natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It covers standards and procedures in Member States for returning illegally staying third-country nationals and is based on Union legal instruments regulating this issue, primarily Directive 2008/115/EC of the European Parliament and of the Council [1] (the ‘Return Directive’).
Sellistel juhtudel peavad liikmesriigid tagama tõhustatud koostöö nendesse menetlustesse kaasatud eri asutuste vahel.
Return procedures are in practice often linked with other types of procedures (asylum procedures, border control procedures, procedures leading to a right to enter, stay or reside), which are regulated by other relevant Union and national legislation.
Lisaks asjakohastele nõuetele ja korrale eeldab tulemuslik tagasisaatmissüsteem ka pädevuste ühtset ja integreeritud korraldust riigi tasandil.
In those cases, Member States should ensure close cooperation between the different authorities involved in such procedures.
See tähendab suutlikkust mobiliseerida kõik tagasisaatmisega seotud menetlusi toimetavad osalised (näiteks õiguskaitse- ja sisserändeasutused, aga ka kohtu-, lastekaitse- ja meditsiiniasutused, sotsiaalteenistused ning kinnipidamisasutuste töötajad) ning koordineerida nimetatud asutuste tegevust kooskõlas nende ülesannete ja pädevusega, et tagada individuaalsete tagasisaatmisjuhtumite lahendamisel kiire ja täpne valdkondadevaheline tegutsemine.
The current version, revised in 2017, builds upon the Commission Recommendation of 7 March 2017 [3] and features additional guidance to national authorities on how the rules of the Return Directive be used to improve the effectiveness of the return systems, while ensuring full observance of fundamental rights.
Sel eesmärgil peaksid nad tagama operatiivteabe pideva vahetamise Euroopa Piiri- ja Rannikuvalve Ameti ja teiste liikmesriikidega ning nad võivad tugineda ameti tehnilisele ja operatiivtoele.
Beyond appropriate standards and procedures, an effective return system needs to count on a streamlined and well integrated organisation of competences at national level.
Selleks et tagasisaatmissüsteemid suudaksid väljakutsetega toime tulla, peaksid liikmesriigid maksimaalselt ära kasutama tagasisaatmisdirektiiviga ette nähtud paindlikkust ning tõhususe säilitamiseks korrapäraselt kontrollima ja kohandama oma struktuure ja tagasisaatmissüsteemi suutlikkust, et need vastaksid tegelikele vajadustele.
This means being able to mobilise all the actors involved in return-related procedures (for example law enforcement and immigration authorities, but also the judiciary, child protection authorities, medical and social services, staff of detention facilities) and coordinate their actions, in accordance with their role and remit, to trigger swift and adequate multi-disciplinary responses to manage individual return case.
Käsiraamatuga ei looda liikmesriikidele õiguslikult siduvaid kohustusi ega anta uusi õigusi ega ülesandeid.
National return systems need to count on the support of a sufficient number of trained and competent staff, who can be mobilised quickly — if needed on a 24/7 basis — particularly in case of an increasing burden in implementing returns, and who can be deployed, if necessary, at the external border of the Union to take immediate measures in response to migratory pressure.
Käsiraamat põhineb suuresti tööl, mida liikmesriigid ja komisjon tegid aastatel 2009–2017 tagasisaatmisdirektiivi 2008/115/EÜ kontaktkomitees, ning selles esitatakse süstematiseeritult ja kokkuvõtlikult komitees toimunud arutelud, mis ei pruugi ilmtingimata kajastada liikmesriikide üksmeelt õigusaktide tõlgendamisel.
For that purpose, they should ensure continuous exchange of operational information with the European Border and Coast Guard Agency and other Member States, and can rely on the technical and operational support that the Agency can provide.
Käsiraamatu tõlgendavat osa on täiendatud suunistega viimasel ajal esile kerkinud küsimustes (nt Euroopa Liidu Kohtu uued otsused, rahvusvahelised standardid).
In order for the return systems to be able to respond to challenges, Member States should make the best use of the flexibility provided for by the Return Directive and regularly review and adapt their structures and return capacity to respond to the actual needs to remain effective.
Õiguslikult siduv toime on üksnes õigusaktidel, millele käsiraamatus tuginetakse või viidatakse, ning vaid neile saab tugineda riigisisese vaide korral.
This Handbook does not create any legally binding obligations upon Member States and it does not establish new rights and duties.
Liidu õigusele saab anda õiguslikult siduva tõlgenduse vaid Euroopa Liidu Kohus.
It bases itself to a large extent on the work conducted by Member States and the Commission within the ‘Contact Committee Return Directive 2008/115/EC’ in the years 2009-2017 and regroups in a systematic and summarised form the discussions that have taken place within that forum, which do not necessarily reflect a consensus among Member States on the interpretation of the legal acts.
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punkt 1; Schengeni piirieeskirjade [4] artikli 2 lõige 5Isik, kes ei ole ELi kodanik asutamislepingu artikli 17 lõike 1 tähenduses ja kes ei oma liidu õiguse alusel vaba liikumise õigust Schengeni piirieeskirjade artikli 2 lõike 5 kohaselt.
The interpretative part of the Handbook is complemented by guidance on newly arising issues (for example new judgements of the Court of Justice of the European Union, international standards).
Kolmanda riigi kodanikuks ei loeta järgmisi isikuid:
Only the legal acts on which this Handbook is based on, or refers to, produce legally binding effects and can be invoked before a national jurisdiction.
isikud, kes on ELi kodanikud ELi toimimise lepingu artikli 20 lõike 1 tähenduses (endine EÜ asutamislepingu artikli 17 lõige 1), ehk isikud, kellel on mõne ELi liikmesriigi kodakondsus [5]; isikud, kellel on mõne EMP riigi või Šveitsi kodakondsus;
Legally binding interpretations of Union law can only be given by the Court of Justice of the European Union.
ELi kodanike pereliikmed, kes kasutavad ELi toimimise lepingu artikli 21 või Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/38/EÜ [6] kohast vaba liikumise õigust;EMP riikide või Šveitsi kodanike pereliikmed, kellel on ELi kodanikega samaväärsed vaba liikumise õigused.
Legal basis: Return Directive — Article 3(1); Schengen Borders Code [4] — Article 2(5)Any person who is not a citizen of the Union within the meaning of Article 17(1) of the Treaty and who is not a person enjoying the right of free movement under Union law, as defined in Article 2(5) of the Schengen Borders Code.
Kõiki muid isikuid (sh kodakondsuseta isikud) [7] tuleb käsitada kolmandate riikide kodanikena.
The following categories of person are not considered ‘third-country nationals’:
Lisaselgitused:
Persons who are Union citizens within the meaning of Article 20(1) TFEU (previously Article 17(1) of the Treaty) = persons holding the nationality of an EU Member State [5];Persons holding the nationality of EEA/CH;
ELi/EMP riikide / Šveitsi kodanike pereliikmed, kellel on õigus vastuvõtvasse liikmesriiki siseneda ja seal koos ELi kodanikuga elada, on järgmised isikud olenemata nende kodakondsusest:
Family members of Union citizens exercising their right to free movement under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC of the European Parliament and of the Council [6];Family members of nationals of EEA/CH enjoying rights of free movement equivalent to Union citizens.
abikaasa, ja kui vastuvõtva liikmesriigi õiguses käsitatakse registreeritud kooselu abieluga samaväärsena, siis ka partner, kellega ELi/EMP riigi / Šveitsi kodanik on sõlminud liikmesriigi õigusaktide kohaselt registreeritud kooselu;
Any other person, including a stateless person [7], is to be considered ‘third-country national’.
alanejad lähisugulased, kes on alla 21aastased, või ülalpeetavad, sealhulgas abikaasa või registreeritud partneri sugulased või ülalpeetavad;
Further clarification:
ülalpeetavad ülenejad lähisugulased, sealhulgas abikaasa või registreeritud partneri sugulased.
Members of the family of EU/EEA/CH nationals, who therefore have a right of entry and residence with the Union citizen in the host Member State irrespective of their nationality, are:
Peale punktides a–c nimetatud kategooriate võib ka teistel pereliikmetel olla teatavatel tingimustel liidu õiguse alusel vaba liikumise õigus, eriti kui neile on antud liikmesriiki sisenemise ja seal elamise õigus kooskõlas siseriikliku õigusega, millega rakendatakse direktiivi 2004/38/EÜ artikli 3 lõiget 2.
the spouse and, if contracted on the basis of the legislation of a Member State and recognised by the legislation of the host Member State as equivalent to marriage, the partner with whom the EU/EEA/CH citizen has contracted a registered partnership;
Kolmanda riigi kodanikku, kelle väite, et ta on ELi toimimise lepingu artikli 21 või direktiivi 2004/38/EÜ alusel liidu vaba liikumise õigust omava ELi kodaniku pereliige, on liikmesriik ümber lükanud, võib käsitada kolmanda riigi kodanikuna.
the direct descendants under the age of 21 or dependants, including those of the spouse or registered partner;
Seepärast võivad sellised isikud kuuluda tagasisaatmisdirektiivi kohaldamisalasse ning nende suhtes tuleb kohaldada selles direktiivis ette nähtud miinimumnõudeid, menetlusi ja õigusi.
the dependent direct relatives in the ascending line, including those of the spouse or registered partner.
Seoses kaebusega, mis võidakse esitada otsuse peale, millega lükatakse tagasi isiku väide selle kohta, et tema suhtes on kohaldatav direktiiv 2004/38/EÜ, leiab komisjon, et asjaomane isik saab jätkuvalt tugineda direktiivi 2004/38/EÜ VI peatükis sätestatud menetluslikele tagatistele kui tagasisaatmisdirektiivi artikli 4 kohastele soodsamatele sätetele (nt otsusest teatamine ja selle põhjendamine; aeg, mis antakse isikule liikmesriigi territooriumilt vabatahtlikult lahkumiseks ja kaebemenetlus).
In addition to the categories referred to in points (a) to (c), other members of the family can, under certain circumstances, also enjoy the right of free movement under Union law — notably when they have been granted the right of entry and residence under national law enacting Article 3(2) of Directive 2004/38/EC.
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punkt 2; Schengeni piirieeskirjade artikkel 6
Third-country nationals whose claim to be a family member of a Union citizen enjoying a Union right to free movement under Article 21 TFEU or Directive 2004/38/EC was rejected by a Member State may be considered as third-country national.
Kolmanda riigi kodaniku viibimine liikmesriigi territooriumil, kui ta ei vasta või enam ei vasta Schengeni piirieeskirjade artiklis 5 sätestatud sisenemise tingimustele või muudele asjaomasesse liikmesriiki sisenemise, selles viibimise või elamise tingimustele.
Such persons may therefore fall in the scope of application of the Return Directive and the minimum standards, procedures and rights foreseen therein will have to be applied.
See väga lai määratlus hõlmab igat kolmanda riigi kodanikku, kellel ei ole seaduslikku õigust liikmesriigis viibida.
However, as regards a possible appeal against the decision rejecting being a beneficiary of Directive 2004/38/EC, the Commission considers that the person will continue — as a more favourable provision under Article 4 of the Return Directive — to be able to rely on the procedural safeguards provided for in Chapter VI of Directive 2004/38/EC (for example, as regards notification and justification of decision, the time allowed to voluntarily leave the territory, redress procedures).
Iga kolmanda riigi kodanik, kes on füüsiliselt mõne ELi liikmesriigi territooriumil, viibib seal kas seaduslikult või ebaseaduslikult.
Legal basis: Return Directive — Article 3(2); Schengen Borders Code — Article 6
Kolmandat võimalust ei ole.
The presence on the territory of a Member State, of a third-country national who does not fulfil, or no longer fulfils the conditions of entry as set out in Article 5 of the Schengen Borders Code or other conditions for entry, stay or residence in that Member State.
Siseriikliku õiguse kohane õiguslik fiktsioon, mille alusel käsitatakse isikuid, kes viibivad füüsiliselt liikmesriigi territooriumi kindlaksmääratud osades (nagu transiidialad või teatavad piirialad) isikutena, kes „ei viibi riigi territooriumil“, on selles kontekstis ebaoluline, sest see kahjustaks ELi tagasisaatmisalase õigustiku ühtset kohaldamist.
This very broad definition covers any third-country national who does not enjoy a legal right to stay in a Member State.
Liikmesriigid võivad siiski otsustada mitte kohaldada selle isikute kategooria suhtes teatavaid tagasisaatmisalase õigustiku sätteid (vt allpool 2. jagu).
Any third-country national physically present on the territory of an EU Member State is either staying legally or illegally.
Pärast Schengeni piirieeskirjade 2016. aasta kodifitseerimist loetakse tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punktis 2 sisalduvat viidet Schengeni piirieeskirjade artiklile 5 viiteks Schengeni piirieeskirjade praegusele artiklile 6.
There is no third option.
Asjaomases liikmesriigis ebaseaduslikult viibivateks isikuteks loetakse näiteks järgmistesse kategooriatesse kuuluvad kolmandate riikide kodanikud:
Legal fictions under national law which consider persons physically staying in specially designated parts of Member State territory (for example transit areas or certain border areas) as not ‘staying in the territory’ are irrelevant in this context, since this would undermine the harmonious application of the EU return acquis.
aegunud elamisloa või viisa omanikud;
Member States may, however, decide not to apply certain provisions of the return acquis to this category of persons (see section 2 below).
isikud, kellelt on elamisluba või viisa ära võetud;
Following the 2016 codification of the Schengen Borders Code (SBC), reference to Article 5 SBC in Article 3(2) of the Return Directive shall be read as reference to current Article 6 SBC.
varjupaigataotlejad, kelle taotlus on tagasi lükatud;
The following categories of third-country nationals are, for instance, considered as illegally staying in the Member State concerned:
varjupaigataotlejad, kes on saanud otsuse, millega lõpetatakse nende õigus viibida riigis varjupaigataotlejana;
Holders of an expired residence permit or visa;
isikud, kellele ei antud piiril riiki sisenemiseks luba;
Holders of a withdrawn permit or visa;
isikud, kes on kinni peetud seoses ebaseadusliku piiriületusega;
Rejected asylum seekers;
liikmesriigi territooriumil kinni peetud ebaseaduslikud rändajad;
Asylum applicants who have received a decision ending their right of stay as asylum seeker;
isikud, kes peetakse kinni ajal, mil nad läbivad liikmesriigi territooriumi eesmärgiga jõuda teise liikmesriiki, ilma et neil oleks selleks seaduslikku õigust;
Persons subject to a refusal of entry at the border;
isikud, kellel ei ole õigust viibida liikmesriigis, kus nad kinni peeti (ehkki neil on õigus viibida mõnes teises liikmesriigis);
Persons intercepted in connection with irregular border crossing;
isikud, kes viibivad liikmesriigi territooriumil vabatahtliku lahkumise tähtaja jooksul;
Irregular migrants apprehended in Member States' territory;
isikud, kelle väljasaatmine on edasi lükatud.
Persons intercepted while transiting through a Member State's territory to reach another Member State without legal entitlement;
Järgmistesse kategooriatesse kuuluvaid isikuid ei käsitata liikmesriigis ebaseaduslikult viibivate isikutena, sest neil on asjaomases liikmesriigis viibimiseks seaduslik õigus (mis võib olla vaid ajutine):
Persons enjoying no right to stay in the Member State of apprehension (even though they are holding a right to stay in another Member State);
varjupaigataotlejad, kes viibivad liikmesriigis, kus neil on õigus varjupaigamenetluse ajal viibida;
Persons present on Member State territory during a period for voluntary departure;
kodakondsuseta isikud, kes viibivad liikmesriigis, kus neil on siseriikliku õiguse kohaselt õigus kodakondsusetuse kindlaksmääramise menetluse ajal viibida;
Persons subject to postponed removal.
isikud, kes viibivad liikmesriigis, kus nende ebaseaduslikku riigis viibimist ametlikult lubatakse (tingimusel, et sellist riigis viibimist loetakse siseriikliku õiguse alusel n-ö seaduslikuks riigis viibimiseks);
The following categories of persons are not considered as illegally staying since they enjoy a legal right to stay (which may only be of temporary nature) in the Member State concerned:
pettuse teel omandatud elamisloa omanikud seni, kuni luba pole kehtetuks tunnistatud või ära võetud ja seda peetakse jätkuvalt kehtivaks loaks.
asylum applicants staying in the Member State in which they enjoy a right to stay pending their asylum procedure,
Isikud, kelle elamisloa taotlus on menetluses, võivad viibida riigis kas seaduslikult või ebaseaduslikult olenevalt sellest, kas neil on või ei ole kehtiv viisa või mõni muu riigis viibimise õigus.
stateless persons staying in the Member State in which, according to national law, they enjoy a right to stay during a statelessness determination procedure,
Riigis ebaseaduslikult viibimine ei eelda viibimise minimaalset kestust ega kolmanda riigi kodaniku kavatsust jääda ebaseaduslikult liikmesriigi territooriumile – vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-47/15 Affum [8] (punkt 48).Isikud, kes taotlevad juba aegunud loa pikendamist, viibivad riigis ebaseaduslikult, kui liikmesriigi õiguses ei ole sätestatud teisiti (vt ka punkt 5.7).
persons staying in a Member State where they enjoy a formal toleration status (provided such status is considered under national law as ‘legal stay’),
Kolmandate riikide kodanikud, kelle suhtes on kohaldatud tagasisaatmisdirektiivis kehtestatud tagasisaatmismenetlust ja kes viibivad liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult, ilma et neil oleks mõjuvat põhjust tagasipöördumisest keeldumiseks (stsenaarium, millele on viidatud kohtuasjas C-329/11 Achughbabian [9] tehtud Euroopa Kohtu otsuse punktis 48), viibivad riigis ebaseaduslikult.
holders of a fraudulently acquired permit for as long as the permit has not been revoked or withdrawn and continues to be considered as valid permit.
Euroopa Kohtu konkreetne viide Achughbabiani kohtuotsuses puudutab üksnes siseriikliku kriminaalõiguse meetmete kokkusobivust tagasisaatmisdirektiiviga.
Persons subject to a pending application for a residence permit may be either legally or illegally staying, depending on whether they hold a valid visa or another right to stay or not.
Selles kohtuotsuses ei ole öeldud midagi tagasisaatmisdirektiivi kohaldamisala ega kohaldatavuse kohta ning seega jääb kehtima artikli 2 lõikes 1 sätestatud üldreegel: isik kas viibib liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult ja tema suhtes kohaldatakse tagasisaatmisdirektiivi või isikul on õigus viibida liikmesriigi territooriumil ja tagasisaatmisdirektiivi tema suhtes ei kohaldata.1.3.
The situation of illegal stay does not require a minimum duration of stay or the intention of the third-country national to stay illegally on the territory of a Member State — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum [8] (paragraph 48).Applicants for renewal of an already expired permit are illegally staying, unless national law of a Member State provides otherwise (see also section 5.7).
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punkt 3
Third-country nationals to whom the return procedure established by the Return Directive had been applied and who are illegally staying in the territory of a Member State without there being any justified ground for non-return (scenario referred to in paragraph 48 of ECJ judgement in Case C-329/11, Achughbabian [9]) are illegally staying.
Kolmanda riigi kodaniku naasmine kas vabatahtlikult tagasipöördumiskohustust täites või sunniviisiliselt:
The special reference made by ECJ in Achughbabian relates only to the compatibility of national criminal law measures with the Return Directive.
oma päritoluriiki või
Nothing is said in this judgement on the scope and applicability of the Return Directive, hence the general rule set by Article 2(1) remains applicable: ‘either A or B’, meaning that a person is either staying illegally and the Return Directive applies, or the persons enjoys a right to stay and the Return Directive does not apply.
transiidiriiki kooskõlas ühenduse või kahepoolsete tagasivõtulepingute või muude kokkulepetega või
Legal basis: Return Directive — Article 3(3)
muusse kolmandasse riiki, kuhu asjaomane kolmanda riigi kodanik otsustab vabatahtlikult tagasi pöörduda ja kus ta vastu võetakse.
Means the process of a third-country national going back — whether in voluntary compliance with an obligation to return, or enforced — to:
See määratlus sisaldab piiranguid selle kohta, mida saab lugeda tagasisaatmisdirektiivi rakendamisel tagasisaatmiseks ja mida mitte.
his or her country of origin; or
Ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku tagasisuunamist mõnda teise liikmesriiki ei saa käsitada liidu õiguse alusel tagasisaatmisena.
a country of transit in accordance with Community or bilateral readmission agreements or other arrangements; or
Erandkorras võib selline toiming olla siiski võimalik kahepoolsete tagasivõtulepingute või Dublini normide alusel; seetõttu on soovitatav mitte nimetada seda tagasisaatmiseks, vaid pigem tagasisuunamiseks või üleandmiseks.
another third country, to which the third-country national concerned voluntarily decides to return and in which he or she will be accepted.
Eeltoodud määratlus tähendab ka seda, et liikmesriigid peavad saatma isiku tagasi vaid sellisesse kolmandasse riiki, mis on nimetatud ühes määratluse kolmest taandest.
This definition contains limitations on what can be accepted as ‘return’ and what cannot be accepted as ‘return’ for the purposes of implementing the Return Directive.
Seepärast ei ole näiteks võimalik suunata tagasipöördujat ilma tema nõusolekuta kolmandasse riiki, mis ei ole ei asjaomase isiku päritoluriik ega transiidiriik.
Passing back an illegally staying third-country national to another Member State cannot be considered ‘return’ under Union law.
„Päritoluriik“ määratluse esimeses taandes tähendab kolmanda riigi kodaniku kodakondsusjärgset riiki; kodakondsuseta isikute puhul võib päritoluriigiks enamasti pidada isiku varasema hariliku viibimiskoha riiki.
Such action may, however, be exceptionally possible under bilateral readmission agreements or Dublin rules; it is therefore recommended not to call it ‘return’, but rather ‘passing-back’ or ‘transfer’.
„Transiidiriik“ määratluse teises taandes hõlmab üksnes kolmandaid riike, mitte ELi liikmesriike.
The definition also implies that Member States must only carry out return to a third country in the circumstances exhaustively listed in one of its three indents.
„Ühenduse või kahepoolsed tagasivõtulepingud või muud kokkulepped“ määratluse teises taandes hõlmavad vaid kolmandate riikidega sõlmitud lepinguid.
Therefore, for instance, it is not possible to remove a returnee to a third country, which is neither the country of origin nor the country of transit, without consent of the returnee.
Liikmesriikidevahelised kahepoolsed tagasivõtulepingud ei oma selles kontekstis tähtsust.
‘Country of origin’ in the first indent refers to the country of nationality of the third-country national; for stateless persons, this can normally be considered to be the country of former habitual residence.
Sellised liikmesriikidevahelised lepingud võivad teatavatel juhtudel siiski võimaldada suunata ebaseaduslikud rändajad tagasisaatmisdirektiivi artikli 6 lõike 3 alusel tagasi teistesse liikmesriikidesse (vt allpool punkt 5.5).
‘Country of transit’ in the second indent covers only third countries, not EU Member States.
„Otsustab vabatahtlikult tagasi pöörduda“ määratluse kolmandas taandes ei ole samaväärne vabatahtliku lahkumisega.
‘Community or bilateral readmission agreements or other arrangements’ in the second indent relates to agreements with third countries only.
„Vabatahtlikult“ viitab siin tagasipöörduja sihtkohavalikule.