natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Advantage
Turumajanduse tingimustes tegutseva turuosalise test
The notion of advantage in general
Turutingimustele vastavuse kindlakstegemine
The market economy operator (MEO) test
Kaudne eelis
Establishing compliance with market conditions
Valikulisus
Indirect advantage
Varaline valikulisus
Selectivity
Õiguslik ja tegelik valikulisus
Material selectivity
Valikulisus, mis tuleneb kaalutlusõigusega haldustavadest
De jure and de facto selectivity
Varalise valikulisuse hindamine meetmete korral, mis vähendavad ettevõtjate tavalisi kulusid
Selectivity stemming from discretionary administrative practices
Piirkondlik valikulisus
The assessment of material selectivity for measures mitigating the normal charges of undertakings
Institutsionaalne autonoomia
Regional selectivity
Menetluslik autonoomia
Institutional autonomy
Majanduslik ja finantsautonoomia
Procedural autonomy
Maksumeetmetega seotud eriküsimused
Economic and financial autonomy
Ühistud
Specific issues concerning tax measures
Ühisinvesteerimisettevõtjad
Cooperative societies
Maksuamnestiad
Undertakings for collective investment
Maksuotsused ja maksukokkulepped
Tax amnesties
Amortisatsioonieeskirjad
Tax rulings and settlements
Kindla maksumäära süsteem teatavate tegevuste jaoks
Depreciation/amortisation rules
Kuritarvitusevastased eeskirjad
Fixed basis tax regime for specific activities
Aktsiisid
Anti-abuse rules
Mõju kaubandusele ja konkurentsile
Excise duties
Konkurentsi moonutamine
Effect on trade and competition
Mõju kaubandusele
Distortion of competition
Taristu: mõned konkreetsed täpsustused
Effect on trade
Arendajale/omanikule antav abi
Infrastructure: some specific clarifications
Majanduslik ja mittemajanduslik tegevus
Aid to the developer/owner
Konkurentsi moonutamine ja mõju kaubandusele
Economic activity versus non-economic activity
Toetus taristu arendajale/omanikule – ülevaade sektorite kaupa
Distortion of competition and effect on trade
Käitajatele antav abi
Aid to the developer/owner of an infrastructure – an overview sector-by-sector
Abi lõpptarbijaile
Aid to operators
Lõppsätted
Aid to end-users
SISSEJUHATUS
Final Provisions
Riigiabi ajakohastamise kontekstis soovib järelevalveamet anda täiendavaid selgitusi Euroopa Majanduspiirkonna lepingu (edaspidi „EMP leping“) artikli 61 lõikes 1 osutatud riigiabi mõistega seotud põhimõistete kohta, et muuta riigiabi mõiste kohaldamine Euroopa Majanduspiirkonnas (edaspidi „EMP“) lihtsamaks, läbipaistvamaks ja järjekindlamaks.
INTRODUCTION
Käesolevates suunistes käsitletakse üksnes riigiabi mõistet EMP lepingu artikli 61 lõike 1 tähenduses, mida nii järelevalveamet kui ka riikide ametiasutused (sealhulgas riikide kohtud) peavad kohaldama koos EFTA riikide vahel järelevalveameti ja kohtu asutamise kohta sõlmitud lepingu (edaspidi „järelevalve- ja kohtuleping“) 3. protokolli I osa artikli 1 lõikega 3 ette nähtud teavitamiskohustuse ja rakendamiskeeluga.
In the context of the State aid modernisation, the Authority wishes to provide further clarification on the key concepts relating to the notion of State aid as referred to in Article 61(1) of the Agreement on the European Economic Area (‘the EEA Agreement’), with a view to contributing to an easier, more transparent and more consistent application of this notion across the European Economic Area (‘the EEA’).
Selles ei käsitleta riigiabi kokkusobivust EMP lepingu toimimisega vastavalt EMP lepingu artikli 61 lõigetele 2 ja 3 ning artikli 59 lõikele 2, mille hindamine on järelevalveameti ülesanne.
These Guidelines only concern the notion of State aid as referred to in Article 61(1) of the EEA Agreement, which both the Authority and national authorities (including national courts) have to apply in conjunction with the notification and standstill obligations provided for in Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Agreement between the EFTA States on the establishment of a Surveillance Authority and a Court of Justice (‘the Surveillance and Court Agreement’).
Arvestades, et riigiabi mõiste on EMP lepingus vahetult määratletud objektiivne ja õiguslik kontseptsioon, [2] selgitab järelevalveamet käesolevate suunistega oma arusaamist EMP lepingu artikli 61 lõikest 1, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Kohus, Üldkohus ja EFTA kohus („EMP kohtud“).
It does not concern the compatibility of State aid with the functioning of the EEA Agreement pursuant to Article 61(2) and (3) and Article 59(2) of the EEA Agreement, which is for the Authority to assess.
Küsimustes, mida EMP kohtud ei ole käsitlenud, esitab järelevalveamet oma seisukoha, kuidas riigiabi mõistet tuleks tõlgendada.
Given that the notion of State aid is an objective and legal concept defined directly by the EEA Agreement [2], these Guidelines clarify the Authority's understanding of Article 61(1) of the EEA Agreement, as interpreted by the Court of Justice, the General Court and the EFTA Court (‘the EEA Courts’).
Käesolevates suunistes esitatud seisukohad ei piira riigiabi mõiste tõlgendamist EMP kohtute poolt; [3] EMP lepingu tõlgendamisel tuleb alati esimesena lähtuda EMP kohtute praktikast.
On issues that have not yet been considered by the EEA Courts, the Authority will set out how it considers that the notion of State aid should be construed.
Tuleks rõhutada, et kõnealune objektiivne mõiste on järelevalveameti jaoks siduv ja et järelevalveametil on ainult piiratud kaalutlusõigus selle kohaldamisel olukorras, kus järelevalveameti hinnangud on tehnilised või keerukad, ning eelkõige keerulisi majanduslikke hinnanguid nõudvates olukordades [4].
The views set out in these Guidelines are without prejudice to the interpretation of the notion of State aid by the EEA Courts [3]; the primary reference for interpreting the EEA Agreement is always the case-law of the EEA Courts.
EMP lepingu artikli 61 lõikes 1 on riigiabi määratletud kui „igasugune EÜ liikmesriikide või EFTA riikide poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, […] kuivõrd see mõjutab lepinguosaliste vahelist kaubandust“.
It should be stressed that the Authority is bound by this objective notion and enjoys only a limited margin of discretion in applying it, namely where the appraisals by the Authority are technical or complex in nature, in particular in situations involving complex economic assessments [4].
Käesolevates suunistes selgitatakse riigiabi mõiste erinevaid elemente: ettevõtja olemasolu, meetme omistatavus riigile, selle rahastamine riigi ressurssidest, eelise andmine, meetme valikulisus ning selle mõju konkurentsile ja EMP riikide vahelisele kaubandusele.
Article 61(1) of the EEA Agreement defines State aid as ‘any aid granted by EC Member States, EFTA States or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods […], in so far as it affects trade between Contracting Parties’.
Kuna EMP riigid soovisid konkreetseid juhiseid, esitatakse käesolevates suunistes konkreetsed selgitused seoses taristu riikliku rahastamisega.
These Guidelines will clarify the different constituent elements of the notion of State aid: the existence of an undertaking, the imputability of the measure to the State, its financing through State resources, the granting of an advantage, the selectivity of the measure and its effect on competition and trade between EEA States.
ETTEVÕTJA JA MAJANDUSTEGEVUSE MÕISTE
In addition, given the need for specific guidance expressed by EEA States, these Guidelines provide specific clarification with respect to public funding of infrastructure.
Riigiabi eeskirju kohaldatakse üldjuhul vaid siis, kus abisaaja on ettevõtja.
NOTION OF UNDERTAKING AND ECONOMIC ACTIVITY
EMP kohtud on määratlenud ettevõtjaid sõltumata nende õiguslikust seisundist ja nende rahastamise viisist järjekindlalt majandustegevusega tegelevate üksustena [5].
The State aid rules only apply where the beneficiary of a measure is an ‘undertaking’.
Seega sõltub konkreetse üksuse liigitamine ettevõtjaks täielikult tema tegevuse sisust.
The EEA Courts have consistently defined undertakings as entities engaged in an economic activity, regardless of their legal status and the way in which they are financed [5] The classification of a particular entity as an undertaking thus depends entirely on the nature of its activities.
Sellel üldpõhimõttel on kolm olulist tagajärge:
This general principle has three important consequences.
Esiteks ei ole üksuse riigisisesest õigusest tulenev seisund otsustav.
First, the status of the entity under national law is not decisive.
Näiteks võib üksust, mida liigitatakse riigisisese õiguse kohaselt assotsiatsiooniks või spordiklubiks, lugeda sellegipoolest ettevõtjaks EMP lepingu artikli 61 lõike 1 tähenduses.
For example, an entity that is classified as an association or a sports club under national law may nevertheless have to be regarded as an undertaking within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Sama kehtib üksuse kohta, kes on ametlikult avaliku halduse osa.
The same applies to an entity that is formally part of the public administration.
Ainus oluline kriteerium on, kas ta tegeleb majandustegevusega.
The only relevant criterion is whether it carries out an economic activity.
Teiseks ei sõltu riigiabi eeskirjade kohaldamine sellest, kas üksus on loodud kasumi saamiseks.
Second, the application of the State aid rules does not depend on whether the entity is set up to generate profits.
Ka mittetulunduslikud üksused võivad turul kaupu pakkuda ja teenuseid osutada [6].
Non-profit entities can also offer goods and services on a market [6].
Kui kaupu ja/või teenuseid ei pakuta, jäävad mittetulundusüksused riigiabi kontrollimise alt välja.
Where this is not the case, non-profit entities remain outside the scope of State aid control.
Kolmandaks on üksuse liigitamine ettevõtjaks alati seotud konkreetse tegevusega.
Third, the classification of an entity as an undertaking is always relative to a specific activity.
Kui üksus tegeleb nii majandustegevuse kui ka mittemajandusliku tegevusega, tuleb teda lugeda ettevõtjaks ainult seoses esimesega [7].
An entity that carries out both economic and non-economic activities is to be regarded as an undertaking only with regard to the former [7].
Mitut eraldiseisvat juriidilist isikut võidakse riigiabi eeskirjade kohaldamise eesmärgil lugeda üht majandusüksust moodustavaks.
Several separate legal entities may be considered to form one economic unit for the purposes of the application of State aid rules.
Sel juhul peetakse seda majandusüksust asjaomaseks ettevõtjaks.
That economic unit is then considered to be the relevant undertaking.
Euroopa Kohus arvestab enamusosaluse olemasolu ning muid asjaomaseid funktsionaalseid, majanduslikke ja orgaanilisi sidemeid [8].
In this respect, the Court of Justice considers the existence of a controlling share and other functional, economic and organic links to be relevant [8].
Selgitamaks majandusliku ja mittemajandusliku tegevuse erinevust, on EMP kohtud olnud järjekindlalt seisukohal, et mis tahes tegevus, mis seisneb kaupade ja teenuste pakkumises turul, on majandustegevus [9].
To clarify the distinction between economic and non-economic activities, the EEA Courts have consistently held that any activity consisting in offering goods and services on a market is an economic activity [9].
Küsimus, kas teatava kauba või teenuse jaoks on olemas turg, võib sõltuda sellest, kuidas asjaomane EMP riik on need teenused korraldanud, [10] ning olukord võib seetõttu EMP riigiti erineda.
The question whether a market exists for certain services may depend on the way those services are organised in the EEA State concerned [10] and may thus vary from one EEA State to another.
Pealegi võib konkreetse teenuse liigitus sõltuvalt poliitilistest valikutest või majandussündmustest aja jooksul muutuda.
Moreover, due to political choice or economic developments, the classification of a given activity can change over time.
See, mis täna ei ole majandustegevus, võib tulevikus selleks muutuda, ja vastupidi.
What is not an economic activity today may become one in the future, and vice versa.
Avaliku sektori asutuse otsus mitte lubada kolmandatel isikutel teatavat teenust pakkuda (näiteks seetõttu, et ta soovib pakkuda teenust asutusesiseselt) ei välista majandustegevuse olemasolu.
The decision of a public authority not to allow third parties to provide a certain service (for example, because it wishes to provide the service in-house) does not rule out the existence of an economic activity.
Vaatamata turu sulgemisele võib majandustegevus eksisteerida, kui muud turuosalised sooviksid ja suudaksid pakkuda teenust asjaomasel turul.
In spite of such market closure, an economic activity can exist where other operators would be willing and able to provide the service in the market concerned.
Asjaolu, et konkreetset teenust pakutakse asutusesiseselt, ei välista üldjuhul tegevuse majanduslikku olemust [11].
More generally, the fact that a particular service is provided in-house has no relevance for the economic nature of the activity [11].
Kuna majanduslike ja mittemajanduslike teenuste erinevus sõltub teataval määral konkreetse EMP riigi poliitikavalikutest ja majanduse arengust, ei ole võimalik koostada ammendavat nimekirja tegevustest, mis a priori ei oleks kunagi majanduslikud.
Since the distinction between economic and non-economic activities depends to some extent on political choices and economic developments in a given EEA State, it is not possible to draw up an exhaustive list of activities that a priori would never be economic.
Selline nimekiri ei pakuks tegelikku õiguskindlust ja seega oleks sellest vähe kasu.
Such a list would not provide genuine legal certainty and would thus be of little use.
Selle asemel püütakse punktides 17–37 selgitada erinevust mitme olulise valdkonna näitel.
Paragraphs 17 to 37 instead seek to clarify the distinction with respect to a number of important areas.
Üksnes asjaolu, et üksusel on osalus või enamusosalus turul kaupu või teenuseid pakkuvas ettevõtjas, ei tähenda, et üksust tuleb automaatselt käsitada ettevõtjana EMP lepingu artikli 61 lõike 1 tähenduses.
The simple fact that an entity holds shares, even a majority shareholding, in an undertaking providing goods or services on a market does not mean that that entity should automatically be considered an undertaking for the purposes of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Kui osalusest tuleneb vaid osaniku õiguste kasutamine ning olenevalt olukorrast dividendide saamine, mis on lihtsalt vara omamise tagajärg, ei loeta seda üksust ettevõtjaks, kui ta ei paku ise turul ei kaupu ega teenuseid [12].
Where that shareholding only gives rise to the exercise of rights attached to the status of shareholder as well as, if appropriate, the receipt of dividends, which are merely the fruits of the ownership of an asset, that entity will not be considered an undertaking if it does not itself provide goods or services on a market [12].
EMP lepingu artikli 61 lõiget 1 ei kohaldata, kui riik teostab avalikku võimu [13] või kui avaliku sektori asutused toimivad riiklike ametiasutustena [14].
Article 61(1) of the EEA Agreement does not apply where the State acts ‘by exercising public power’ [13] or where public entities act ‘in their capacity as public authorities’ [14].
Üksust võib lugeda avalikku võimu teostavaks juhul, kui asjaomane tegevusala on osa riigi olulistest funktsioonidest või on nende funktsioonidega seotud oma olemuse, eesmärgi ja seda reguleerivate eeskirjade poolest [15].
An entity may be deemed to act by exercising public power where the activity in question forms part of the essential functions of the State or is connected with those functions by its nature, its aim and the rules to which it is subject [15].
Üldjuhul ei loeta majandustegevuseks tegevusalasid, mis on olemuslikult riikliku ametiasutuse eelisõiguste osa ja milles osaleb riik.
Generally speaking, unless the EEA State concerned has decided to introduce market mechanisms, activities that intrinsically form part of the prerogatives of official authority and are performed by the State do not constitute economic activities.
Erandiks on juhud, kus asjaomane EMP riik on otsustanud kehtestada turumehhanismid.
Examples of such activities are the following:
Sellised tegevused on näiteks järgmised:
the army or the police [16];
sõjavägi või politsei [16],
air navigation safety and control [17];
lennuliikluse ohutus ja lennujuhtimine [17],
maritime traffic control and safety [18];
mereliikluse ohutus ja kontroll [18],
anti-pollution surveillance [19];
saastevastane järelevalve [19],
the organisation, financing and enforcement of prison sentences [20];
vanglakaristuste korraldamine, rahastamine ja täideviimine [20],
the development and revitalization of public land by public authorities [21]; and
riigimaa arendamine ja taaselustamine ametiasutuste poolt [21] ning
the collection of data to be used for public purposes on the basis of a statutory obligation imposed on the undertakings concerned to disclose such data [22].
avalikel eesmärkidel kasutatavate andmete kogumine, mis toimub ettevõtjatel seaduse alusel lasuvast andmete esitamise kohustusest lähtudes [22].
In so far as a public entity exercises an economic activity which can be separated from the exercise of public powers that entity acts as an undertaking in relation to that activity.
Kui avalik-õiguslik üksus tegeleb majandustegevusega, mida on võimalik käsitada avaliku võimu teostamisest eraldiseisvana, siis tegutseb see üksus majandustegevust puudutavas osas ettevõtjana.
In contrast, if that economic activity cannot be separated from the exercise of public powers, the activities exercised by that entity as a whole remain connected with the exercise of those public powers and therefore fall outside the notion of undertaking [23].
Samas sel juhul, kui seda majandustegevust ei saa käsitada avaliku võimu teostamisest eraldiseisvana, kujutavad kõik kõnealuse üksuse tegevused endast avaliku võimu teostamisega seotud tegevusi ning ei kuulu seetõttu ettevõtja mõiste hulka [23].
In essence, the case-law distinguishes between schemes based on the principle of solidarity and economic schemes.
Põhimõtteliselt tehakse kohtupraktikas vahet solidaarsuspõhimõttel rajanevatel ja majanduslikel süsteemidel.
Solidarity-based social security schemes that do not involve an economic activity typically have the following characteristics:
Solidaarsuspõhisel sotsiaalkindlustuskaval, mis ei hõlma majandustegevust, on tavaliselt järgmised omadused:
affiliation with the scheme is compulsory [24];
kavaga liitumine on kohustuslik [24],
the scheme pursues an exclusively social purpose [25];
süsteem täidab üksnes sotsiaalseid eesmärke [25],
the scheme is non-profit [26];
süsteem on mittetulunduslik [26],
the benefits are independent of the contributions made [27];
hüvitised on tehtud sissemaksetest sõltumatud [27],
the benefits paid are not necessarily proportionate to the earnings of the person insured [28]; and
makstavad hüvitised ei ole proportsionaalsed kindlustatud isiku sissetulekutega [28] ning
the scheme is supervised by the State [29].
süsteem on riikliku järelevalve all [29].
Such solidarity-based schemes must be distinguished from schemes that involve an economic activity [30].
Selliseid solidaarsuspõhimõttel rajanevaid süsteeme tuleb eristada majanduslikku tegevust hõlmavatest süsteemidest [30].
The latter are regularly characterised by:
Viimasele on üldiselt iseloomulik:
optional membership [31];
valikuline liikmesus [31],
the principle of capitalisation (dependency of entitlements on the contributions paid and the financial results of the scheme) [32];
kapitaliseerimispõhimõte (väljamaksete sõltuvus tehtud sissemaksetest ja süsteemi finantstulemustest) [32],
their profit-making nature [33]; and
nende tulunduslik iseloom [33] ning
the provision of entitlements which are supplementary to those under a basic scheme [34].
alussüsteemi toetusi täiendavate väljamaksete pakkumine [34].
In such cases, the classification of the scheme depends on an analysis of different elements and their respective importance [35].
Sellistel juhtudel sõltub süsteemi liigitus erinevate elementide ja nende olulisuse analüüsist [35].
In the EEA, health care systems differ significantly between EEA States.
EMP riikide tervishoiusüsteemid erinevad üksteisest märkimisväärselt.
Whether and to what degree different health care providers compete with each other depends on these national specificities.
Kas ja mil määral eri tervishoiuteenuste pakkujad üksteisega konkureerivad, sõltub järgmistest riiklikest iseärasustest.
In some EEA States, public hospitals are an integral part of a national health service and are almost entirely based on the principle of solidarity [36].
Mõnes EMP riigis on riiklikud haiglad riikliku tervishoiusüsteemi lahutamatu osa ja rajanevad peaaegu täielikult solidaarsuspõhimõttel [36].
Such hospitals are directly funded from social security contributions and other State resources and provide their services free of charge on the basis of universal coverage [37].
Selliseid haiglaid rahastatakse otse sotsiaalkindlustusmaksetest ja muudest riigi vahenditest ning need pakuvad oma teenuseid üldise kindlustuskatte alusel tasuta [37].
The EEA Courts have confirmed that, where such a structure exists, the relevant organisations do not act as undertakings [38].
EMP kohtud on kinnitanud, et seal, kus eksisteerivad sellelaadsed struktuurid, ei toimi asjaomased organisatsioonid ettevõtjatena [38].
An organisation that purchases goods – even in large quantities – for the purpose of offering a non-economic service does not act as an undertaking simply because it is a purchaser in a given market [39].
Organisatsioon, kes ostab isegi suures koguses kaupu mittemajandusliku teenuse osutamiseks, ei toimi ettevõtjana üksnes seetõttu, et ta on asjaomasel turul ostja [39].
In many other EEA States, hospitals and other health care providers offer their services for remuneration, be it directly from patients or from their insurance [40].
Paljudes muudes EMP riikides pakuvad haiglad ja muud tervishoiuteenuse pakkujad oma teenuseid tasu eest, mida küsitakse kas otse patsientidelt või nende kindlustuselt [40].
Where this is the case, the fact that a health service is provided by a public hospital is not sufficient for the activity to be classified as non-economic.
Niisugusel juhul ei ole asjaolu, et tervishoiuteenust pakub riiklik haigla, piisav selleks, et tegevust saaks liigitada mittemajanduslikuks.
The EEA Courts have also clarified that health care services which independent doctors and other private practitioners provide for remuneration at their own risk are to be regarded as an economic activity [41].
EMP kohtud on ka selgitanud, et tervishoiuteenuseid, mida pakuvad tasu eest ja omal riskil sõltumatud arstid ja muud eraõiguslikud ettevõtjad, tuleb lugeda majandustegevuseks [41].
The same principles apply to pharmacies.
Apteekide suhtes kohaldatakse samu põhimõtteid.
Public education organised within the national educational system funded and supervised by the State may be considered as a non-economic activity.
Riikliku haridussüsteemi raames korraldatavat ja riigi järelevalve all olevat riiklikku haridusteenust võib lugeda mittemajanduslikuks tegevuseks.
The Court of Justice held that the State: ‘by establishing and maintaining such a system of public education and financed entirely or mainly by public funds and not by pupils or their parents […] does not intend to become involved in activities for remuneration, but carries out its task towards its population in the social, cultural and educational areas’ [42].
Euroopa Kohus on leidnud, et: „[riigil] ei olnud üldreeglina riigieelarvest ja mitte õppijate või nende vanemate poolt rahastatava riikliku haridussüsteemi loomisel ja ülalpidamisel kavatsust arendada tasulist tegevust, vaid ta täitis oma sotsiaalseid, kultuurilisi ja haridusalaseid ülesandeid oma elanike suhtes“ [42].