natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Although in vitro studies indicated that raltegravir is not an inhibitor of the UDP glucuronosyltransferases (UGTs) 1A1 and 2B7, one clinical study has suggested that some inhibition of UGT1A1 may occur in vivo based on effects observed on bilirubin glucuronidation. 
Kuigi in vitro uuringud näitasid, et raltegraviir ei ole UDP glükuronosüültransferaaside (UGT-d) 1A1 ja 2B7 inhibiitor, ilmnes ühes kliinilises uuringus, et mõningane UGT1A1 inhibeerimine in vivo võib toimuda bilirubiini glükuronisatsiooni käigus täheldatud mõjude tõttu.
Administration of trimethoprim/sulfamethoxazole 160 mg/800 mg results in a 40 % increase in lamivudine exposure, because of the trimethoprim component; the sulfamethoxazole component did not interact. 
Trimetoprimi/sulfametoksasooli (160 mg/800 mg) manustamisel suureneb lamivudiini ekspositsioon 40% trimetoprimi tõttu; sulfametoksasool koostoimeid ei põhjustanud.
Given that raltegravir is metabolised primarily via UGT1A1, caution should also be used when co-administering DUTREBIS with other strong inducers of UGT1A1. 
Arvestades, et raltegraviir metaboliseerub peamiselt UGT1A1 kaudu, peab olema ettevaatlik ka DUTREBISe manustamisel koos teiste tugevate UGT1A1 indutseerijatega.
• signs and symptoms of infection or inflammation 
• infektsiooni või põletiku nähud ja sümptomid;
This variant arises both in vitro and in HIV-1 infected patients treated with lamivudine-containing antiretroviral therapy. 
See muutus tekib nii in vitro kui ka HIV-1 infektsiooniga patsientidel, kes saavad lamivudiini sisaldavat retroviirusevastast ravi.
Overall, the results of the clinical pharmacology studies with DUTREBIS demonstrate similar drug exposures compared to the individual components of lamivudine and raltegravir, including similar variability in raltegravir C12hr and Cmax. 
Üldiselt näitavad DUTREBISe kliinilis-farmakoloogiliste uuringute tulemused sarnaseid ekspositsiooni väärtusi võrreldes lamivudiini ja raltegraviiri üksikkomponentidega, sh raltegraviiri C12h ja Cmax väärtuste sarnast varieeruvust.
Dose adjustment is not considered necessary in subjects with reduced UGT1A1 activity due to genetic polymorphism. 
Annuse kohandamist ei peeta vajalikuks isikutel, kellel on geneetilise polümorfismi tõttu vähenenud UGT1A1 aktiivsus.
The safety profile observed in patients who used atazanavir and / or tenofovir was generally similar to the safety profile of patients who did not use these agents. 
Atasanaviiri ja/või tenofoviiri kasutanud patsientidel täheldatud ohutusprofiil ei erinenud üldiselt nende patsientide omast, kes neid ravimeid ei kasutanud.
Lamivudine is well absorbed from the gastrointestinal tract, and the bioavailability of oral lamivudine in adults is normally between 80 and 85 %. 
Lamivudiin imendub seedetraktist hästi ning suu kaudu manustatud lamivudiini biosaadavus täiskasvanutel on tavaliselt 80...85%.
Patients had prior exposure to a median of 12 anti-retrovirals for a median of 10 years. 
Patsientide eelnevalt kasutatud retroviirusevastaste ravimite mediaan oli 12 ja nende kasutamise mediaan 10 aastat.
The apparent terminal half-life of raltegravir is approximately 9 hours, with a shorter α-phase half-life (~1 hour) accounting for much of the AUC. 
Raltegraviiri näiline terminaalne poolväärtusaeg on ligikaudu 9 tundi lühema α-faasi poolväärtusajaga (~ 1 tund), mis moodustab põhiosa AUC-ist.
Based on these data, raltegravir is not expected to affect the pharmacokinetics of medicinal products that are substrates of these enzymes or P-glycoprotein. 
Nende andmete põhjal ei tohiks raltegraviir muuta farmakokineetikat ravimitel, mis on nende ensüümide või P-glükoproteiini substraadid.
Tmax was not significantly affected by renal function. 
Neerufunktsioon ei mõjutanud oluliselt Tmax väärtusi.
• allergic rash (including red spots or blotches sometimes with blistering and swelling of 
• allergiline lööve (sh punased täpid või laigud, mõnikord koos villide ja nahatursega);
Treatment with NRTIs should be discontinued in the setting of symptomatic hyperlactatemia and metabolic/lactic acidosis, progressive hepatomegaly, or rapidly elevating aminotransferase levels. 
Ravi NRTI-dega tuleb lõpetada, kui tekib sümptomaatiline hüperlakteemia ja metaboolne/laktoatsidoos, progresseeruv hepatomegaalia või aminotransferaaside aktiivsuse kiire tõus.
Lamivudine was not genotoxic in vivo at doses that gave plasma concentrations around 40-50 times higher than the anticipated clinical plasma levels. 
Lamivudiin ei olnud in vivo genotoksiline annuste kasutamisel, mille tulemusena saavutatud plasmakontsentratsioonid olid ligikaudu 40...50 korda suuremad oodatavatest terapeutilistest plasmatasemetest.
Whether the neurological disorders are transient or permanent is currently unknown. 
Praegu ei ole teada, kas närvisüsteemi häired on mööduvad või püsivad.
Once absorbed the lamivudine and raltegravir distribution, metabolism, and excretion are similar to those of the reference components administered individually as described in the following paragraphs. 
Pärast imendumist on lamivudiini ja raltegraviiri jaotumine, metabolism ja eritumine sarnased vastavate üksikkomponentide eraldi manustamisel täheldatuga, mida on kirjeldatud järgnevates lõikudes.
In two studies of HIV-1 infected patients who received raltegravir 400 mg twice daily, raltegravir was readily detected in the cerebrospinal fluid. 
Kahes uuringus, kus HIV-1 infektsiooniga patsiendid said 400 mg raltegraviiri kaks korda ööpäevas, oli raltegraviir tserebrospinaalvedelikus kergesti kindlaks tehtav.
The following adverse reactions have been reported during therapy for HIV disease with lamivudine and/or raltegravir (alone or in combination with other ART). 
Järgmisi kõrvaltoimeid on kirjeldatud HIV-infektsiooni ravi ajal lamivudiini ja/või raltegraviiriga (üksinda või kombinatsioonis muu ART-iga).
Clinical end-point data indicate that lamivudine in combination with zidovudine, results in a significant reduction in the risk of disease progression and mortality. 
Kliinilised tulemusnäitaja andmed näitavad, et lamivudiin kombinatsioonis zidovudiiniga vähendab oluliselt haiguse progresseerumise ja suremuse riski.
• DUTREBIS is not recommended in pregnancy. 
• DUTREBISt ei soovitata kasutada raseduse ajal.
Some patients taking combination treatment for HIV may develop a bone disease called osteonecrosis (death of bone tissue caused by loss of blood supply to the bone). 
Mõnedel kombineeritud HIV-vastast ravi saavatel patsientidel võib tekkida osteonekroosi nimeline luuhaigus (luukoe kärbumine, mis on põhjustatud luu verevarustuse katkemisest).
HIV is the virus that causes Acquired Immune Deficiency Syndrome (AIDS). 
HIV on viirus, mis põhjustab omandatud immuunpuudulikkuse
Mutations at amino acid 143 confer greater resistance to raltegravir than to elvitegravir, and the E92Q mutation confers greater resistance to elvitegravir than to raltegravir. 
Mutatsioonid 143. aminohappe osas põhjustavad suuremal määral resistentsust raltegraviiri kui elvitegraviiri suhtes ja E92Q mutatsioon põhjustab suuremal määral resistentsust elvitegraviiri kui raltegraviiri suhtes.
• feeling anxious; feeling of confusion; depressed mood; mood changes; panic attack 
• ärevus, segasustunne, masendus, meeleolu muutused, paanikahoog;
The possibility of interactions with other medicinal products administered concurrently should be considered, particularly when the main route of elimination is active renal secretion via the organic cationic transport system e.g. trimethoprim. 
Arvestada tuleb koostoimete võimalusega teiste samaaegselt manustatavate ravimitega, eriti kui need erituvad peamiselt aktiivse renaalse sekretsiooni teel orgaanilise katioontransportsüsteemi kaudu (nt trimetoprim).
Prior to randomization, OBT were selected by the investigator based on the patient's prior treatment history, as well as baseline genotypic and phenotypic viral resistance testing. 
Enne randomiseerimist valis uurija OBT patsiendi varasema ravi, samuti ravieelsete genotüübilise ja fenotüübilise viiruse resistentsuse testide põhjal.
As a general rule, when deciding to use anti-retroviral agents for the treatment of HIV infection in pregnant women and consequently for reducing the risk of HIV vertical transmission to the newborn, the animal data as well as the clinical experience in pregnant women should be taken into account in order to characterise the safety for the foetus. 
Kui retroviirusevastaseid ravimeid otsustatakse kasutada HIV-infektsiooni raviks rasedatel ning seega HIV-i vertikaalse ülekandumise riski vähendamiseks vastsündinule, tuleb üldreeglina arvesse võtta nii loomkatsetest saadud andmeid kui ka rasedatega saadud kliinilist kogemust, et iseloomustada ohutust lootele.
Caution should be exercised when administering NRTIs to any patient (particularly obese women) with hepatomegaly, hepatitis or other known risk factors for liver disease and hepatic steatosis (including certain medicinal products and alcohol). 
NRTI-de manustamisel peab olema ettevaatlik kõigi patsientide (eriti rasvumusega naiste) puhul, kellel esinevad hepatomegaalia, hepatiit või muud maksahaiguse või maksasteatoosi teadaolevad riskitegurid (sealhulgas teatud ravimid ja alkohol).
Cross-resistance conferred by the M184V RT is limited within the nucleoside inhibitor class of antiretroviral agents. 
M184V RT poolt põhjustatud ristuv resistentsus piirdub retroviirusevastaste ravimite nukleosiidi inhibiitorite rühmaga.
This is slightly faster than the raltegravir poloxamer formulation, which has a Tmax of approximately 3 hours. 
See on veidi kiirem kui raltegraviiri poloksameeri sisaldava ravimvormi puhul, mille Tmax on ligikaudu 3 tundi.
Studies with raltegravir in animals have shown reproductive toxicity (see section 5.3). 
Loomkatsed raltegraviiriga on näidanud kahjulikku toimet reproduktiivsusele (vt lõik 5.3).
240 Weeks 
240. nädalal
The active moiety, intracellular lamivudine triphosphate, has a prolonged terminal half-life in the cell (16 to 19 hours) compared to the plasma lamivudine half-life (5 to 7 hours). 
Aktiivsel metaboliidil, rakusisesel lamivudiintrifosfaadil, on rakus pikk terminaalne poolväärtusaeg (16...19 tundi) võrreldes lamivudiini poolväärtusajaga plasmas (5...7 tundi).
Administration of co-trimoxazole with lamivudine in patients with renal impairment should be carefully assessed. 
Ko-trimoksasooli ja lamivudiini kooskasutamist neerukahjustusega patsientidel tuleb hoolikalt hinnata.
The types and rates of specific cancers were those expected in a highly immunodeficient population. 
Vähi tüübid ja esinemissagedused olid sellised, mida on oodata tõsise immuunpuudulikkusega isikutel.
In intravenous studies with lamivudine, the mean volume of distribution is 1.3 l/kg. 
Lamivudiini veenisisese manustamise uuringutes oli keskmine jaotusruumala 1,3 l/kg.
Although the aetiology is considered to be multifactorial (including corticosteroid use, alcohol consumption, severe immunosuppression, higher body mass index), cases of osteonecrosis have been reported particularly in patients with advanced HIV-disease and/or long-term exposure to CART. 
Kuigi osteonekroosi etioloogiat peetakse mitmeteguriliseks (sh kortikosteroidide kasutamine, alkoholi tarbimine, raske immunosupressioon, suurem kehamassiindeks), on osteonekroosi juhte eriti täheldatud kaugelearenenud HIV-infektsiooniga ja/või pikaajalist CART-i saavatel patsientidel.
The study demonstrated that foetuses exposed in utero to the combination sustained a higher level of nucleoside analogue-DNA incorporation into multiple foetal organs, and showed evidence of more telomere shortening than in those exposed to zidovudine alone. 
Uuring näitas, et in utero kombinatsiooniga kokku puutunud loodetel toimus suuremal määral nukleosiidi analoog-DNA inkorporeerumine mitmetesse looteorganitesse ja neil esines rohkem telomeeri lühenemist kui neil, kes puutusid kokku ainult zidovudiiniga.
Raltegravir400 mg twice daily + OBT (N = 462) 
Raltegraviir 400 mg 2 x ööpäevas + OBT (N = 462)
People taking anti-retroviral medicines may find that their body shape changes. 
Retroviirusevastaseid ravimeid võtvad inimesed võivad märgata, et nende keha kuju muutub rasvkoe ümberjaotumise tõttu:
If DUTREBIS is discontinued in patients co-infected with hepatitis B virus, periodic monitoring of liver function tests and markers of HBV replication is recommended, as withdrawal of lamivudine may result in an acute exacerbation of hepatitis. 
Kui DUTREBIS jäetakse ära B-hepatiidi koinfektsiooniga patsientidel, on soovitatav nii maksafunktsiooni näitajate kui ka HBV replikatsiooni markerite perioodiline kontroll, kuna lamivudiinravi lõpetamise tagajärjel võib tekkida hepatiidi ägenemine.
Additionally, renal insufficiency was evaluated in the composite pharmacokinetic analysis. 
Lisaks hinnati neerupuudulikkust kombineeritud farmakokineetilises analüüsis.
Studies using isoform-selective chemical inhibitors and cDNA-expressed UDP-glucuronosyltransferases (UGT) show that UGT1A1 is the main enzyme responsible for the formation of raltegravir-glucuronide. 
Isovorm-selektiivseid keemilisi inhibiitoreid ja cDNA-ekspresseeritud UDP-glükuronüültransferaase (UGT) kasutanud uuringud näitavad, et UGT1A1 on põhiline raltegraviirglükuroniidi moodustumise eest vastutav ensüüm.
The major circulating entity was raltegravir and represented approximately 70 % of the total radioactivity; the remaining radioactivity in plasma was accounted for by raltegravir-glucuronide. 
Põhiline ringlev komponent oli raltegraviir, mis moodustas ligikaudu 70% kogu radioaktiivsusest; ülejäänud radioaktiivsuse plasmas moodustas raltegraviirglükuroniid.
• blood test showing failure of the bone marrow to produce new red blood cells (pure red cell aplasia) 
• vereanalüüsis luuüdi talitluse häire uute punaste vereliblede tootmisel (puhas punalibleaplaasia).
Lamivudine exhibits linear pharmacokinetics over the therapeutic dose range and displays limited binding to the major plasma protein albumin (< 16 % - 36 % to serum albumin in in vitro studies). 
Lamivudiinil on terapeutilises annusevahemikus lineaarne farmakokineetika ja seonduvus põhilise plasmavalgu albumiiniga on piiratud (< 16%...36% seerumialbumiinile in vitro uuringutes).
The impact of other strong inducers of drug metabolizing enzymes, such as phenytoin and phenobarbital, on UGT1A1 is unknown. 
Teiste ravimeid metaboliseerivate ensüümide tugevate indutseerijate, näiteks fenütoiini ja fenobarbitaali mõju UGT1A1-le ei ole teada.
Knowledge about the mechanism is incomplete. 
Tekkemehhanismi kohta puudub täielik teave.
Overall, considerable variability was observed in the pharmacokinetics of raltegravir. 
Üldiselt täheldati raltegraviiri farmakokineetika märkimisväärset varieeruvust.
Dizziness has been reported in some patients during treatment with regimens containing raltegravir, which may influence some patients' ability to drive and use machines (see section 4.8). 
Mõnedel patsientidel on raltegraviiri sisaldavate raviskeemide kasutamisel täheldatud pearinglust, mis võib mõjutada mõnede patsientide autojuhtimise ja masinate käsitsemise võimet (vt lõik 4.8).
However, the effect of raltegravir on darunavir plasma concentrations does not appear to be clinically meaningful. 
Siiski ei tundu raltegraviiri mõju darunaviiri plasmakontsentratsioonile olevat kliiniliselt oluline.
Renal function should be monitored in patients more likely to have decreased renal function. 
Neerufunktsiooni tuleb jälgida patsientidel, kellel esineb suurema tõenäosusega neerufunktsiooni halvenemine.
Clinical status including liver aminotransferases should be monitored and appropriate therapy initiated. 
Jälgida tuleb patsiendi kliinilist seisundit, sh maksa aminotransferaase, ning alustada sobivat ravi.
At the highest dosage levels, minor effects on indicators of liver and kidney function were seen together with occasional reductions in liver weight. 
Suurimate annuste kasutamisel täheldati vähest mõju maksa- ja neerufunktsiooni näitajatele, vahetevahel koos maksa kaalu vähenemisega.
The pharmacokinetics of DUTREBIS in children under 6 years of age has not been established. 
DUTREBISe farmakokineetika alla 6 aasta vanustel lastel ei ole kindlaks tehtud.
Table 3 Efficacy Outcome at Weeks 48 and 240 
Tabel 3 Efektiivsuse tulemused 48. ja 240. nädalal
Factors associated with failure include high baseline viral load and OBT that did not include at least one potent active agent. 
Ravi ebaefektiivsusega seotud tegurid on kõrge ravieelne viiruskoopiate arv ja OBT, mis ei sisaldanud vähemalt ühte tugevatoimelist aktiivset ravimit.
If you notice after 6 hours, then skip the intake and take the next doses as 
Kui märkate seda pärast 6 tunni möödumist, jätke annus vahele ning võtke järgmised annused nagu tavaliselt.
The treatment difference (raltegravir- efavirenz) was 4.2 % with an associated 95 % CI of (-1.9, 10.3) establishing that raltegravir is non-inferior to efavirenz (p-value for non-inferiority < 0.001). 
Ravi erinevus (raltegraviir - efavirens) oli 4,2% ning seotud 95% usaldusintervall (-1,9; 10,3), mis tõestab raltegraviiri mittehalvemust võrreldes efavirensiga (mittehalvemuse p-väärtus < 0,001).
• erectile dysfunction; breast enlargement in men; menopausal symptoms 
• erektsioonihäired, rindade suurenemine meestel, menopausi sümptomid;
DUTREBIS is not recommended for use in combination with emtricitabine containing products, since both lamivudine (in DUTREBIS) and emtricitabine are cytidine analogues (i.e. risk for intracellular interactions, (see section 4.4). 
DUTREBISt ei soovitata kasutada kombinatsioonis emtritsitabiini sisaldavate preparaatidega, kuna nii lamivudiin (sisaldub DUTREBISes) kui emtritsitabiin on tsütidiini analoogid (s.t rakusiseste koostoimete risk) (vt lõik 4.4).
Mutations conferring resistance to raltegravir generally also confer resistance to the integrase strand transfer inhibitor elvitegravir. 
Raltegraviiri suhtes resistentsust põhjustavad mutatsioonid põhjustavad üldiselt resistentsust ka integraasi ahela ülekande inhibiitori elvitegraviiri suhtes.
With twice-daily dosing of raltegravir, pharmacokinetic steady state is achieved rapidly, within approximately the first 2 days of dosing. 
Raltegraviiri manustamisel kaks korda ööpäevas saabub farmakokineetiline tasakaaluseisund kiiresti, ligikaudu 2 päeva jooksul pärast esimest annust.
156 cells/mm 
156 rakku/mm
Percent HIV-RNA < 50 copies/ml (95 % CI) 
Patsientide %, kellel saavutati HIV-RNA < 50 koopiat/ml (95% CI)
Lamivudine in the fixeddose combination tablet was bioequivalent with the lamivudine (single agent) after administration of the individual component. 
Lamivudiin fikseeritud annuseid sisaldavas kombinatsioontabletis oli bioekvivalentne lamivudiiniga (üksikpreparaat) pärast üksikkomponendi manustamist.
Severe, potentially life-threatening, and fatal skin reactions have been reported in patients taking raltegravir, in most cases concomitantly with other medicinal products associated with these reactions. 
Rasketest, potentsiaalselt eluohtlikest ja surmaga lõppenud nahareaktsioonidest on teatatud raltegraviiri võtvatel patsientidel, kes on enamikel juhtudel võtnud raltegraviiri koos teiste nende reaktsioonide tekkimisega seostatud ravimitega.
Lactic acidosis has a high mortality and may be associated with pancreatitis, liver failure, or renal 
Laktoatsidoosi suremus on kõrge ja see võib olla seotud pankreatiidi, maksa- või
DUTREBIS should not be taken with any other medicinal products containing lamivudine, raltegravir or medicinal products containing emtricitabine. 
DUTREBISt ei tohi manustada koos teiste lamivudiini, raltegraviiri või emtritsitabiini sisaldavate ravimitega.
96 Weeks 
96. nädalal
Rifampicin reduces plasma levels of raltegravir; the impact on the efficacy of raltegravir is unknown. 
Rifampitsiin vähendab raltegraviiri plasmakontsentratsiooni; mõju raltegraviiri efektiivsusele on teadmata.
In a comparison of 30 subjects receiving raltegravir with *28/*28 genotype to 27 subjects with wild-type genotype, the geometric mean ratio (90 % CI) of AUC was 1.41 (0.96, 2.09) and the geometric mean ratio of C12 hr was 1.91 (1.43, 2.55). 
30 raltegraviiri saava *28/*28 genotüübiga isiku võrdluses 27 metsiktüüpi genotüübiga isikuga oli AUC-i geomeetriliste keskmiste suhe (90% CI) 1,41 (0,96; 2,09) ja C12h geomeetriliste keskmiste suhe 1,91 (1,43; 2,55).
• interferons taken with or without ribavirin - used to treat hepatitis. 
• interferoonid koos ribaviriiniga või ilma - kasutatakse hepatiidi raviks;
Lamivudine has not been specifically investigated in HIV patients co-infected with HBV. 
Lamivudiini kasutamist ei ole eraldi uuritud HBV koinfektsiooniga HIV-infektsiooniga patsientidel.
In interaction studies, raltegravir did not have a clinically meaningful effect on the pharmacokinetics of etravirine, maraviroc, tenofovir, hormonal contraceptives, methadone, midazolam, or boceprevir. 
Koostoimete uuringutes ei olnud raltegraviiril kliiniliselt olulist toimet etraviriini, maraviroki, tenofoviiri, hormonaalsete kontratseptiivide, metadooni, midasolaami või botsepreviiri
Limited data show that lamivudine penetrates the central nervous system and reaches the cerebrospinal fluid (CSF). 
Piiratud andmed näitavad, et lamivudiin tungib kesknärvisüsteemi ja jõuab tserebrospinaalvedelikku.
However, raltegravir is secreted in the milk of lactating rats. 
Kuid raltegraviir eritub imetavate rottide piima.
• The other ingredients are: hypromellose (2910), croscarmellose sodium, lactose monohydrate, silicon dioxide (colloidal), magnesium stearate, and microcrystalline cellulose. 
• Teised koostisosad on: hüpromelloos (2910), kroskarmelloosnaatrium, laktoosmonohüdraat, ränidioksiid (kolloidne), magneesiumstearaat ja mikrokristalliline tselluloos.
It should be taken into account that raltegravir is presented for clinical use as the potassium salt. 
Tuleb arvestada, et raltegraviiri kasutatakse kliiniliselt kaaliumsoolana.
119 cells/mm 
119 rakku/mm
Raltegravir at concentrations of 31  20 nM resulted in 95 % inhibition (IC95) of HIV-1 replication (relative to an untreated virus-infected culture) in human T-lymphoid cell cultures infected with the cell-line adapted HIV-1 variant H9IIIB. 
Raltegraviir kontsentratsioonides 31 ± 20 nM viis HIV-1 replikatsiooni 95% inhibeerimiseni (IC95) (võrreldes viirusega nakatatud ravimata kultuuriga) inimese T-lümfoidsetes rakukultuurides, mis olid nakatatud HIV-1 variandiga H9IIIB adapteerunud rakuliiniga.
In vitro data tend to suggest that the continuation of lamivudine in anti-retroviral regimen despite the development of M184V might provide residual anti-retroviral activity (likely through impaired viral fitness). 
In vitro andmed viitavad, et lamivudiinravi jätkamine osana retroviirusevastasest raviskeemist vaatamata M184V tekkele võib tagada retroviirusevastase jääktoime (tõenäoliselt viiruse replikatsioonivõime languse kaudu).
Efavirenz 600 mg at bedtime (N = 282) 
Efavirens 600 mg enne magamaminekut (N = 282)
Hypersensitivity reactions have also been reported and were characterized by rash, constitutional findings, and sometimes, organ dysfunction, including hepatic failure. 
Teatatud on ka ülitundlikkusreaktsioonidest, millele olid iseloomulikud lööve, süsteemsed sümptomid ja mõnikord organite funktsiooni häired, sh maksapuudulikkus.
DUTREBIS should not be used during pregnancy. 
DUTREBISt ei tohi raseduse ajal kasutada.
The pharmacokinetics of lamivudine after administration to patients over 65 years of age have not been studied; however, there was no clinically meaningful effect of age on raltegravir pharmacokinetics over the age range studied (19 to 71 years, with few (8) subjects over the age of 65). 
Üle 65-aastastele patsientidele manustatud lamivudiini farmakokineetikat ei ole uuritud; kuid uuritud vanusevahemiku (19...71 aastat, vähesed (8) patsiendid vanuses üle 65 eluaasta) puhul ei täheldatud vanuse kliiniliselt olulist mõju raltegraviiri farmakokineetikale.
• The active substances are lamivudine and raltegravir. 
• Toimeained on lamivudiin ja raltegraviir.
Abacavir maintains its antiretroviral activities against lamivudine resistant HIV-1 harbouring only the M184V mutation. 
Abakaviir säilitab retroviirusevastase toime lamivudiinile resistentse HIV-1 vastu, mis sisaldab ainult M184V mutatsiooni.