natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Some Member States apply the directive to state-controlled enterprises and large municipalities19. 
Mõned liikmesriigid kohaldavad direktiivi riigile kuuluvate ettevõtete ja suurte omavalitsusüksuste suhtes19.
Several Member States have specifically included pension funds and asset management companies20. 
Mitmes liikmesriigis kohaldatakse nõudeid konkreetselt pensionifondide ja varahaldusettevõtjate suhtes20.
The United Kingdom and Luxembourg, which host the largest investment funds industries in the EU, have not taken this step. 
Seda ei ole teinud Ühendkuningriik ega Luksemburg, kus on ELi suurim investeerimisfondide sektor.
See paragraph 18 regarding the kinds of sustainability information being reported. Box 3 Sustainability reporting in Swedish state-owned companies Reporting on the impact sustainability has on their business and their impact on sustainability has been practiced by Swedish state-owned companies since 2008. 
3. selgitus Jätkusuutlikkuse aruandlus riigile kuuluvates ettevõtetes Rootsis Rootsis on riigile kuuluvad ettevõtted esitanud aruandeid jätkusuutlikkuse mõju kohta nende äritegevusele ja nende mõju kohta jätkusuutlikkusele alates 2008. aastast.
The 47 Swedish state-owned companies, with a combined value of €53.3 billion, are required to give information in their annual reports on financial and non-financial targets they have set, their performance and the way they address sustainability issues in general. 
Rootsi riigile kuuluva ja 53,3 miljardi euro suuruse koguväärtusega 47 ettevõtte aastaaruannetes tuleb esitada teavet püstitatud finants-ja muude eesmärkide, ettevõtte tulemuslikkuse ning jätkusuutlikkusalaste küsimuste üldise käsitlusviisi kohta.
The states ownership policy 2017 states that state-owned companies “should analyse the global sustainability goals of Agenda 2030 to identify the goals which each company has an impact on and contributes to through its operations”. 
Riigi 2017. aasta omandipoliitikas sedastatakse, et riigile kuuluvad ettevõtted „peaksid analüüsima kestliku arengu tegevuskava 2030 ülemaailmseid kestliku arengu eesmärke, et teha selgeks, milliseid eesmärke iga ettevõte mõjutab ja oma tegevusega täita aitab“.
10 The 2030 Agenda encourages governments to send voluntary national reports on their country ́s progress towards the SDGs to the UN. 
10 Kestliku arengu tegevuskavas 2030 soovitakse, et valitsused saadaksid ÜRO-le vabatahtlikult riiklikke aruandeid oma riigi edusammude kohta kestliku arengu eesmärkide täitmisel.
These reports should be on the country’s performance in implementing sustainable development. 
Aruanded peaksid puudutama riigi tulemuslikkust kestliku arengu loomisel.
As of March 2019, 24 out of 28 EU Member States had provided such a report21. 
Sellise aruande oli 2019. aasta märtsi seisuga esitanud 24 ELi liikmesriiki 28st21.
Reporting to the UN can also take place at EU level, and the Council and Parliament have asked the Commission to prepare a report for the UN22 (paragraph 56). 
ÜRO-le võib aru anda ka ELi tasandil ning nõukogu ja Euroopa Parlament on palunud komisjonil koostada selline ÜRO-le esitatav aruanne22 (punkt 56).
11 Figure 3 provides an overview of the different levels of reporting on sustainable development. 
11 Joonisel 3 on esitatud ülevaade kestliku arengu aruandluse eri tasanditest.
Figure 3 – Who can produce sustainability reports? 
Joonis 3.
Reasons for reporting on sustainability 12 In the private sector, companies report on sustainability largely in response to investors, civil society and consumer demands. 
Jätkusuutlikkuse aruandluse põhjused 12 Erasektoris esitavad ettevõtjad jätkusuutlikkuse aruandeid peamiselt investorite, kodanikuühiskonna ja tarbijate nõudmisel.
The financial markets and investors are putting increasing pressure on companies to disclose sustainability-related risks. 
Finantsturud ja investorid survestavad ettevõtjaid aina rohkem avaldama jätkusuutlikkusega seotud riske, sest ELi tasandi aruandlus Euroopa Komisjoni aruanded
This is because sustainability risks are also increasingly regarded as financial risks. 
jätkusuutlikkusriske peetakse üha rohkem finantsriskideks.
For example, disclosing companies’ climate-related risks and opportunities allows investors to better value investments and assets, and to take business decisions more efficiently23. 
Näiteks võimaldab ettevõtjate kliimaalaste riskide ja võimaluste avaldamine investoritel paremini hinnata investeeringuid ja vara ning teha tõhusamalt äriotsuseid23.
13 Business and the public sector have differing driving forces – while businesses ultimately need to make profit, the public sector is concerned with providing public goods. 
13 Ettevõtlust ja avalikku sektorit juhivad erinevad jõud: kui ettevõtjate lõppeesmärk on teenida kasumit, siis avalik sektor tegeleb avalike hüvede pakkumisega.
However, as stakeholder satisfaction is crucial for both, the motivations for and benefits of reporting can be similar in the private and public sector. 
Samas on sidusrühmade rahulolu mõlema jaoks tähtis, mistõttu aruandluse ajendid ja kasulikkus võivad olla avalikus ja erasektoris sarnased.
Figure 4 illustrates the different motivations in relation with the two underlying purposes of reporting: (1) a tool for management, and (2) a tool to hold management or an organisation to account. 
Joonisel 4 kujutatakse aruandluse kahe eesmärgiga seotud eri ajendeid: (1) aruandlus kui haldusvahend ja (2) aruandlus kui juhtkonna või organisatsiooni vastutuse tagamise vahend.
14 Overall, “public sector sustainability reporting provides a framework to link financial performance to the organisation’s use of, and impact on, the significant resources and relationships upon which it depends”24. 
14 Üldiselt võib öelda, et „avaliku sektori jätkusuutlikkuse aruandlus loob raamistiku, et siduda finantstulemused sellega, kuidas organisatsioon kasutab ja mõjutab olulisi vahendeid ja suhteid, millest ta sõltub“24.
By requiring the reporting of a public organisation’s key performance, it can increase transparency and accountability and offer guidance for governance and ethical behaviour 25. 
Nõue, et avaliku sektori organisatsioon annaks aru oma peamistest tulemustest, võib suurendada läbipaistvust ja vastutust ning mõjutada juhtimise ja eetilise käitumise suuniseid25.
12 Figure 4 – Internal and external motivations for sustainability reporting 13 Source: ECA What to include in sustainability reports and where to publish them 15 The key concept for deciding what to report is “materiality”. 
Joonis 4. Jätkusuutlikkuse aruandluse sisemised ja välised ajendid Aruandlus kui haldusvahend Sisemised ajendid • täiendada riskijuhtimist • säästa vahendeid ja raha • saada paremat teavet otsustamiseks • suurendada töötajate rahulolu Aruandlus kui vastutuse tagamise vahend Välised ajendid • edendada suhtlust sidusrühmadega • suurendada vastutust ja läbipaistvust • luua positiivne ja usaldusväärne kuvand • suurendada usaldust 12 Allikas: Euroopa Kontrollikoda. Mida esitada jätkusuutlikkuse aruannetes ja kus neid avaldada?
Only “material” or important matters are expected to be published – therefore the information provided can vary significantly between organisations depending on their assessment of materiality. 
Avaldada tuleks ainult olulist, mistõttu esitatud teave võib organisatsiooniti märgatavalt erineda, sõltuvalt sellest, mida peetakse oluliseks.
Compared to financial reporting, where materiality is defined in financial terms, in sustainability reporting the definition of materiality is more complex and sometimes less tangible (Box 4). 
13 määratletakse rahalise väärtuse alusel, on jätkusuutlikkuse aruandluse olulisuse määratlus keerulisem ja vahel raskemini hoomatav (4. selgitus).
16 Box 5 shows what non-financial reporting might mean in practice. 14 Box 4 Different definitions of materiality for financial and non-financial reporting For financial reporting, the EU defines “material” information as “the status of information where its omission or misstatement could reasonably be expected to influence decisions that users make on the basis of the financial statements of the undertaking. 
4. selgitus Olulisuse eri määratlused finants-ja muus aruandluses Finantsaruandluses määratleb EL olulist teavet järgmiselt: „„oluline“ – teabe omadus, mille puhul selle ärajäämine või vääresitamine võib mõistliku eelduse kohaselt mõjutada otsuseid, mida kasutajad ettevõtja finantsaruannete põhjal teevad.
The materiality of individual items shall be assessed in the context of other similar items”26. 
Konkreetse kirje olulisust hinnatakse muude sarnaste kirjete kontekstis“26.
In non-financial reporting, material information is information which is disclosed “to the extent necessary for an understanding of the [company’s] development, performance, position and impact of [its] activity”27. 
Muus kui finantsaruandluses peetakse oluliseks „ettevõtja arengust, tulemustest, positsioonist ja tema tegevuse mõjust ülevaate saamiseks vajalikus ulatuses teavet“27.
According to GRI, sustainability reports should cover “aspects that: reflect the organization’s significant economic, environmental and social impacts; or substantively influence the assessments and decisions of stakeholders”28 – this means that the materiality of an organisation should additionally be evaluated with what stakeholders see as material for that organisation (e.g. view of investors). 
GRI hinnangul tuleks jätkusuutlikkuse aruannetes käsitleda aspekte, mis „kajastavad organisatsiooni märkimisväärset majanduslikku, keskkonnaalast ja sotsiaalset mõju või mõjutavad sisuliselt sidusrühmade hindamisi ja otsuseid“28. See tähendab, et organisatsiooni teabe olulisuse hindamisel tuleks arvesse võtta ka seda, mida peavad organisatsiooni puhul oluliseks sidusrühmad (näiteks investorite arvamus).
Box 5 Non-financial reporting in a bank and a brewery A bank may not consider water consumption in its offices and branches to be a material issue requiring inclusion in its management report. 
5. selgitus Muu kui finantsteabe avaldamine pangas ja õlletehases Pank ei pruugi pidada veetarbimist oma büroodes ja harukontorites oluliseks küsimuseks, mida käsitleda tegevusaruandes.
Rather, it may consider the social and environmental impact of the projects that it funds and its role in supporting the real economy of a city, a region or a country to be material information29. 
Selle asemel võib ta pidada oluliseks teabeks tema rahastatavate projektide sotsiaalset ja keskkonnamõju ning oma rolli linna, piirkonna või riigi reaalmajanduse toetamisel29.
A brewery, by contrast, may consider its water consumption during beer production to be a material issue and include it in its management report. 
Seevastu õlletehas võib pidada veetarbimist õlle tootmise käigus oluliseks küsimuseks ja kajastada seda oma tegevusaruandes.
It may also disclose the impact of climate change on its business, due to potential water scarcity at various production sites. 
Samuti võib ta avaldada kliimamuutuste mõju oma äritegevusele, mis tuleneb võimalikust veepuudusest tootmiskohtades.
17 To clarify what is material and what might be relevant economic, environmental and social aspects, several organisations have developed guidelines (or voluntary standards) for sustainability reporting in the private sector: for example GRI, International Integrated Reporting Council (IIRC) and Sustainability Accounting Standards Board (SASB). 
17 Mitu organisatsiooni, näiteks GRI, rahvusvaheline integreeritud aruandluse nõukogu (IIRC) ja säästvuse aruandlusstandardite nõukogu (SASB), on välja töötanud erasektori jätkusuutlikkuse aruandluse suunised (või vabatahtlikud standardid), et täpsustada, mis on oluline ning mis võivad olla asjakohased majanduslikud, keskkonnaalased ja sotsiaalsed aspektid.
Of these, GRI is the most widely used. 
Nendest kasutatakse kõige rohkem GRI suuniseid.
In 2019, the “Corporate Reporting Dialogue” brought together several of these organisations30 to develop better alignment between frameworks to facilitate preparing reports and improving the information in these reports for the use for key stakeholders, particularly investors31. 
2019. aastal kokku mitu sellist organisatsiooni30 raamistike paremaks kooskõlastamiseks, et hõlbustada aruannete koostamist ja täiustada nendes esitatavat teavet, et seda saaksid kasutada peamised sidusrühmad, eriti investorid31.
18 The EU directive 2014/95 on non-financial reporting and the Commission’s guidelines allow the use of all these existing frameworks32. 
18 ELi direktiiv 2014/95/EL muu kui finantsteabe avalikustamise kohta ja komisjoni suunised võimaldavad kasutada kõiki neid olemasolevaid raamistikke32.
As a minimum, reporting must contain information relating to “environmental, social and employee matters, respect for human rights, anti-corruption and bribery matters”33. 
Aruandlus peab sisaldama vähemalt teavet „keskkonnaküsimuste, sotsiaalsete ja töötajatega seotud küsimuste, inimõiguste järgimise ning korruptsioonivastase võitlusega seotud küsimuste kohta“33.
For a sub-group of entities, reporting on diversity (e.g. with regard to gender) is mandatory. 
Ühele ettevõtjate rühmale on kohustuslik anda aru mitmekesisuse (näiteks soolise mitmekesisuse) kohta.
19 The directive’s aim, from the outset, was to cover both the impact companies have on sustainability and, vice versa, how companies are impacted by the challenges of sustainability. 
19 Algusest peale oli direktiivi eesmärk käsitleda nii ettevõtjate mõju jätkusuutlikkusele kui ka vastupidi seda, kuidas jätkusuutlikkusega seotud probleemid mõjutavad ettevõtjaid.
However, research has shown that organisations’ reporting tends to focus on the former, i.e. on things like their environmental impact. 
Uuringute kohaselt keskendutakse aga organisatsioonide aruandluses valdavalt esimesena nimetatule ehk organisatsioonide keskkonnamõjule.
There has been less reporting on how companies are affected by sustainability risks and how they incorporate these risks into their business model34. 
Vähem on aru antud selle kohta, kuidas mõjutavad ettevõtteid jätkusuutlikkusriskid ja kuidas ettevõtjad arvestavad neid riske oma ärimudelis34.
20 According to the Commission, “there are still significant gaps, and further improvements in the quantity, quality and comparability of disclosures are urgently required to meet the needs of investors and other stakeholders”35. 
20 Komisjoni sõnul „on endiselt märkimisväärseid puudujääke ning investorite ja teiste sidusrühmade vajaduste täitmiseks on hädavajalik parandada avaldatava teabe kvantiteeti, kvaliteeti ja võrreldavust“35.
In line with international developments36, the Commission held a public consultation in spring 2019 on updating the guidelines on implementing the directive in order to provide more guidance on climate-related disclosures37. 
Sarnaselt rahvusvaheliste suundumustega36 korraldas komisjon 2019. aasta kevadel avaliku konsultatsiooni direktiivi rakendamise suuniste ajakohastamise kohta, et anda rohkem abi kliimaga seotud teabe avalikustamiseks37.
For the financial sector, where the Commission found that institutional investors, asset managers and financial advisors still do not consistently consider sustainability factors and risks in the investment process, specific legislation has also been proposed38. 
Ka finantssektori kohta on esitatud õigusakti ettepanek, sest komisjon leidis, et institutsionaalsed investorid, varahaldurid ega finantsnõustajad ei arvesta investeerimisprotsessis alati jätkusuutlikkustegurite ega -riskidega38.
21 Organisations may publish information as a stand-alone report or as part of their financial or annual reports, or present it in other forms. 
21 Organisatsioonid võivad avalikustada teabe eraldi aruandes, oma finants-või aastaaruannetes või muus vormis.
For example, the EU directive leaves these options open and only a minority of Member States39 have decided to require publication in an integrated form40. 
Näiteks ELi direktiivis antakse valikuvõimalus ja ainult väike arv liikmesriike39 on otsustanud nõuda teabe avaldamist integreeritud kujul40.
In terms of accountability and transparency towards stakeholders, several professional organisations recommend that organisations publish the information in annual, financial or annual management reports to improve these values41. 
Mitu kutseorganisatsiooni soovitavad, et sidusrühmade ees vastutuse ja läbipaistvuse suurendamise nimel avalikustaksid organisatsioonid teabe aastaaruandes, finantsaruandes või iga-aastases tegevusaruandes41.
In the case of the European Commission, we have previously recommended that it should present a single accountability report or suite of reports. 
Kontrollikoda on varem soovitanud Euroopa Komisjonil esitada ühtne vastutusaruanne või aruandluspakett, mis peaks sisaldama muu hulgas aruannet mitterahaliste tulemuste kohta, teavet tegevuse kohta ning aruannet rahanduse keskmise ajaplaani ja pikaajalise jätkusuutlikkuse kohta42.
Review scope and approach 22 This review provides an overview of how the EU and its institutions and agencies report on sustainable development. 
Ülevaate ulatus ja lähenemisviis 22 Ülevaates vaadeldakse seda, kuidas EL ja selle institutsioonid ja asutused annavad aru kestlikust arengust.
It takes stock of the status of the reporting on the achievement of the SDGs at EU level and sustainability reporting by individual EU institutions and agencies. 
Antakse ülevaade sellest, milline on kestliku arengu eesmärkide täitmist puudutava ELi tasandi aruandluse ja ELi institutsioonide ja asutuste jätkusuutlikkuse aruandluse hetkeseis.
23 We have carried out this review for four main reasons: o The Council and the European Parliament have called for the Commission to report on the internal and external implementation of the 2030 Agenda by the EU to the UN by 201943. 
23 Kontrollikoja ülevaatel on neli peamist põhjust. o Nõukogu ja Euroopa Parlament palusid komisjonil anda ÜRO-le 2019. aastaks aru sellest, kuidas EL on rakendanud kestliku arengu tegevuskava 2030 oma sise-ja välispoliitikas43.
The European Parliament has also called for annual reporting on the EU’s progress in the implementation of the SDGs44. o 2018 was the first year in which large, public interest entities were required under EU law to report sustainability information45. 
Lisaks nõudis Euroopa Parlament iga-aastast aruandlust ELi edusammude kohta kestliku arengu eesmärkide täitmisel44. o Suured avaliku huvi üksused pidid ELi õiguse alusel avalikustama jätkusuutlikkusalase teabe esimest korda 2018. aastal45.
With a view to a lead-by-example approach, we wanted to see what EU institutions and agencies had done in this area. o With 2030 rapidly approaching, there is “a broad recognition by EU Member States, businesses and civil society that enhanced commitment is needed” to achieve the SDGs46. 
Eeskujuks olemise abil valitsemise põhimõttest lähtudes soovis kontrollikoda näha, mida ELi institutsioonid ja asutused on selles valdkonnas korda saatnud. o Arvestades, et 2030. aasta läheneb kiiresti, valitseb ELi liikmesriikide, ettevõtjate ja kodanikuühiskonna seas laialdane üksmeel, et kestliku arengu eesmärkide täitmiseks „peame tegutsema senisest otsustavamalt“46.
Sustainability reporting can help to turn this commitment into action. o Sustainability reporting is one of the targets in the SDGs, encouraging companies, especially large and transnational companies, to adopt sustainable practises and to integrate sustainability information into their reporting cycle. 
Jätkusuutlikkuse aruandlus aitab seda kohustust täita. o Jätkusuutlikkuse aruandlus on üks kestliku arengu eesmärke, julgustades „ettevõtjaid, iseäranis suurettevõtjaid ja hargmaiseid ettevõtjaid võtma kasutusele jätkusuutlikud tavad ja lisama oma aruandlustsüklisse jätkusuutlikkuse alase teabe.”
24 In this review we highlight the pre-requisites for reporting meaningfully on sustainability and present the state-of-play in EU bodies as regards sustainability reporting. We assess the role of auditors in this area and consider the challenges arising in taking sustainability reporting forward. 
24 Ülevaates toob kontrollikoda välja sisuka jätkusuutlikkuse aruandluse eeltingimused ja esitab ELi asutuste jätkusuutlikkuse aruandluse hetkeseisu. Hinnatakse valdkonna audiitorite rolli ja arutletakse jätkusuutlikkuse aruandluse arendamisel tekkida võivate probleemide üle.
25 This review is not an audit. 
25 See ülevaade ei ole audit.
It is a review based mainly on publicly available information. 
Ülevaate aluseks on peamiselt avalikult kättesaadav teave.
The review uses work done for our annual reports and a number of special reports. We also carried out interviews and a survey. 
Ülevaate koostamisel kasutati kontrollikoja aastaaruannete ja mitme eriaruande jaoks tehtud tööd.
More information on our methodology can be found in Annex I. 16 
Rohkem teavet auditeeritud projektide kohta on toodud I lisas. 15
Pre-requisites for sustainability reporting 26 A sustainability report is the product of a process. 
Jätkusuutlikkuse aruandluse eeltingimused 26 Jätkusuutlikkuse aruanne on protsessi tulem.
This section describes the prerequisites for meaningful sustainability reporting, based on existing guidelines and frameworks. 
Selles jaos kirjeldatakse sisuka jätkusuutlikkuse aruandluse eeltingimusi olemasolevate suuniste ja raamistike põhjal.
We focus in particular on three key pre-requisites: o Involvement of stakeholders o Development of a strategy o Mainstreaming sustainability in the budgetary process based on targets measured by indicators. 
Keskendutakse kolmele tähtsaimale eeltingimusele: o sidusrühmade kaasamine; o strateegia väljatöötamine; o jätkusuutlikkuse arvessevõtmine eelarvemenetluses näitajatega mõõdetavate eesmärkide põhjal.
Involvement of stakeholders 27 Involvement of stakeholders is key throughout the whole sustainability reporting process. 
Sidusrühmade kaasamine 27 Sidusrühmade kaasamine on keskne terves jätkusuutlikkuse aruandluse protsessis.
The Commission has recognised the importance of the opinions of citizens and other stakeholders in the EU’s policy-making47. 
Komisjon on tunnistanud kodanike ja teiste sidusrühmade arvamuste tähtsust ELi poliitikakujundamises47.
Besides the Council and Parliament, who hold the Commission to account, the EU citizens, taxpayers, businesses and civil society are stakeholders for EU institutions and agencies in their sustainability reporting (Figure 5). 17 
Lisaks nõukogule ja Euroopa Parlamendile, mille ees komisjon vastutab, on ELi institutsioonide ja asutuste jätkusuutlikkuse aruandluse sidusrühmadeks ELi kodanikud, maksumaksjad, ettevõtjad ja kodanikuühiskond (joonis 5). 16
Figure 5 – Stakeholders of Sustainability Reporting 18 International community Research and academics Business community Employees Stakeholders of Sustainability Reporting Civil society organizations Citizens Legislator Taxpayers Source: ECA, based on GRI 101. 
Joonis 5. Jätkusuutlikkuse aruandluse sidusrühmad 17 Rahvusvaheline üldsus Teadlased ja akadeemikud Ettevõtjad Töötajad Jätkusuutlikkuse aruandluse sidusrühmad Kodanikud Seadusandja Maksumaksjad Kodanikuühiskonna organisatsioonid Kohalikud kogukonnad Allikas: Euroopa Kontrollikoda globaalse aruandlusalgatuse standardi GRI 101 põhjal.
28 In a recent example of stakeholder involvement, the Commission created an SDG multi-stakeholder platform to support and advise the Commission and all stakeholders involved implementing the SDGs at EU level48. 
28 Hiljuti lõi komisjon sidusrühmade kaasamiseks kestliku arengu eesmärkide sidusrühmade platvormi, et toetada ja nõustada komisjoni ja kõiki ELi tasandil kestliku arengu eesmärkide täitmisega seotud sidusrühmi48.
The platform consisted of 30 representatives of civil society, the public sector, and the private sector49. 
Platvormi kuulus 30 kodanikuühiskonna, avaliku sektori ja erasektori esindajat49.
Development of a strategy 29 For reporting to be meaningful, it needs to be embedded within an organisation’s strategic objectives and its whole policy/business cycle. 
Strateegia väljatöötamine 29 Et aruandlus oleks sisukas, peab see sisalduma organisatsiooni strateegilistes eesmärkides ja selle terves poliitika-/äritsüklis.