natgillin/translations-raw huggingface dataset:
HEALTH TOPICS A-ZRELATED HEALTH TOPICSContent Editor Web Part 
TERVISETEEMAD A–YSEOTUD TERVISETEEMADSisutoimeti veebiosa
The EU and EEA/EFTA countries are expected to report genital chlamydia infections to ECDC. 
Euroopa Liidu ja EMP/EFTA riigid peavad kõikidest genitaalse klamüdioosi juhtumitest teatama ECDC-le.
Chlamydia disease surveillance shows that the number of Chlamydia infections is increasing in Europe: 
Klamüdioosi seiretulemused näitavad klamüdioosi sagenemist Euroopas:
there are now more than 250 000 new cases reported each year. 
igal aastal teatatakse enam kui 250&nbsp;000 esmajuhust.
Many Chlamydia infections do not produce symptoms, and the growing number of reported cases is likely to be the result of increased awareness about the disease and intensified testing. 
Sageli kulgeb klamüdioos sümptomiteta, mistõttu teatavate haigusjuhtude arvu suurenemine tähendab tõenäoliselt ka suuremat teadlikkust ja intensiivsemat kontrollimist.
Chlamydia trachomatis infections can cause long-term complications in women even when they do not produce symptoms of acute disease. 
Klamüdioos võib naistel põhjustada pikaajalisi tüsistusi ka siis, kui nakkusega ei kaasne ägeda haiguse sümptomeid.
The most common complications are pelvic inflammatory disease (PID) and salpingitis, conditions that can lead to infertility and extra-uterine pregnancies. 
Kõige tavalisemad tüsistused on väikevaagnapõletik ja munajuhapõletik, mis võivad põhjustada viljatust ja emakavälist rasedust.
This risk of long-term reproductive health problems associated with C. trachomatis infections has lead some European countries to routinely offer testing for chlamydia to sexually active young people in an attempt to reduce the spread of the disease. 
Need klamüdioosi riskid pikaajalisele reproduktiivtervisele on mõnes Euroopa riigis viinud selleni, et klamüüdia kontrollanalüüse pakutakse seksuaalselt aktiivsete noorte tavakontrolli seas, eesmärgiga vähendada haiguse levikut.
Lymphogranuloma venereum (LGV) is a special form of genital chlamydia that is caused by a sub-group of the Chlamydia trachomatis bacterium. 
Veneeriline klamüüdialümfogranuloom (LGV) on genitaalse klamüdioosi erivorm, mida põhjustab bakteri Chlamydia trachomatis teatud alarühm.
LGV is very rare in Europe. 
Seda haigust esineb Euroopas väga harva.
Most reported cases result from infections acquired through unprotected sex in parts of the world where the disease is more common. 
Enamik teatatud juhtudest on saadud nakatumisel kaitsmata suguühte tõttu maailma nendes piirkondades, kus haigust esineb rohkem.
Since 2003 an atypical form of LGV infection has been spreading in Europe among men who have sex with men. 
Alates 2003. aastast on Euroopas hakanud homoseksuaalsete meeste seas levima LGV atüüpiline vorm.
The disease presentation is different from traditional LGV in that the patients have symptoms of inflammation in the rectum (proctitis) and colon (haemorrhagic colitis), and often do not have urethritis or the swollen lymph nodes in the groins that are otherwise typical of LGV. 
Selle haiguspilt erineb tüüpilisest LGV-st selle poolest, et patsientidel esineb põletikutunnuseid pärasooles (proktiit) ja jämesooles (hemorraagiline koliit). Teisalt ei esine nendel patsientidel sageli uretriiti (kusitipõletikku) ega kubemepiirkonna lümfisõlmede suurenemist, mis on muidu LGV-le iseloomulikud.
Control of genital chlamydia focuses on reducing sexual risk behaviour, condom use, early diagnosis, and effective management of sexual partners in order to break the chain of transmission. 
Genitaalse klamüdioosi peamisteks tõrjevahenditeks on seksuaalse riskikäitumise vähendamine, kondoomi kasutamise propageerimine, varane diagnoosimine ja seksuaalpartnerite efektiivne kaasamine haiguse levikuteede piiramiseks.
RELATED TOPICSHEALTH TOPICS A-ZREAD MORE ON ECDC SITERELATED HEALTH TOPICSRELATED HEALTH TOPICS 
SEOTUD TEEMADTERVISETEEMAD A–YLISATEAVE ECDC VEEBILEHELSEOTUD TERVISETEEMADSEOTUD TERVISETEEMAD
Lymphogranuloma venereum 
Veneeriline klamüüdialümfogranuloom (LGV)
LGV is a systemic STI caused by a specific type of Chlamydia trachomatis ( serovars L1 , L2, and L3 ). 
LGV on süsteemne sugulisel teel leviv nakkus, mida põhjustavad bakteri Chlamydia trachomatis teatud vormid (serovariandid L1 , L2, ja L3).
LGV rarely occurs in the Western world and cases are likely imported from Africa, South-East Asia and the Carribean region. 
LGV-d esineb läänemaailmas harva ning haigusjuhud tuuakse tõenäoliselt sisse Aafrikast, Kagu-Aasiast ja Kariibi mere piirkonnast.
The classical picture of LGV involves genital ulceration, adenopathy and is characterized by buboes. 
LGV klassikaline haiguspilt hõlmab suguelundite haavandeid, lümfisõlmede suurenemist ja iseloomulike muhkude esinemist.
Since 2003 a series of outbreaks have been reported in large European cities among men who have sex with men. 
Alates 2003. aastast on suurtes Euroopa linnades teatatud mitmest haiguspuhangust, mis on seotud homoseksuaalsete meestega.
Most cases presented with severe proctitis which is associated with unprotected anal intercourse. 
Enamasti kaasnes nakkusega raskekujuline pärasoolepõletik, mis oli seotud kaitsmata anaalse suguühtega.
Genotyping is needed to confirm infection with serovars L1-L3. 
Serovariantide L1–L3 nakkuse kinnitamiseks on vaja määrata bakteri genotüüp.
Sexual partners should be evaluated to prevent further spread of disease. 
Haiguse edasise leviku takistamiseks tuleb kontrollida ka seksuaalpartnereid.
LGV can be cured with antibiotic treatment for 3 weeks followed by test of cure. 
LGV antibiootikumravi kestab 3 nädalat, mille järel kontrollitakse analüüsiga ravi tulemuslikkust.
Accelerating economic activity and fossil fuel combustion over the last century have precipitated an environmental impact of unprecedented proportions. 
Majandustegevuse kiirenemine ja fossiilkütuste põletamine viimase sajandi jooksul on põhjustanud seninägematuid keskkonnamuutusi.
Ecosystem decline, loss of biodiversity, stratospheric ozone depletion, and climate change are some of these environmental changes. 
Need on näiteks ökosüsteemide seisundi halvenemine, bioloogilise mitmekesisuse vähenemine, stratosfääri osoonikihi hõrenemine ja kliimamuutused.
Climate change is ascribed to natural processes and human activity altering atmospheric conditions. 
Kliimamuutusi tingivad nii looduslikud protsessid kui ka inimtegevus, mis mõjutavad atmosfääritingimusi.
Climate change is indeed tangible: 
Kliimamuutused on märkimisväärsed:
the worldwide mean surface temperature has increased by 0.74±0.18°C over the past 100 years , while the worldwide sea level has risen by 1.8 mm per year since 1961 and the Arctic sea ice is retreating by 2.7±0.6% per decade. 
viimase 100 aasta jooksul on Maa keskmine pinnatemperatuur tõusnud 0,74 ±0,18 °C võrra ja maailmamere tase on alates 1961. aastast tõusnud 1,8 mm aastas ning Põhja-Jäämere jää pindala on vähenenud kiirusega 2,7±0,6% aastakümne kohta.
In addition, sea surface temperatures are warming, mountain glaciers are shrinking, oceans are becoming more acidic, extreme weather events are increasing in frequency and intensity. 
Samuti tõuseb mere pinnatemperatuur, kahanevad mäeliustikud, ookeanid muutuvad happelisemaks ning ekstreemsed ilmastikunähtused muutuvad järjest sagedamaks ja intensiivsemaks.
These climatic changes have already had noticeable effects on many natural systems, including marine and terrestrial ecosystems, such as the timing of seasonal biological events and the distribution of animal and plant species. 
Kliimamuutused on juba avaldanud märgatavat mõju paljudele loodussüsteemidele, sealhulgas mere ja maismaa ökosüsteemidele, aastaajaliste bioloogiliste nähtuste ajastusele ning looma- ja taimeliikide levikule.
The transmission of infectious disease is determined by many factors including social, economical, ecological conditions, access to care and intrinsic human immunity. 
Nakkushaiguste levikut määravad paljud tegurid, sh ühiskonna-, majandus- ja keskkonnatingimused, arstiabi kättesaadavus ja inimeste loomulik immuunsus.
Many infectious agents, vector organisms, non-human reservoir species, and pathogen replication rates are particularly sensitive to climatic conditions. 
Paljud nakkustekitajad, nakkuskandjad (vektorid), looduslikuks reservuaariks olevad liigid (v.a inimene) ja haigustekitaja paljunemiskiirus on kliimamuutuste suhtes eriti tundlikud.
Numerous theories have been developed in recent years to explain the relationship between climate change and infectious diseases: 
Viimastel aastatel on välja töötatud mitmeid teooriaid, mis aitaksid selgitada kliimamuutuste ja nakkushaiguste seost:
they include higher proliferation rates at higher temperatures, extended transmission season, changes in ecological balances, and climate-related migration of vectors, reservoir hosts, or human populations. 
näiteks kiirem paljunemine kõrgemal temperatuuril, levikuhooaja pikenemine, keskkonnatasakaalu muutused ja kliimaga seotud nakkusvektorite, reservuaarliikide või inimkogukondade ränne.
Based on this review of published the European Centre for Disease Prevention and Control (ECDC) has identified the need to tackle the technical challenges by developing a blueprint for an environmental and epidemiological network that would link existing resources. 
Avaldatud ülevaate põhjal on Haiguste Ennetamise ja Tõrje Euroopa Keskus (ECDC) määratlenud vajaduse lahendada olemasolevad tehnilised küsimused ning töötanud välja kava keskkonna- ja epidemioloogiavõrgustiku rajamiseks, mis aitaks kokku viia olemasolevaid ressursse.
Merging, integrating, and analysing such data will advance our understanding of the relationship between climate change and infectious diseases in Europe and inform public health action, summarized. 
Selliste andmete koostamine, lõimimine ja analüüsimine parandab arusaama kliimamuutuste ja nakkushaiguste seostest Euroopas ning annab kokkuvõtlikku teavet tervishoiu tegevusprogrammidele.
Source: 
Allikas:
Figure 1. Key European vulnerabilities to climate change (biogeographical regions) 
Joonis 1. Põhilised kliimamuutustest haaratud biogeograafilised piirkonnad Euroopas
Key vulnerabilities of European systems and sectors to climate change during the 21st century for the main biogeographic regions of Europe (EEA, 2004a): 
Põhilised kliimamuutustele vastuvõtlikud Euroopa süsteemid ja sektorid 21. sajandil peamiste biogeograafiliste regioonide kaupa Euroopas (EEA, 2004a):
Tundra, pale turquoise. 
Tundra, kahvatu türkiissinine.
Boreal, dark blue. 
Boreaalne, tumesinine.
Atlantic, light blue. 
Atlantiline, helesinine.
Central, green; includes the Pannonian Region. 
Tsentraalne, roheline; hõlmab Pannoonia regiooni.
Mountains, purple. 
Mäed, purpurne.
Mediterranean, orange; includes the Black Sea region. 
Vahemere piirkond, oranž; hõlmab Musta mere regiooni.
Steppe, cream. 
Stepp, kreemjas.
sea-level rise. 
merepinna tõus.
North Atlantic Oscillation. 
Põhja-Atlandi ostsillatsioon.
Copyright EEA, Copenhagen. 
&copy; EEA, Kopenhaagen.
Climate change and public health 
Kliimamuutused ja rahvatervis
The impact on public health from climate change may be far reaching and include deaths and hospitalizations due to heat waves; hypothermia from blizzards; injuries and death from flooding; and potential shifts in the transmission ranges of vector-borne diseases such as hantavirus, West Nile virus, tick-borne encephalitis, Lyme disease, Malaria and Dengue. 
Kliimamuutuste mõju rahvatervisele võib olla kaugeleulatuv ning tuua kaasa kuumalainetest tingitud haigus- ja surmajuhtumeid, alajahtumist tuisu tõttu, üleujutustest põhjustatud vigastusi ja surmajuhte ning samuti vektorhaiguste (nt hantaviirusinfektsioon, Lääne-Niiluse viiruspalavik, puukentsefaliit, borrelioos, malaaria ja denguepalavik) leviala suurenemist.
Most importantly, the potential population health impacts of environmental changes extend far into future, if environmental conditions deteriorate further. 
Kõige olulisem on see, et keskkonnamuutuste edasisel süvenemisel ulatub nende potentsiaalne mõju elanikkonna tervisele kaugele tulevikku.
Change can be abrupt and unexpected but they can also be protracted and gradual and thus pose considerable challenges to public health. 
Muutused võivad tekkida järsku ja ootamatult, aga võivad olla ka pikaajalised ja järk-järgulised, tekitades nii suuri probleeme rahvatervisele.
Climate change and communicable diseases 
Kliimamuutused ja nakkushaigused
Climate change may also alter the distribution and transmission of communicable diseases principally through impacting disease pathogens directly; through impacting the distribution of vectors which may carry diseases; or through impacting human behaviours leading to changing patterns of exposure to infectious diseases (e.g. increased time spent outdoors in woodlands where ticks live). 
Kliimamuutused võivad mõjutada ka nakkushaiguste levikut ja ülekannet. Peamiselt mõjuvad kliimamuutused vahetult haigustekitajale, ent mõju võib avalduda ka haigusvektorite leviku muutuste kaudu või mõju kaudu inimeste käitumisele, mis viib vastuvõtlikkuse muutumisele nakkushaiguste suhtes (nt veedetakse rohkem aega metsades, kus on puuke).
Vector-borne diseases are transmitted by arthropods such as ticks (e.g. tick-borne encephalitis (TBE), Lyme disease), mosquitoes (e.g. Chikungunya fever, Dengue fever), or sandflies (e.g. visceral leishmaniasis). 
Vektorhaigused levivad lülijalgsete, nt puukide (puukentsefaliit (TBE), borrelioos), sääskede (nt Chikungunya palavik, denguepalavik) või kõrbesääskede (nt vistseraalne leišmanioos) kaudu.
Climatic changes, such as hotter and longer summers, warmer winters, and/or increased annual rainfalls could enable these organisms to shift their habitats, potentially introducing diseases to areas previously unfamiliar with them. 
Sellised kliimamuutused nagu soojemad ja pikemad suved, soojemad talved ja/või sademete hulga suurenemine aastas võivad soodustada nende organismide levikuala muutumist, võimaldades haiguste levikut uutesse, seni puutumata piirkondadesse.
Meanwhile, food-borne diseases like salmonellosis have been observed to be highly temperature sensitive, meaning that increased annual average temperatures could have important effects on food safety. 
Samuti on täheldatud, et toiduga levivad haigused (nt salmonelloos) on äärmiselt temperatuuritundlikud, mistõttu aasta keskmiste temperatuuride tõus võib oluliselt mõjutada toiduohutust.
Climate change may influence water quality and availability (drinking and bathing) while also leading to increased risks of flooding in some regions. 
Kliimamuutused võivad mõjutada ka joogi- ja suplusvee kvaliteeti ning kättesaadavust, suurendades ühtlasi üleujutuste tekke ohtu mõnes piirkonnas.
Thus water-borne diseases , such as those caused by Cryptosporidium in drinking water and Vibrio bacteria in bathing water, need to be further examined for their potential links to climate change, along with air-borne diseases and rodent-borne diseases . 
Seetõttu tuleb täiendavalt uurida vee kaudu levivate haiguste (nt parasiidi Cryptosporidium nakkus joogivee kaudu ja perekonna Vibrio bakterite nakkus suplusvee kaudu), ent ka õhu kaudu ning näriliste kaudu levivate nakkushaiguste võimalikke seoseid kliimamuutusega.
For each of the above examples, it is important to point out that our current understandings contain elements of uncertainty. 
Iga ülalmainitud näite osas on oluline märkida, et praegused teadmised nendest valdkondadest võivad olla ebatäielikud.
Climate change is one of many important factors driving infectious disease spread, alongside human and animal population dynamics, intense global levels of trade and travel, changing patterns of land use, and so on. 
Kliimamuutused on üheks paljudest olulistest nakkushaiguste levikut reguleerivatest teguritest; teiste teguritena tulevad arvesse näiteks inim- ja loomapopulatsioonide dünaamika muutused, intensiivne ülemaailmne kaubandus ja reisimine ning maakasutuse muutused.
Thus one important area of ECDC activity is to further quantify and examine the links between climate change and other determinants of communicable diseases. 
ECDC üheks üheks oluliseks eesmärgiks on seega jätkuvalt täpsustada ja uurida seoseid kliimamuutuste ning nakkushaiguste teiste määravate tegurite vahel.
European Environment and Epidemiology Network (E3): 
Euroopa Keskkonna- ja Epidemioloogiavõrgustik (E3):
21st Century Surveillance 
21. sajandi seire
The pan-European capacity to analyse, predict and respond to changing communicable disease patterns due to global change is currently underdeveloped. 
Üleeuroopaline suutlikkus, millega saaks analüüsida ja prognoosida nakkushaiguste ülemaailmsetest teguritest tingitud muutusi ning nendele reageerida, on praegu veel täielikult välja arendamata.
Despite the abundance of environmental and epidemiologic data, they are often not linked, thereby preventing public health and environmental agencies and scientists from gaining more comprehensive understandings of the multi-causal pathways that drive environmental and epidemiological change. 
Kuigi keskkonna- ja epidemioloogiaandmeid on rohkesti, on need sageli seostamata, mis takistab tervishoiu ja keskkonna juhtivasutustel ning teadlastel mõista keskkonna- ja epidemioloogiamuutuste keerukaid põhjusi paremini.
To address this shortcoming ECDC is exploring the development of the European Environment and Epidemiology Network (E3) that could link climatic/environmental and infectious disease data in order to strengthen European capacity in forecasting, monitoring and responding to the threats posed by new and emerging diseases. 
Selle puuduse korvamiseks kaalub ECDC Euroopa Keskkonna- ja Epidemioloogiavõrgustiku (E3) arendamist, mis võimaldaks seostada kliima- ja keskkonnamuutuste ning nakkushaiguste andmestikke ning sellega tugevdada Euroopa suutlikkust uute ja tekkivate haiguste põhjustatud ohtude prognoosimisel ja jälgimisel ning nendele reageerimisel.
The E3 network would connect epidemic intelligence and infectious disease surveillance data (currently housed at ECDC) with meteorological variables, entomological data, water quality records, air quality measures, remote sensing information, geology, population density and many other information sources. 
E3-võrgustik aitaks ühendada epidemioloogiateavet ja nakkushaiguste seireandmeid (mida praegu haldab ECDC) meteoroloogia- ja entomoloogiaandmete, veekvaliteedi näitajate, õhukvaliteedi mõõtetulemuste, kaugseire- ja geoloogiaandmete, rahvastiku tiheduse andmete ning paljude teiste teabeallikatega.
Through integrating and synthesizing these data sets, disease surveillance systems would be able to incorporate and analyse environmental precursors to disease pandemics, thus preparing public health to meet the challenges of our time. 
Nende andmekogumite integreerimise ja sünteesimisega suudaksid haiguste seiresüsteemid ühendada ja analüüsida keskkonnasignaale, mis eelnevad pandeemilistele haigustele, võimaldades tervishoiusüsteemidel lahendada uusi probleeme paremini.
Clostridium difficile infection 
Clostridium difficile infektsioon -->
Clostridium difficile is an anaerobic bacterium, widely distributed in soil and intestinal tracts of animals. 
Clostridium difficile on anaeroobne bakter, mis on laialt levinud pinnases ja loomade soolestikus.
The clinical spectrum of C. difficile infection (CDI) ranges from mild diarrhoea to severe life threatening pseudomembranous colitis. 
C. difficile infektsiooni (CDI) kliiniline spekter ulatub kergest kõhulahtisusest jämesooleseina raske eluohtliku infektsioonini (pseudomembranoosne koliit).
The disease is not always associated with previous antibiotic use. 
Haiguse teke ei ole alati seotud antibiootikumide varasema tarvitamisega.
There is an increase of reports of community-acquired CDI in individuals previously not recognized as predisposed. 
Üha enam esineb ka väljaspool haiglat omandatud nakkusi isikutel, keda varem ei peetud riskirühma kuuluvateks.
CDI is also recognised increasingly in a variety of animal species. 
C. difficile infektsiooni on järjest sagedamini leitud ka mitmetel loomaliikidel.
The transmission of C. difficile can be patient-to-patient, via contaminated hands of healthcare workers or by environmental contamination. 
C. difficile võib edasi kanduda patsiendilt patsiendile, tervishoiutöötaja saastunud käte või saastunud keskkonna kaudu.
The impact of CDI on modern healthcare is significant. 
C. difficile infektsiooni mõju nüüdisaegsele tervishoiule on märkimisväärne.
In terms of costs, this translates into €5.000-15.000 per case in England and $1.1 billion per year in the USA. 
Inglismaal kaasneb iga juhtumiga kulu 5000–15&nbsp;000 eurot ja USAs on kogukulud aastas 1,1 miljardit dollarit.
Assuming the population of European Union to be 457 million, CDI can be estimated to potentially cost the Union €3.000 million per annum. 
Kui võtta Euroopa Liidu rahvaarvuks 457 miljonit inimest, on C. difficile infektsiooniga seotud potentsiaalsed kulud Euroopa Liidus 3 miljardit eurot aastas.
It is expected to almost double over the next four decades. 
Järgmise nelja aastakümne jooksul võivad need kulud peaaegu kahekordistuda.
Since March 2003, increasing rates of CDI have been reported in Canada and USA with a more severe course, higher mortality, and more complications. 
Alates 2003. aasta märtsist on Kanadas ja Ameerika Ühendriikides sagenenud C. difficile infektsioon, mis kulgeb raskemini, suurema suremuse ja rohkemate tüsistustega.
This increased virulence is assumed to be associated with higher amounts of toxin production by fluoroquinolone-resistant strains belonging to PCR ribotype 027, toxinotype III and PFGE NAP1. 
Virulentsuse (nakatusvõime) selline suurenemine arvatakse olevat seotud toksiini rohkema tekkega fluorokinoloonile resistentsetel tüvedel, mis kuuluvad PCR ribotüübi 027, toksinotüübi III ja PFGE NAP1 alla.
Cases of CDI due to the new, highly virulent strain of C. difficile PCR ribotype 027 have been reported in Belgium, Germany, Finland, France, Ireland, Luxembourg, The Netherlands, Switzerland and the UK (England, Wales and Northern Ireland). 
Selle uue ja ülinakkava C. difficile tüvega (PCR ribotüüp 027) seotud nakkuse juhtudest on teatatud Belgias, Iirimaal, Luksemburgis, Madalmaades, Prantsusmaal, Saksamaal, Soomes, Šveitsis ja Ühendkuningriigis (Inglismaal, Walesis ja Põhja-Iirimaal).
It has also been detected in Austria, Denmark, Hungary, Norway, Poland and Spain, and in Scotland. 
Seda on tuvastatud ka Austrias, Hispaanias, Norras, Poolas, Taanis ja Ungaris ning Šotimaal.
The outbreaks are very difficult to control. 
Haiguspuhangute tõrje on äärmiselt keeruline.
However, recent experience from Canada shows that this may be possible by combining infection control measures combined with optimisation of antimicrobial prescribing. 
Sellele vaatamata näitab Kanada kogemus, et nakkushaiguste tõrjemeetmete kombineerimisel antibiootikumide mõistliku kasutamisega võib see siiski õnnestuda.
Outbreaks are possible and PCR ribotype 027 has been reported in nursing homes in France, Germany, The Netherlands, Norway and Scotland. 
Haiguspuhangute teke on tõenäoline ning Madalmaade, Norra, Prantsusmaa, Saksamaa ja Šotimaa hooldekodudes on PCR ribotüüpi 027 ka leitud.
READ MORE ON ECDC SITEHEALTH TOPICS A-ZRELATED HEALTH TOPICSIMAGE 
LISATEAVE ECDC VEEBILEHELTERVISETEEMAD A–YSEOTUD TERVISETEEMADPILT
Crimean Congo haemorrhagic fever 
Krimmi-Kongo hemorraagiline palavik
Crimean-Congo haemorrhagic fever virus 
Krimmi-Kongo hemorraagilise palaviku (CCHF) viirus
In Europe cases of human infections have been reported from Albania, Armenia, Bulgaria, Kazakhstan, Kosovo, Russia, Serbia, Tajikistan, Turkey, Turkmenistan, Ukraine, and Uzbekistan. 
Euroopa piirkonnas on inimeste nakatumisest teatatud Albaanias, Armeenias, Bulgaarias, Kasahstanis, Kosovos, Venemaal, Serbias, Tadžikistanis, Türgis, Turkmenistanis, Ukrainas ja Usbekistanis.
In June 2008, a first case was diagnosed in Greece. 
Juunis 2008 diagnoositi esimene haigusjuht Kreekas.
Diphtheria 
Difteeria