natgillin/translations-raw huggingface dataset:
See also Commission replies to paragraphs 47-48 and 53-54 above. 
Vt ka eespool esitatud komisjoni vastus punktidele 47 ja 48 ning punktidele 53 ja 54.
Common Commission reply to paragraphs 56 and 57: Fraud detection rate measures the financial impact of detected and reported fraudulent irregularities on the payments. 
Komisjoni ühine vastus punktidele 56 ja 57 Pettuste avastamise määr kajastab avastatud ja teatatud pettusejuhtumite finantsmõju maksetele.
Despite mentioned shortcomings, of which the Commission is fully aware, IMS is the only tool that allows the analysis of fraud detected and reported by the Member States on EU scale. 
Hoolimata nimetatud puudustest, millest komisjon on igati teadlik, on eiramisjuhtumite haldamise süsteem ainus vahend, mis võimaldab analüüsida ELi tasandil liikmesriikide avastatud ja teatatud pettusejuhtumeid.
Based on these analyses and taking into account the known limitations of the system, the Commission draws specific conclusions as regards risks linked to specific policy areas and in relation to the detection efforts and the reporting behaviour of the Member States. 
Selle analüüsi põhjal ja võttes arvesse süsteemi teadaolevaid piiranguid, teeb komisjon konkreetsed järeldused konkreetse poliitikavaldkonnaga seotud riskide kohta ning jõupingutuste kohta, mida liikmesriigid teevad pettuse avastamiseks ja sellest teatamiseks.
In the framework of its revised Anti-Fraud Strategy, while relying on an improved IMS, the Commission is also aiming at enhancing its analysis based on additional elements, in particular by developing country profiles to better understand differences in detection and reporting among Member States. 
Samuti kavatseb komisjon oma läbivaadatud pettustevastase võitluse strateegia raames oma analüüsi täiustatud eiramisjuhtumite haldamise süsteemile tuginedes tõhustada, võttes kasutusele 9 ARES(2017)5692256, 21.11.2017. 10
As already indicated in relation to the ECA Special Report 01/2019, the absence of a strong correlation between reported fraud detection rates and perception of corruption should not be over-emphasised. 
Nagu seoses kontrollikoja eriaruandega 1/2019 on juba märgitud, ei tuleks üleliia rõhutada tugeva seose puudumist teatatud pettuste avastamise määrade ja korruptsiooni tajumise vahel.
Corruption is one of the many modi operandi through which fraud against the EU budget is perpetrated. 
Korruptsioon on üks paljudest viisidest, mille kaudu pannakse toime pettusi ELi eelarve vastu.
The Commission’s guidance note on fraud risk assessment states in section 4.3.3 that “Managing authorities should have clear reporting mechanisms ensuring sufficient coordination on anti-fraud matters with the audit authority and competent investigative authorities in the Member State”. 
Pettuseriski hindamist käsitlevate komisjoni juhiste punktis4.3.3 on öeldud, et „[k]orraldusasutustel peaksid olema selged aruandlusmehhanismid, mis tagavad pettusevastaste küsimuste piisava kooskõlastamise auditeerimisasutusega ja liikmesriigi pädevate uurimisasutustega“.
This is to be translated into the management and control instructions and specific set-up can usually be found under the management and control system description of each programme. 
See tuleb üle kanda juhtimis-ja kontrollijuhistesse ning konkreetse korra leiab tavaliselt iga rakenduskava juhtimis-ja kontrollisüsteemi kirjeldusest.
In 2014, only four Member States (UK, Ireland, Sweden and Denmark) specified in their replies to the questionnaire on the specific part of ‘Article 325 TFEU Report’, that they did not have an obligation for public officials to inform prosecution/law enforcement of potential cases of fraud11. 
2014. aastal märkisid vaid neli liikmesriiki (Ühendkuningriik, Iirimaa, Rootsi ja Taani) – vastates küsimustiku osale „ELi toimimise lepingu artikli 325 kohane aruanne“ –, et nende ametnikud ei ole kohustatud teavitama võimalikest pettusejuhtumitest prokuratuuri/õiguskaitseasutust11.
10 The regulation establishing the EPPO already provides a reporting duty for all competent authorities (Article 24), and this will include managing authorities when the EPPO has been set up (by November 2020 at the earliest). 
Määruses, millega asutatakse Euroopa Prokuratuur, on juba sätestatud kõikide pädevate asutuste teavitamiskohustus (artikkel 24) ning pärast Euroopa Prokuratuuri loomist (kõige varem 2020. aasta novembris) kehtib see kohustus ka korraldusasutuste suhtes.
In Greece, each managing authority is obliged to inform the AFCOS of each case of suspected fraud and, in this context, an AFCOS liaison person has been appointed within each managing authority. 
Kreekas on korraldusasutused kohustatud teavitama igast pettusekahtlusest pettustevastast koordineerimistalitust ja sellega seoses on igas korraldusasutuses määratud kõnealuse talitusega suhtlemiseks kontaktisik.
At the same time, a prosecutor has been seconded to the Greek AFCOS office. 
Samal ajal on Kreeka pettustevastasesse koordineerimistalitusse lähetatud prokurör.
The Commission will monitor whether this set-up ensures effective communication between the managing authorities and the AFCOS. 
Komisjon jälgib, kas see töökorraldus tagab tõhusa teabevahetuse korraldusasutuste ja pettustevastase koordineerimistalituse vahel.
In Spain, officials working in public administrations are obliged by national law to report all suspected cases of fraud. 
Hispaanias on haldusasutustes töötavad ametnikud seadusega kohustatud teatama kõikidest pettusekahtlustest.
The Commission is of the opinion that the analysis of the reasons for rejection of a potential fraudulent case by the competent authority is a shared responsibility. 
Komisjon on seisukohal, et selle analüüsimine, miks pädev asutus lükkas võimaliku pettusejuhtumi tagasi, on ühine ülesanne.
Services analysing and investigating these cases should offer feedback to managing authorities on the research carried out and the reasons not to open an investigation. 
Asutused, kes selliseid juhtumeid analüüsivad ja uurivad, peaksid andma korraldusasutustele tagasisidet tehtud uuringute ja uurimise algatamata jätmise põhjuste kohta.
AFCOS could play a larger role in this context to ensure a better coordination between the managing authorities and the prosecutor. 
Sellega seoses võiks pettustevastastel koordineerimistalitustel olla suurem roll, et tagada korraldusasutuste ja prokuröri vahel parem koordineerimine.
For example, arrangements of this kind exist in Bulgaria (see the latest annual action plan, adopted on 24 January 2019 - http://www.afcos.bg/bg/node/227) and in Greece (where the complaints management system involves the AFCOS). 
Selline kord on olemas näiteks Bulgaarias (vt 24.jaanuaril 2019 vastu võetud viimane iga-aastane tegevuskava: http://www.afcos.bg/bg/node/227) ja Kreekas (kus kaebuste käsitlemise süsteem hõlmab pettustevastast koordineerimistalitust).
The Commission and Member States have to in the first instance protect the EU budget. 
Komisjon ja liikmesriigid peavad eelkõige kaitsma ELi eelarvet.
This is effective through for example, withdrawal of affected expenditure from the EU co-funded programme by the programme authorities. 
Selleks näiteks tühistavad rakenduskavade haldamisse kaasatud asutused ELi kaasrahastatava rakenduskava kulutused, mis on seotud pettusega.
However, the judicial proceeding may continue at national level and the recovery from perpetrators will take time, depending on the outcome of this judicial proceeding, which can take several years to be finalised. 
Kohtumenetlus võib jätkuda liikmesriigi tasandil ja pettuse toimepanijatelt vahendite sissenõudmine võtab aega, sõltudes sellest, milline on asjaomase kohtumenetluse tulemus, milleni jõudmiseni võib kuluda mitu aastat.
It is therefore, from a point of view of administrative efficiency and legal security of the EU budget, preferable to have the concerned amounts withdrawn immediately from the co-funded operational programme, while the Member State will follow up at national level the required judicial proceedings. 
Seepärast on haldustõhususe ja ELi eelarve õiguskindluse huvides soovitatav tühistada kaasrahastatava rakenduskava asjaomased summad viivitamata, mille järel liikmesriik viib riigi tasandil läbi vajaliku kohtumenetluse.
Moreover, the Commission has no legal means to force Member States to enter into such judicial proceedings or to recover funds from the perpetrator once expenditure has been withdrawn and, consequently, no longer forms part of the EU co-funded programme. 
Peale selle ei ole komisjonil õiguslikke vahendeid, et sundida liikmesriike algatama selliseid kohtumenetlusi või nõudma pettuse toimepanijalt vahendid sisse, kui kulutused on tühistatud ja ei ole seega enam osa ELi kaasrahastatavast rakenduskavast.
Common Commission reply to paragraphs 63, 64 and Box 3: The Commission regularly reminds the Member States of their obligations regarding the possible horizontal implications of a single fraud case identified, based on the guidance note on fraud risk assessment, section 4.4. 
Komisjoni ühine vastus punktidele 63 ja 64 ning 3. selgitusele Komisjon tuletab liikmesriikidele korrapäraselt meelde nende kohustusi seoses tuvastatud üksiku pettusejuhtumi võimaliku horisontaalse mõjuga, lähtudes pettuseriski hindamise juhiste punktist4.4.
Some Member States indeed assess the implications of potential fraud cases on their systems and apply corrective measures. 
Mõni liikmesriik tõepoolest hindab võimalike pettusejuhtumite mõju oma süsteemidele ja kohaldab parandusmeetmeid.
Common Commission reply to paragraphs 66 and 67: According to the current provisions of Regulation 883/2013, the role of AFCOSs is to facilitate effective cooperation and exchange of information with OLAF. 
Komisjoni ühine vastus punktidele 66 ja 67 Määruse (EL, Euratom) nr 883/2013 sätete kohaselt on pettustevastaste koordineerimistalituste ülesanne hõlbustada tõhusat koostööd ja teabe vahetamist OLAFiga.
However, the organisation and powers of AFCOSs are left for the decision of each Member State. 
Koordineerimistalituste töökorraldus ja volitused on siiski jäetud iga liikmesriigi otsustada.
Since Regulation 883/2013 relates to OLAF's investigations, the role of AFCOSs, as defined in Article 3(4) is limited to investigative cooperation and does not require including tasks such as monitoring of fraud reporting or coordinating the work of all the parties involved at the national level. 
Kuna kõnealune määrus on seotud OLAFi juurdlustega, piirdub pettustevastaste koordineerimistalituste roll, mis on kindlaks määratud määruse artikli 3 lõikes 4, uurimisalase koostööga ega eelda selliste ülesannete täitmist nagu pettusest teatamise jälgimine või kõikide asjaosaliste töö koordineerimine liikmesriigi tasandil.
The Commission, however, could support expanding the role of AFCOSs. 
Komisjon võiks siiski toetada pettustevastaste koordineerimistalituste rolli suurendamist.
The Commission issued a Guidance Note in 2013, shortly after the entry into force of Regulation 883/2013, encouraging Member States to consider a possible broader role for the AFCOS, by entrusting them also with other anti-fraud tasks. 
Komisjon andis 2013. aastal, üsna pea pärast kõnealuse määruse jõustumist, välja suunised, milles julgustatakse liikmesriike kaaluma pettustevastaste koordineerimistalituste rolli võimalikku suurendamist, andes neile ka muud pettusevastase võitlusega seotud ülesanded.
It was intended to support the Member States in the setting up of their AFCOS in the period 2013-2014 and was not binding upon the Member States. 
Suuniste eesmärk oli toetada liikmesriike pettustevastaste koordineerimistalituste loomisel 2013. ja 2014. aastal ning need ei olnud liikmesriikidele siduvad.
The evaluation of the OLAF Regulation showed that the creation of the AFCOSs had brought about a clear improvement in the cooperation and exchange of information between OLAF and the Member States, but it has also identified room for further improvement. 
OLAFit käsitleva määruse hindamisel oli näha, et pettustevastaste koordineerimistalituste loomisega oli selgelt paranenud OLAFi ja liikmesriikide vaheline koostöö ja teabevahetus, kuid tehti ka kindlaks, et on veel arenguruumi.
While the diversity of AFCOSs was acknowledged, there were diverging views (notably among the AFCOSs themselves) on the need to further align their role and powers. 
Ehkki tunnistati pettustevastaste koordineerimistalituste erinevusi, esines erimeelsusi (eelkõige pettustevastaste koordineerimistalituste endi seas) seoses vajadusega kõnealuste talituste rolli ja volitusi veelgi enam kooskõlastada.
While the Commission agrees that more coherence among the AFCOSs in various Member States would be desirable, at this point it is up to the co-legislators to decide on any changes. 
Kuigi komisjon on nõus, et liikmesriikide pettustevastaste koordineerimistalituste seas võiks valitseda suurem sidusus, otsustavad mis tahes muudatuse tegemise üle praegu kaasseadusandjad.
The Commission proposal to amend the OLAF Regulation, which is now in the legislative process, represents already a significant improvement over the current situation, from several perspectives. 
Komisjoni ettepanek muuta OLAFit käsitlevat määrust, mis on praegu läbimas seadusandlikku protsessi, juba tähendab praeguse olukorra märkimisväärset parandamist mitmest vaatenurgast.
Firstly, it proposes (Article 12a) to further specify the role of the AFCOSs in the Member States in support of OLAF in particular by creating an obligation of result to ensure that OLAF is provided with the assistance it needs for its investigations, either directly by AFCOS or by a different authority. 
Esiteks on selles tehtud ettepanek (artikkel12a) täpsustada liikmesriikide pettustevastaste koordineerimistalituste rolli OLAFi toetamisel, eelkõige kehtestades tulemuse saavutamise kohustuse, kandmaks hoolt selle eest, et OLAF saab kas otse pettustevastaselt koordineerimistalituselt või mõnelt teiselt asutuselt abi, mida ta vajab oma juurdluste läbiviimiseks.
While abstaining from harmonisation of the organisation and powers of AFCOS, the proposal stipulates that AFCOS should “provide”, “obtain” or "coordinate" the assistance required by OLAF. 
Hoidudes pettustevastaste koordineerimistalituste töökorralduse ja volituste ühtlustamisest, on ettepanekus sätestatud, et pettustevastased koordineerimistalitused peaksid andma, hankima või koordineerima abi, mida OLAF vajab.
Secondly, the proposal also introduces a legal basis for AFCOS to cooperate among themselves, horizontally, which is currently lacking from the legal setting of operation of AFCOS. 
Teiseks on ettepanekuga kehtestatud õiguslik alus horisontaalse koostöö tegemiseks pettustevastaste koordineerimistalituste seas, mis praeguses koordineerimistalituste tegevuse õigusraamistikus puudub.
While the Commission agrees that information on case status and statistics would be useful for effective anti-fraud coordination, the current legal mandate of the AFCOS, as defined in Article 3(4) of Regulation 883/2013, does not require such access to statistics on the number and progress of cases under investigation by competent national authorities. 
Kuigi komisjon on nõus, et teave juhtumite seisu kohta ja statistilised andmed oleksid pettusevastase tegevuse tulemuslikuks koordineerimiseks kasulikud, ei hõlma pettustevastaste koordineerimistalituste õiguslikud volitused, mis on kindlaks määratud määruse (EL, Euratom) nr 883/2013 artikli 3 lõikes 4, juurdepääsu liikmesriikide pädevates asutustes uurimise all olevate juhtumite arvu ja edenemisega seonduvatele statistilistele andmetele.
The current OLAF Regulation 883/2013 does not oblige the AFCOS to have a full overview of investigations by competent national authorities involving EU funding in the respective Member State. 
Praeguses OLAFi määruses (EL, Euratom) nr 883/2013 ei ole sätestatud pettustevastaste koordineerimistalituste kohustust omada täielikku ülevaadet uurimistest, mida liikmesriikide pädevad asutused viivad läbi seoses ELi poolse rahastusega asjaomases liikmesriigis.
See common Commission reply to paragraphs 47 and 48. 
Vt komisjoni ühine vastus punktidele 47 ja 48.
The Commission agrees that for the protection of the EU’s financial interests Member States should put in place adequate coordination mechanisms where different actors can exchange information on the steps taken and planned and recommendations for improvement. 
Komisjon on nõus, et liikmesriigid peaksid võtma ELi finantshuvide kaitsmiseks kasutusele piisavad koordineerimismehhanismid, mille abil erinevad osalejad saaksid vahetada teavet elluviidud ja kavandatud tegevuse kohta ning jagada soovitusi olukorra parandamiseks.
OLAF encourages the Member States to set up AFCOS networks to improve national coordination of fight against fraud. 
OLAF julgustab liikmesriike looma pettustevastaste koordineerimistalituste võrgustikke, et parandada liikmesriikides pettusevastase võitluse koordineerimist.
Intervening at the level of the operations of the National Prosecutor is not within the competences of the Commission; however, the Commission is adamant about the need for cooperation between the bodies responsible for the management of EU funds, audit and fraud prevention and other relevant national bodies such as the prosecutor's office. 
Sekkumine riiklike prokuröride tegevusse ei kuulu komisjoni pädevusse. Sellegipoolest on komisjon kindlalt veendunud ELi vahendite haldamise eest vastutavate asutuste, auditeerimisasutuste ja pettuse ennetamisega tegelevate asutuste ning liikmesriikide muude asutuste, näiteks prokuratuuri vahelise koostöö vajalikkuses.
In this context, when appropriate, the Commission requests information on measures taken or intended to be taken in order to ensure that ESIF co-financed interventions are implemented in a regular, efficient and effective manner. 
Sellega seoses nõuab komisjon vajaduse korral teavet meetmete kohta, mis on võetud või mis kavatsetakse võtta selle tagamiseks, et Euroopa struktuuri-ja investeerimisfondidest kaasrahastatavad sekkumised on korrektsed, tõhusad ja tulemuslikud.
See Commission replies to paragraphs 46 and 75. 
Vt komisjoni vastused punktidele 46 ja 75.
The Commission fully supports the adoption of national anti-fraud strategies by Member States in their fight against fraud. 
Komisjon toetab täielikult riikliku pettusevastase strateegia vastuvõtmist liikmesriikides võitluseks pettuse vastu.
Regardless of the absence of legal obligation, ten Member States have on a voluntary basis adopted a national anti-fraud strategy and one Member State is updating its existing one. 
Hoolimata sellest, et seadusest tulenev kohustus puudub, on kümme liikmesriiki selle strateegia vabatahtlikult vastu võtnud ja üks liikmesriik tegeleb olemasoleva strateegia ajakohastamisega.
12 The Commission’s 2014 guidance note on fraud risk assessment and effective and proportionate anti-fraud measures includes a voluntary template for an anti-fraud policy statement at programme level, the purpose of which is to indicate to beneficiaries and the public that programme authorities have zero tolerance for fraud and how they intend to fight fraud. 
Komisjoni 2014.aasta juhised pettuseriski hindamise ning tõhusate ja proportsionaalsete pettusevastaste meetmete kohta sisaldavad vabatahtlikku näidisvormi, et avaldada rakenduskava tasandil pettusevastast poliitikat käsitlev avaldus, mille eesmärk on anda toetusesaajatele ja avalikkusele teada sellest, et rakenduskava haldamisse kaasatud asutused suhtuvad pettusesse nulltolerantsiga, ning sellest, kuidas kõnealused asutused kavatsevad võidelda pettuse vastu.
The Commission also further refers to its guidance on how to assess management and control systems’ key requirements (KR), and in particular assessment criterion 7.3 in relation to KR7 on "proportionate and effective antifraud measures". 
Komisjon osutab ka oma suunistele selle kohta, kuidas hinnata juhtimis-ja kontrollisüsteemide põhinõudeid, ning eelkõige hindamiskriteeriumile 7.3, mis on seotud 7.põhinõudega „proportsionaalsed ja tõhusad pettusevastased meetmed“.
Even though this KR does not refer to an anti-fraud policy per se but to the need to conduct a self-assessment leading to targeted controls on fraud risks identified, it makes clear what the position of the programme authorities against fraud should be. 
Ehkki selles põhinõudes ei ole iseenesest nimetatud pettusevastast poliitikat, vaid on osutatud vajadusele korraldada enesehindamine, mis hõlmab tuvastatud pettuseriskide sihipäraseid kontrolle, tehakse sellega selgeks, milline peaks olema rakenduskavade haldamisse kaasatud asutuste seisukoht pettuse suhtes.
Non-compliance may lead under certain further conditions (i.e. in combination with other weaknesses) to interruption of payments or financial corrections by the Commission. 
Mittevastavuse korral võib komisjon juhul, kui on täidetud teatavad lisatingimused (nt esinevad ka muud puudused), maksed peatada või teha finantskorrektsioone.
Recommendation 1 – Develop formal strategies and policies to combat fraud against EU funds (a) The Commission notes that the recommendation is addressed to the Member States. 
1. soovitus. Töötada välja ametlik strateegia ja poliitika võitluseks ELi vahenditega seotud pettuse vastu a) Komisjon märgib, et soovitus on mõeldud liikmesriikidele.
The Commission fully supports the adoption of national anti-fraud strategies by Member States. 
Komisjon toetab täielikult riikliku pettusevastase strateegia vastuvõtmist liikmesriikides.
For this purpose, the Commission has developed under the auspices of the Advisory Committee for Coordination for Fraud Prevention (COCOLAF) guidelines for national anti-fraud strategies. (b) The Commission accepts the recommendation. 
Sel eesmärgil on komisjon töötanud pettuse ennetamise kooskõlastamise nõuandekomitee (COCOLAF) egiidi all välja suunised riiklike pettusevastaste strateegiate jaoks. b) Komisjon on soovitusega nõus.
The Commission will continue to encourage the adoption of national anti-fraud strategies by Member States and will continue to assist the Member States accordingly. 
Komisjon julgustab liikmesriike ka edaspidi võtma vastu riiklik pettusevastane strateegia ja jätkab liikmesriikide vastavat abistamist.
However, it has no legal basis to require each managing authority to adopt a formal, stand-alone anti-fraud policy at OP level, but has recommended them to do so through its guidance. 
Paraku ei ole komisjonil õiguslikku alust, et nõuda igalt korraldusasutuselt eraldiseisva ametliku pettusevastase poliitika vastuvõtmist rakenduskava tasandil, küll aga on komisjon soovitanud oma juhistes kõnealustel asutustel seda teha.
A clear policy statement per programme authority as provided in the Commission guidance is indeed an appropriate instrument to indicate to beneficiaries and the public how managing authorities intend to address the fight against fraud. 
Rakenduskava haldamisse kaasatud asutuse selge poliitiline avaldus, nagu on ette nähtud komisjoni juhistes, on kahtlemata asjakohane vahend, mille abil näidata toetusesaajatele ja avalikkusele, kuidas korraldusasutused kavatsevad võidelda pettuse vastu.
Those managing authorities who wish to go beyond the immediate regulatory requirements can use the template for an anti-fraud policy statement at the programme level provided in the guidance. 
Need korraldusasutused, kes soovivad minna vahetutest õigusnõuetest kaugemale, saavad kasutada pettusevastast poliitikat käsitleva avalduse esitamiseks rakenduskava tasandil juhistes esitatud näidisvormi.
The Commission will carefully assess any amendment of this kind put forward by the co-legislators. 
Komisjon hindab hoolikalt igat sellist muudatusettepanekut, mille kaasseadusandjad on esitanud.