natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Therefore, this is already now part of the role of the AFCOSs, and the Commission will continue encouraging the Member States’ AFCOSs to expand their network. 
Seepärast on see juba praegu osa pettustevastaste koordineerimistalituste rollist ning komisjon julgustab ka edaspidi liikmesriikide koordineerimistalitusi laiendama oma võrgustikku.
The Commission agrees with the ECA on the importance of ensuring the effectiveness of the AFCOS and could support a clearer definition of the functions of AFCOS. 
Komisjon nõustub kontrollikojaga, et on tähtis tagada pettustevastaste koordineerimistalituste tulemuslikkus, ning komisjon võiks toetada nende talituste ülesannete selgemat määratlemist.
The Commission’s proposal to amend the OLAF Regulation, however, leaves unchanged the general principle that the organisation and tasks of AFCOS should be determined by national law. 
Komisjoni ettepankus muuta OLAFit käsitlevat määrust on jäetud siiski muutmata üldine põhimõte, et pettustevastaste koordineerimistalituste töökorraldus ja ülesanded tuleks kindlaks määrata liikmesriigi õiguses.
The scope of Regulation 883/2013 is limited to the investigative mandate of OLAF and therefore, as regards the role of AFCOS, it focuses on the support that AFCOS should provide to OLAF in exercising this mandate. 
Määruse (EL, Euratom) nr 883/2013 kohaldamisala hõlmab vaid OLAFi juurdlusvolitusi ning seepärast on selles pettustevastaste koordineerimistalituste rolli käsitledes keskendutud toetusele, mida koordineerimistalitused peaksid OLAFile kõnealuste volituste rakendamisel pakkuma.
While abstaining from any harmonisation, the proposal stipulates that AFCOS should either “provide” or “obtain” the assistance required by OLAF (an obligation of result on the AFCOS). 
Hoidudes mis tahes ühtlustamisest, on ettepanekus sätestatud, et pettustevastased koordineerimistalitused peaksid andma või hankima abi, mida OLAF vajab (tulemuse saavutamise kohustus).
Therefore, the Commission proposal represents already a significant improvement over the current situation, as the AFCOS would need to ensure that assistance to OLAF is provided, regardless of whether assistance is directly provided by the AFCOS, or by a different authority acting on the AFCOS’ request). 
Seepärast komisjoni ettepanek juba tähendab praeguse olukorra märkimisväärset parandamist, kuna pettustevastased koordineerimistalitused peavad tagama OLAFi abistamise, olenemata sellest, kas koordineerimistalitus abistab OLAFit otse või seda teeb mõni teine asutus, kes tegutseb talituse palvel). 18
This performance audit was carried out by Audit Chamber II: Investment for cohesion, growth and inclusion spending areas, which is headed by ECA Member Iliana Ivanova. 
Käesoleva tulemusauditi viis läbi ühtekuuluvusse, majanduskasvu ja kaasamisse tehtud investeeringute kuluvaldkondade eest vastutav II auditikoda, mille eesistuja on kontrollikoja liige Iliana Ivanova.
The audit was led by ECA Member Henri Grethen, supported by Ildikó Preiss, Private Office Attaché; Juan Ignacio González Bastero, Principal Manager; Jorge Guevara López, Head of Task (CFE); Dana Christina Ionita, Sandra Dreimane (CFE), Florence Fornaroli, Efstratios Varetidis, Márton Baranyi, Zhivka Kalaydzhieva, and Janka Nagy-Babos Auditors. 
Auditit juhtis kontrollikoja liige Henri Grethen, keda toetasid kabineti atašee Ildikó Preiss, valdkonnajuht Juan Ignacio González Bastero, auditijuht Jorge Guevara López (Certified Fraud Examiner) ning audiitorid Dana Christina Ionita, Sandra Dreimane (Certified Fraud Examiner), Florence Fornaroli, Efstratios Varetidis, Márton Baranyi, Zhivka Kalaydzhieva ja Janka Nagy-Babos.
Thomas Everett provided linguistic support. 
Keelealast abi osutas Thomas Everett.
From left to right: Márton Baranyi, Thomas Everett, Efstratios Varetidis, Henri Grethen, Ildikó Preiss, Dana Christina Ionita, Juan Ignacio González Bastero, Janka Nagy-Babos, Jorge Guevara López, Florence Fornaroli, Sandra Dreimane. 
Vasakult paremale: Márton Baranyi, Thomas Everett, Efstratios Varetidis, Henri Grethen, Ildikó Preiss, Dana Christina Ionita, Juan Ignacio González Bastero, Janka Nagy-Babos, Jorge Guevara López, Florence Fornaroli, Sandra Dreimane.
Event Date Adoption of Audit Planning Memorandum (APM) / Start of audit 10.1.2018 Official sending of draft report to Commission (or other auditee) 23.1.2019 Adoption of the final report after the adversarial procedure 27.3.2019 Commission’s (or other auditee’s) official replies received in all languages 6.5.2019 PDF ISBN 978-92-847-0170-4 doi:10.2865/450308 QJ-AB-19-004-EN-N HTML ISBN 978-92-847-0072-1 doi:10.2865/98146 QJ-AB-19-004-EN-Q 
Sündmus Kuupäev Auditiplaani vastuvõtmine / auditi algus 10.1.2018 Aruande projekti ametlik saatmine komisjonile (või mõnele teisele auditeeritavale) 23.1.2019 Aruande lõplik vastuvõtmine peale ärakuulamismenetlust 27.3.2019 Komisjoni (või mõne teise auditeeritava) vastuste saamine kõigis keeltes 6.5.2019 PDF ISBN 978-92-847-0172-8 doi:10.2865/417284 QJ-AB-19-004-ET-N HTML ISBN 978-92-847-0089-9 doi:10.2865/62148 QJ-AB-19-004-ET-Q
The Commission and the Member States share the responsibility to counter fraud and any other illegal activities affecting the EU’s financial interests. 
Pettuse ja mis tahes muu ELi finantshuve mõjutava ebaseadusliku tegevuse vastu võitlemine on komisjoni ja liikmesriikide ühine ülesanne.
In the field of EU cohesion policy, where there is a significant incidence of reported fraud compared to other spending areas, the bodies in the front line of the fight against fraud are the Member State authorities responsible for managing EU programmes. 
ELi ühtekuuluvuspoliitika valdkonnas, kus teatatud pettusejuhtumite arv on teiste kuluvaldkondadega võrreldes märkimisväärselt suur, vastutavad pettusevastase võitluse eest eelkõige ELi programme rakendavad liikmesriikide asutused.
In this audit, we assessed whether managing authorities have properly fulfilled their responsibilities at each stage of the anti-fraud management process: fraud prevention, fraud detection and fraud response. 
Auditiga hindasime, kas korraldusasutused on nõuetekohaselt täitnud oma kohustusi pettusevastase võitluse juhtimise kõikides etappides ehk pettuse ennetamisel ja avastamisel ning pettustele reageerimisel.
We found that managing authorities have improved the way they assess fraud risks and design preventive measures, but they still need to strengthen fraud detection, response and coordination among different Member State bodies. 
Leidsime, et korraldusasutused on parandanud pettuseriskide hindamist ja ennetusmeetmete väljatöötamist, kuid neil tuleb tõhustada pettuste avastamist, neile reageerimist ja koordineerimist liikmesriigi eri asutuste vahel.
In particular, they have made no significant progress towards proactive fraud detection and the use of data analytics tools. 
Eelkõige puuduvad edusammud ennetava pettuste avastamise ja andmeanalüüsivahendite kasutuselevõtu vallas.
Managing authorities under-report fraud cases to the Commission, which affects the reliability of published fraud detection rates. 
Korraldusasutused ei edasta komisjonile teavet kõigi pettusejuhtumite kohta, mis vähendab avaldatud pettuste avastamise määra usaldusväärsust.
Deterrence is limited to the threat of withdrawing EU funding, with no other dissuasive penalties or sanctions. Moreover, suspicions of fraud are not systematically communicated to investigation or prosecution bodies. 
Pettuse toimepanijaid ähvardab üksnes oht ELi rahastamisest ilma jääda; heidutava mõjuga trahve või karistusi ei rakendata.
EN 2019 Special Report NO 07 EU actions for cross-border healthcare: significant ambitions but improved management required (pursuant to Article 287(4), second subparagraph, TFEU) 
ET 2019 Eriaruanne nr 07 ELi piiriülese tervishoiu meetmed: eesmärgid on kõrgelennulised, kuid juhtimist on vaja parandada (vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 287 lõike 4 teisele lõigule)
The EU budget does not contain a specific budget line for the European Reference Networks Despite delays, the Commission is now launching an EU wide platform for rare disease registries Conclusions and recommendations Annexes Annex I – Comparison of patients’ rights to cross-border healthcare under the Directive and the Regulation Annex II – State of play of planned deployment for cross-border health data exchanges in the EU Annex III – List of European Reference Networks Acronyms and abbreviations Glossary Replies of the Commission Audit team 58-62 63-65 66-72 3 
Sisukord Kokkuvõte Sissejuhatus Patsientide õigused piiriülesele tervishoiule Terviseandmete piiriülene vahetamine Piiriülesed algatused harvikhaigusi põdevate patsientide jaoks Auditi ulatus ja lähenemisviis Tähelepanekud Komisjon on taganud ELi piiriülese tervishoiu direktiivi rakendamise Komisjon on direktiivi ülevõtmist jälginud ja jõustanud Komisjon on direktiivi toimimise kohta õigeaegselt aru andnud Komisjon juhendas riiklikke kontaktpunkte piiriüleste tervishoiuteenuste alase teabe parandamisel Patsientide terviseandmete piiriülene vahetamine: auditi tegemise ajaks ei olnud kõrgeid ootusi täidetud 2018. aasta e-tervise strateegia ei sisaldanud rakenduskava Komisjon alahindas kogu ELi hõlmava e-tervise taristu rakendamise keerukust Komisjon hindas e-tervise digiteenuse taristu võimalikku kasutuselevõttu üle Harvikhaiguste Euroopa tugivõrgustikud on ambitsioonikas uuendus, kuid nende jätkusuutlikkust ei ole tõendatud Komisjon ei ole ajakohastanud harvikhaigustega seotud ELi meetmete raamistikku Komisjon ei rakendanud kõiki Euroopa tugivõrgustike katseprojektidest saadud kogemusi Komisjon toetas 24 Euroopa tugivõrgustiku loomist, kuid ei loonud tõhusat süsteemi osalejate hindamiseks ELi eelarves ei ole Euroopa tugivõrgustike jaoks eraldi eelarverida Punkt I–IX 01–16 02–07 08–11 12–16 17–21 22–65 22–32 23–25 26–28 29–32 33–47 34–37 38–44 45–47 48–65 49–51 52–53 54–57 58–62 2 Viivitustest hoolimata on komisjon praegu käivitamas harvikhaiguste registrite kogu ELi hõlmavat platvormi Järeldused ja soovitused Lisad I lisa.
Executive summary I While cross-border healthcare remains marginal in comparison to healthcare delivered domestically, in some situations, the most accessible or appropriate care for patients is available in a Member State other than their home country. 
Kokkuvõte I Ehkki piiriüleste tervishoiuteenuste osa on võrreldes riigisiseselt osutatavate tervishoiuteenustega marginaalne, on mõnes olukorras patsientide jaoks kõige kättesaadavam või asjakohasem ravi mõnes muus liikmesriigis kui nende päritoluriik.
Patients’ ability to make a free and informed choice to access cross-border healthcare can improve their healthcare. 
Kui patsientidel on võimalik piisava teabe alusel teha teadlik valik piiriülese tervishoiu kasuks, võib see nende jaoks tervishoiuteenuseid parandada.
II The 2011 Cross-border Healthcare Directive seeks to guarantee EU patients’ right of access to safe and high-quality healthcare across national borders within the EU, and their rights to be reimbursed for such care. 
II 2011. aasta piiriülese tervishoiu direktiivi eesmärk on tagada ELi patsientide juurdepääs turvalisele ja kvaliteetsele piiriülesele tervishoiule ELi liikmesriikides ning õigus selliste tervishoiuteenuste kulude hüvitamisele.
The Directive facilitates closer cooperation in a number of areas: notably the cross-border exchange of patients’ data and access to healthcare for patients with rare diseases. 
Direktiiv hõlbustab tihedamat koostööd mitmes valdkonnas, eelkõige patsientide andmete piiriülese vahetamise ja harvikhaigusi põdevate patsientide tervishoiuteenustele juurdepääsu alal.
III Approximately 200 000 patients a year take advantage of the systems put in place under the Directive to receive healthcare treatments abroad: less than 0.05 % of EU citizens. 
III Direktiiviga kehtestatud süsteeme, mis võimaldavad ravi saada välismaal, kasutab umbkaudu 200 000 patsienti aastas, mis moodustab vähem kui 0,05% ELi elanikkonnast.
In recent years, France reported the highest number of outgoing patients and Spain the highest number of incoming patients. 
Viimastel aastatel on kõige rohkem välisriikides ravi saavaid patsiente olnud Prantsusmaal ja kõige rohkem välisriikidest sissetulevaid patsiente Hispaanias.
The majority of patient mobility has been between neighbouring Member States. 
Suurem osa patsientide liikumisest on toimunud naaberliikmesriikide vahel.
IV We examined whether the Commission has overseen the implementation of the Directive in the Member States well and provided guidance to the National Contact Points responsible for informing patients about their right to cross-border healthcare. 
IV Uurisime, kas komisjon on teinud korralikku järelevalvet direktiivi rakendamise üle liikmesriikides ning andnud juhiseid riiklikele kontaktpunktidele, kelle ülesanne on teavitada patsiente nende õigusest piiriülestele tervishoiuteenustele.
We assessed whether the results achieved for cross-border exchanges of patients’ data were in line with expectations and demonstrated benefits to patients. 
Hindasime, kas patsientide andmete piiriülese vahetamise alal saavutatud tulemused vastasid ootustele ja tõid patsientidele tõendatavat kasu.
We also examined key recent EU actions in the field of rare diseases focusing on the creation of the European Reference Networks. 
Uurisime ka hiljutisi ELi meetmeid harvikhaiguste valdkonnas, keskendudes Euroopa tugivõrgustike loomisele.
These networks seek to share knowledge, provide advice on diagnosis and treatment through virtual consultations between healthcare providers across Europe, and thus raise standards of care. 
Võrgustike ülesanne on jagada teadmisi, anda nõu diagnoosimise ja ravi kohta tervishoiuteenuse osutajate vaheliste virtuaalsete konsultatsioonide kaudu kogu Euroopas ning tõsta seeläbi tervishoiustandardeid.
V We conclude that while EU actions in cross-border healthcare enhanced cooperation between Member States, the impact on patients was limited at the time of our audit. 
V Meie järelduse kohaselt tõhustasid ELi piiriülese tervishoiu meetmed koostööd liikmesriikide vahel, kuid nende mõju patsientidele oli auditi toimumise ajal piiratud.
These actions are ambitious and require better management. 
Kõnealused meetmed on ambitsioonikad ja vajavad paremat juhtimist.
VI The Commission has overseen the implementation of the Cross-border Healthcare Directive well. 
VI Komisjon on teinud nõuetekohast järelevalvet piiriülese tervishoiu direktiivi rakendamise üle.
It has guided the National Contact Points towards providing better information on cross-border healthcare, but there remains some scope for improvement. 4 
Ta on andnud riiklikele kontaktpunktidele juhiseid, et pakkuda paremat teavet piiriüleste tervishoiuteenuste kohta, kuid arenguruumi veel on. 4
VII At the time of our audit, no exchanges of patients’ data between Member States had taken place and no benefits to cross-border patients from these exchanges could be demonstrated. 
VII Auditi toimumise ajaks ei olnud patsientide andmeid liikmesriikide vahel vahetatud ning seega ei olnud võimalik näidata, millist kasu piiriülesed patsiendid sellest saaksid.
The Commission did not establish an implementation plan with timelines for its new eHealth strategy and did not estimate the volumes of potential users before deploying the cross-border health data exchanges. 
Komisjon ei kehtestanud oma uue e-tervise strateegia jaoks tähtaegu sisaldavat rakenduskava ega hinnanud enne piiriüleste terviseandmete vahetussüsteemi käivitamist võimalike kasutajate arvu.
VIII The concept of European Reference Networks for rare disease is widely supported by EU stakeholders (patients’ organisations, doctors and healthcare providers). 
VIII Euroopa harvikhaiguste tugivõrgustike idee on saanud ELi sidusrühmadelt (patsientide organisatsioonid, arstid ja tervishoiuteenuste osutajad) laialdase heakskiidu.
However, the Commission has not provided a clear vision for their future financing and how to develop and integrate them into national healthcare systems. 
Komisjon ei ole aga esitanud selget nägemust võrgustike tulevasest rahastamisest ega sellest, kuidas neid edasi arendada ja riiklikesse tervishoiusüsteemidesse integreerida.
IX Based on our conclusions, we make recommendations focusing on the Commission’s support for National Contact Points, the deployment of cross border exchanges of health data, and EU’s action in the field of rare diseases. 5 
IX Esitame oma järelduste põhjal mitu soovitust, mis puudutavad komisjoni toetust riiklikele kontaktpunktidele, terviseandmete piiriülese vahetamise käivitamist ja ELi meetmeid harvikhaiguste valdkonnas. 5
Introduction 01 The Cross-border Healthcare Directive (“the Directive”)1: — sets out EU patients’ rights to access safe and high-quality healthcare across national borders within the EU, and their rights to be reimbursed for such healthcare; — establishes National Contact Points to provide citizens with information on their rights to cross - border healthcare; — seeks to facilitate closer cooperation on eHealth, including cross-border exchanges of patients’ data and — seeks to facilitate patients’ access to healthcare for rare diseases, notably by the development of European Reference Networks (ERNs). 
Sissejuhatus 01 Piiriülese tervishoiu direktiiviga (edaspidi „direktiiv“)1 — sätestatakse ELi patsientide õigus juurde pääseda turvalisele ja kvaliteetsele piiriülesele tervishoiule ELi liikmesriikides ning selliste tervishoiuteenuste kulude hüvitamisele; — luuakse riiklikud kontaktpunktid, et teavitada kodanikke nende õigusest piiriülestele tervishoiuteenustele; — püütakse hõlbustada tihedamat koostööd e-tervise valdkonnas, sealhulgas patsientide andmete piiriülest vahetamist; — püütakse lihtsustada harvikhaigusi põdevate patsientide juurdepääsu tervishoiuteenustele, eelkõige Euroopa tugivõrgustike arendamise kaudu.
Patients’ rights to cross-border healthcare 02 Healthcare is a national competence and Member States finance, manage and organise their health systems2. 
Patsientide õigused piiriülesele tervishoiule 02 Tervishoid kuulub liikmesriikide pädevusse ja liikmesriigid rahastavad, haldavad ja korraldavad oma tervishoiusüsteeme2.
The Directive sets out the conditions under which a patient may travel to another EU country to receive planned medical care which will be reimbursed under the same conditions as in their Member State. 
Direktiivis on sätestatud tingimused, mille alusel võib patsient reisida teise ELi liikmesriiki plaanilise arstiabi saamiseks, mis hüvitatakse talle samadel alustel nagu päritoluliikmesriigis.
It covers healthcare costs, as well as the prescription and delivery of medications and medical devices, and complements the legal framework already set out in the EU Regulation on the coordination of social security systems3 (see Annex I for the comparison of patients’ rights under the Directive and the Regulation). 
See hõlmab nii tervishoiuteenustega seotud kulusid kui ka ravimite ja meditsiiniseadmete väljakirjutamist ja kättetoimetamist ning täiendab õigusraamistikku, mis on juba sätestatud ELi määruses sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta3 (vt I lisa patsientide õiguste võrdlemiseks direktiivi ja määruse alusel).
The Directive aims to facilitate access to safe and high-quality cross-border healthcare based on the free and informed choice of patients, as in some situations, the most accessible or appropriate care for patients is only available in a Member State other than their home country. 
Direktiivi eesmärk on hõlbustada patsientide vabal ja teadlikul valikul põhinevat juurdepääsu ohutule ja kvaliteetsele piiriülesele tervishoiule, sest teatavates olukordades pakutakse kõige kättesaadavamat või asjakohasemat ravi üksnes liikmesriigis, mis ei ole patsiendi päritoluriik.
However, the Directive does not encourage patients to receive treatment abroad. 
Direktiiv aga ei innusta patsiente end välismaale ravima minema.
Directive 2011/24/EU of the European Parliament and of the Council of 9 March 2011 on the application of patients’ rights in cross-border healthcare (OJ L 88, 4.4.2011, p. 45). 
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. märtsi 2011. aasta direktiiv 2011/24/EL patsiendiõiguste kohaldamise kohta piiriüleses tervishoius (ELT L 88, 4.4.2011, lk 45).
Article 168 of the Treaty on the Functioning of the EU (TFEU). 
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 168.
Regulation (EC) No 883/2004 of the European Parliament and of the Council of 29 April 2004 on the coordination of social security systems (OJ L 166, 30.4.2004, p. 1). 
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustusskeemide kooskõlastamise kohta (ELT L 166, 30.4.2004, lk 1).
This Regulation is of relevance to cross-border healthcare in the context of labour mobility and tourism and their links between healthcare and social security systems. 
Määrus on piiriülese tervishoiu seisukohast oluline seoses tööjõu liikuvuse ja turismiga ning nende seostega tervishoiu-ja sotsiaalkindlustussüsteemide vahel.
03 Patients seeking to receive healthcare in another Member State are entitled to relevant information on standards of treatment and care, on reimbursement rules and on the best legal pathway to use. 
03 Patsientidel, kes soovivad saada tervishoiuteenuseid mõnes teises liikmesriigis, on õigus saada asjakohast teavet ravi-ja hooldusstandardite, kulude hüvitamise eeskirjade ja parima õigusliku võimaluse kohta.
Each National Contact Point should provide this information. 
Seda teavet peaksid esitama kõik riiklikud kontaktpunktid.
Member States can require prior authorisation for certain types of healthcare, mainly for treatment which involves either an overnight hospital stay or the use of highly specialised infrastructure or equipment. 
Liikmesriigid võivad nõuda teatavat liiki tervishoiuteenuste puhul eelneva loa taotlemist – peamiselt ravi puhul, millega kaasneb kas haiglas viibimine või väga spetsialiseeritud taristu või seadmete kasutamine.
They do so in around 1 % of cases. 
Nad teevad seda umbes 1%-l juhtudest.
04 The Directive confirms that patients seeking healthcare abroad should be reimbursed for that healthcare by their home country, provided that they are entitled to that healthcare at home. 
04 Direktiivis kinnitatakse, et välismaal tervishoiuteenuseid kasutavate patsientide tervishoiukulud tuleb hüvitada nende päritoluriigis, tingimusel, et neil on õigus saada sellist tervishoiuteenust kodus.
The level of reimbursement for treatment abroad is set at the level of cost that would have been incurred by the home country. 
Välismaal toimuva ravi hüvitamise määr on kindlaks määratud nende kulude tasemel, mis oleksid tekkinud koduriigis.
The requirement for upfront payment by patients, while intrinsic to the design of the Directive, is widely recognised as a significant challenge that patients face4. 
Direktiivi läbivat nõuet, et patsiendid peavad ravi eest kõigepealt ise tasuma, nähakse üldiselt patsientide jaoks tõsise probleemina4.
However, the Directive offers the option for Member States to provide patients with an estimate of healthcare costs. 
Siiski pakutakse direktiivis liikmesriikidele võimalust esitada patsientidele tervishoiukulude hinnanguline maksumus.
05 The number of citizens claiming reimbursement for medical care received abroad under the Directive is low (approximately 200 000 claims a year – fewer than 0.05 % of EU citizens) compared to those making use of the Regulation on the coordination of social security systems (approximately 2 million claims a year for unplanned treatments abroad). 
05 Direktiivi kohaselt välismaal saadud ravi eest hüvitist taotlevate kodanike arv on väike (umbes 200 000 taotlust aastas, vähem kui 0,05% ELi kodanikest) võrreldes nende kodanike arvuga, kes kasutavad sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamist käsitlevat määrust (ligikaudu 2 miljonit taotlust aastas planeerimata ravi korral välismaal).
Expenditure on cross-border healthcare incurred under the Directive is estimated at 0.004 % of the EU-wide annual healthcare budget5. 
Direktiivi kohaselt tekkinud piiriülese tervishoiuga seotud kulud moodustavad hinnanguliselt 0,004% kogu ELi hõlmavast iga-aastasest tervishoiueelarvest5.