natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Vaccination against hepatitis C is not yet available.
C-hepatiidi vastast vaktsiini veel ei ole.
The human immunodeficiency virus (HIV) remains one of the most important communicable diseases in Europe.
Inimese immuunpuudulikkuse viiruse (HIV) nakkus on endiselt Euroopas üks tähtsaimaid nakkushaigusi.
It is an infection associated with serious disease, persistently high costs of treatment and care, significant number of deaths and shortened life expectancy.
See on nakkus, millega kaasnevad raske haigus, püsivalt suured ravi- ja hoolduskulud, suur suremus ning oodatava eluea lühenemine.
HIV is a virus, which attacks the immune system and causes a lifelong severe illness with a long incubation period.
HIV on viirus, mis ründab immuunsüsteemi ning põhjustab raskekujulise ja pika peiteajaga haiguse kogu eluks.
HIV is spread by sexual contact with an infected person, by sharing needles or syringes (primarily for drug injection) with someone who is infected, or, less commonly (and now very rarely in countries where blood is screened for HIV antibodies), through transfusions of infected blood or blood clotting factors.
HIV levib sugulise kokkupuute kaudu nakatunud isikuga, temaga nõelte või süstalde ühise kasutamise kaudu (eelkõige narkootikumide süstimisel) või harvemini (ja riikides, kus veres HIV antikehade olemasolu kontrollitakse, juba väga harva) nakatunud vere või nakatunud hüübimistegurite ülekandmise teel.
Babies born to HIV-infected women may become infected before or during birth or through breast-feeding.
HIV-nakkusega emade lapsed võivad nakatuda enne sündi, sündimisel või emapiima kaudu.
The end-stage of the infection, acquired immunodeficiency syndrome (AIDS), results from the destruction of the immune system.
Nakkuse lõppstaadium, omandatud immuunpuudulikkuse sündroom (AIDS) tuleneb immuunsüsteemi hävimisest.
AIDS is defined by the presence of one or more “opportunistic” illnesses (other illnesses due to decreased immunity).
AIDSi määratletakse ühe või mitme oportunistliku haiguse (immuunsuse vähenemisest põhjustatud muud haigused) olemasoluna.
Effective combination therapies, introduced in the mid-1990s and widely used in industrialised countries, have had a profound effect on the course of HIV infection, improving the quality of life and delaying the onset of AIDS and death in HIV-infected individuals.
Tööstusriikides 1990. aastate keskel väljatöötatud ja laialdaselt kasutatavad efektiivsed kombinatsioonravimid on põhjalikult muutnud HIV-nakkuse kulgu, parandades elukvaliteeti ning lükates edasi AIDSi teket ja HIV-nakatunute surma.
However, intolerance to side effects and appearance of resistant strains remain causes for concern.
Sellele vaatamata püsib probleemina kõrvalnähtude talumatus ja resistentsete viirustüvede tekkimine.
Antimicrobial resistance
Ravimiresistentsus
Since their discovery, antibiotics have revolutionised the way we treat patients with bacterial infections and have contributed to reducing the mortality and morbidity from bacterial diseases.
Antibiootikumide avastamine tõi kaasa pöörde bakternakkustega patsientide ravis ning on aidanud vähendada bakterhaigustesse haigestumist ja suremust.
They are also an essential tool for modern medicine and common procedures such as transplants, chemotherapy for cancer and even orthopaedic surgery could not be performed without the availability of potent antibiotics.
Antibiootikumid on nüüdisaegse meditsiini oluline töövahend –  tavalisi protseduure nagu siirdamist, vähi keemiaravi ja isegi ortopeedilisi operatsioone ei saaks teha tõhusate antibiootikumideta.
Unfortunately antibiotics have also been liable to misuse.
Kahjuks sageli antibiootikume väärkasutatakse.
Antibiotics are often unnecessarily prescribed for viral infections, against which they have no effect.
Neid määratakse sageli ja põhjendamatult viirusnakkuste raviks, millele nad ei mõju.
Similarly when diagnoses are not accurately made, more often than not, broad-spectrum antibiotics, i.e. antibiotics that kill a large proportion of various bacteria and not only the bacteria responsible for the disease, are prescribed because the micro-organism responsible for the infection is not known.
Samuti määratakse ebatäpsete diagnooside korral (kui nakkust põhjustav bakter ei ole teada) liiga sageli raviks laia toimespektriga antibiootikume, mis hävitavad peale haigust põhjustanud bakteri ka suure osa mitmesugustest muudest bakteritest.
These examples of misuse promote the emergence and the selection of resistant bacteria.
Selline väärkasutamine soodustab resistentsete (antibiootikumravile mittealluvate) bakterite tekkimist ja selektsiooni.
Considering the mechanisms behind the emergence of AMR, the strategy to fight it is rather straightforward:
Võttes arvesse antibakteriaalsete ainete suhtes resistentsust põhjustavaid mehhanisme, on strateegia selle vastu võitlemiseks üsna lihtne:
- use less antibiotics, i.e. only when they are needed to treat patients;
- kasutada vähem antibiootikume, st üksnes siis, kui neid on patsientide raviks vaja;
- prevent the spread of resistant strains between persons.
- ennetada resistentsete tüvede levikut inimeselt inimesele.
Anthrax is a zoonotic disease (could be transferred from animals to humans) caused by the spore-producing bacterium Bacillus anthracis.
Siberi katk ehk antraks on zoonoos (haigus, mis võib levida loomadelt inimesele), mida põhjustab spoore tekitav bakter  Bacillus anthracis .
Reservoirs are grass-eating animals, and the spores can survive in the environment for decades.
Looduses esineb see mäletsejatel ning bakteri spoorid võivad säilida keskkonnas aastakümneid.
The disease is endemic in several regions of the world, including southern and eastern Europe.
Haigus on maailma mitmes piirkonnas, sealhulgas Lõuna- ja Ida-Euroopas endeemiline.
Humans may acquire the infection after exposure to spores, and symptoms appear one to seven days (up to 60 days) later.
Inimesed võivad siberi katku nakatuda kokkupuutel bakterispooridega, kusjuures sümptomid tekivad tavaliselt 1–7 päeva (mõnikord kuni 60 päeva) pärast.
Clinical presentations include skin anthrax, lung anthrax, (with 75% death rate) and gastrointestinal forms (that may progress to blood infection and death).
Haiguse kliinilised vormid on naha-, kopsu- (suremus 75%) ja seedekulglavorm (mis võib areneda edasi verenakkuseks ja lõppeda surmaga).
Antibiotic treatment is effective if given at an early stage.
Antibiootikumravi on efektiivne, kui sellega alustada varases staadiumis.
Control measures include the correct disposal of dead animal:
Tõrjemeetmete hulka kuulub surnud looma õige käitlemine:
disinfection, decontamination and disposal of contaminated materials and decontamination of the environment.
saastunud materjalide desinfitseerimine, dekontaminatsioon ja hävitamine ning keskkonna dekontaminatsioon.
Protective equipment must be used by workers.
Töötajad peavad kandma kaitsevahendeid.
Vaccination of exposed animals and humans is required.
Haigusetekitajaga kokkupuutuvad loomad ja inimesed tuleb vaktsineerida.
Anthrax-related bioterrorist threats have been investigated in Europe.
Euroopas on uuritud ka siberi katkuga seotud bioterrorismiohte.
The agent was not confirmed, but a preparedness and response programme for attacks by biological and chemical agents (BICHAT) was developed in 2002 by the European Commission.
Haigusetekitajat ei tuvastatud, kuid Euroopa Komisjon töötas 2002. aastal välja bio- ja keemiarünnakuteks valmisoleku ning neile reageerimise programmi (BICHAT).
These are divided into those of high and low pathogenicity according to the severity of infection in birds.
Need jagunevad suure ja väikese patogeensusega viiruste rühma olenevalt nakkuse raskusest lindudel.
Since 1997 a new and more deadly strain of highly pathogenic avian influenza virus (A/H5N1) has appeared in domestic poultry and humans, initially in southern China where the first human-to-human transmission took place.
Alates 1997. aastast on kodulinnud ja inimesed nakatunud uude ja senisest surmavamasse suure patogeensusega linnugripiviirusse (A/H5N1), mis avastati algselt Lõuna-Hiinas, kus viirus kandus esimest korda inimeselt inimesele.
After 2003, influenza A/H5N1 appeared in many Asian countries causing huge outbreaks in birds and a small number of severe human infections, almost entirely among people with close contacts with domestic poultry.
Pärast 2003. aastat on A/H5N1-grippi esinenud paljudes Aasia riikides, kus see on põhjustanud lindudel ulatuslikke haiguspuhanguid ja inimestel vähesel arvul raskeid nakkusi, mida esines peaaegu ainult inimestel, kes puutusid vahetult kokku kodulindudega.
There have been a few examples of person-to-person transmissions but no further spread.
On esinenud ka haiguse kandumist inimeselt inimesele, kuid edasi see levinud ei ole.
This A/H5N1 group has shown itself to be unusually stable for an avian influenza strain and has spread among birds in two waves, the second of which took it out of south and south-east Asia to Europe and Africa through migratory birds and trade.
A/H5N1-tüvi on osutunud linnugripi tüve kohta ebatavaliselt püsivaks ning on levinud lindude seas kahe lainena, millest teise käigus levis Lõuna- ja Kagu-Aasiast rändlindude ja kaupadega Euroopasse ja Aafrikasse.
The virus is poorly adapted to humans who are difficult to infect except at high doses.
Viirus ei ole inimestega hästi kohanenud ning inimesel on raske sellega nakatuda, kui annused ei ole suured.
The danger to humans lies in the fact that the strain is highly pathogenic in those few humans that do become infected.
Oht inimestele seisneb tüve suures patogeensuses neile vähestele inimestele, kes siiski nakatuvad.
However, there is generally no transmission from one human to another.
Samas inimeselt inimesele viirus üldjuhul ei kandu.
Botulism
Botulism
Botulism is a serious paralytic illness caused by a nerve toxin produced by the bacterium Clostridium botulinum.
Botulism on raske halvatust tekitav haigus, mida põhjustab bakteri  Clostridium botulinum  tekitatav neurotoksiin.
The disease may occur after eating foods containing the toxin or due to development of the spores within the intestine of young children or within wounds.
Haigus võib tekkida toksiini sisaldava toidu söömise või laste sooles või haavades tekkinud spooride kaudu.
Food botulism is the dominating form of the disease, and paralytic symptoms generally appear after an incubation period of 12–36 hours (up to several days) after consumption of the toxin-containing food.
Haiguse valdav vorm on toiduga saadav botulism. Halvatussümptomid tekivad toksiini sisaldava toidu söömise järel pärast peiteaega, mis tavaliselt kestab 12– 36-tundi (harva  kuni mitu päeva).
The symptoms may be very severe, and require intensive-care treatment and the administration of an anti-toxin.
Sümptomid võivad olla väga rasked ning vajavad intensiivravi ja antitoksiini manustamist.
Even where these are available, between 5 and 10 % of the patients die.
Isegi kõikide ravivõimaluste olemasolul sureb patsientidest 5– 10%.
Due to the extremely high potency of the toxin, botulism is included among the potential bio-terrorist threats.
Toksiini eriti tugeva toime tõttu kuulub botulism võimalike bioterrorismi ohtude hulka.
Following laboratory accidents, the toxin has also caused symptoms on inhalation, with a substantially reduced incubation period.
Laboriõnnetustes on toksiin põhjustanud sümptomeid ka sissehingamisel, tunduvalt lühema peiteajaga.
Brucellosis is an infection caused by Brucella bacteria.
Brutselloos on nakkus, mida põhjustavad perekonna  Brucella  bakterid.
The common reservoirs for Brucella bacteria that may infect humans are cattle, dogs, sheep, goats, and pigs.
Nendest inimest ohustavad bakterid esinevad looduses veistes, koertes, lammastes, kitsedes ja sigades.
Brucellosis occurs worldwide but the Mediterranean region has been particularly affected.
Brutselloosi esineb üle kogu maailma, kuid eriti Vahemere piirkonnas.
Humans become infected by direct or indirect contact with animals or with contaminated animal products (including unpasteurised milk and dairy products) or by the inhalation of aerosols.
Inimesed nakatuvad vahetul või kaudsel kokkupuutel loomade või saastunud loomsete saadustega (sh pastöriseerimata piima ja piimatoodetega) või aerosooli sissehingamise teel.
After an incubation period of five to 60 days, symptoms may appear either acutely or insidiously.
Sümptomid võivad tekkida ägedatena või varjatutena pärast 5– 60-päevast peiteaega.
Untreated, the disease may become chronic.
Ravimata jääv haigus võib muutuda krooniliseks.
The various symptoms are both general (fever, weakness, joint pain) and organ-specific (including infections in the brain infection and heart valves).
Haigusega kaasneb nii üldisi sümptomeid (palavik, nõrkus, liigesevalu) kui ka teatud elundi sümptomeid (sh aju või südameklappide infektsioon).
Untreated, brucellosis can lead to death.
Ravimata jäänud brutselloos võib lõppeda surmaga.
Prolonged antibiotic treatment is usually effective.
Pikaajaline antibiootikumravi on tavaliselt efektiivne.
Control measures include animal vaccination and/or test-and-slaughter of infected animals, as well as pasteurisation of milk and dairy products.
Tõrjemeetmed on loomade vaktsineerimine ja/või nakatunud loomade kontrollimine ja tapmine, samuti piima ja piimatoodete pastöriseerimine.
Campylobacter infection
Kampülobakterioos
Campylobacteriosis is a diarrhoeal disease caused by Campylobacter bacteria, found in animals such as poultry, cattle, pigs, wild birds and wild mammals.
Kampülobakterioos on kõhulahtisusega kulgev haigus, mida põhjustab bakter  Campylobacter . Seda esineb kodu- ja metslindudel, veistel, sigadel ja metsloomadel.
The most frequent way of getting infected is through the consumption of contaminated food (mainly poultry) or water.
Kõige sagedamini nakatutakse saastunud toidu (põhiliselt linnuliha) või vee tarvitamisel.
Other risk factors include swimming in natural surface-waters and direct contact with infected animals.
Muud riskitegurid on ujumine looduslikes veekogudes ja vahetu kokkupuude nakatunud loomadega.
After an incubation period of 2–5 days (range 1–10 days) common symptoms are severe abdominal pain, watery and/or bloody diarrhoea and fever.
Tavalised pärast 2–5-päevast peiteaega (mis võib olla ka 1–10 päeva) tekkivad sümptomid on tugev kõhuvalu, vesine ja/või verine kõhulahtisus ning palavik.
Chikungunya is present in parts of Africa, Southeast Asia and on the Indian subcontinent.
Chikungunya viirust esineb Aafrika ja Kagu-Aasia teatud piirkondades ning Lõuna-Aasias.
Usually, symptoms last for a few days and the disease is self-limiting but occasionally they will persist and result in hospitalisation.
Sümptomid püsivad tavaliselt mõne päeva ja haigus paraneb ise, kuid vahetevahel sümptomid püsivad ja vaja on haiglaravi.
Antimicrobial therapy is seldom needed.
Antibakteriaalset ravi on vaja harva.
Campylobacter infection has been associated with complications such as later joint inflammation (5–10% of cases) and, on rare occasions, Guillain-Barré syndrome (a temporary but severe paralysis that may be total).
Kampülobakteriga nakatumisel on tekkinud ka tüsistusi, näiteks hilisem liigesepõletik (5–10% juhtudest) ja harva Guillaini-Barré sündroom (ajutine, kuid raske halvatus, mis võib olla üldine).
The most recent large outbreaks were reported in 2005–2006 from Réunion Island, Mauritius, Mayotte and several Indian states.
Viimased suuremad haiguspuhangud esinesid aastatel 2005–2006 Réunionil, Mauritiusel, Mayotte'il ja mitmes India osariigis.
Chlamydia infection
Klamüdioos
As a prophylactic measure, control of Campylobacter colonisation in poultry is important, as well as hygienic processing of meat, and the protection and control of private drinking water supplies.
Profülaktilise meetmena on tähtis piirata kampülobakterite sattumist kodulindudesse ning tagada liha hügieeniline töötlemine, samuti joogivee kaitse ja kontroll.
Crimean Congo haemorrhagic fever (CCHF)
Krimmi-Kongo hemorraagiline palavik (CCHF)
Crimean Congo haemorrhagic fever (CCHF) is a tick-borne viral disease with symptoms such as high fever, muscle pain, dizziness, abnormal sensitivity to light, abdominal pain and vomiting.
Krimmi-Kongo hemorraagiline palavik (CCHF) on puukidega edasikanduv viirushaigus, mille sümptomid on kõrge palavik, lihasevalu, peapööritus, suurenenud valgustundlikkus, kõhuvalu ja oksendamine.
Later on, sharp mood swings may occur, and the patient may become confused and aggressive.
Hiljem võivad tekkida järsud meeleolumuutused ning patsiendil võib esineda segasust ja agressiivsust.
CCHF virus is widespread and evidence for the virus has been found among ticks in Africa, Asia, the Middle East and Eastern Europe.
CCHF-viirus on laialdaselt levinud ning seda on leitud puukidelt Aafrikas, Aasias, Lähis-Idas ja Ida-Euroopas.
Recently outbreaks have occurred in the Balkans and in North-Eastern Turkey.
Viimasel ajal on haiguspuhanguid esinenud Balkani riikides ja Loode-Türgis.
Chikungunya fever
Chikungunya palavik
Chikungunya fever is a mosquito-borne viral disease with symptoms such as fever, joint pain, muscle pain, headache and nose and gum bleeding.
Chikungunya palavik on sääskedega edasikanduv viirushaigus, mille sümptomid on palavik, liigesevalu, lihasvalu, peavalu ning nina- ja igemeverejooks.
Chikungunya is present in parts of Africa, Southeast Asia and on the Indian sub-continent.
Chikungunyat esineb Aafrika ja Kagu-Aasia teatavates piirkondades ning Hindustani poolsaarel.
Recent and very large outbreaks have been reported from La Réunion, Mauritius, Mayotte and several Indian states.
Viimasel ajal on esinenud väga suuri haiguspuhanguid Réunionil, Mauritiusel, Mayotte'il ja mitmes India osariigis.
Imported cases among tourists have been identified in several European countries.
Turistid on toonud haigust kaasa ka mitmesse Euroopa riiki.
The first spread within Europe was reported from North-Eastern Italy in August 2007.
Haigus levis Euroopas esimest korda 2007. aasta augustis Kirde-Itaalias.
Chlamydiae are bacteria capable of producing infection in several organ systems.
Klamüüdiabakterid (hõimkonna Chlamydiae bakterid) võivad nakatada mitut elundkonda.
In Europe the most important infections are sexually transmitted infections (STI).
Euroopas on neist kõige levinumad sugulisel teel nakkavad haigused.
They are due to Chlamydia trachomatis causing uro-genital disease and “lymphogranuloma venereum” (LGV), a systemic disease with swollen lymph nodes in the groin.
Neid põhjustab urogenitaalhaiguste ja kubeme lümfisõlmede tursetena avalduva süsteemse haiguse lymphogranuloma venereum (LGV) tekitaja Chlamydia trachomatis.
The incubation period of chlamydia STIs is between two and three weeks.
Klamüüdiabakterite põhjustatud sugulisel teel nakkavate haiguste peiteaeg on kaks kuni kolm nädalat.
Chlamydia trachomatis responds promptly to antibiotic treatment.
Chlamydia trachomatis allub kiiresti antibiootikumravile.
However, uro-genital Chlamydia infection often remain without symptoms and can undetected cause infertility.
Urogenitaalne klamüüdianakkus jääb aga sageli ilma sümptomiteta ja võib põhjustada ravimata jäämisel viljatust.
Chlamydia infection is the most frequently reported bacterial STI in several European countries.
Klamüdioos on mitmes Euroopa riigis kõige sagedamini esinev bakteriaalne sugulisel teel nakkav haigus.
LGV is now also increasing, having until recently occurred only sporadically in the western world and since 2004, LGV infection has been noted in several large European cities among men who have sex with men.
LGV sagedus praegu kasvab, kuigi kuni viimase ajani esines seda läänemaailmas vaid episoodiliselt, ning alates 2004. aastast on LGV-nakkust täheldatud mitmes Euroopa suurlinnas meeste seas, kes on suguühtes meestega.
Sexual partners need to be evaluated and eventually treated to prevent mutual re-infection and/or further spread of disease.
Vastastikuse taasnakatamise ja/või haiguse edasilevimise vältimiseks tuleb uurida ja seejärel ravida ka seksuaalpartnereid.
Cholera is an acute diarrhoeal infection caused by the bacterium Vibrio cholera of serogroups O1 or O139.
Koolera on äge kõhulahtisusega kulgev nakkushaigus, mida põhjustab bakteri  Vibrio cholera  serorühm O1 või O139.
Humans are the only relevant reservoir, even though Vibrios can survive for a long time in coastal waters contaminated by human excreta.
Perekonna  Vibrio  bakterid esinevad peamiselt inimeses, kuigi võivad püsida kaua elujõulisena ka inimese väljaheidetega saastunud rannikuvees.
Consumption of contaminated water and food, especially seafood eaten under-cooked, results in infection.
Nakkuse võib saada saastunud vee ja toidu tarbimisel, eelkõige puudulikult kuumutatud mereandide söömisel.
After a short incubation period of less than five days, the typical symptoms might develop, characterised by vomiting and watery diarrhoea.
Pärast lühikest, vähem kui 5-päevast peiteaega võivad tekkida haigusele iseloomulikud sümptomid – oksendamine ja vesine kõhulahtisus.
In most cases, though, symptoms are mild or absent and infected individuals become carriers with no symptoms.
Enamasti on sümptomid siiski kerged või puuduvad ning nakatunud võivad haigust sümptomiteta edasi kanda.
With timely treatment (fluid replacement and antibiotics), less than 1% of patients with symptoms die.
Õigeaegse ravi korral (vedeliku asendamine ja antibiootikumid) sureb sümptomitega patsientidest alla 1%.
The disease has not been endemic in Europe for a long time, and thanks to high hygiene standards the potential for imported cases to generate further ones is low.
Haigust ei ole Euroopas endeemsena esinenud palju aastaid ning tänu hügieeni heale tasemele on sissetoodud juhtude edasilevimine vähetõenäoline.
Clostridium difficile infection
Clostridium difficile nakkus
Clostridium difficile is a bacterium that is widely distributed in soil and intestinal tracts of animals.
Clostridium difficile on bakter, mis on laialt levinud pinnases ja loomade seedekulglas.
The clinical spectrum ranges from mild diarrhoea to severe life threatening infection of the wall of the large bowel.
Nakkuse kliiniline spekter ulatub kergest kõhulahtisusest jämesoole seina raske eluohtliku infektsioonini.
The disease is often (but not always) associated with previous antibiotic use, and has mainly been spread within hospitals.
Haigus on sageli (kuid mitte alati) seotud varasema antibiootikumraviga ning levib peamiselt haiglates.
There is an increase of reports of community-acquired infection.
Üha enam esineb ka väljaspool haiglat omandatud nakkusi.
The transmission of C. difficile can be patient-to-patient, via contaminated hands of healthcare workers or by environmental contamination.
C. difficile võib kanduda edasi patsiendilt patsiendile tervishoiutöötajate saastunud käte või saastunud keskkonna kaudu.
Since March 2003, increasing rates of Clostridium difficile infection with a more severe course, higher mortality, and more complications have been reported in Canada and USA.
Alates 2003. aasta märtsist on Kanadas ja Ameerika Ühendriikides sagenenud Clostridium difficile nakkus, mis kulgeb raskemini, suurema suremuse ja rohkemate tüsistustega.
Cryptosporidia are intestinal parasites infecting a variety of animals (e.g. cattle, sheep, rodents, cats and dogs, but also birds, fish and reptiles).
Algloomad  Cryptosporidia  on sooleparasiidid, mis nakatavad mitmesuguseid loomi (nt veiseid, lambaid, närilisi, kasse ja koeri, samuti linde, kalu ja roomajaid).
Human infections occur due to Cryptosporidium parvum, a species that also affects domestic animals.
Inimesi nakatab liik  Cryptosporidium parvum , mis nakatab ka koduloomi.
In humans, infections without symptoms are common.
Inimestel kulgeb nakkus tavaliselt ilma sümptomiteta.
Especially healthy individuals, may, after an incubation period averaging one week, get a diarrhoea that spontaneously resolves over a couple of weeks.
Eelkõige tervetel inimestel võib pärast keskmiselt ühenädalast peiteaega tekkida kõhulahtisus, mis paari nädalaga iseenesest kaob.