natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Viewing habits, particularly those of younger generations, have changed significantly.
Vaatamisharjumused on eelkõige nooremate põlvkondade puhul märkimisväärselt muutunud.
While the main TV screen remains an important device for sharing audiovisual experiences, many viewers have moved to other, portable devices to watch audiovisual content.
Kuigi teleriekraanid on jätkuvalt olulised vahendid audiovisuaalsete kogemuste jagamiseks, on paljud vaatajad hakanud audiovisuaalse sisu vaatamiseks kasutama muid, kaasaskantavaid seadmeid.
Traditional TV content still accounts for a major share of the average daily viewing time.
Tavapärased telesaated moodustavad siiani olulise osa keskmisest igapäevasest vaatamisajast.
However, new types of content, such as video clips or user-generated content, have gained an increasing importance and new players, including providers of video-on-demand services and video-sharing platforms, are now well-established.
Samas omandab üha suuremat tähtsust uut liiki sisu, näiteks videoklipid või kasutaja loodud sisu ning uued osalejad, sealhulgas nõudevideo teenuse osutajad ja videojagamisplatvormide teenuste osutajad on nüüdseks välja kujunenud.
This convergence of media requires an updated legal framework in order to reflect developments in the market and to achieve a balance between access to online content services, consumer protection and competitiveness.
Meedia sellise sulandumise tõttu on vaja ajakohastatud õigusraamistikku, et võtta arvesse turu arengut ning saavutada tasakaal võrgusisuteenuste kättesaadavuse, tarbijakaitse ja konkurentsivõime vahel.
On 6 May 2015, the Commission adopted a communication entitled ‘A Digital Single Market Strategy for Europe’ in which it announced a review of Directive 2010/13/EU.
Komisjon võttis 6. mail 2015 vastu teatise „Euroopa digitaalse ühtse turu strateegia“, milles ta teatas direktiivi 2010/13/EL läbivaatamisest.
Directive 2010/13/EU should remain applicable only to those services the principal purpose of which is the provision of programmes in order to inform, entertain or educate.
Direktiivi 2010/13/EL tuleks jätkuvalt kohaldada ainult nende teenuste suhtes, mille peamine eesmärk on edastada saateid teavitamise, meelelahutuse või harimise eesmärgil.
The principal purpose requirement should also be considered to be met if the service has audiovisual content and form which are dissociable from the main activity of the service provider, such as stand-alone parts of online newspapers featuring audiovisual programmes or user-generated videos where those parts can be considered dissociable from their main activity.
Peamise eesmärgi nõue tuleks lugeda täidetuks ka siis, kui teenuse audiovisuaalne sisu ja vorm on eristatavad teenuseosutaja põhitegevusest, nagu veebiajalehtede omaette osad, mis sisaldavad audiovisuaalseid saateid või kasutaja loodud videoid, kui neid osi võib pidada teenuseosutaja põhitegevusest eristatavaks.
A service should be considered to be merely an indissociable complement to the main activity as a result of the links between the audiovisual offer and the main activity such as providing news in written form.
Teenust tuleks pidada ainult põhitegevuse eristamatuks täienduseks juhul, kui on seos audiovisuaalsisu pakkumise ja põhitegevuse, näiteks uudiste kirjalikus vormis edastamise, vahel.
As such, channels or any other audiovisual services under the editorial responsibility of a provider can constitute audiovisual media services in themselves, even if they are offered on a video-sharing platform which is characterised by the absence of editorial responsibility.
Seega võivad teenuseosutaja toimetusvastutuse alla kuuluvad kanalid või muud audiovisuaalteenused olla iseenesest audiovisuaalmeedia teenused, isegi kui neid pakutakse videojagamisplatvormil, millele on iseloomulik toimetusvastutuse puudumine.
In such cases, it will fall to the providers with editorial responsibility to comply with Directive 2010/13/EU.
Neil juhtudel peavad toimetusvastutusega teenuseosutajad järgima direktiivi 2010/13/EL.
Video-sharing platform services provide audiovisual content which is increasingly accessed by the general public, in particular by young people.
Videojagamisplatvormi teenused pakuvad audiovisuaalset sisu, mida üldsus ja eriti noored kasutavad üha rohkem.
This is also true with regard to social media services, which have become an important medium to share information and to entertain and educate, including by providing access to programmes and user-generated videos.
See kehtib ka sotsiaalmeediateenuste suhtes, millest on saanud teabe jagamise, meelelahutuse ja harimise oluline vahend, sealhulgas pakkudes ligipääsu saadetele ja kasutaja loodud videotele.
Those social media services need to be included in the scope of Directive 2010/13/EU because they compete for the same audiences and revenues as audiovisual media services.
Kõnealused sotsiaalmeediateenused peaksid kuuluma direktiivi 2010/13/EL kohaldamisalasse, sest need konkureerivad audiovisuaalmeedia teenustega sama vaatajaskonna ja tulude pärast.
Furthermore, they also have a considerable impact in that they facilitate the possibility for users to shape and influence the opinions of other users.
Lisaks on neil teenustel märkimisväärne mõju, kuna nad annavad kasutajale võimaluse kujundada ja mõjutada teiste kasutajate arvamusi.
Therefore, in order to protect minors from harmful content and all citizens from incitement to hatred, violence and terrorism, those services should be covered by Directive 2010/13/EU to the extent that they meet the definition of a video-sharing platform service.
Et kaitsta alaealisi kahjuliku sisu eest ja kõiki kodanikke vihkamisele, vägivallale või terrorismile õhutava sisu eest, peaksid kõnealused teenused olema seetõttu direktiiviga 2010/13/EL reguleeritud niivõrd, kui need vastavad videojagamisplatvormi teenuse määratlusele.
While the aim of Directive 2010/13/EU is not to regulate social media services as such, a social media service should be covered if the provision of programmes and user-generated videos constitutes an essential functionality of that service.
Kuigi direktiivi 2010/13/EL eesmärk ei ole reguleerida sotsiaalmeediateenuseid, peaks see hõlmama sotsiaalmeediateenust juhul, kui saadete ja kasutaja loodud videote pakkumine on selle teenuse põhiline otstarve.
The provision of programmes and user-generated videos could be considered to constitute an essential functionality of the social media service if the audiovisual content is not merely ancillary to, or does not constitute a minor part of, the activities of that social media service.
Saadete ja kasutaja loodud videote pakkumist võib pidada sotsiaalmeediateenuse põhiliseks otstarbeks, kui audiovisuaalne sisu ei ole üksnes selle sotsiaalmeediateenuse kõrvaltoode või on väga väike osa sellest sotsiaalmeediateenusest.
In order to ensure clarity, effectiveness and consistency of implementation, the Commission should, where necessary, issue guidelines, after consulting the Contact Committee, on the practical application of the essential functionality criterion of the definition of a ‘video-sharing platform service’.
Rakendamise selguse, tõhususe ja järjepidevuse tagamiseks peaks komisjon vajaduse korral andma pärast kontaktkomiteega konsulteerimist välja suunised mõiste „videojagamisplatvormi teenus“ määratluse põhilise otstarbe kriteeriumi praktilise rakendamise kohta.
Those guidelines should be drafted with due regard for the general public interest objectives to be achieved by the measures to be taken by video-sharing platform providers and the right to freedom of expression.
Nende suuniste koostamisel tuleks võtta nõuetekohaselt arvesse avaliku huvi eesmärke, mis saavutatakse videojagamisplatvormi teenuse osutajate võetavate meetmetega, ja õigust sõnavabadusele.
Where a dissociable section of a service constitutes a video-sharing platform service for the purposes of Directive 2010/13/EU, only that section should be covered by that Directive, and only as regards programmes and user-generated videos.
Kui teenuse eristatav osa on videojagamisplatvormi teenus direktiivi 2010/13/EL tähenduses, tuleks nimetatud direktiivi kohaldada üksnes selle teenuse osa ning üksnes saadete ja kasutaja loodud videote suhtes.
Video clips embedded in the editorial content of electronic versions of newspapers and magazines and animated images such as GIFs should not be covered by Directive 2010/13/EU.
Direktiiv 2010/13/EL ei peaks reguleerima videoklippe, mis on põimitud ajalehtede ja ajakirjade elektrooniliste versioonide toimetatavasse sisusse, ning animeeritud kujutisi, näiteks graafikafaile (GIFid).
The definition of a video-sharing platform service should not cover non-economic activities, such as the provision of audiovisual content on private websites and non-commercial communities of interest.
Videojagamisplatvormi teenuse määratlus ei tohiks hõlmata mittemajanduslikku tegevust, nagu isiklikel veebisaitidel audiovisuaalse sisu pakkumine ja mitteäriliste huviringkondade audiovisuaalne sisu.
In order to ensure the effective implementation of Directive 2010/13/EU, it is crucial that Member States establish and maintain up-to-date records of the media service providers and video-sharing platform providers under their jurisdiction and that they regularly share those records with their competent independent regulatory authorities or bodies and the Commission.
Direktiivi 2010/13/EL tõhusa rakendamise tagamiseks on määrava tähtsusega, et liikmesriigid looksid registrid oma jurisdiktsiooni alla kuuluvate meediateenuse osutajate ja videojagamisplatvormi teenuse osutajate kohta, ajakohastaksid neid registreid ning jagaksid neid andmeid korrapäraselt oma pädevate sõltumatute regulaatorasutuste või -organite ning komisjoniga.
Those records should include information about the criteria on which jurisdiction is based.
Kõnealused registrid peaksid sisaldama teavet selle kohta, millistele kriteeriumidele jurisdiktsioon tugineb.
Establishing jurisdiction requires an assessment of factual situations against the criteria laid down in Directive 2010/13/EU.
Jurisdiktsiooni kindlaksmääramiseks on vaja faktilise olukorra hindamist direktiivis 2010/13/EL sätestatud kriteeriumide alusel.
The assessment of such factual situations might lead to conflicting results.
Faktilise olukorra hindamine võib anda vastuolulisi tulemusi.
In applying the cooperation procedures provided for in that Directive, it is important that the Commission can base its findings on reliable facts.
Direktiiviga kehtestatud koostöömenetluste kohaldamisel on oluline, et komisjon saaks tugineda oma järelduste tegemisel usaldusväärsetele faktidele.
The European Regulators Group for Audiovisual Media Services (ERGA) should therefore be empowered to provide opinions on jurisdiction upon the Commission's request.
Seega tuleks audiovisuaalmeedia teenuste Euroopa regulaatorasutuste rühmale (ERGA) anda volitus esitada komisjoni taotluse korral arvamusi jurisdiktsiooni kohta.
Where the Commission, in applying those cooperation procedures, decides to consult ERGA, it should inform the Contact Committee, including about notifications received from Member States under those cooperation procedures and about ERGA's opinion.
Kui komisjon otsustab nimetatud koostöömenetluste kasutamisel konsulteerida ERGAga, peaks ta teavitama kontaktkomiteed, sealhulgas koostöömenetluste raames liikmesriikidelt saadud teadetest ja ERGA arvamusest.
The procedures and conditions for restricting freedom to provide and receive audiovisual media services should be the same for both linear and non-linear services.
Audiovisuaalmeedia teenuste osutamise ja saamise vabaduse piiramise menetlused ja tingimused peaksid olema nii lineaarsete kui ka mittelineaarsete teenuste puhul samad.
In accordance with the case-law of the Court of Justice of the European Union (the ‘Court’), it is possible to restrict the freedom to provide services guaranteed under the Treaty for overriding reasons in the general public interest, such as obtaining a high level of consumer protection, provided that such restrictions are justified, proportionate and necessary.
Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu (edaspidi „Euroopa Kohus“) praktikale võib aluslepinguga tagatud teenuste osutamise vabadust piirata ülekaalukatel avaliku huviga seotud põhjustel, näiteks kõrgetasemelise tarbijakaitse tagamiseks, tingimusel et sellised piirangud on õigustatud, proportsionaalsed ja vajalikud.
Therefore, a Member State should be able to take certain measures to ensure respect for its consumer protection rules which do not fall in the fields coordinated by Directive 2010/13/EU.
Seetõttu peaks liikmesriikidel olema võimalik võtta teatavaid meetmeid, et tagada selliste tarbijakaitset käsitlevate liikmesriigi õigusnormide järgimine, mis ei kuulu direktiivi 2010/13/EL koordineeritud valdkondadesse.
Measures taken by a Member State to enforce its national consumer protection regime, including in relation to gambling advertising, would need to be justified, proportionate to the objective pursued, and necessary as required under the Court's case-law.
Meetmed, mida liikmesriigid võtavad oma tarbijakaitse korra rakendamiseks, sealhulgas seoses hasartmängude reklaamiga, peaksid olema õigustatud, taotletava eesmärgi seisukohalt proportsionaalsed ja vajalikud, nagu nõuab Euroopa Kohtu praktika.
In any event, a receiving Member State must not take any measures which would prevent the re-transmission, in its territory, of television broadcasts coming from another Member State.
Mingil juhul ei tohi vastuvõtjaliikmesriik võtta meetmeid, mis takistaks selliste teleülekannete taasedastamist oma territooriumil.
A Member State, when notifying the Commission that a media service provider has established itself in the Member State having jurisdiction in order to circumvent the stricter rules in the fields coordinated by Directive 2010/13/EU, which would be applicable to that provider if it were established in the notifying Member State, should adduce credible and duly substantiated evidence to that effect.
Liikmesriik, kes teavitab komisjoni, et meediateenuse osutaja on asutatud jurisdiktsiooni omavas liikmesriigis eesmärgiga hoida kõrvale direktiiviga 2010/13/EL koordineeritud valdkondades kehtestatud rangematest õigusnormidest, mis oleksid asjaomase meediateenuse osutaja suhtes kohaldatavad juhul, kui ta oleks asutatud teate esitanud liikmesriigis, peaks esitama selle kohta usaldusväärsed ja nõuetekohaselt põhjendatud tõendid.
Such evidence should detail a set of corroborating facts allowing for such circumvention to be reasonably established.
Nimetatud tõendites tuleks üksikasjalikult välja tuua mitmeid kinnitavaid asjaolusid, mille alusel kõnealust kõrvalehoidmist saab mõistlikult tuvastada.
In its Communication to the European Parliament and to the Council on Better Regulation for Better Results – an EU Agenda, the Commission stressed that, when considering policy solutions, it would consider both regulatory and non-regulatory means, modelled on the Community of practice and the Principles for Better Self- and Co-regulation.
Oma teatises Euroopa Parlamendile ja nõukogule „Parem õigusloome paremate tulemuste saavutamiseks – ELi tegevuskava“ rõhutas komisjon, et poliitikaalaste lahenduste kaalumisel võtab ta arvesse nii regulatiivseid kui ka mitteregulatiivseid võimalusi, mis on välja töötatud paremate enese- ja kaasreguleerimist käsitlevate põhimõtete ning vastava ühenduse tava alusel.
A number of codes of conduct set up in the fields coordinated by Directive 2010/13/EU have proved to be well designed, in line with the Principles for Better Self- and Co-regulation.
Mitmed direktiiviga 2010/13/EL koordineeritud valdkondades kehtestatud tegevusjuhendid on osutunud hästi koostatuks, olles kooskõlas parema enese- ja kaasreguleerimise põhimõtetega.
The existence of a legislative backstop was considered an important success factor in promoting compliance with a self- or co-regulatory code.
Seadusandliku kaitsemeetme olemasolu on peetud tähtsaks edu võimaldavaks teguriks, et edendada enese- või kaasreguleerimise tegevusjuhendi järgimist.
It is equally important that such codes establish specific targets and objectives allowing for the regular, transparent and independent monitoring and evaluation of the objectives aimed at by the codes of conduct.
Sama oluline on, et tegevusjuhendites kehtestataks konkreetsed sihtmärgid ja eesmärgid, mis võimaldavad tegevusjuhendites seatud eesmärke regulaarselt, läbipaistvalt ja sõltumatult jälgida ning hinnata.
The codes of conduct should also provide for effective enforcement.
Samuti peaksid need ette nägema tõhusa nõuete täitmise tagamise.
These principles should be followed by the self- and co-regulatory codes adopted in the fields coordinated by Directive 2010/13/EU.
Neid põhimõtteid tuleks järgida direktiiviga 2010/13/EL koordineeritud valdkondades vastu võetud enese- ja kaasreguleerimise tegevusjuhendite puhul.
Experience has shown that both self- and co-regulatory instruments, implemented in accordance with the different legal traditions of the Member States, can play an important role in delivering a high level of consumer protection.
Kogemused on näidanud, et liikmesriikide erinevate õigustraditsioonide kohaselt rakendatavatel nii kaas- kui ka enesereguleerimise vahenditel võib olla tähtis roll kõrgetasemelise tarbijakaitse saavutamisel.
Measures aimed at achieving general public interest objectives in the emerging audiovisual media services sector are more effective if they are taken with the active support of the service providers themselves.
Meetmed, mis on suunatud avaliku huvi eesmärkide saavutamisele arenevas audiovisuaalmeedia teenuste sektoris, on tõhusamad siis, kui teenuseosutajad ise neid aktiivselt toetavad.
Self-regulation constitutes a type of voluntary initiative which enables economic operators, social partners, non-governmental organisations and associations to adopt common guidelines amongst themselves and for themselves.
Enesereguleerimine on teatavat liiki vabatahtlik algatus, mis võimaldab ettevõtjatel, tööturu osapooltel, valitsusvälistel organisatsioonidel ja ühendustel võtta ise ja enda jaoks vastu ühiseid suuniseid.
They are responsible for developing, monitoring and enforcing compliance with those guidelines.
Nad vastutavad nimetatud suuniste väljatöötamise, järelevalve ning täitmise tagamise eest.
Member States should, in accordance with their different legal traditions, recognise the role which effective self-regulation can play as a complement to the legislative, judicial and administrative mechanisms in place and its useful contribution to the achievement of the objectives of Directive 2010/13/EU.
Liikmesriigid peaksid kooskõlas oma erinevate õigustraditsioonidega tunnustama tõhusat rolli, mis tulemuslikul enesereguleerimisel võib olla kehtivate seadusandlike, kohtu- ja haldusmehhanismide täiendamisel, samuti enesereguleerimise kasulikku panust direktiivi 2010/13/EL eesmärkide saavutamisse.
However, while self-regulation might be a complementary method of implementing certain provisions of Directive 2010/13/EU, it should not constitute a substitute for the obligations of the national legislator.
Kuigi enesereguleerimine võib olla direktiivi 2010/13/EL teatavate sätete rakendamise täiendav meetod, ei tohiks see siiski asendada liikmesriigi seadusandja kohustusi.
Co-regulation provides, in its minimal form, a legal link between self-regulation and the national legislator in accordance with the legal traditions of the Member States.
Kaasreguleerimine oma vähimal kujul loob õigusliku seose enesereguleerimise ja riikliku seadusandja vahel vastavalt liikmesriikide õigustraditsioonidele.
In co-regulation, the regulatory role is shared between stakeholders and the government or the national regulatory authorities or bodies.
Kaasreguleerimise puhul jagavad reguleerija rolli sidusrühmad ja valitsus või riiklikud regulaatorasutused või -organid.
The role of the relevant public authorities includes recognition of the co-regulatory scheme, auditing of its processes and funding of the scheme.
Asjaomaste avaliku sektori asutuste roll on ka tunnustada kaasreguleerimise süsteeme, auditeerida selle menetlusi ja süsteemi rahastada.
Co-regulation should allow for the possibility of state intervention in the event of its objectives not being met.
Kaasreguleerimine peaks võimaldama riigil sekkuda juhul, kui selle eesmärke ei saavutata.
Without prejudice to the formal obligations of the Member States regarding transposition, Directive 2010/13/EU encourages the use of self- and co-regulation.
Ilma et see piiraks liikmesriikide ametlikke ülevõtmisega seotud kohustusi, julgustatakse direktiiviga 2010/13/EL kaas- ja enesereguleerimise kasutamist.
This should neither oblige Member States to set up self- or co-regulation regimes, or both, nor disrupt or jeopardise current co-regulation initiatives which are already in place in Member States and which are functioning effectively.
See ei peaks kohustama liikmesriike looma kaas- või enesereguleerimise süsteeme ega takistama või seadma ohtu tehtud kaasreguleerimise algatusi, mis on liikmesriikides juba olemas ja toimivad tõhusalt.
Transparency of media ownership is directly linked to the freedom of expression, a cornerstone of democratic systems.
Meediateenuseid osutavate isikute omandi läbipaistvus on otseselt seotud sõnavabadusega, mis on demokraatlike süsteemide nurgakivi.
Information concerning the ownership structure of media service providers, where such ownership results in the control of, or the exercise of a significant influence over, the content of the services provided, allows users to make an informed judgement about such content.
Teave meediateenuse osutajate omandistruktuuri kohta, kui sellise struktuuri tulemuseks on kontroll osutatavate teenuste sisu üle või märkimisväärne mõju sellele, võimaldab kasutajatel sellist sisu teadlikult hinnata.
Member States should be able to determine whether and to what extent information about the ownership structure of a media service provider should be accessible to users, provided that the essence of the fundamental rights and freedoms concerned is respected and that such measures are necessary and proportionate.
Liikmesriigid peaksid suutma kindlaks määrata, kas ja millises ulatuses tuleks teave meediateenuse osutaja omandistruktuuri kohta teha kasutajatele kättesaadavaks, tingimusel et austatakse asjaomaste põhiõiguste ja -vabaduste olemust ning et sellised meetmed on vajalikud ja proportsionaalsed.
Because of the specific nature of audiovisual media services, especially the impact of those services on the way people form opinions, users have a legitimate interest in knowing who is responsible for the content of those services.
Audiovisuaalmeedia teenuste eripära ning eriti selle mõju tõttu, mida need avaldavad inimeste arvamuste kujunemisele, on kasutajatel õigustatud huvi teada, kes vastutab nende teenuste sisu eest.
In order to strengthen freedom of expression, and, by extension, to promote media pluralism and avoid conflicts of interest, it is important for Member States to ensure that users have easy and direct access at any time to information about media service providers.
Et edendada sõnavabadust ning seeläbi soodustada meedia mitmekesisust ja hoida ära huvide konflikte, on oluline, et liikmesriigid tagaks kasutajatele igal ajal lihtsa ja vahetu ligipääsu audiovisuaalmeedia teenuse osutajat käsitlevale teabele.
It is for each Member State to decide, in particular with respect to the information which may be provided on ownership structure and beneficial owners.
Iga liikmesriik otsustab, millist teavet, eelkõige seoses omandistruktuuri ja tegelike tulusaajatega võib esitada.
In order to ensure coherence and legal certainty for businesses and Member States' authorities, the notion of ‘incitement to violence or hatred’ should, to the appropriate extent, be understood within the meaning of Council Framework Decision 2008/913/JHA.
Järjepidevuse tagamiseks ning ettevõtjatele ja liikmesriikide ametiasutustele õiguskindluse tagamiseks tuleks mõistet „vägivallale või vihkamisele õhutamine“ mõista asjakohasel määral nõukogu raamotsuses 2008/913/JSK esitatud tähenduses.