natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Foreign Minister Mikser also underscored the need to turn more attention to Russian strategic influence operations in the Western Balkan region. 
Välisminister Sven Mikser toonitas kohtumisel vajadust pöörata tähelepanu Venemaa strateegilisele mõjutustegevusele Lääne-Balkani regioonis.
NATO allies and partners supporting Afghanistan discussed opportunities to promote the country’s peace process and enhance security. 
Afganistani toetavate NATO partneritega arutati kohtumisel võimalusi riigi rahuprotsessi edendamiseks ja julgeoleku suurendamiseks.
In recent months, NATO Allies have increased their support for Afghanistan with additional funds and forces. 
Viimastel kuudel on NATO liitlased suurendanud oma toetust Afganistanile nii rahaliselt kui lisajõududega.
Ladies and gentlemen, 
Daamid ja härrad!
It is symbolic that the centenary celebrations of Estonian statehood that began as early as a year and a half ago, will conclude in a year, a century after the treaty between the Republic of Estonia and Soviet Russia was signed. 
On sümboolne, et Eesti riikluse sajanda sünnipäeva tähistamine, mis algas juba tunamullu sügisel, saab punkti aasta pärast, mil täitub sajand Tartu rahulepingu sõlmimisest Eesti Vabariigi ja Nõukogude Venemaa vahel.
Estonian statehood was not born in an instant and in a fully-fledged form. 
Eesti riiklus ei sündinud hetkega ja valmis kujul.
The path that led from November 1917 to February 1920 – from the idea of autonomy to fully realised independence – was an extremely challenging and complicated one, something that is quite hard to fully grasp today when giving these festive speeches. 
Teekond 1917. aasta novembrist 1920. aasta veebruarini – autonoomia-taotlusest kuni teostunud iseseisvuseni – oli erakordselt väljakutsete- ja katsumusterohke ning selle kogu keerukust on tänaseid pidupäevakõnesid pidades isegi raske hoomata.
Likewise, the conclusion of this path, which now seems obvious and the only possible outcome, could not be considered certain back then, let alone taken for granted. 
Ka selle tee lõpptulemus, mis kaugelt ajadistantsilt vaadates tundub ilmselge ja ainuvõimalik, polnud toona veel teada, ammugi siis iseenesestmõistetav.
It is important to understand the global context of the events of that time and remember that statehood could have remained an unattainable dream if the twists and turns of world history had been different. 
On oluline mõista toona toimunu globaalset konteksti ning seda, et maailma-ajaloo teistsuguste käänakute korral võinuks omariikluse kätte võitmine osutudagi saavutamatuks unistuseks.
If imperial Germany and Russia had emerged from the First World War as victors, then perhaps the nations that were striving for independence on the edges of these empires would not have been able to enforce their right to self-determination nor achieve its international recognition. 
Kui imperiaalsed Saksamaa ja Venemaa oleksid Esimesest ilmasõjast väljunud võitjatena, ei oleks iseseisvusele püüdlevad rahvad nende impeeriumide äärealadel pruukinud vähemalt tol ajahetkel suuta oma enesemääramisõigust teostada ega sellele rahvusvahelist tunnustust võita.
However, nothing could be further from the truth than the idea that freedom fell into Estonia’s lap like a present as empires collapsed. 
Ometi ei oleks miski ajaloolisest tõest kaugemal kui arvamus, et vabadus langes Eestile impeeriumite kokku varisedes kingitusena sülle.
It was in the battles of the War of Independence where the mere idea of Estonian independence was transformed into a truly independent and confident state. 
Eesti iseseisvuse idee vormus päriselt iseseisvaks ja enesesse uskuvaks riigiks siiski Vabadussõja lahingutes.
A dream was turned into reality by the wisdom of Estonian leaders of the day and the blood spilled by the heroes of the War of Independence. 
Selle muutsid unistusest tegelikkuseks Eesti toonaste juhtide tarkus ja Vabadussõja sangarite valatud veri.
The outcome of the War of Independence could also have been different if we had been alone and without allies at a critical time. 
Vabadussõja saatus võinuks kujuneda teistsuguseks ka juhul, kui me olnuks selle kriitilistel tundidel päris üksi ja liitlasteta.
The squadron of the British Royal Navy that appeared at the Tallinn roadstead at a decisive moment, as well as volunteers from Finland, Denmark and Sweden who fought alongside our heroes injected us with confidence and a fighting spirit. 
Otsustaval hetkel Tallinna reidile ilmunud Briti kuningliku sõjalaevastiku eskaader ning meie kangelastega õlg-õla kõrval võidelnud Soome, Taani ja Rootsi vabatahtlikud süstisid meie võitlejatesse enesekindlust ja võitlusvaimu.
They, too, have our eternal gratitude for their bravery and the sacrifices they made in the name of Estonian liberty, often paying the ultimate price. 
Ka neile kuulub eesti rahva igavene tänu nende vapruse ja paljude puhul ka Eesti iseseisvuse eest toodud ülima ohvri eest.
Speaking about the Tartu peace treaty as a major diplomatic victory of the young Estonian state, it must be kept in mind that Estonian independence and its diplomatic recognition was achieved by navigating the conflicting interests of major powers. 
Ent rääkides Tartu rahulepingust kui noore Eesti diplomaatia ajaloolisest suurvõidust on oluline meeles pidada, et Eesti riiklik iseseisvus ja selle rahvusvaheline tunnustamine saavutati navigeerides suurvõimude vastuoluliste huvide keerises.
Success required nothing less than the very best diplomatic prowess. 
Eduks oli vaja näidata diplomaatilise pilotaaži absoluutset tipptaset.
The uncompromising actions of Jaan Poska, Jaan Tõnisson, Ants Piip and other members of the Estonian delegation in foreign capitals, their skilful manoeuvring between the parties of the First World War as well as the White Guard and Bolsheviks of Russia, and their nimble actions behind the scenes at the Paris Peace Conference are without a doubt some of the most outstanding feats in the history of our diplomacy. 
Jaan Poska, Jaan Tõnissoni, Ants Piibu ja teiste kompromissitu tegevus Eesti välisdelegatsiooni liikmetena välisriikide pealinnades, manööverdamine Esimese ilmasõja osaliste ning valgekaartliku ja bolševistliku Venemaa vahel, aga nõtke tegutsemine Pariisi rahukonverentsi kuluaarides kuuluvad kahtlemata meie diplomaatia ajaloo kõrgklassi.
This diplomatic struggle to reinforce Estonian statehood was later aptly described by Piip as a “little mouse” that “gnawed through the web of the policy of lions that was woven by the First World War allies”. 
Seda diplomaatilist võitlust Eesti iseseisva riikluse kindlustamiseks on Ants Piip hiljem tabavalt kirjeldanud kui „hiirekest“, kes „näris läbi [I Maailmasõja] liitlaste lõvidepoliitika võrgu“.
This year, 99 years have passed since this great “arrival” – the signing of the peace treaty between Estonia and Russia. 
Suurest "päralejõudmisest" - rahulepingu sõlmimisest Eesti ja Venemaa vahel - möödub täna 99 aastat.
This first tangible diplomatic victory of the young Estonian state, commemorated in gratitude today, not only formed the basis for Estonia’s relationship with Soviet Russia but also made it possible to recognise Estonia as an independent state and a member of the League of Nations. 
See noore Eesti riigi esimene käegakatsutav diplomaatiline võit, mida me täna tänutundega tähistame, pani aluse mõistagi mitte üksnes Eesti suhetele Nõukogude Venemaaga, vaid avas tee Eesti rahvusvahelisele tunnustamisele iseseisva riigina ja Rahvasteliidu liikmena.
So it is perfectly fitting to recall and admire the professional skills and character of both those who fought for Estonian independence as well as those who represented the country as diplomats. 
Nii on täna igati paslik meenutada ja imetleda Eesti iseseisvuse eest võidelnute ja Eesti diplomaatiliste esindajate professionaalseid vilumusi ja isikuomadusi.
We can also state that while Estonia grew out of the national awakening, took shape during the First World War and the Russian Revolution and was forged in the War of Independence, it was the peace treaty, signed 99 years ago, that ensured the existence and endurance of Estonian political and military capabilities. 
Aga ka tõdeda, et rahvuslikust ärkamisest võrsunud, Esimese maailmasõja ja Vene revolutsiooni oludes kujunenud ning Vabadussõjas karastunud noore Eesti poliitilise ja sõjalise võimekuse olemasolu ja püsimajäämine sai kindla kinnituse just 99 aastat tagasi sõlmitud rahulepinguga.
Estonia, which, according to popular belief was put on the map as a geographical concept as early as the 12th century by the Arab cartographer al-Idrisi, assumed its dignified position as an independent country on the political map of the world with the signing of the Treaty of Tartu. 
Eesti, mis populaarse uskumuse kohaselt sai geograafilise mõistena kaardile paigutatud Araabia kartograafi al-Idrissi poolt juba 12. sajandil, leidis iseseisva riigina oma väärika koha maailma poliitilisel kaardil just Tartu rahulepinguga.
Estonian diplomats of the day, the creators of the peace treaty, were fully aware of the fact that, in the words of Lenin, the Soviet government considered the treaty “a concession that was not made to last forever”. 
Eesti toonased diplomaadid, Tartu Rahu loojad, andsid endale selgesti aru, et Nõukogude Venemaa käsitleb lepingut Lenini sõnade kohaselt „järeleandmisena, mida ei ole tehtud igaveseks“.
Soon after the signing of the treaty, Jaan Poska noted that things may change as soon as Germany and Russia have recovered from the shock of the First World War and the revolution; despite making peace, the need to “be prepared to take up arms again” remained. 
Jaan Poska nentis peatselt pärast lepingu sõlmimist, et niipea, kui Saksamaa ja Venemaa Maailmasõja ja revolutsiooni šokist toibuvad, võivad asjad jälle muutuda ja et rahu tegemisele vaatamata ei kao „vajadus valmiduseks sõjariistad jälle kätte võtta“.
As we know, the warning that more turbulent times may soon return turned out to be prophetic. 
Hoiatus, et helged ajad võivad peagi taas asenduda tormistega, osutus, nagu me teame, prohvetlikuks.
Thus, the acceptance of the policy of spheres of influence and a lack of allies led to the loss of our independence. 
Nii viis mõjusfääride poliitika aktsepteerimine ja liitlaste puudumine iseseisvuse kaotamiseni.
During the subsequent decades under foreign occupation, the ideals of freedom kept the spirit of our people strong. 
Järgnenud aastakümnete jooksul võõra okupatsioonivõimu all hoidsid vabaduse aated ometi meie rahva vaimu tugevana.
On the other side of the Iron Curtain, our diplomats preserved the continuity of the independent Estonian state and thanks to their efforts, most of the democratic world never forgot the injustice that befell us, nor the illegal occupation and annexation of Estonia by the Soviet empire. 
Teisel pool Raudset eesriiet aga kandsid iseseisva Eesti riigi järjepidevust edasi meie diplomaadid, tänu kellele ei tunnustanud suur osa demokraatlikust maailmast kunagi meile osaks saanud ebaõiglust ega Eesti illegaalset okupeerimist ja liidendamist Nõukogude impeeriumi poolt.
When restoring our freedom we had the benefit of learning from past successes as well as mistakes and had a much clearer vision of our freedom and what to do with it, as well as how to protect this delicate sapling from potential storms. 
Tänu oskusele õppida nii oma varasemast edust kui ka eksimustest teadsime me oma vabadust taastades hoopis selgemini, mida sellega peale hakata ja kuidas selle habrast taime tulevaste tormide vastu kaitsta.
Above all we realised that our reinforced independence could not rely on permanent neutrality and a country with a size and location like Estonia can never feel safe alone. 
Esmajoones mõistsime, et priiuse põlistamine ei saa rajaneda alalisel neutraliteedil ja et üksi tõmbetuulde jäädes ei saa Eesti suuruse ja asukohaga riik end kunagi kindlalt tunda.
Our experiences from history gave our aspirations a clear and singular direction. 
Meie ajalooline kogemus andis meie püüdlustele selge ja ainumõeldava suuna.
It was a political, economic and military alliance with people and states that, like us, believe in democracy and freedom, who respect international law and wish to develop and strengthen the system of international relations that is based on jointly agreed rules. 
Selleks oli poliitiline, majanduslik ja sõjaline liit nende rahvaste ja riikidega, kes sarnaselt meile usuvad demokraatiasse ja vabadusse, kes austavad rahvusvahelist õigust ja soovivad arendada ja tugevdada kokkulepitud reeglite järgimisel põhinevat rahvusvaheliste suhete süsteemi.
Joining the EU and NATO was not a decision based on the needs of the moment, it was an existential choice. 
Ühinemine Euroopa Liidu ja NATOga ei tulenenud meie hetkehuvidest, see oli meie eksistentsiaalne valik.
Today we can note that as a member of NATO we are better protected than at any time in the history of our state. 
Täna võime tõdeda, et NATO liikmena oleme sõjaliselt paremini kaitstud kui iial varem oma riikluse ajaloos.
Achieving this took diplomatic efforts that rivalled those of Poska and his colleagues when they were pursuing the peace treaty. 
Selleni jõudmine on diplomaatilise jõupingutusena võrreldav Poska ja tema kaaslaste tööga Tartu rahulepingu sõlmimise eel.
As the War of Independence demonstrated, in addition to ideas and the power of persuasion, successful diplomacy also requires the existence of sufficient independent military capabilities. 
Nagu Vabadussõda näitas, eeldab edukas diplomaatia lisaks ideedele ja veenmisjõule ka piisava sõjalise võime olemasolu.
The purposeful rebuilding of our defence capabilities so that we have a combat-ready force fitting for a NATO member has been as important as our diplomatic activities in Brussels or Washington. 
Nii on meie kaitsevõime sihiteadlik ülesehitamine NATO liitlasriigile kohase võitlusvõimelise väeni olnud iseseisvuse taastamise järel sama tähtis kui meie diplomaatiline töö Brüsselis või Washingtonis.
Estonia restored its independence at the end of the Cold War. 
Eesti taastas oma sõltumatuse küma sõja lõpul.
Walls came down, the Iron Curtain was shattered and for a moment it seemed that freedom, liberal democracy and the right of the peoples who had lived under the totalitarian yoke to govern their fate had prevailed for good. 
Müürid langesid, Raudne eesriie löödi põrmuks ja hetkeks näis, et vabadus, liberaalne demokraatia ja totalitaarse ikke all elanud rahvaste õigus ise oma elu korraldada ja oma saatust määrata ongi lõplikult võitnud.
And while Estonia founded the rebuilding of its state on these liberal values and a rules-based world order, we did not fall into a contented slumber, and instead continued future-proofing our state and society to make them more resilient and efficient in difficult and changing conditions. 
Aga ehkki Eesti rajas oma riigi taasülesehitamise just neile liberaalsetele väärtustele ja reeglitepõhisele maailmakorrale, ei vajunud me rahulolevasse nõidusunne, vaid jätkasime tööd selleks, et olla tulevikuohtudeks riigi ja ühiskonnana paremini valmis, et olla ka keerulistes ja muutlikes oludes vastupidavad ja toimepidevad.
We were right to do so because today the pillars of a foreign policy that respects values and rules are still robust but the order as a whole has become weaker and more vulnerable, while those wishing to overturn it have become bolder and more brazen. 
Ja õigesti tegime, sest täna on väärtustel ja reeglitel rajaneva rahvusvahelise korra tugisambad küll endiselt tugevad, kuid see kord tervikuna on muutunud hapramaks ja haavatavamaks ning need, kes soovivad selle korra kummuli keerata, on muutunud julgemaks ja jultunumaks.
We must understand that if everyone is not equally obligated to follow the rules in international relations, the ties that bind the rules-based world order will break. 
Me peame mõistma, et kui rahvusvahelistes suhetes ei ole reeglid enam kõigile võrdselt kohustuslikud, siis rebenevad ka kokkulepetel põhineva maailmakorra lõimed.
This, in turn, will harm the ability of the international community to prevent conflicts and resolve them peacefully. 
See omakorda kahjustab rahvusvahelise kogukonna tugevust konflikte ennetada ja neid rahumeelselt lahendada.
We must also realise that if we ourselves begin casting doubt on the idea of the supremacy of freedom, rule of law and democracy, we will undermine the conviction of our allies that our independence is something that should be protected together. 
Samuti peame mõistma, et kui me ise hakkame kahtlema vabaduse, õigusriikluse ja demokraatia ülimuslikkuses, siis õõnestame oma liitlaste veendumust, et meie iseseisvus on seda väärt, et teda ühiselt kaitsta.
We are prepared to cherish and protect our independence and statehood together. 
Me oleme valmis oma vabadust ja riiklikku iseseisvust hoidma ja kaitsma.
We owe it to the sacrifices of our ancestors, and their wisdom and experience will show us how to do it. 
Meie eelkäijate ohverdus kohustab meid selleks ja nende tarkus ja kogemus õpetavad meid seda tegema.
I am convinced that the lessons of the 20th century and the supplies of democracy and values-based cooperation are sufficient to preserve all the beautiful things our people have created over the course of the century with their bravery, wisdom and hard work – despite hardship, wars and foreign rule. 
Ma olen veendunud, et kahekümnenda sajandi õppetunnid ning demokraatia ja väärtuspõhise koostöö tugevusvaru tänases maailmas on piisavad, et aidata meil hoida kõike seda ilusat, mida meie rahvas on sajandi jooksul oma vapruse, tarkuse ja töökusega loonud - kõigi raskuste, sõdade ja võõraste võimude kiuste.
Let us preserve all this beauty that makes up the independent Republic of Estonia. 
Hoida kõike seda ilusat, mis kokku ongi iseseisev Eesti Vabariik.
Finally, allow me to return to the Treaty of Tartu. 
Aga lubage mul lõpuks naasta Tartu rahulepingu juurde.
Over the past 99 years, this document has been analysed and debated from a political, historical and obviously legal standpoint. 
Selle dokumendi üle on möödunud 99 aasta jooksul arutletud ja vaieldud nii poliitilisest, ajaloolisest kui mõistagi ka õiguslikust seisukohast.
I believe these debates will continue and hopefully even intensify as the centenary of its signing approaches. 
Usun, et see debatt jätkub ja loodetavasti isegi elavneb leppe sõlmise sajanda aastapäeva lähenedes.
However, in addition to the specific words and paragraphs of the treaty we must not forget its spirit and importance for Estonia and the world. 
Aga lepingu kirjatähe ja paragrahvi kõrval ei tohi me unustada Tartu selle vaimule ja märgilist tähendust nii Eesti kui maailma jaoks.
It is worth remembering that Estonia’s peace treaty with Soviet Russia was the first international act to refer to the right of a small nation to decide its own destiny. 
Väärib mäletamist, et Eesti rahuleping Nõukogude Venemaaga oli esimene rahvusvaheline akt, kus kasutati sõnaselgelt väikeriigi enesemääramise mõistet.
The text of the Treaty of Tartu was later used as precedent when drawing up peace treaties between Russia and its other Western neighbours. 
Tartu rahulepingu teksti kasutati hiljem pretsedendina Venemaa ja tema teiste läänenaabritega sõlmitud rahulepingute puhul.
This was a significant step towards enshrining the nations’ right to self-determination in international law, which is also one of the most widely recognised qualities of this treaty. 
Seeläbi astuti suur samm enesemääramisõiguse saamisel rahvusvahelise õiguse osaks, mis on samuti Tartu rahulepingu laiemalt tunnustatud väärtus.
For us, too, this treaty is not merely a testimony of the bravery and wisdom of our ancestors. 
Ka meie endi jaoks pole Tartu rahuleping üksnes tunnistus meie eelkäijate vaprusest ja tarkusest.
The Treaty of Tartu was and remains an encouraging landmark that should inspire us in the future, especially during changing and complicated times. 
Tartu rahu oli ja on meie rahvale inspireerivaks orientiiriks, mille vaimust peaksime saama innustust ka tulevikus, iseäranis muutlikel ja keerulistel aegadel.
I wish you all a happy 99th anniversary of the Treaty of Tartu! 
Soovin teile head Tartu rahu 99.aastapäeva!
Foreign Minister Urmas Paet thanked Swedish Foreign Minister Carl Bildt for his support on Monday, 30 April. 
Esmaspäeval, 30. aprillil tänas välisminister Urmas Paet Rootsi välisministrit Carl Bildti toetuse eest.
“Estonia is very thankful for understanding and support,” said Paet. 
”Eesti on väga tänulik Rootsile mõistmise ja toetuse eest,” ütles Paet.
“Our closest neighbours have daily confirmed their support and have given practical assistance,” he added. 
„Me lähimad naabrid on meile igapäevaselt oma toetust kinnitanud ja praktilist abi andnud,” lisas ta.
In the discussion following the presenting of credentials, Ambassador Mait Martinson and President Mary McAleese discussed Estonia-Ireland bilateral relations and opportunities to develop them further. 
Volikirja üleandmise tseremoonia käigus toimunud vestluses rääkisid suursaadik Mait Martinson ja president Aljaksandr Lukašenka Eesti ja Valgevene kahepoolsetest suhetest ning nende edasise arendamise võimalustest.
Mait Martinson was born on 19 June 1969. 
Mait Martinson on sündinud 19. juunil 1969. aastal.
In 1993 he graduated from the economics department of Moscow State University. 
1993. aastal lõpetas ta Moskva Riikliku Ülikooli majandusteaduskonna.
Mait Martinson began working in the diplomatic field in 1993 as an attaché of the Foreign Ministry’s external economic policy department. 
Diplomaatilist tööd alustas Mait Martinson 1993. aastal välisministeeriumi välismajanduspoliitika osakonnas.
Photos from the presentation of credentials: 
Foto: https://www.flickr.com/photos/estonian-foreign-ministry/.
Today, on September 23, Foreign Minister Marina Kaljurand is travelling to visit Finland. 
Täna, 23. septembril sõidab välisminister Marina Kaljurand visiidile Soome.
Meetings are planned with President Sauli Niinistö, Foreign Minister Timo Soini, Minister for Foreign Trade and Development Lenita Toivakka and Chairman of the Parliamentary Foreign Affairs Committee Antti Kaikkonen. 
Kavas on kohtumised president Sauli Niinistöga, välisminister Timo Soiniga, väliskaubandus- ja arengukoostööminister Lenita Toivakkaga ning Eduskunta väliskomisjoni esimehe Antti Kaikkoneniga.
Discussions during the meeting with President Niinistö will include bilateral and regional cooperation and security issues, including the Ukraine-Russia conflict, as well as the migration crisis. 
Kohtumisel president Niinistöga arutatakse kahepoolset ja regionaalset koostööd, julgeolekuküsimusi, sealhulgas Ukraina-Venemaa konflikti, ning rändekriisi.
In addition to the aforementioned topics, the Eastern Partnership, the situation in Syria and the upcoming UN General Assembly are topics that will be discussed with Foreign Minister Soini. 
Välisminister Soiniga on lisaks eelpoolmainitule kavas rääkida ka Idapartnerlusest, olukorrast Süürias ning eesootavast ÜRO Peaassambleest.
In meeting with Minister for Foreign Trade and Development Toivakka, topics to be covered inlcude possible cooperation in the field of development cooperation, the creation of the European Union Trust Fund and sustainable development goals. 
Kohtumisel väliskaubandus- ja arengukoostööminister Toivakkaga on plaanis arutada võimalikku koostööd arengukoostöö valdkonnas, Euroopa Liidu Usaldusrahastu loomist ning kestliku arengu eesmärke.
At the meeting, Foreign Minister Kaljurand will provide an overview of the activities of the UN Group of Governmental Experts (UNGGE), in the field of cyber experts, of which she was a member in 2014-2015. 
Kohtumisel annab välisminister Kaljurand ülevaate ÜRO riiklike küberekspertide töögrupi (UNGGE) tegevusest, mille liige ta 2014 – 2015 oli.
Today, on 13 November, Foreign Minister Sven Mikser was in Tartu presenting a collection of speeches made by foreign ministers of Estonia (titled “Eesti välisministrid. 
Täna, 13. novembril esitles välisminister Sven Mikser Tartus taasiseseisvumisjärgsete välisministrite kõnede kogumikku „Eesti välisministrid.