natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The cost-causality principle and the principle that network charges should be proportionate and non-discriminatory imply that network charges are determined based on the individual network costs attributable to a given network user.
Selles mõttes hõlmab aluslepingu artikli 107 lõige 1 kõiki rahalisi vahendeid, mida avalik sektor võib reaalselt ettevõtjate toetamiseks kasutada, ilma et oleks oluline, kas need vahendid kuuluvad püsivalt riigi vahendite hulka või mitte.
The full exemption from network charges would therefore be in line with those principles only if it were demonstrated that baseload consumers do not cause any network costs.
Ainuüksi asjaolu, et seda eelist ei rahastata otse riigieelarvest, ei ole riigi ressursside kaasamise välistamiseks piisav.
This has however not been demonstrated.
Euroopa Liidu Kohtu praktikast tuleneb, et kõigi juhtumite puhul ei ole vaja kindlaks teha, et toimunud on raha üleandmine eelarvest või avaliku sektori asutusest, selleks et ühele või mitmele ettevõtjale antud eelist võiks käsitada riigiabina aluslepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
On the contrary, baseload consumers do cause network costs in particular when they are being newly connected to an existing network given that their connection might necessitate an increase of the capacity of such a network.
Asjaolu, et algselt oli tegemist eraõiguslikku laadi ressurssidega, ei takista neid käsitamast riigi ressurssidena aluslepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Likewise, where a network has not yet been built, it would need to be dimensioned so as to satisfy at least the demand of baseload consumers.
Seda tuletati meelde ka kohtuotsuses Prantsusmaa vs. komisjon, milles Üldkohus leidis, et riigiasutuste sekkumise ulatus on asjaomaste meetmete ja nende rahastamisviisi määratlemisel asjakohane kriteerium hindamaks, kas olenemata vaatlusaluste ressursside algsest päritolust on nende puhul tegemist riigi ressurssidega.
This has also been recognized by German regional courts and the Federal Court of Justice.
Ainuüksi asjaolu, et konkreetse sektori teatavatele ettevõtjatele rakendatavat abikava rahastatakse täielikult või osaliselt maksetest, mis on kehtestatud riigi ametiasutuse poolt ja mis nõutakse sisse asjaomastelt ettevõtjatelt, ei ole seega piisav selleks, et seda abikava mitte pidada riigi poolt antavaks abiks aluslepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
They have explicitly concluded that the full exemption was contrary to Paragraph 24 of the EnWG 2011 (see recitals 52 and 52 of this Decision).
Samuti ei välista asjaolu, et ressursid ei ole ühelgi hetkel riigi omandis, seda, et need ressursid võivad olla riigi ressursid, kui need on riigi kontrolli all.
It must further be observed that the other category of atypical network users referred to in the first sentence of Paragraph 19(2) of the StromNEV continued to be subject to individual network charges calculated on the basis of their individual load profile during the years 2011 to 2013 (see recital 21 of this Decision).
Riigi ressurssidest antava abi mõistega seoses kuuluvad aluslepingu artikli 107 lõike 1 kohaldamisalasse tegelikult nii ainult riigi poolt otseselt antav abi kui ka riigi poolt määratud või asutatud avaliku või erasektori asutuste antav abi.
The full exemption for baseload consumers therefore introduced a discrimination against both other groups of atypical network users that were still subject to individual network charges and all other end users given that the full exemption deviates from the principle of cost causality and proportionality of network charges.
Seda põhjenduskäiku järgiti ka Essenti kohtuotsuses.
It is noted that before the full exemption introduced from 2011 baseload consumers were subject to individual network charges that had to be determined so as to take into account the reduction of network costs or the mitigation of increases in network costs that were due to baseload consumers.
Euroopa Kohus pidi selles asjas hindama seadust, mis nägi ette, et Madalmaade elektrivõrgu ettevõtjad peavad koguma erasektori elektritarbijatelt tarbitud elektrienergia eest lisatasu ja edastama selle lisatasu tulud SEPile, nelja elektritootja ühisele tütarettevõtjale, et hüvitada viimasele nn luhtunud kulud.
Those individual network charges might however not be lower than 20 % of the published network charges.
Võrguettevõtjad pidid edastama selle lisatasu SEPile, kes pidi tulud kokku koguma ja kasutama neid seaduses kindlaksmääratud summa ulatuses luhtunud kulude katmiseks.
In order to calculate those costs, the BNetzA had defined the physical path methodology (see recital 19).
Euroopa Kohus märkis sellega seoses, et SEP oli seadusega määratud haldama riigi ressursse.
The Commission considers that this methodology is a reliable methodology to approximate the costs caused by baseload consumers in the period 2011 to 2013 given the characteristics of the electricity system at that time.
Euroopa Kohus leidis, et Madalmaade süsteem kaasas riigi ressursse.
Indeed, this methodology determines the network charges based on the costs that can be attributed to the baseload consumer, that is to say the capital costs and fixed operating costs related to the part of the network that connects the baseload consumer to the nearest baseload power plant that can de facto cover its entire demand.
Selle kohtupraktika põhjal võib järeldada, et toetused, mida rahastatakse riigi kehtestatud maksulaadsetest lõivudest või tasudest ja mida hallatakse ja jaotatakse vastavalt õigusnormidele, kujutavad endast riigi ressursside ülekandmist isegi siis, kui neid ei halda riigiasutused, vaid riigi määratud eraettevõtjad, kes on riigiasutustest eraldiseisvad.
While it is true that this method leads – as one interested party has criticized — to differentiated network charges depending to the location of the baseload consumer on the network, this is precisely the point of individual network charges, namely to verify the costs caused to the network by each baseload consumer individually.
Euroopa Kohus kinnitas seda kohtuasjas Vent de Colère, kus ta märkis eelkõige, et riigi ressursside kaudu sekkumise välistamiseks ei piisa asjaolust, et ettevõtjad, kes on kohustatud ostma soodustariifidega taastuvenergiat, jätavad kogutavad tasud endale, mitte ei kanna osa vahenditest üle Caisse des dépôts et consignations'i konto kaudu.
If a baseload consumer is further away from a baseload power plant, it also means that he will be using a much large portion of the network to have the electricity transported from the power plant that is able to de facto cover its demand.
Euroopa Kohus välistas riigi ressursside ülekandmise ainult väga konkreetsetel juhtudel.
Also the fact that the physical path is calculated by reference to a power plant covering the entire demand of the baseload consumer is justified.
Euroopa Kohus leidis näiteks, et otsus, millega liikmesriigi asutus laiendab teatava sektori kõikidele ettevõtjatele kokkulepet, millega kehtestatakse liikmesriigi asutuse tunnustatud tootmisharudevahelises organisatsioonis makse ja muudetakse see seeläbi kohustuslikuks, et oleks võimalik rakendada teatavaid reklaami ja avalike suhetega seotud meetmeid, ei kujuta endast riigiabi.
If the power plant were to cover only part of the demand of the baseload consumer, it would imply that he is using again several parts of the network in order to cover his demand and is thus also responsible for higher network costs.
Euroopa Kohus märkis sellega seoses, et meedet ei rahastatud riigi ressurssidest, kuna maksest saadavate ressursside kasutamise üle ei otsustanud mitte riik, vaid tootmisharudevaheline organisatsioon.
As to the fact that the physical path methodology would not accept hydropower plants as baseload power plants, it is noted that the 2010 guidance paper of of the BNetzA referred to under recital 19 above accepts hydro power plants as baseload power plants.
Need ressursid olid täielikult suunatud selle organisatsiooni seatud eesmärkide saavutamisele.
In addition, the physical path methodology also takes into account network losses and any network services that the baseload consumer has been using, if any.
Seega ei olnud ressursid pidevalt riigi kontrolli all ning need ei olnud riigiasutustele kättesaadavad.
The adequacy of the physical path methodology to determine the network costs caused by baseload consumers has notably been confirmed by the Federal Court of Justice in 2016.
Euroopa Kohus leidis kohtuasjas PreussenElektra, et elektrienergia üldkasutatavasse võrku edastamise seaduse (Stromeinspeisungsgesetz) 1998. aastal kohaldatud redaktsioonis ei nähtud ette avalik-õigusliku või eraõigusliku isiku asutamist või määramist abi haldamiseks.
The Commission considers thus that a different treatment of atypical users (i.e. non-peak consumers and baseload consumers) compared to the other network users is an integral part of the reference system and expressed in its structure, as long as it is based on the concept of individual network costs attributable to a given network user.
See järeldus põhines tähelepanekul, et elektrienergia üldkasutatavasse võrku edastamise seadusega kehtestati mehhanism, mis otseselt kohustas elektrimüügiettevõtjaid ja turustusahelas eelnevaid elektrivõrguettevõtjaid ostma taastuvelektrit kindlaksmääratud hinnaga, ilma et ükski isik haldaks seda maksete voogu.
The full exemption in force between 2011 and 2013 however deviates from the determination of individual network charges applicable to atypical users given that the full exemption does not rest on an individual determination of the costs caused by the caseload consumer.
Elektrienergia üldkasutatavasse võrku edastamise seaduse kohast olukorda iseloomustas taastuvenergiatootjate ja elektritarnijate vaheliste kahepoolsete suhete rohkus.
Although both non-peak consumers and baseload consumers are in light of the objective of the network charge system, in a comparable factual and legal situation (they are atypical users for which the published network charges would between 2011-2013 not have led to cost-reflective network charges) they were treated differently.
Riik ei olnud kehtestanud lisatasu, mis hüvitaks elektritarnijatele tarnekohustusest tingitud finantskoormuse.
In addition, the full exemption also deviates from the reference system in that it does not require the baseload consumer to pay at least 20 % of the published network charges as required for other atypical users, namely the non-peak consumers.
Seetõttu ei olnud kedagi määratud sellist lisatasu ja asjaomaseid finantsvooge haldama.
This difference in treatment corresponds to a discrimination given that there is no reason why baseload consumers should be exempted from that requirement.
Seevastu Vent de Colère'i kohtuasjas märkis Euroopa Kohus, et Prantsuse toetuste süsteem erines PreussenElektra kohtuasjas vaadeldud olukorrast kahe aspekti poolest.
In particular, there is no reason why individual network charges for non-peak consumers should be subject to a safety net while baseload consumers would not, knowing that also baseload consumers – like non-peak consumers benefit from being connected to the network.
PreussenElektra kohtuasjas ei olnud asjaomane liikmesriik volitanud asjaomaseid eraettevõtjaid riigi ressursse haldama, vaid neile oli kehtestatud ostukohustus, mida nad pidid täitma oma rahalistest vahenditest.
Also, the individual network charges calculated by using the physical path methodology will imply a certain approximation.
Lisaks sellele puudus PreussenElektra asjas riigi kehtestatud ja reguleeritud mehhanism ostukohustusest tulenevate lisakulude hüvitamiseks, mille kaudu riik tagab ostukohustusega seotud eraõiguslikele ettevõtjatele nimetatud lisakulude täies ulatuses katmise.
No justification in the nature and logic of the network charge system
Euroopa Kohus kinnitas hiljuti seda erinevat riigi ressursside hindamise viisi.
The concept of aid does not encompass measures creating different treatment of undertakings in relation to charges where that difference is attributable to the nature and general scheme of the system of charges in question.
Euroopa Kohus otsustas ENEA S.A kohtuasjas, et riiklik meede, millega pannakse nii eraettevõtjatele kui ka riigi osalusega äriühingutele kohustus osta koostoodetud elektrit, ei kujuta endast riigi sekkumist või sekkumist riigi ressursside kaudu, kui sellest ostukohustusest tulenevat lisakulu ei kanta täies ulatuses üle lõpptarbijale, seda ei rahastata liikmesriigi kehtestatud kohustusliku makse abil ja puudub täieliku hüvitamise mehhanism.
The burden of proof for that latter part of the test is on the Member State.
Selleks et kontrollida, kas täieliku vabastuse rahastamine, mis tuleneb 2011. aasta StromNEVi § 19 lõike 2 teisest lausest, hõlmab riigi ressursse, on neid põhimõtteid silmas pidades vaja eristada täieliku vabastuse rahastamist 2011. aastal ja selle vabastuse rahastamist aastatel 2012 ja 2013, st pärast § 19 kohase lisatasu kehtestamist.
It is observed that Germany has not put forward any element showing that the full exemption would be justified by the nature and general scheme of the network charge system in Germany.
Rahastamine riigi ressurssidest pärast BNetzA poolt § 19 kohase lisatasu kehtestamist (2012. ja 2013. aasta)
It has put forward that the full exemption could help ensuring security of supply by securing the existence of conventional power plants needed to ensure security of supply and could also help facilitating the promotion of renewable electricity.
Tuginedes 2011. aasta StromNEVi § 19 lõike 2 kuuendas ja seitsmendas lauses sätestatud hüvitusmehhanismile, mida on kirjeldatud käesoleva otsuse punktis 2.4, kehtestas BNetzA 14. detsembri 2011. aasta regulatiivse otsusega jaotusvõrguettevõtjatele kohustuse koguda lõpptarbijatelt § 19 kohast lisatasu ja kanda sellest saadud tulud kord kuus üle põhivõrguettevõtjatele.
Those objectives, however, are external to network charges and must therefore be examined under the compatibility assessment in line with the case law of the Court (see section 3.3.1).
Komisjon selgitas algatamisotsuse põhjendustes 49–84, miks ta leidis, et täielikku vabastust tuleb pidada rahastatuks riigi ressurssidest.
Conclusion
Põhjused võib kokku võtta järgmiselt:
The full exemption cannot be justified by the logic of the network charges in Germany to the extent that it goes beyond a reduction of the published network charges reflecting the contribution of baseload consumers to cost savings or the avoidance of costs.
täielik vabastus vastab riigi poliitikale;
The full exemption notably constitutes an unjustified deviation from the reference system as it exempts the baseload consumers from the costs that the reference system would allocate to them, that is to say the individual network costs calculated on the basis of the physical path methodology and which cannot go below 20 % of the published network charges.
võrguettevõtjatele antakse seadusega tagatis, et täieliku vabastuse tagajärjel tekkivad finantskahjud hüvitatakse täielikult lisatasu kaudu, mida võrgukasutajad peavad elektritarbimise eest tasuma; see tähendab, et nad ei pea vabastuse rahastamiseks kasutama enda rahalisi vahendeid;
The Commission therefore concludes that insofar as baseload consumers were exempted from paying network charges going beyond the network costs caused by their consumption or, where those costs amounted to less than the minimum contribution of 20 % of the published network charges, were exempted from that minimum contribution, the exemption is not within the logic of the reference system, and does confer a selective advantage.
põhivõrguettevõtjatele on pandud ülesanne hallata vabastusest ja § 19 kohasest lisatasust tulenevaid finantsvoogusid;
IMPUTABILITY
põhivõrguettevõtjad ei saa lisatasust saadavaid tulusid oma soovi järgi vabalt kasutada, kuna § 19 kohast lisatasu peab kasutama üksnes vabastusest tingitud finantskahjude hüvitamiseks; lisatasust saadav üleliigne tulu tuleb järgnevatel aastatel makstavast lisatasust maha arvata;
The full exemption has been provided by Article 7 of the Law of 26 July 2011 (see recital 21 of this Decision), and has been implemented by administrative acts confirming the exemption requests (see recitals 24 of this Decision).
§ 19 kohane lisatasu ei vasta teenuse või kauba eest tasutavale maksele.
It is therefore imputable to the State.
Komisjon ei nõustu Saksamaa ja huvitatud isikute seisukohaga, et täielikku vabastust ei saa pidada rahastatuks riigi ressurssidest, sest vabastuse rahastamiseks kasutatavad rahalised vahendid ei liigu läbi riigieelarve.
Also the Paragraph 19-surcharge that financed the exemption is imputable to the State.
Nagu käesoleva otsuse põhjendustes 125–129 märgitakse, on Euroopa Kohus korduvalt sedastanud, et riigi ressurssidega võib olla tegemist ka siis, kui abi rahastatakse eraõiguslikest vahenditest, mille on kehtestanud riik ning mida hallatakse ja jaotatakse kooskõlas õigusnormidega.
First, the Paragraph 19-surcharge was provided for by Article 7 of the Law of 26 July 2011 (see recital 21 of this Decision) and was further implemented by the BNetzA, a government agency (see section 2.4.2 and footnote 22 of this Decision).
Euroopa Kohtu väitel tähendab selline rahastamiskava riigi ressursside ülekandmist hoolimata asjaolust, et neid vahendeid ei halda riigiasutused, vaid riigi määratud eraettevõtjad, kes on riigiasutustest eraldiseisvad.
The fact that the calculation of the charge is carried out by private entities mandated by law to do so does not affect that conclusion, because those private entities – the TSO – have no margin of discretion when carrying out that task, and have been mandated by the State to carry out that task, as part of their entrustment pursuant to Paragraph 19(2) of the StromNEV 2011 as TSO.
Komisjon leiab, et täieliku vabastuse kohaldamise tõttu võrgutasude maksmisel 2012. ja 2013. aastal saamata jäänud tulu kanti lõpptarbijatele täielikult üle hüvitusmehhanismi abil, mida rahastati neile riigi poolt kehtestatud kohustuslikust maksest.
Furthermore, the BNetzA has the normal supervisory powers over the TSO, and can address binding decisions to the TSO, if they fail to comply with their obligations (Paragraphs 29 and 54 of the EnWG 2011).
Nagu käesoleva otsuse põhjendustes 35–39 on kirjeldatud, nähti 2012. ja 2013. aasta õigusraamistikus ette rahastamismehhanism, mis hüvitas nende võrguettevõtjate saamata jäänud tulu, kelle võrguga olid vabastatud baaskoormuse tarbijad ühendatud.
Finally, for the year 2012, the BNetzA directly determined which total amount had to be compensated from the Paragraph 19-surcharge (see recital 37 of this Decision).
Põhivõrguettevõtjad olid kohustatud hüvitama jaotusvõrguettevõtjatele nende saamata jäänud tulu ja jaotama endi vahel ühtlaselt selle täiendava finantskoormuse.
EXISTENCE OF STATE RESOURCES
Vastavalt EnWG § 29 lõike 1 ja 2011. aasta StromNEVi § 30 lõike 2 punkti 6 alusel vastu võetud BNetzA 14. detsembri 2011. aasta regulatiivsele otsusele hüvitati põhivõrguettevõtjatele see finantskoormus § 19 kohase lisatasu kaudu.
For selective advantages to amount to aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty, they must be granted directly or indirectly through State resources.
§ 19 kohane lisatasu oli lõpptarbijatele kehtestatud maksulaadne lõiv.
The concept of ‘intervention through State resources’ covers not only advantages which are granted directly by the State but also ‘those granted through a public or private body appointed or established by that State to administer the aid’.
Sellisena ei olnud see võrgutasude üldise süsteemi osa, nagu väideti huvitatud isikute märkustes.
In this sense, Article 107(1) of the Treaty covers all the financial means by which the public authorities may actually support undertakings, irrespective of whether or not those means are permanent assets of the public sector.
BNetzA ise on oma 14. detsembri 2011. aasta otsuses selgitanud, et § 19 kohasel lisatasul oli eriotstarve, nimelt põhivõrguettevõtjatele nende finantskahjude hüvitamine, ja seega ei olnud see üldine võrgutasu, vaid pigem StromNEVi § 17 lõikes 8 sätestatud muu tasu, mis tuli koguda üldistest võrgutasudest eraldi.
The mere fact that the advantage is not financed directly from the State budget is not sufficient to exclude that State resources are involved.
Seda kinnitasid ka Saksamaa kohtud ja eelkõige kõrgeim üldkohus, kes leidis, et § 19 kohane lisatasu ei ole võrgutasu, vaid on lisatasu, mille eesmärk on katta 2011. aasta StromNEVi § 19 lõike 2 teises lauses sätestatud vabastusest tulenevad finantskahjud (vt käesoleva otsuse põhjendused 52–53).
It results from the case-law of the Court of Justice of the European Union that it is not necessary to establish in every case that there has been a transfer of money from the budget or from a public entity for the advantage granted to one or more undertakings to be capable of being regarded as a State aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
§ 19 kohane lisatasu on riigi kehtestatud kohustuslik makse.
The private nature of the resources does not prevent them from being regarded as State resources within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
See sätestati 2011. aasta StromNEVis ja kehtestati siduva regulatiivse otsusega, mille võttis vastu liitvabariigi kõrgetasemeline asutus BNetzA, kellele on usaldatud haldus- ja reguleerimisülesanded ning kes tegutseb majandus- ja energiaministeeriumi järelevalve all.
This was also recalled in the ruling France v Commission ruling where the General Court concluded that the relevant criterion for assessing whether the resources are public, regardless their initial origin, is the degree of intervention of the public authority in the definition of the measures in question and their methods of financing.
BNetzA presidendi ja asepresidendid määrab ametisse minister ning selle nõukogusse kuuluvad Liidunõukogu ja Liidupäeva esindajad.
Hence, the mere fact that a subsidy scheme benefiting certain economic operators in a given sector is wholly or partially financed by contributions imposed by the public authorities and levied on certain undertakings is not sufficient to take away from that scheme its status of aid granted by the State within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Lisaks sellele olid võrguettevõtjad määratud § 19 kohast lisatasu sisse nõudma ja haldama kooskõlas kehtiva õigusraamistikuga.
Equally, the fact that the resources would at no moment be the property of the State does not exclude that the resources might constitute State resources, if they are under the control of the State.
Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on korduvalt sedastanud, et riigi ressursside haldajaks võib määrata ka eraettevõtja.
In fact the concept of aid granted through State resources serves to bring within the scope of Article 107(1) of the Treaty not only aid granted directly by the State, but also aid granted by public or private bodies designated or established by the State.
Essenti kohtuotsusest tuleneb ka, et lisatasu haldamise ülesande võib panna rohkem kui ühele üksusele.
This line of reasoning was also applied in Essent.
Esiteks olid jaotusvõrguettevõtjad ja põhivõrguettevõtjad kohustatud sisse nõudma ja koguma § 19 kohast lisatasu lõpptarbijatelt ning jaotusvõrguettevõtjad olid kohustatud kandma § 19 kohase lisatasu üle põhivõrguettevõtjatele.
In that case, the Court of Justice had to assess a law which provided that the operators of the Dutch electricity network had to collect a price surcharge on electricity consumed by private electricity clients and pass on the proceeds of that surcharge to SEP, a joint subsidiary of the four electricity generators, in order to compensate the latter for so-called ‘stranded costs’.
Teiseks võisid põhivõrguettevõtjad vastavalt 2011. aasta StromNEVi § 19 lõike 2 teisele lausele ja käesoleva otsuse põhjenduses 35 kirjeldatud tasandusmehhanismile kasutada § 19 kohasest lisatasust saadavaid tulusid üksnes sellise saamata jäänud tulu hüvitamiseks, mis tulenes baaskoormuse tarbijate vabastamisest.