natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Another way of restoring confidence is to ensure that Europe is capable of coping with its everyday problems as well as using its true potential within its borders and outside them. 
Samas on ilmne ka see, et selle laienemisega kaasnevad mitmed olulised väljakutsed nii praegustele liikmesriikidele, liituvatele riikidele, kui ka kolmandatest riikidest Euroopa Liidu partneritele.
Europe must provide its people with tangible results. 
Euroopa Liiduga liitumisel muutuvad liituvad riigid ja muutub Euroopa Liit tervikuna.
Undoubtedly, there is a link between economic progress and the general attitudes of people vis-à-vis their leadership. 
Ühtsetele reeglitele põhineva ruumi suurenemine loob samas paremad eeldused ka laienenud Euroopa Liidu ja selle partnerite vaheliseks süvendatud koostööks.
Prime Minister Blair’s recent noteworthy speeches in the European Parliament not surprisingly evoked diverse reactions in various Member States. 
Arvestades laienenud Euroopa Liidu mitmekesisust ja seal valitsevat arvamuste paljusust on kindlasti põhjendatud küsimus, kuidas näeb Eesti liidu edasist arengut, milline on Eesti rahvuslik huvi?
We are alarmed by the decreasing competitiveness of the EU, especially when compared to the rapidly emerging economic power of huge countries outside Europe and the Euro-Atlantic area. 
Seepärast soovib Eesti kujundada Euroopat, mis suudaks edukalt toime tulla üha tihenevas rahvusvahelises konkurentsis ja seda nii majanduslikus, kui poliitilises sfääris.
Europe’s poor economic indicators show structural problems that will have a long-term impact on our education, innovation and productivity. 
Euroopa peab suutma mängida olulist rolli maailmapoliitikas nii rahu ja demokraatia leviku tagajana, kui vaba ja õiglase kaubavahetuse eest seisjana.
Europe does not constitute a world in itself but is a part of it. 
Oluline on ka Euroopa Liidu panus maailma turgude jätkuvasse liberaliseerimisse.
It is wrong to assume that the new Member States have caused problems for the old Members. 
Euroopa Liidu konkurentsivõime tagamise ja tõstmise eeltingimuseks on selle siseturu tõrgeteta toimimine.
Only a small part of the investments of the old Member States go to the new one while the bulk of it flows out of Europe. 
Selle efektiivseks toimimiseks on vajalik, et kogu liidu piires toimiksid eranditeta kõik Euroopa Liidu neli põhivabadust: inimeste, kaupade, teenuste ja kapitali vaba liikumine.
In fact, the new members of the Union are increasingly concerned by globalisation. 
Samas peame oluliseks Euroopa Komisjoni rolli tugevdamist liikmesriikide poolt õigusaktide õigeaegse ülevõtmise tagamisel.
We sometimes forget that globalisation in fact reflects the progress of humankind. 
Euroopa Liidu tasemel tehtavad maksupoliitilised otsused ei tohiks muuta liikmesriikides kehtivaid maksupoliitika põhimõtteid.
It offers considerable opportunities through increased trade, information flows and better technologies from which we benefit every day. 
Samas toetame maksude haldamise alast koostööd, mis on vajalik abinõu liikmesriikidele oma maksusüsteemi optimaalse toimimise tagamiseks.
It is not only about the transfer of jobs to low income countries. 
Peame vajalikuks ka Euroopa aluspõhimõtete säilimist ja nende järgimist.
Europe desperately needs both. 
Lugupeetud kuulajad,
The Internal Market cannot function fully if some of its cornerstones are missing. 
Vähemtähtsaks ei saa lugeda ka põhjendamatute hirmude hajutamist.
Estonia has recently simplified the registration procedure for new companies in order to promote entrepreneurship and accelerate the start-up phase of doing business. 
Lubage avaldada siinkohal veendumust, et see poliitiline ühtsus muutuste vajaduste osas viib ühel hetkel ka kokkulepete saavutamiseni, mis võib aset leida juba üsna peatselt.
Estonia also enjoys the 20th place in the world competitiveness report, one of the highest among the new Member States. 
Euroopast, mis koosneks tihedamalt integreeritud tuumast ja ülejäänud riikidest, kes selle tuumaga pole soovinud ühineda.
Their national budgets must also reflect the Lisbon priorities. 
Kas seda tuleks käsitleda kui protektsionistlikku, enesesse kapselduvat eliiti?
It must be a tool for increasing economical fitness and must reflect the political priorities of Europe. 
Lubage mul nüüd lühidalt peatuda Euroopa Liidu ühisel välis- ja julgeolekupoliitikal.
Our common budget must reflect the objectives of a “knowledge-based economy” and prioritize education, research and innovation It must also promote cohesion among the Member States. 
Mis puudutab Euroopa Liidu välissuhtlemist, siis Eesti nagu ka enamus liikmesriike on kindlal veendumusel, et liidu rahvusvaheline roll peab suurenema.
It is in every European’s interest that our borders be safe and that welfare and stability increase beyond them. 
Olles huvitatud Euroopa Liidu välistegevuse efektiivsuse tõusust jääb Eesti jätkuvalt väärtustama transatlantilist suhet USA’ga.
I would finally like to say some words about the role of Europe in the world. 
Peale liitumist Euroopa Liiduga saame me rakendada neid kogemusi liidu ühise poliitika kujundamisel.
It also serves the purpose of anchoring the very values we all care about. 
Liiati kujutab Euroopa Liit Venemaale väga olulist eksporditurgu, millest loobumist ei saa pidada tõenäoliseks.
To keep this motivation up and to further extend our area of stability and prosperity is in the very interest of Europe as a whole. 
Seetõttu olen ka veendunud, et hetkel veel olemasolevad eriarvamused Venemaa ja Euroopa Liidu vahel Euroopa Liidu uute liikmete kohtlemise küsimuses lahenevad.
Today, just half a year before we commemorate the sixtieth anniversary of the June Deportations, we have come together to pay homage to our colleagues from the Estonian Foreign Ministry. 
Täna, napilt pool aastat enne juuniküüditamise kuuekümnendat aastapäeva, oleme kokku tulnud mälestamaks meie kolleege Eesti Vabariigi Välisministeeriumist.
- To those colleagues persecuted only for having worked in the Foreign Ministry, and who therefore were forced to suffer unspeakable horrors. 
Neid kolleege, kes kannatasid ainuüksi seetõttu, et nad töötasid Välisministeeriumis, ning seetõttu kogesid kirjeldamatuid õudusi.
We have come together today to honor those government officials. 
Me oleme täna kokku tulnud avaldamaks oma austust nendele riigiametnikele.
We have come together too, to express our faith that what was done to them, our colleagues, will never, ever, happen again. 
Me oleme kogunenud ka lootuses, et see, mis sündis nendega, mitte iial ei korduks.
I would begin with a reminder: The Foreign Ministry is the sole institution of the Republic of Estonia, which throughout the Soviet occupation maintained not only de jure or legal continuity, but in fact maintained de facto continuity. 
Ma tahan alustada meeldetuletusega: Välisministeerium on ainus institutsioon Eesti Vabariigis, mis ei kanna mitte ainult de jure järjepidevust, vaid ka de facto.
The Estonian Foreign Ministry has worked without interruption for 83 years. 
Eesti Välisministeerium on 83 aastat töötanud katkematult.
Even then, when it became impossible to continue on the territory of Estonia, the foreign service worked on, defending the interests of the country at the political as well as the interests of Estonian citizens at consular level. 
Ka siis, kui see osutus võimatuks Eesti territooriumil, töötas Eesti välisteenistus edasi, kaitstes nii riigi huvisid poliitilisel tasandil kui kodanike huvisid konsulaarküsimustes.
No, they are in the direct sense of the word our colleagues. 
Nad kõik on sõna kõige otsesemas tähenduses meie kolleegid ning ametiõed ja -vennad.
Three of them are here together again with us today. 
Kolm meie kolleegi sellest ajast täna siin meiega taas koos.
I would like at this point to thank Professor Eero Medijainen for his painstaking work in finding them all. 
Need nimed on siin tänu professor Eero Medijaise tõsisele uurimustööle.
What was the fate of the 231 colleagues on the plaque? 
Milline oli meie 231 kolleegi saatus?
At least three persons committed suicide either prior to or during or in fear of arrest. 
Vähemalt kolm inimest sooritasid arreteerimise eel, ajal või selle hirmus enesetapu.
Among the killed or dead were nine ministers or their equivalent; consequently fifty-seven were Foreign Service officials just like you. 
Tapetute või surnute hulgas oli üheksa ministrit või ministri staatuses inimest, järelikult viiskümmend seitse hukkunut olid riigiteenistujad nagu Teiegi.
Those colleagues paid the ultimate price for their government service. 
Need inimesed maksid välisteenistuses olemise eest suurima hinna.
Today we have the extraordinary opportunity to honor three of our colleagues, who survived and are with us today: Tamara Kask-Skolimowska, Erich-Ronald Lipstok and Edgar-Volmer Kõrver. 
Täna on meil harukordne võimalus avaldada austust kolmele nende seast, kes on praegu meie seas: Tamara Kask-Skolimowska, Erich-Ronald Lipstok ja Edgar-Voldemar Kõrver.
Among these depressing and anonymous statistics no figures exist for how many family members - spouses and children - were deported along with their loved one in the foreign service. 
Kogu selle masendava anonüümse statistika hulgas ei ole andmeid selle kohta, kui palju pereliikmeid - abikaasasid ja lapsi - küüditati koos oma välisministeeriumis töötava omaksega.
Nor is it known how many of them died in Siberia. 
Pole ka teada, kui mitmed neist Siberis surid.
One child of a diplomat who did survive deportation is with us today. 
Üks Eesti diplomaadi laps, kes elas küüditamise üle, on täna meie seas.
The President of Estonia. 
Eesti Vabariigi President.
Many of our colleagues were working abroad at the time of occupation. 
Paljud meie kolleegid töötasid okupeerimishetkel välislähetuses.
I recall how ambassador Ernst Jaakson once showed me a fifty-year old telegram he had saved, in which the communist puppet regime informed the young deputy consul, that upon setting foot on the territory of the Soviet Union he would be immediately shot. 
Mäletan, kuidas suursaadik Ernst Jaakson näitas mulle kord viiskümmend aastat säilitatud telegrammi, milles kommunistlik nukuvalitsus teatas tollaegsele asekonsulina töötavale diplomaadile, et tema saabumisel NSVLiidu territooriumile ootab teda mahalaskmine koha peal.
Altogether at least eight-five Estonian diplomats remained or fled abroad. 
Kokku jäi välismaale vähemalt kaheksakümmend viis Eesti diplomaati.
Here I would also like to once again say on behalf of Estonia, thank you to those governments that allowed our diplomats to continue working as well as to those gave them asylum. 
Tahaksin siin avaldada Eesti Vabariigi tänu nendele valitsustele, kes võimaldasid me diplomaate edasi töötada kui ka nendele, kes pakkusid meie diplomaatidele peavarju.
This depressing roll-call of the fates of our colleagues does show one thing: what befell them did not just happen, it was thoroughly premeditated and planned, systematic extermination. 
See masendav loetelu meie kolleegide elukäigust tõendab üht: tegemist oli täiesti läbimõeldud, süstemaatilise hävitamisega.
The killing machine was in fact so systematic, that it merely sufficed to have worked for a short time some time in the past in the Foreign Ministry. 
Tapamasin oli nii järjekindel, et piisas vaid lühiajalisest töötamisest välisministeeriumis.
People were simply hunted down. 
Inimene otsiti üles.
So, for example, August Vahe, who in 1921 worked in a semi-official capacity as secretary to the Estonian Consul in Tiblisi merely for a few months, and later even changed his name, was nonetheless tracked down. 
Nii näiteks juhtus August Vahega, kes 1921. aastal oli Tbilisis poolametliku konsuli sekretäriks vaid paar kuud ja hiljem vahetas nime.
August Vahe died under interrogation in 1951, thirty years after leaving the Foreign Service. 
August Vahe suri ülekuulamise ajal 1951. aastal, kolmkümmend aastat pärast välisteenistuse lõppu.
The reason for his arrest: working for the Estonian Foreign Ministry. 
Arreteerimise põhjuseks oli Eesti Vabariigi välisteenistuses töötamine.
Dear Colleagues, Ladies and Gentlemen. 
Mu kallid kolleegid, daamid ja härrad
Elsewhere, diplomats also die while performing their duties in government service, and elsewhere too, they are honored on commemorative plaques. 
Ka mujal hukkuvad diplomaadid oma riigi teenistuses, ka mujal mälestatakse neid mälestustahvlitel.
To serve your country as a diplomat can be life-threatening anywhere. 
Diplomaadina oma riigi teenimine võib eluohtlikuks osutada kõikjal.
And indeed, if you read the commemorative plaques in foreign ministries in the West, you will find the names of diplomats who throughout the history of their country have died in service in places all over the world. 
Ja tõepoolest: kui vaadata Lääneriikide välisministeeriumide mälestustahvleid, siis seisavad seal diplomaatide nimed, kes riigi ajaloo vältel on kõikvõimalikes maailma punktides hukkunud.
For us, however, it is different. 
Meil on aga teisiti.
Two states, two regimes destroyed the lives of our colleagues. 
Kaks riiki, kaks võimu hävitasid meie töötajaid.
One successor state destroyed the lives of two colleagues and has apologised. 
Kahe inimese eest on üks järeltulija riik vabandanud.
But the other regime systematically destroyed lives and hunted down diplomats. 
Teine võim purustas perekonnad ja jahtis diplomaate süstemaatiliselt.
That state, that murdered millions and decimated tens of nations, collapsed - thank God - ten years ago, on Christmas Day, 1991. 
See miljoneid inimesi hävitanud ja kümneid rahvaid laastanud riik varises - jumal tänatud - kokku kümme aastat tagasi, jõulupühal 1991.
Were all that in the past, our feelings today would be simpler and clearer. 
Kui see kõik oleks möödanik, oleksid meie tunded täna lihtsamad ja selgemad.
It appears, however, that the past has not passed. 
Aga näib, et see minevik pole möödas.
The founding day of the state terror organisation CheKa by the mass-murderer Felix Dzersinky is celebrated as a holiday. 
Suurmõrtsuka Feliks Dzherzinski terroriorganisatsiooni Tseka asutamispäeva tähistatakse pidupäevana.
The badge of office stolen from our illegally arrested and deported President is the object of some kind of bait-and-switch game, not to mention our stolen embassies. 
Ebaseaduslikult arreteerit ja represseerit Presidendilt varastet ametirahaga mängitakse mingit mängu, rääkimata varastet saatkonnahoonetest.
But let each chose their own standards by which to proclaim their existence and nature. 
Aga eks igaüks valib ise eeskuju, mille kaudu oma olemist ja olemust mõtestada.
We are told: Don't even think of receiving an apology from us. 
Meile öeldakse: ärge oodake vabandamist.
The past, however, is not a five-and-dime store, where you pick and choose among the bric-a-brac; where one can select what to extol and what to deny. 
Kuid minevik pole pudupood, kust võib võtta või jätta, kust midagi on võimalik valikuliselt ülistada ja midagi eitada.
By no stretch of logic is it possible for a country to say it has nothing to do with the crimes committed by the USSR and simultaneously proclaim that the embassies of Estonia are property of the legal successor to the USSR and not the property of Estonia. 
Ei saa mingi loogikaga väita, et riigil pole mingit pistmist kuritegudega, mida NSVL toime pani, samal ajal näites väites, et Eesti Vabariigi saatkonnad on NSVLiidu juriidilise õigusjärglase ja mitte Eesti Vabariigi omad.
Dear Colleagues. 
Kallid Kolleegid!
All of us in Estonia have a tendency, a completely understandable tendency, given fifty years of Soviet horrors and abominations, to exalt the Republic of Estonia, including the achievements of the Foreign Ministry during the twenty years before the occupation. 
Meil kõigil Eestis on kalduvus, kusjuures täiesti mõistetav kalduvus, arvestades viiskümmend aastat nõukogulikke õudusi ja jubedusi ülistada Eesti Vabariigi, sealhulgas Välisministeeriumi, saavutusi kahekümne aasta jooksul enne okupatsiooni.
In human terms, this is completely understandable. 
Selline lähenemine on inimlikult mõistetav.
Ever since Plato first described this tendency, it has been noted how people generally tend to believe that that which came before us was better. 
Juba Platonist saati on täheldatud, et inimesed enamasti kalduvad arvama, et see, mis oli enne meid, oli ikkagi parem.
That what we have now is merely a pale copy. 
See, mis on praegu, pole nagu miskit.
That we are mere dwarves who stand upon the shoulders of the giants of the past. 
Oleme kääbused, kes seisavad mineviku hiiglaste õlgadel.
I would, nonetheless, describe contemporary Estonian foreign policy as lessons learned from the pre-war period. 
Mina käsitleksin siiski Eesti Vabariigi praegust välispoliitikat kui sõjaeelse ajastu õppetunnist õpitut.
Back then, three factors worked against a successful Estonian foreign policy: 
Eesti eduka välispoliitilise käekäigu vastu töötas toona kolm tegurit.
The nature of international relations between the two wars 
Üldine rahvusvaheline olukord kahe ilmasõja vahel;
Agreements it had signed were not lived up to, international organizations were incapable of fulfilling the objectives they had set out for themselves. 
Sõlmitud lepingud ei pidanud, rahvusvahelised organisatsioonid ei suutnud täita iseendale seatud ülesandeid.
European countries viewed one another with doubt and suspicion; one's own interests were to be defended at the expense of another's. 
Euroopa riigid suhtusid üksteisesse kahtluse ja umbusuga, oma huve tuli kaitsta teiste arvelt.
This kind of autarkic thinking became more and more commonplace, culminating finally with World War Two. 
Selline autarkiline mõtlemine, mis Euroopas ja mujalgi aina maad võttis, kulimineerus Teise maailmasõjaga.
After the War it was finally understood, that only one remedy would work against autarkic thinking and secret diplomacy: political, economic and military competition among the countries of Europe had to be transformed into co-operation, thereby eliminating the rivalry of the pre-war period. 
Pärast sõda mõisteti, et autarkilise ideoloogia ning saladiplomaatilise käitumise vastu oli vaid üks rohi: tuli transformeerida riikidevaheline konkurents nii julgeoleku kui ka poliitika ja majanduse vallas koostööks, lõpetades sõjaeelse rivaalitsemise.
After fifty years, Europe is close to accomplishing what in the inter-war period was impossible. 
Viiekümne aasta möödudes on Euroopa saavutamas seda, mis kahe maailmasõja vahel osutus kättesaamatuks.
Through the European Union, conflict in Europe has been superceded by economic co-operation, the growth of general well-being and the flowering of democracy. 
Euroopa Liit on asendanud Euroopas konfliktid majanduskoostöö, heaolu kasvu ja demokraatia õitsenguga.
To that, NATO has added effective military power that is directed against no one, yet today provides a sense security even beyond its own borders. 
NATO on sellele lisanud efektiivse sõjalise võimsuse, mis ei ole suunatud kellegi vastu, ent tagab täna turvatunde juba väljaspool omaenda piire.
Herein lies the difference with 1939. 
Selles ongi erinevus võrreldes1939. aastaga.
Back then, each country feared that contributing to international co-operation meant losing something of one's own, doing without; that a benefit for one country necessarily comes at the expense of another. 
Siis kartis iga riik, et panuse andmine rahvusvahelisse koostöösse tähendab millestki ilmajäämist ja ühe riigi kasu on tingimata teise riigi kahju.
The European Union and NATO, on the other hand, work on the principle that a benefit for one is an advantage for all, that the whole of co-operation is greater than the sum of its individual parts. 
Euroopa Liit ja NATO töötavad põhimõttel, et ühe kasu on kõikide kasu, koostöö tulemus on suurem kui üksikute panuste summa.
If already Czechoslovakia was too small, too far and too little known, what then was pre-war Estonia? 
Kui juba Tsehhoslovakkia oli liiga väike ja kaugel, mis siis oli sõjaeelne Eesti?
The Molotov-Ribbentrop Pact, secret deals between powers, the shameful betrayal of countries that occurred in 1938 in Munich, and in 1945 in Yalta, are removed from the realm of the possible only through the integration of the whole of Europe. 
MRP, riikidevahelised salakokkulepped, riikide häbiväärne mahamüümine, nagu see juhtus 1938. aasta Müncheni lepinguga ja 1945. aastal Jaltas, saavad võimatuks vaid kogu Euroopa integreerimise läbi.
This in fact is the reason why Estonia must become a member of the European Union and a member of NATO. 
See ongi põhjus, miks Eesti peab saama NATO ja Euroopa Liidu liikmeks.
This is the only way to be at the table where and when decisions are made. 
See on ainus viis olla alati otsuste tegemise juures.
If we do not belong to the Union or to NATO, the fate of Estonia again will be decided by others, not by us. 
Ilma Euroopa Liitu ja NATOsse kuulumata määravad Eesti saatuse ikka teiste, mitte meie otsused.
To return to pre-war Estonian foreign policy: democracy in Estonia after 1934 stood on weak foundations. 
Teiseks: demokraatlik kord Eestis seisis pärast 1934. aastat väga nõrgal alusel.
Thus, compared to Czechoslovakia, Estonia was not only smaller and farther away, but also suffered from a certain political isolation. 
Seega oli Eesti, võrreldes Tsehhoslovakkiaga, mitte ainult väiksem ja kaugemal, vaid ka teatud poliitilises isolatsioonis.
Estonia lacked the parliamentary oversight and openness of civil society that goes with a fully democratic society. 
Eestlastel puudus demokraatliku korraga kaasnev ühiskondlik ja parlamentaarne ülevaade riigi poliitikast.
And this was as ruinous as international isolation. 
See oli sama hukatuslik kui rahvusvaheline isolatsioon.
In foreign policy, absence of oversight meant that a very small elite decided the fate of the Estonian nation and people, signing the Basing Agreement with the Soviets and later capitulating to the USSR. 
Välispoliitiliselt tähendas see seda, et vaid väga väike ladvik otsustas, mis juhtub Eesti rahva ja riigiga, sõlmides baaside lepingu ja kapituleerides hiljem NSVLiidule.
Politically appointed ambassadors, whose qualifications cannot compete with those of career diplomats, have been fateful for other countries as well. 
Poliitiliselt määratud suursaadikud, kelle kvalifikatsioon ei ole võrreldav professionaalse diplomaadi oskustega, on saatuslikud olnud ka teistele riikidele.
At least one country has analyzed why just Estonia was successful in being among the first to begin negotiations with the European Union. 
Nii mõnigi riik on analüüsinud, miks just Eesti saavutas edu läbirääkimiste alustamisel Euroopa Liiduga.
One reason, it concluded, was that Estonia does not have political appointees among its diplomats. 
Ühe põhjusena on nähtud seda, et Eestil puuduvad poliitiliselt määratud diplomaadid.
I personally consider the depoliticisation of the Foreign Service after the restoration of independence to be one of the foundations of Estonia's success in foreign affairs. 
Mina isiklikult pean välisteenistuse depolitiseerimist taasiseisvumise ajal üheks Eesti välispoliitika edu alustalaks.
Before the war, however, it was different. 
Enne sõda oli aga teisiti.
How else than by politicisation can we explain such a short-sighted decision as to close for good Estonia's embassy in Washington in 1925 and to recall our ambassador, Ants Piip, later shot by the soviets? 
Kuidas muidu kui läbi diplomaatia politiseerimise saaksime seletada nii lühinägelikku tõika, et aastal 1925 sulges Eesti oma saatkonna Washingtonis ja kutsus sealt tagasi oma saadiku, hiljem mahalastud Ants Piibu?
I would like finally to speak about why we are in the Foreign Service in the first place. 
Ma tahaksin lõpetuseks rääkida sellest, miks me üldse oleme välisteenistuses.
I know from our discussions, from your phone calls and e-mails, how disheartened you become when once again some politician or journalist berates and heaps scorn on your work. 
Ma tean teie telefonikõnedest, vestlustest ja e-mailidest, kui masendatud te olete, kui jälle keegi ametnikkonda põlastab ja sarjab.