natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The effect of severe hepatic insufficiency on the pharmacokinetics of raltegravir has not been studied (see sections 4.2 and 4.4). 
Raske maksapuudulikkuse mõju raltegraviiri farmakokineetikale ei ole uuritud (vt lõigud 4.2 ja 4.4).
Since lamivudine is dialysable, continuous haemodialysis could be used in the treatment of overdose, although this has not been studied. 
Kuna lamivudiin on dialüüsitav, võib üleannustamise raviks kasutada pidevat hemodialüüsi, kuigi seda
Any child exposed in utero to nucleoside and nucleotide reverse transcriptase inhibitors, even HIV-negative children, should have clinical and laboratory follow-up and should be fully investigated for possible mitochondrial dysfunction in case of relevant signs or symptoms. 
Kõikidele lastele, kes puutuvad nukleosiidsete ja nukleotiidsete pöördtranskriptaasi inhibiitoritega kokku in utero (isegi HIV-negatiivsed lapsed), tuleb teha kliinilised ja laboratoorsed järeluuringud ning vastavate nähtude või sümptomite ilmnemisel uurida neid põhjalikult võimaliku mitokondriaalse düsfunktsiooni suhtes.
DUTREBIS should not be co-administered with rifampicin due to reduced plasma concentrations of raltegravir (see section 4.5); the impact on the efficacy of raltegravir is unknown. 
DUTREBISt ei tohi manustada koos rifampitsiiniga, sest see põhjustab raltegraviiri plasmakontsentratsiooni vähenemist (vt lõik 4.5); mõju raltegraviiri efektiivsusele on teadmata.
Factors that reduced the likelihood of developing resistance included lower baseline viral load and use of other active anti-retroviral agents. 
Resistentsuse väljakujunemise tõenäosust vähendasid sellised tegurid, nagu viiruskoopiate arvu väiksem algväärtus ja teiste aktiivsete retroviirusevastaste ravimite kasutamine.
As waste and fluids accumulate, other body systems are affected, potentially leading to complications 
Jääkainete ja vedelike kuhjumine mõjutab keha teisi organeid, mis võib põhjustada tüsistusi;
trimethoprim /sulfamethoxazole /lamivudine lamivudine AUC 40 % 
trimetoprim/ sulfametoksasool/ lamivudiin lamivudiini AUC 40%
The most frequently reported adverse reactions during treatment with raltegravir were headache and nausea. 
Raltegraviirravi ajal kõige sagedamini teatatud kõrvaltoimed olid peavalu ja iiveldus.
One patient experienced drug related clinical adverse reactions of Grade 3 psychomotor hyperactivity, abnormal behaviour and insomnia; one patient experienced a Grade 2 serious drug related allergic 
Ühel patsiendil tekkisid ravimiga seotud kõrvaltoimetena kliiniliselt väljendunud 3. raskusastme psühhomotoorne hüperaktiivsus, käitumishäired ja unetus; ühel patsiendil tekkis ravimiga seotud 2. raskusastme tõsine allergiline lööve.
Cases of pancreatitis have occurred rarely with lamivudine. 
Lamivudiini kasutamisel on harvadel juhtudel tekkinud pankreatiit.
At Week 240, the treatment difference (raltegravir - efavirenz) was 9.5 % with an associated 95 % CI of (1.7, 17.3). 
240. nädalal oli ravi erinevus (raltegraviir - efavirens) 9,5% ning seotud 95% usaldusintervall (1,7; 17,3).
Consideration should be given to the measurement of fasting serum lipids and blood glucose. 
Kaaluda tuleb lipiidide määramist paastuseerumis ja glükoosi määramist veres.
Two components, namely raltegravir and raltegravir-glucuronide, were detected in urine and accounted for approximately 9 and 23 % of the dose, respectively. 
Uriinis tehti kindlaks kaks komponenti, nimelt raltegraviir ja raltegraviirglükuroniid, mis moodustasid vastavalt ligikaudu 9% ja 23% annusest.
HIV-1 resistance to lamivudine involves the development of a M184V amino acid change close to the active site of the viral reverse transcriptase (RT). 
HIV-1 resistentsus lamivudiini suhtes on seotud M184V aminohappe muutuse tekkega viiruse pöördtranskriptaasi (reverse transcriptase, RT) toimekoha lähedal.
Autoimmune disorders (such as Graves' disease) have also been reported to occur in the setting of immune reactivation; however, the reported time to onset is more variable and these events can occur many months after initiation of treatment (see section 4.4). 
Immuunsüsteemi reaktivatsiooni korral on kirjeldatud ka autoimmuunhäireid (nt Gravesi tõbe); kuid kirjeldatud aeg nende häirete avaldumiseni varieerub enam ning need juhud võivad ilmneda mitmeid kuid pärast ravi alustamist (vt lõik 4.4).
For patients co-infected with hepatitis who are being treated with DUTREBIS and subsequently become pregnant, consideration should be given to the possibility of a recurrence of hepatitis on discontinuation of DUTREBIS. 
DUTREBISega ravi saavatel hepatiidi koinfektsiooniga patsientidel, kes jäävad rasedaks, tuleb arvestada hepatiidi kordumise võimalusega pärast DUTREBISe ärajätmist.
Lamivudine has been widely used as a component of antiretroviral combination therapy with other antiretroviral agents of the same class (NRTIs) or different classes (PIs, non-nucleoside reverse transcriptase inhibitors, integrase inhibitors). 
Lamivudiini on laialdaselt kasutatud retroviirusevastase kombineeritud ravi ühe komponendina koos teiste sama rühma (NRTI-d) või erinevate rühmade (PI-d, mittenukleosiidsed pöördtranskriptaasi inhibiitorid, integraasi inhibiitorid) retroviirusevastaste ravimitega.
zidovudine /raltegravir 
zidovudiin/ raltegraviir
In case of concomitant antiviral therapy for hepatitis B or C, please refer also to the relevant product information for these medicinal products. 
Kui patsiendid saavad B- või C-hepatiidi tõttu samaaegselt viirusevastast ravi, vt ka nende ravimpreparaatide asjakohast ravimteavet.
A median of 4 ARTs was used in OBT. 
OBT-ks kasutatud retroviirusevastaste ravimite mediaan oli 4.
In both studies at Week 24, suppression of HIV RNA to less than 50 copies/ml was maintained in 84.4 % of the raltegravir group versus 90.6 % of the lopinavir (+) ritonavir group, (Non-completers = Failure). 
Mõlemas uuringus säilis 24. nädalal HIV RNA supressioon alla 50 koopia/ml 84,4%-l raltegraviirirühma patsientidest, võrreldes 90,6%-ga lopinaviiri (+) ritonaviiri rühmas (katkestajad = ravivastuse puudumine).
• fat may be lost from the legs, arms or face; extra fat may build up around the tummy, breasts or internal organs; fatty lumps (sometimes called buffalo hump) may appear on the back of the neck. 
• rasv võib kaduda jalgadelt, kätelt või näost; rasv võib koguneda kõhupiirkonda, rindadele või siseorganite ümber; rasvaladestused (mida mõnikord nimetatakse härja turjaks) võivad tekkida kaela tagaosale.
Therefore no dose adjustment of DUTREBIS is required with use of proton pump inhibitors or H2 
Seetõttu ei ole vaja prootonpumba inhibiitorite või H2-antagonistide kasutamisel DUTREBISe annust kohandada.
Merck Sharp & Dohme Limited Hertford Road, Hoddesdon Hertfordshire EN11 9BU United Kingdom 
Merck Sharp & Dohme Limited Hertford Road, Hoddesdon Hertfordshire EN11 9BU Ühendkuningriik
Pharmacokinetic Interaction Data between the Individual Components of DUTREBIS and 
Andmed farmakokineetiliste koostoimete kohta DUTREBISe üksikkomponentide ja teiste
• Lamivudine belongs to a group of medicines called nucleoside analogue reverse transcriptase 
• Lamivudiin kuulub ravimite rühma, mida nimetatakse nukleosiidseteks pöördtranskriptaasi
Multiple drug antiretroviral therapy containing lamivudine has been shown to be effective in antiretrovirally-naive patients as well as in patients presenting with viruses containing the M184V 
Lamivudiini sisaldav retroviirusevastane kombineeritud ravi on efektiivne nii varem retroviirusevastast ravi mittesaanud patsientidel kui patsientidel, kelle viirused sisaldavad M184V mutatsioone.
Hypromellose, 2910 Croscarmellose sodium 
Hüpromelloos 2910
Therefore, when DUTREBIS is co-administered with calcium carbonate containing antacids no dose adjustment is required. 
Seega, kui DUTREBISt manustatakse koos kaltsiumkarbonaati sisaldavate antatsiididega, ei ole vaja annust
At the highest dose levels, 400 mg/kg/day in females and 250 mg/kg/day in males, systemic exposure was similar to that at the clinical dose of 400 mg twice daily. 
Suurimate annuste puhul (400 mg/kg ööpäevas emastele ja 250 mg/kg ööpäevas isastele hiirtele) oli süsteemne ekspositsioon samasugune nagu kliinilise annuse 400 mg kaks korda ööpäevas puhul.
DUTREBIS film-coated tablets contain lactose If you have been told by your doctor that you have an intolerance to some sugars, talk to your doctor 
DUTREBISe õhukese polümeerikattega tabletid sisaldavad laktoosi Kui arst on teile öelnud, et te ei talu teatud suhkruid, pidage enne selle ravimi võtmist nõu oma arstiga.
Raltegravir has been studied in 126 antiretroviral treatment-experienced HIV-1 infected children and adolescents 2 through 18 years of age, in combination with other antiretroviral agents in IMPAACT P1066 (see sections 5.1 and 5.2). 
Raltegraviiri on uuritud 126-l retroviirusevastast ravi saanud HIV-1 nakkusega lapsel ja noorukil vanuses 2...18 eluaastat kombinatsioonis teiste retroviirusevastaste ravimitega uuringus IMPAACT P1066 (vt lõigud 5.1 ja 5.2).
In a single-cycle infection assay, raltegravir inhibited infection of 23 HIV isolates representing 5 non-B subtypes and 5 circulating recombinant forms with IC50 values ranging from 5 to 12 nM. 
Ühe tsükliga nakkuse katses inhibeeris raltegraviir 23 HIV isolaadi nakkust, mis hõlmas 5 mitte-B alamtüüpi ja 5 tsirkuleerivat rekombinantset vormi, mille IC50 väärtused olid vahemikus 5...12 nM.
• trimethoprim - used to treat infections. 
• trimetoprim - kasutatakse infektsioonide raviks;
For observed C12 hr in BENCHMRK 1 and 2 the coefficient of variation (CV) for inter-subject variability = 212 % and the CV for intra-subject variability = 122 %. 
Uuringutes BENCHMRK 1 ja 2 täheldatud C12h puhul oli CV interindividuaalsel varieeruvusel 212% ja intraindividuaalsel varieeruvusel 122%.
The Genotypic Sensitivity Score (GSS) was defined as the total oral ARTs in the optimised background therapy (OBT) to which a patient's viral isolate showed genotypic sensitivity based upon genotypic resistance test. Enfuvirtide use in OBT in enfuvirtide-naïve patients was counted as one active drug in OBT. 
Genotüübilise tundlikkuse skoori (Genotypic Sensitivity Score, GSS) määratleti kui optimeeritud foonravis (OBT) kasutatud suukaudsete ART-ide üldarvu, mille suhtes patsiendi viiruse isolaadil täheldati genotüübilise resistentsuse testis genotüübilist tundlikkust.
Safety profiles in the subgroup of patients in Phase III studies taking proton pump inhibitors or H2 antagonists were comparable with those who were not taking these antacids. 
III faasi kliinilistes uuringutes olid ohutusandmed sarnased prootonpumba inhibiitoreid või H2-antagoniste võtnud patsientide alarühmas ja nendel, kes neid antatsiide ei võtnud.
Early symptoms (symptomatic hyperlactatemia) include benign digestive symptoms (nausea, vomiting and abdominal pain), non-specific malaise, loss of appetite, weight loss, respiratory symptoms (rapid and/or deep breathing) or neurological symptoms (including motor weakness). 
Varajased sümptomid (sümptomaatiline hüperlakteemia) on healoomulised seedetrakti sümptomid (iiveldus, oksendamine ja kõhuvalu), mittespetsiifiline halb enesetunne, isutus, kaalulangus, respiratoorsed sümptomid (kiire ja/või sügav hingamine) või neuroloogilised sümptomid (sh motoorne nõrkus).
The initial dose finding stage included intensive pharmacokinetic evaluation. 
Esialgses sobiva annuse otsimise etapis viidi läbi põhjalik farmakokineetiline hindamine.
Dosing in children less than 6 years of age and those weighting less than 30 kg requires weight based dose adjustments for the individual components of DUTREBIS. 
Annustamisel alla 6-aastastele ja alla 30 kg kaaluvatele lastele tuleb DUTREBISe üksikkomponentide annused kohandada sõltuvalt kehakaalust.
Co-administration of DUTREBIS with high doses of co-trimoxazole for the treatment of Pneumocystis carinii pneumonia (PCP) and toxoplasmosis should be avoided. 
Vältida tuleb DUTREBISe manustamist koos ko-trimoksasooli suurte annustega, mida kasutatakse Pneumocystis carinii pneumoonia ja toksoplasmoosi raviks.
• abnormal dreams; nightmare; abnormal behaviour; feelings of deep sadness and 
• ebatavalised unenäod, hirmuunenäod, käitumishäired, sügava kurbuse ja väärtusetuse tunne;
There is limited information regarding the use of lamivudine and raltegravir in the elderly (see section 5.2). 
Lamivudiini ja raltegraviiri kasutamise kohta eakatel on andmeid piiratud hulgal (vt lõik 5.2).
At a therapeutic dose of 300 mg once daily, the mean (CV) steady-state Cmax, Cmin and 24h AUC are 2.0 μg/ml (26 %), 0.04 μg/ml (34 %) and 8.9 μg•h/ml (21 %), respectively. 
Raviannuse 300 mg üks kord ööpäevas puhul on keskmised tasakaaluseisundi Cmax, Cmin ja 24h AUC väärtused (CV) vastavalt 2,0 µg/ml (26%), 0,04 µg/ml (34%) ja 8,9 µg•h/ml (21%).
Patients with HIV and hepatitis B or C virus co-infection Patients with chronic hepatitis B or C treated with ART are at an increased risk for severe and potentially fatal hepatic adverse reactions. 
B- või C-hepatiidi koinfektsiooniga HIV patsiendid ART-i saavatel kroonilise B- või C-hepatiidiga patsientidel on suurem risk raskete ja potentsiaalselt surmaga lõppevate maksaga seotud kõrvaltoimete tekkeks.
The NRTIs (e.g. didanosine, zidovudine) are not eliminated by this mechanism and are unlikely to interact with lamivudine. 
NRTI-d (nt didanosiin, zidovudiin) ei eritu sel teel ja neil ei ole tõenäoliselt koostoimeid lamivudiiniga.
48 Weeks 
48. nädal
Pharmacokinetic parameters were not altered by diminishing hepatic function; therefore, no dose adjustment for lamivudine is required for patients with impaired hepatic function. 
Maksafunktsiooni halvenemine ei muutnud farmakokineetilisi näitajaid; seetõttu ei ole maksafunktsiooni häirega patsientidel vaja lamivudiini annust kohandada.
See section 4.4 regarding the need to administer raltegravir with another active agent. 
Teavet vajaduse kohta manustada raltegraviiri koos teise aktiivse ravimiga vt lõigust 4.4.
Lamivudine was not mutagenic in bacterial tests but, like many nucleoside analogues, showed activity in an in vitro cytogenetic assay and the mouse lymphoma assay. 
Bakteriaalsetes testides ei olnud lamivudiin mutageenne, kuid sarnaselt paljude nukleosiidi analoogidega täheldati aktiivsust in vitro tsütogeneetilises testis ja hiire lümfoomitestis.
DUTREBIS is an antiretroviral medicine used to treat infection with human immunodeficiency virus (HIV). 
DUTREBIS on retroviirusevastane ravim, mida kasutatakse inimese immuunpuudulikkuse viiruse (HIV) nakkuse raviks.
In a drug interaction study with DUTREBIS and etravirine, there was no clinically meaningful drug interaction between raltegravir and etravirine, with respect to raltegravir. 
DUTREBISe ja etraviriini koostoimete uuringus ei ilmnenud kliiniliselt olulisi koostoimeid raltegraviiri ja etraviriini vahel raltegraviiri suhtes.
Viruses harbouring a mutation at amino acid 148, along with one or more other raltegravir resistance mutations, may also have clinically 
Viirustel, millel on mutatsioon 148. aminohappe osas koos ühe või enama muu raltegraviiri suhtes resistentsust põhjustava mutatsiooniga, võib olla kliiniliselt oluline resistentsus samuti dolutegraviiri suhtes.
Lamivudine has no effect on the pharmacokinetics of trimethoprim or sulfamethoxazole. 
Lamivudiin ei mõjuta trimetoprimi ega sulfametoksasooli farmakokineetikat.
• Raltegravir belongs to a group of medicines called HIV integrase strand transfer inhibitors 
• Raltegraviir kuulub ravimite rühma, mida nimetatakse HIV integraasi ahela ülekande
• antacids containing aluminium and/or magnesium - used for heartburn. 
• alumiiniumi ja/või magneesiumi sisaldavad antatsiidid - kasutatakse kõrvetiste raviks.
Interaction not studied cladribine /raltegravir 
Koostoimet ei ole uuritud kladribiin/ raltegraviir
Recommendations concerning co-administration with DUTREBIS 
Soovitused DUTREBISe samaaegse manustamise kohta
The signature mutations decrease viral susceptibility to raltegravir and addition of other mutations results in a further decrease in raltegravir susceptibility. 
Signatuurmutatsioonid vähendavad viiruse tundlikkust raltegraviiri suhtes ning muude mutatsioonide lisandumine vähendab veelgi viiruse tundlikkust raltegraviiri suhtes.
For each of the following clinical adverse reactions reported for raltegravir there was at least one serious occurrence: genital herpes, anaemia, immune reconstitution syndrome, depression, mental disorder, suicide attempt, gastritis, hepatitis, renal failure, accidental overdose. 
Iga järgmise raltegraviiri puhul teatatud kliinilise kõrvaltoime kohta oli vähemalt üks tõsine juhtum: genitaalherpes, aneemia, immuunsuse reaktivatsiooni sündroom, depressioon, psüühikahäire, suitsiidikatse, gastriit, hepatiit, neerupuudulikkus, juhuslik üleannustamine.
A study of the pharmacokinetics of raltegravir was performed in adult patients with severe renal insufficiency. 
Raltegraviiri farmakokineetika uuring on läbi viidud raske neerupuudulikkusega täiskasvanud patsientidel.
In addition, raltegravir inhibited viral replication in cultures of mitogen-activated human peripheral blood mononuclear cells infected with diverse, primary clinical isolates of HIV-1, including isolates from 5 non-B subtypes, and isolates resistant to reverse transcriptase inhibitors and protease inhibitors. 
Lisaks sellele inhibeeris raltegraviir viiruse replikatsiooni mitogeen-aktiveeritud inimese perifeerse vere mononukleaarsete rakkude kultuurides, mis olid nakatatud HIV-1 erinevate primaarsete kliiniliste isolaatidega, sh 5 mitte-B alamtüüpi, ning pöördtranskriptaasi inhibiitorite ja PI-de suhtes resistentsete isolaatidega.
In the first study (n=18), the median cerebrospinal fluid concentration was 5.8 % (range 1 to 53.5 %) of the corresponding plasma concentration. 
Esimeses uuringus (n = 18) oli ravimi mediaankontsentratsioon tserebrospinaalvedelikus 5,8% (vahemikus 1...53,5%) vastavast plasmakontsentratsioonist.
In some studies, co-administration of raltegravir with darunavir resulted in a modest decrease in darunavir plasma concentrations; the mechanism for this effect is unknown. 
Mõnedes uuringutes põhjustas raltegraviiri manustamine koos darunaviiriga vähesel määral darunaviiri plasmakontsentratsiooni vähenemist; selle toime mehhanism on teadmata.
Following administration of an oral dose of radiolabeled raltegravir, approximately 51 and 32 % of the dose was excreted in faeces and urine, respectively. 
Pärast radioaktiivselt märgistatud raltegraviiri suukaudse annuse manustamist eritus ligikaudu 51% ja 32% annusest vastavalt rooja ja uriiniga.
The SWITCHMRK 1 & 2 (Protocols 032 & 033) studies evaluated HIV-infected patients receiving suppressive (screening HIV RNA < 50 copies/ml; stable regimen > 3 months) therapy with lopinavir 200 mg (+) ritonavir 50 mg 2 tablets twice daily plus at least 2 nucleoside reverse transcriptase inhibitors and randomized them 1:1 to continue lopinavir (+) ritonavir 2 tablets twice daily (n=174 and n=178, respectively) or replace lopinavir (+) ritonavir with raltegravir 400 mg twice daily (n=174 and n=176, respectively). 
Uuringutes SWITCHMRK 1 & 2 (protokollid 032 ja 033) hinnati HIV-infektsiooniga patsiente, kes said supressioonravi (skriiningu HIV RNA < 50 koopiat/ml; stabiilne ravirežiim > 3 kuud) 200 mg lopinaviiri (+) 50 mg ritonaviiriga 2 tabletti kaks korda ööpäevas ja vähemalt 2 nukleosiidset pöördtranskriptaasi inhibiitorit ning kes seejärel randomiseeriti vahekorras 1:1 jätkama ravi lopinaviiri (+) ritonaviiriga (2 tabletti kaks korda ööpäevas) (vastavalt n = 174 ja n = 178) või vahetama lopinaviiri (+) ritonaviiri kaks korda ööpäevas manustatud 400 mg raltegraviiri vastu (vastavalt n = 174 ja n = 176).
The main adverse reactions reported are haematological disorders (anaemia, neutropenia), metabolic disorders (hyperlactatemia, hyperlipasemia). 
Peamised kirjeldatud kõrvaltoimed on hematoloogilised häired (aneemia, neutropeenia), metaboolsed häired (hüperlakteemia, hüperlipaseemia).
Baseline Characteristics and Efficacy Outcomes at Weeks 24 and 48 from IMPAACT P1066 
Tabel 4 Algtaseme näitajad ja efektiivsuse tulemused 24. ja 48. nädalal uuringus IMPAACT P1066 (2…18-aastased)
The risk of developing cancer in these studies was similar in the groups receiving raltegravir and in the groups receiving comparators. 
Nendes uuringutes oli vähi tekkimise risk raltegraviirravi ja võrdlusravi saanud rühmades sarnane.
The mean ratio CSF/serum lamivudine concentration 2-4 hours after oral administration was approximately 0.12. 
Lamivudiini kontsentratsioonide keskmine suhe tserebrospinaalvedelikus/seerumis 2...4 tundi pärast suukaudset manustamist oli ligikaudu 0,12.
Therefore no dose adjustment of DUTREBIS is required. 
Seetõttu ei ole vaja DUTREBISe annust kohandada.
It contains the active substances lamivudine and raltegravir: 
See sisaldab toimeainetena lamivudiini ja raltegraviiri:
Мерк Шарп и Доум България ЕООД Тел. 
Мерк Шарп и Доум България ЕООД
*The adverse reaction data was collected based on each individual component of DUTREBIS. 
* Andmed kõrvaltoimete kohta koguti DUTREBISe kummagi komponendi kasutamisel.
Talk to your doctor, pharmacist or nurse immediately if you experience unexplained muscle pain, tenderness or weakness while taking this medicine. 
Võtke otsekohe ühendust oma arsti, apteekri või meditsiiniõega, kui tunnete selle ravimi võtmise ajal lihastes ebaselge põhjusega valu, hellust või nõrkust.
Most viruses isolated from patients failing raltegravir had high-level raltegravir resistance resulting from the appearance of two or more mutations. 
Enamikel viirustel, mis olid isoleeritud raltegraviirravile mittereageerinud patsientidelt, oli tugev resistentsus raltegraviiri suhtes tingitud kahest või enamast mutatsioonist.
In clinical studies, lamivudine in combination with zidovudine has been shown to reduce HIV-1 viral load and increase CD4 cell count. 
Kliinilised uuringud on näidanud, et lamivudiini ja zidovudiini kombinatsioon vähendab HIV-1 viiruskoopiate arvu ja suurendab CD4 rakkude arvu.
In general the safety profile of raltegravir in patients with hepatitis B and/or hepatitis C virus co-infection was similar to that in patients without hepatitis B and/or hepatitis C virus co-infection, although the rates of AST and ALT abnormalities were somewhat higher in the subgroup with hepatitis B and/or hepatitis C virus co-infection for both treatment groups. 
Üldiselt oli B-hepatiidi ja/või C-hepatiidi viiruse koinfektsiooniga patsientidel raltegraviiri ohutusprofiil sarnane koinfektsioonita patsientidega, kuigi ASAT-i ja ALAT-i aktiivsuse kõrvalekalded olid mõnevõrra suuremad mõlema ravirühma B-hepatiidi ja/või C-hepatiidi viiruse koinfektsiooniga patsientide alarühmas.
In the second study (n=16), the median cerebrospinal fluid concentration was 3 % (range 1 to 61 %) of the corresponding plasma concentration. 
Teises uuringus (n = 16) oli ravimi mediaankontsentratsioon tserebrospinaalvedelikus 3% (vahemikus 1...61%) vastavast plasmakontsentratsioonist.
The exposure-adjusted rates of rash (all causality) were 10.9, 4.2, and 3.8 per 100 patient-years (PYR), respectively; and for drug-related rash were 2.4, 1.1, and 2.3 per 100 PYR, respectively. 
Lööbe (kõik põhjused) ekspositsiooni järgi kohandatud esinemissagedused olid vastavalt 10,9, 4,2 ja 3,8 100 patsiendiaasta kohta ning ravimiga seotud lööbe puhul vastavalt 2,4, 1,1 ja 2,3 100 patsiendiaasta kohta.
In rats, tumours (squamous cell carcinoma) of the nose/nasopharynx were identified at 300 and 600 mg/kg/day in females and at 300 mg/kg/day in males. 
Rottidel avastati nina/ninaneelu kasvajaid (lamerakuline kartsinoom) annuste 300 mg/kg ja 600 mg/kg ööpäevas puhul emastel ning 300 mg/kg ööpäevas isastel rottidel.
• medicines containing lamivudine - used to treat HIV or hepatitis B. 
• lamivudiini sisaldavad ravimid - kasutatakse HIV-i või B-hepatiidi raviks;
In some patients with advanced HIV infection and a history of opportunistic infection, signs and symptoms of inflammation from previous infections may occur soon after HIV treatment is started. 
Mõnedel patsientidel, kellel on kaugelearenenud HIV-nakkus ja kellel on esinenud oportunistlikke infektsioone, võivad eelnevatest nakkustest tingitud põletikunähud jasümptomid avalduda varsti pärast HIV-vastase ravi alustamist.