliku teabe segadusse ajava labürindiga.
The next step is to identify those EU activities and best practices which will help implement real cross-border collaboration which delivers added value. 
Järgmise sammuna tuleb välja selgitada, milline ELi tegevus ja millised parimad tavad aitavad teha lisaväärtust andvat tõelist piiriülest koostööd.
The report was to include, in particular, information on patient flows, financial dimensions of patient mobility, the implementation of Article 7(9) and Article 8, and on the functioning of the European reference networks and national contact points. 
Aruanne peab sisaldama eelkõige teavet patsientide voogude, patsientide liikuvuse finantsmõõtme, artikli 7 lõike 9 ja artikli 8 rakendamise ning Euroopa tugivõrgustike ja riiklike kontaktpunktide tegevuse kohta.
Most obviously, the Directive contains a significant number of provisions relating to transparency for patients on their rights, and on the quality and safety of healthcare services. 
Kõige ilmsem on see, et direktiiv sisaldab suurt arvu sätteid, mis puudutavad patsientide õiguste läbipaistvust ning tervishoiuteenuste kvaliteeti ja ohutust.
This study considers the effects of Directive 2011/24/EU. 
Kõnealuse uuringu raames uuritakse direktiivi 2011/24/EL mõju.
All NCPs completed at least a part of the online survey. 
Kõik riiklikud kontaktpunktid täitsid vähemalt osa veebipõhisest uuringust.
Article 17 of Directive 2011/24/EU confers on the Commission the delegated powers for a period of 5 years from 24 April 2011. 
Direktiivi 2011/24/EL artikliga 17 antakse komisjonile viieks aastaks alates 24. aprillist 2011 delegeeritud volitused.
^4 Note that the data for planned healthcare via the S2 forms covers only 22 Member States as data for the others was not available. 
^4 Vormi S2 kaudu planeeritud tervishoiuteenuste kasutamist käsitlev teave puudutab ainult 22 liikmesriiki, ülejäänud riikide teave ei olnud kättesaadav.
This report sets out the current state of play of transposition, and covers the most important and relevant provisions, such as the use of prior authorisation, the level of patient mobility, reimbursement practices, information to patients and cooperation under the Directive. 
Käesolevas aruandes kirjeldatakse direktiivi ülevõtmise hetkeseisu ning käsitletakse direktiivi kõige olulisemaid ja asjakohasemaid sätteid nagu eelloa kasutamine, patsientide liikuvuse maht, hüvitamise tavad, patsientidele antav teave ja koostöö.
Some Member States have difficulties dividing their cases between Directive 2011/24/EU and the Social Security Regulations (Regulations (EC) No 883/2004 and (EC) No 987/2009), particularly for claims for reimbursement of healthcare not subject to prior authorisation. 
Mõnel liikmesriigil oli raskusi oma juhtude jagamisel direktiivi 2011/24/EL ja sotsiaalkindlustusmääruste (määrused (EÜ) nr 883/2004 ja (EÜ) nr 987/2009) vahel, eelkõige eelloa nõudeta tervishoiuteenuste hüvitamise taotluste puhul.
The agreed final cut-off date for the exercise was 30 April 2015. 
Vastamise kokkulepitud lõpptähtaeg oli 30. aprill 2015.
As of 1 July 2015, four infringement proceedings remained open, and all four Member States concerned had made firm commitments to address the outstanding issues. 
1. juuli 2015. aasta seisuga oli neli rikkumismenetlust veel pooleli ja kõik neli asjaomast liikmesriiki olid endale võtnud selge kohustuse lahendamata probleemidega tegeleda.
A recent Eurobarometer survey​[7]​ indicated that fewer than two out of ten citizens feel that they are informed about their cross-border healthcare rights: 
Hiljutise Eurobaromeetri uuringu​[7]​ kohaselt väitsid vaid kaks kodanikku kümnest, et nad teavad enda arvates oma õigusi seoses piiriüleste tervishoiuteenustega.
The number of requests for prior authorisation specifically under the Directive which were either authorised or refused in the remaining 17 Member States was 560, of which 360 were authorised. 
Konkreetselt direktiivi raames väljastatud või neist keeldutud eelloa taotluste arv ülejäänud 17 liikmesriigis oli 560, millest 360 rahuldati.
An evaluative study does, however, deliver a meaningful, albeit qualitative contribution to the baseline assessment and to future evaluation efforts, in line with the ‘evaluate first' principle. 
Hindamisuuring annab siiski tähendusrikka ning kvalitatiivse panuse lähtealustele hinnangu andmisesse ja hilisemasse hindamisse kooskõlas põhimõttega „kõigepealt hinda".
^17 This data may include a limited number of claims for treatment which was supposed to be subject to prior authorisation but for which the claim was made retrospectively and ultimately reimbursed. 
^17 Käesolevad andmed võivad sisaldada piiratud määral taotlusi ravi kohta, mille puhul oleks eelluba vaja olnud, aga mille kohta esitati taotlus tagasiulatuvalt ja mille eest maksti lõppkokkuvõttes hüvitist.
It seems hard to argue, for example, that a treatment should be subject to prior authorisation when not a single person has applied for authorisation for that treatment that year (with a possible exception for extremely specialised or expensive treatments, of course, where even a very small number of reimbursement claims could have significant consequences). 
Näiteks on raske väita, et mingi ravi eeldab eelluba, kui selle ravi kohta ei ole käesoleva aasta jooksul tehtud mitte ühtegi loataotlust (loomulikult võib võimaliku erandi teha väga kitsalt spetsialiseeritud või kalli ravi korral, mil isegi väga väikesel arvul hüvitisnõuetel võivad olla märkimisväärsed tagajärjed).
They represented a range of health insurance providers, healthcare providers, patient ombudsmen, national and regional authorities, patient groups, audit bodies, trade unions and frontline healthcare prescriber organisations. 
Sidusrühmade hulka kuulus tervisekindlustusandjaid, tervishoiuteenuse osutajaid, patsientide ombudsmane, riiklikke ja piirkondlikke ametiasutusi, patsiendirühmi, auditiasutusi, ametiühinguid ja olulisemaid tervishoiuteenuste retsepte väljastavaid organisatsioone.
Article 11 of the Directive gives effect to the principle of mutual recognition of medical prescriptions between Member States and empowers the Commission to adopt practical measures to assist such recognition. 
Direktiivi artikliga 11 jõustatakse meditsiiniliste retseptide vastastikuse tunnustamise põhimõte liikmesriikide vahel ja antakse komisjonile volitused võtta vastu nimetatud tunnustamist hõlbustavad praktilised meetmed.
A total of 109 223 such requests were recorded in 2014. 
2014. aastal esitati kokku 109 223 üksiktaotlust.
It was due to be transposed by Member States by 25 October 2013. 
Liikmesriigid pidid selle üle võtma hiljemalt 25. oktoobriks 2013.
If a patient from a Member State where such consultations are not provided or funded has a consultation via telemedicine with a GP in a Member State where such consultations are so provided, it is not clear whether the Member State of affiliation may, in such a case, refuse reimbursement. 
Kui patsient, kes on pärit liikmesriigist, kus nimetatud konsultatsioone ei osutata või ei hüvitata, peab telemeditsiini kaudu nõu üldarstiga liikmesriigis, kus selliseid konsultatsioone osutatakse, siis jääb segaseks, kas kindlustajaliikmesriik võib sellisel juhul hüvitamisest keelduda.
The work of the eHealth Network is supported by a number of activities carried out under the eHealth Action Plan 2012 - 2020: Innovative healthcare for the 21st century​[13]​. 
E-tervise võrgustiku tööd toetab mitu meedet, mida viiakse ellu e-tervise 2012.-2020. aasta tegevuskava „Innovatiivne tervishoid 21. sajandil"​[13]​ raames.
It is questionable whether this is in line with the criterion in Article 8(2)(a), which relates to the way treatment is provided in the Member State of affiliation rather than the Member State of treatment. 
On küsitav, kas see on kooskõlas artikli 8 lõike 2 punktis a sätestatud kriteeriumiga, milles käsitletakse ravi osutamist pigem kindlustajaliikmesriigis kui ravi osutavas liikmesriigis.
At least four Member States require patients to provide a sworn translation of invoices (one even requiring patients to get all documents certified by their consul in the country of treatment). 
Vähemalt neli liikmesriiki nõuavad patsientidelt arvete kinnitatud tõlget (üks liikmesriik nõuab patsientidelt isegi seda, et kõik dokumendid peab tõendama ravi osutava riigi konsul).
Regarding Article 11(5), a meeting of Member State experts was convened on 14 February 2012 to discuss whether there was a need to exclude specific categories of medicinal products or medical devices from the recognition of prescriptions. 
Seoses artikli 11 lõikega 5 kutsuti 14. veebruaril 2012 kokku liikmesriikide eksperdid, et arutada, kas teatavad ravimi- või meditsiiniseadmekategooriaid on vaja retseptide tunnustamisest välja jätta.
The Commission adopted Implementing Decision 2011/890/EU concerning the eHealth Network on 22 December 2011.​[11]​. 
Komisjon võttis e-tervise võrgustikku käsitleva rakendusotsuse 2011/890/EL vastu 22. detsembril 2011​[11]​.
To take just one example, the European Reference Networks could seriously improve access to care for rare / low-prevalence and complex diseases where expertise is rare. 
Kui tuua üks näide, siis Euroopa tugivõrgustikud võiksid suurel määral parandada juurdepääsu haruldast oskusteavet nõudvale haruldaste/vähelevinud ja keeruliste haiguste ravile.
The data is not, therefore, easily comparable between Member States: examples in this Annex are given by way of illustration only. 
Seega ei olnud andmete võrdlemine liikmesriigiti lihtne ja siinses lisas esitatud näited on antud üksnes näitlikustamise eesmärgil.
A number of Member States continue to express concern about communicating the complexities of the current legal situation, where cross-border healthcare is covered by two distinct sets of EU legislation (the Directive and the Social Security Regulations), despite the stipulation in Article 2(m) of the Directive, whereby the former applies without prejudice to the Social Security Regulations (see also recitals 28-31 to the Directive). 
Mitut liikmesriiki paneb endiselt muretsema teabe jagamine praeguse õigusolukorra keerukuse kohta, arvestades, et piiriüleseid tervishoiuteenuseid reguleeritakse kahe eraldiseisva ELi õigusaktide paketiga (direktiiv ja sotsiaalkindlustusmäärused), ehkki direktiivi artikli 2 punktis m sätestatakse, et direktiivi kohaldamine ei piira sotsiaalkindlustusmääruste kohaldamist (vt ka direktiivi põhjendused 28-31).
It meets twice a year and is supported operationally by a joint action under the Health Programme established by Regulation (EU) No 282/2014​[12]​. 
Võrgustik koguneb kaks korda aastas ja selle tegevust toetatakse määrusega (EL) nr 282/2014​[12]​ loodud terviseprogrammi ühismeetmest.
Five Member States had fewer than 100 requests for information (Portugal, for example, recorded just 6). 
Viis liikmesriiki said alla 100 teabetaotluse (Portugal sai näiteks vaid kuus taotlust).
This seems to be due to low numbers of claims rather than large numbers of refusals: the available data suggests that roughly 85 % of reimbursement claims are granted. 
Põhjus ei näi olevat mitte rohkes keeldumises, vaid taotluste väikeses arvus: olemasolevate andmete kohaselt rahuldati 85 % taotlustest.
The HTA strategy adopted by the HTA Network has demonstrated the interest in joint work by the Member States but has also shown the need for permanent and well-founded arrangements. 
Tervisetehnoloogiate hindamise võrgustiku vastuvõetud tervisetehnoloogiate hindamise strateegia tõestas liikmesriikide huvi ühistöö vastu, aga ka vajadust alaliste ja põhjendatud kokkulepete järele.
It is also likely that requests relating to cross-border healthcare outside the scope of Directive 2011/24/EU have sometimes been included, e.g. questions relating to the European Health Insurance Card (EHIC) etc. 
Samuti on tõenäoline, et andmetesse on vahel lisatud ka direktiivi 2011/24/EL reguleerimisalast välja jäävaid piiriülese tervishoiuga seotud taotlusi, näiteks Euroopa ravikindlustuskaardiga seotud küsimusi jne.
The application of the Directive to ‘telemedicine' (i.e. health services provided remotely) has led to a certain lack of clarity. 
Direktiivi kohaldamine ka telemeditsiini (st distantsilt osutatavate tervishoiuteenuste) suhtes on põhjustanud teatavat ebaselgust.
In these Member States there were a total of only 560 applications for authorisation (of which 360 were granted). 
Neis liikmesriikides esitati kokku 560 loataotlust (millest 360 rahuldati).
These findings are in line with the data reported by Member States on information requests (contained in Annex A) 
Need uuringutulemused on kooskõlas liikmesriikide teabetaotluste kohta esitatud andmetega (vt A lisa).
This generally low volume of patient mobility for planned healthcare appears to be equally the case for care under the Social Security Regulations. 
See üldiselt vähene patsientide liikuvus seoses planeeritud tervishoiuteenustega näib olevat samasugune ka sotsiaalkindlustusmääruste kohaselt osutatavate teenuste puhul.
Article 11 of Directive 2011/24/EU concerns mutual recognition of prescriptions between Member States. 
Direktiivi 2011/24/EL artiklis 11 käsitletakse liikmesriikide vastastikust retseptide tunnustamist.
Twenty-one Member States have introduced a system of prior authorisation (Austria, the Czech Republic, Estonia, Finland, Lithuania, the Netherlands and Sweden have not, although some of these have introduced legislation enabling them to introduce such a system at a later date, should they so wish). 
21 liikmesriiki on juurutanud eellubade süsteemi (Austria, Eesti, Holland, Leedu, Rootsi, Soome ja Tšehhi seda ei teinud, aga mõni neist võttis vastu õigusaktid, mis võimaldavad neil hiljem sellise süsteemi kasutusele võtta, kui nad seda soovima peaksid).
In these 14 Member States, therefore, it is unclear for patients exactly which treatments are subject to prior authorisation, since the use of at least one of these criteria - and sometimes both - has not been elucidated by national authorities. 
Neis 14 liikmesriigis on patsientide jaoks siiski ebaselge, millise ravi puhul on eelluba nõutav, sest riigi ametiasutused ei ole vähemalt ühe ja vahel ka kummagi kriteeriumi kasutamist selgitanud.
Article 7(9) permits Member States to limit the application of the rules on reimbursement of cross-border healthcare for overriding reasons of general interest. 
Artikli 7 lõikega 9 võimaldatakse liikmesriikidel piirata piiriüleste tervishoiuteenuste hüvitamise eeskirjade kohaldamist üldisest huvist tulenevate ülekaalukate põhjuste puhul.
4.5 Cross-border collaboration 
Piiriülene koostöö
It also report on the use of delegated powers pursuant to Article 17(1) of the Directive, which requires the Commission to report on these by 24 October 2015. 
Aruandes käsitletakse ka delegeeritud volituste kasutamist, mille kohta on komisjonil direktiivi artikli 17 lõike 1 kohaselt kohustus esitada aruanne hiljemalt 24. oktoobriks 2015.
Under the CEF Work plan 2015, EU funding has been allocated to implement the exchange of patient summaries, and ePrescriptions. 
Euroopa ühendamise rahastu 2015. aasta töökava raames on patsiendi toimikute ja e-retseptide vahetamise kohaldamiseks eraldatud ELi toetus.
Chapter 3: National Contact Points and Information to patients 
Riiklikud kontaktpunktid ja patsientidele antav teave
Only three had average processing times of 30 days or more: Hungary (30 days); Cyprus (40); and Slovenia (69). 
Ainult kolm riiki töötlesid taotlusi 30 päeva või kauem: Ungari (30 päeva), Küpros (40 päeva) ja Sloveenia (69 päeva).
However, Article 7(11) requires that such limitations be necessary and proportionate, and do not constitute a means of arbitrary discrimination or an unjustified obstacle to free movement. 
Ent artikli 7 lõikes 11 sätestatakse, et need piirangud peavad olema vajalikud ja proportsionaalsed ega tohi kujutada endast meelevaldset diskrimineerimist ega põhjendamatut takistust vabale liikumisele.
The evaluation study cited above indicates considerable variation in the performance of National Contact Points in this regard. 
Eespool nimetatud hindamisuuringust selgus riiklike kontaktpunktide tulemuslikkuse suur erinevus selles küsimuses.
Two of these infringement cases were pending as of 1 July 2015, the others having been closed on the grounds of subsequent transposition by the Member States concerned. 
Kaks rikkumismenetlust olid 1. juuli 2015. aasta seisuga veel käimas, ülejäänud olid lõpetatud, sest asjaomased liikmesriigid olid ülevõtmise vahepeal lõpule viinud.
Thirdly, whilst some Member States have implemented the Directive fully and are making considerable efforts to facilitate patients' rights to cross-border healthcare, there are a considerable number of Member States where the obstacles placed in the way of patients by health systems are significant, and which, in some cases at least, appear to be the result of intentional political choices: some of the current systems of prior authorisation are more extensive than the current numbers of requests would appear to justify; in many cases it is not clear exactly which treatments require prior authorisation; lower reimbursement tariffs than those used in the home Member State are a clear disincentive; there are a number of burdensome administrative requirements which may well deter patients. 
Kolmandaks, kui mõni liikmesriik on direktiivi täies ulatuses kohaldanud ja teeb suuri jõupingutusi patsientide piiriülese tervishoiuga seotud õiguste lihtsustamiseks, siis märkimisväärse arvu liikmesriikide puhul takistavad patsiente nende õiguste kasutamisel suurel määral tervishoiusüsteemid, kelle tegevuse taga näivad mõnikord olevat teadlikud poliitilised valikud: mõni kehtivatest eellubade süsteemidest on laiaulatuslikum, kui saadud taotluste arv lubaks põhjendatuks lugeda; paljudel juhtudel ei ole täpselt selge, millise ravi puhul on eelluba vaja; koduliikmesriigis kasutatavatest tariifidest madalamad hüvitismäärad kujutavad endast selgelt negatiivset aspekti; hulk koormavaid haldusnõudeid võib patsiente heidutada.
Three Member States appear to require any patient seeking reimbursement for cross-border healthcare to demonstrate why it is medically necessary for the particular episode of healthcare to be received in another country. 
Näib, et kolm liikmesriiki nõuavad kõigilt piiriülese tervishoiuteenuse eest hüvitist taotlevatelt patsientidelt tõendamist, miks on meditsiiniliselt vajalik saada konkreetset tervishoiuteenuse osa teises riigis.
Three Member States alone accounted for nearly 75 % of the requests recorded: Germany (36 602); Finland (25 207); and Austria (15 536). 
Peaaegu 75 % taotlustest saadeti ainuüksi kolmes liikmesriigis: Saksamaal (36 602), Soomes (25 207) ja Austrias (15 536).
Any system of prior authorisation must be necessary and proportionate to the objective to be achieved, and may not constitute a means of arbitrary discrimination or an unjustified obstacle to the free movement of patients. 
Kõik eellubade süsteemid peavad olema vajalikud ja saavutatava eesmärgi suhtes proportsionaalsed, need ei tohi olla meelevaldse diskrimineerimise vahendid või takistada põhjendamatult patsientide vaba liikumist.