natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to Article 188 of the constitution, the Constitutional Tribunal is to rule on the conformity of statutes and international agreements to the constitution, on the conformity of a statute to ratified international agreements whose ratification required prior consent granted by statute, on the conformity of legal provisions issued by central State organs to the constitution, ratified international agreements and statutes, on the conformity to the constitution of the purposes or activities of political parties, and on complaints concerning constitutional infringements.
Kaks eelmises punktis nimetatud seadust on juba vastu võetud ja vabariigi president on need allkirjastanud.
According to Article 189 of the constitution, the Constitutional Tribunal shall also settle disputes over authority between central constitutional organs of the State.
Nende vastuvõtmise ajal oli konstitutsioonikohus juba alustanud protsessi, millega valitakse vabariigi presidendile esitatavad kandidaadid konstitutsioonikohtu esimehe ametikohale, nagu on nõutud 22. juuli 2016. aasta seaduses [61].
Resolution of 26 April 2016 of the General Assembly of the Supreme Court of Poland.
Kuid täiskogu ei saanud vastu võtta resolutsiooni kandidaatide esitamise kohta konstitutsioonikohtu esimehe ametikohale, sest seadusega ettenähtud kvoorumi nõuet ei olnud võimalik täita [62].
Resolution of 27 April 2016 of the Chief Council of the Supreme Administrative Court.
Seega on uus menetlus konstitutsioonikohtu 7. novembri 2016. aasta otsusega vastuolus.
Statement of 7 April 2016 of the National Council of the Judiciary of Poland.
Oma 14. oktoobri 2016. aasta arvamuses rõhutas Veneetsia komisjon ka seda, et valimisprotsessiga on tähtis tagada, et vabariigi presidendile võib esitamiseks valida ainult kohtus märkimisväärse toetuse saanud kandidaadid [67].
Resolution of 12 March 2016 of the National Bar Association.
Samuti ei ole seadusega enam ette nähtud, et aseesimees võib täiskogu juhatada, mis on vastuolus 22. juuli 2016. aasta seadusega.
Statement of 12 March 2016 of the National Solicitor Association.
Peale selle on rakendusseaduse artikli 17 lõikes 1 kirjas, et ajavahemikul, mis jääb seaduse avaldamise ja konstitutsioonikohtu uue esimehe ametliku ametissenimetamise vahele, juhib kohut kohtunik, keda vabariigi president on kohustanud konstitutsioonikohtu esimehe ametiülesandeid täitma (vt punkt 5.3).
Section 4.1 of the Communication ‘A new EU Framework to Strengthen the Rule of Law’, COM(2014) 158 final.
Seepärast on komisjon arvamusel, et 27. juuli 2016. aasta soovituses nimetatud süsteemne oht õigusriigi toimimisele Poolas on ikka veel alles.
The Rule of Law Framework provides guidance for a dialogue between the Commission and the Member State in order to prevent the emergence of a systemic threat to the rule of law that could develop into a ‘clear risk of a serious breach’ which would potentially trigger the use of the ‘Article 7 TEU Procedure’.
Eelkõige tuleb silmas pidada järgmist.
Where there are clear indications of a systemic threat to the rule of law in a Member State, the Commission can initiate a dialogue with that Member State under the Rule of Law Framework.
Komisjon on samuti teadlik sellest, et 5. mail 2016 esitas justiitsminister riiklikule õigusloomekeskusele riikliku justiitsnõukogu seaduse ja mõningate muude seaduste muutmise seaduse.
On 11 August 2016, the Constitutional Tribunal rendered a judgment on the Law of 22 July 2016 [4].
Arvamus nr 839/2016.
The judgment held that a number of provisions of that law, all of which were also identified as a concern by the Commission in its Recommendation, were unconstitutional.
esimene asepresident
Commission Recommendation (EU) 2017/432
Komisjoni soovitus (EL) 2017/432,
on making returns more effective when implementing the Directive 2008/115/EC of the European Parliament and of the Council
tagasisaatmise tõhususe suurendamise kohta Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/115/EÜ rakendamisel
Directive 2008/115/EC of the European Parliament and of the Council [1] lays down common standards and procedures to be applied in Member States for returning illegally staying third-country nationals.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2008/115/EÜ [1] on sätestatud ühised nõuded ja kord, mida tuleb kohaldada liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel.
The Schengen Evaluation Mechanism [2] and the information collected through the European Migration Network [3] have allowed for a comprehensive assessment of how Member States implement the Union policy on return.
Schengeni hindamismehhanismi [2] ja Euroopa rändevõrgustiku [3] kaudu kogutud teave on võimaldanud põhjalikult hinnata, kuidas liikmesriigid liidu tagasisaatmispoliitikat rakendavad.
The evaluations indicate that the margins of discretion left to the Member States by Directive 2008/115/EC led to an inconsistent transposition in national legislations, with a negative impact on the effectiveness of the Union return policy.
Hindamised osutavad, et direktiiviga 2008/115/EÜ liikmesriikidele jäetud kaalutlusõigus on viinud direktiivi ebajärjekindla ülevõtmiseni siseriiklikku õigusesse, mis avaldab negatiivset mõju liidu tagasisaatmispoliitika tõhususele.
Since the entry into force of Directive 2008/115/EC, and in the light of the increasing migratory pressure on the Member States, the challenges that the Union return policy needs to respond to have increased and brought this aspect of the European comprehensive migration policy to the forefront.
Pärast direktiivi 2008/115/EÜ jõustumist on suurenenud rändesurve liikmesriikidele ja sellega koos probleemid, mis vajavad lahendamist liidu tagasisaatmispoliitika raames, muutes tervikliku Euroopa rändepoliitika selle aspekti esmatähtsaks.
In its Conclusions of 20-21 October 2016 [4], the European Council called for reinforcing national administrative processes for returns.
Oma 20.-21. oktoobri 2016. aasta järeldustes [4] kutsus Euroopa Ülemkogu üles tugevdama tagasisaatmistega seotud riiklikke haldusprotsesse.
The Malta Declaration of Heads of State or Government [5] of 3 February 2017 highlighted the need for a review of EU return policy based on an objective analysis of the way in which the legal, operational, financial and practical tools available at Union and national level are applied.
3. veebruari 2017. aasta riigi- ja valitsusjuhtide Malta deklaratsioonis [5] rõhutati vajadust ELi tagasisaatmispoliitika läbivaatamiseks, mille aluseks on objektiivne analüüs selle kohta, kuidas liidu ja riiklikul tasandil kättesaadavaid õiguslikke, operatiivseid, rahalisi ja praktilisi vahendeid kohaldatakse.
It welcomed the Commission's intention to rapidly present an updated EU Action Plan on Return and to provide guidance for more operational returns by the EU and Member States and effective readmission based upon the existing acquis.
Deklaratsioonis toetatakse komisjoni kavatsust esitada kiiresti ajakohastatud ELi tagasisaatmisalane tegevuskava ning anda suuniseid operatiivsemaks tagasisaatmiseks ELi ja liikmesriikide poolt ja tulemuslikuks tagasivõtmiseks, tuginedes kehtivale acquis'le.
In view of the current increase in the number of third-country nationals illegally entering and staying in the Member States, and in order to ensure appropriate capacity to protect those in need, it is necessary to use to the full extent the flexibility provided for in Directive 2008/115/EC.
Pidades silmas ebaseaduslikult liikmesriikidesse sisenevate ja seal viibivate kolmandate riikide kodanike arvu praegust suurenemist ning et tagada piisav suutlikkus kaitsta abivajajaid, on vaja täiel määral ära kasutada direktiivis 2008/115/EÜ sätestatud paindlikkust.
A more effective implementation of that Directive would reduce possibilities of misuse of procedures and remove inefficiencies, while ensuring the protection of fundamental rights as enshrined in the Charter of Fundamental Rights of the European Union.
Kõnealuse direktiivi tõhusam rakendamine vähendaks menetluste kuritarvitamise võimalusi ja kõrvaldaks ebatõhususe, tagades samal ajal Euroopa Liidu põhiõiguste hartas sätestatud põhiõiguste kaitse.
This Recommendation provides guidance on how the provisions of Directive 2008/115/EC should be used for achieving more effective return procedures, and call on the Member States to take the necessary measures to remove legal and practical obstacles to return.
Käesolevas soovituses antakse suunised selle kohta, kuidas tuleks direktiivi 2008/115/EÜ sätteid kasutada tõhusamate tagasisaatmismenetluste saavutamiseks, ning kutsutakse liikmesriike üles võtma vajalikud meetmed, et kõrvaldada tagasisaatmisega seotud õiguslikud ja praktilised takistused.
An effective Union return policy requires efficient and proportionate measures for the apprehension and identification of illegally staying third-country nationals, swift processing of their cases, and adequate capacity to ensure their presence in view of return.
Tõhus liidu tagasisaatmispoliitika nõuab tulemuslikke ja proportsionaalseid meetmeid ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike kinnipidamiseks ja tuvastamiseks, nendega seotud juhtumite kiiret menetlemist ning piisavat suutlikkust tagada nende kohalolek tagasisaatmist silmas pidades.
Organising return requires a streamlined and well integrated organisation of multi-disciplinary competences at national level.
Tagasisaatmise korraldamine nõuab valdkondadevaheliste pädevuste ühtlustatud ja hästi integreeritud korraldust riiklikul tasandil.
In addition, it demands procedures and instruments that allow information to be made promptly available to the competent authorities, as well as cooperation between all actors that are involved in the different procedures.
Lisaks on selleks vaja menetlusi ja vahendeid, mis võimaldavad teha teabe pädevatele asutustele kohe kättesaadavaks, samuti koostööd kõigi eri menetlustes osalejate vahel.
Multi-disciplinary trained and competent staff gathering all relevant competences is needed to ensure that national authorities are able to respond to the needs, particularly in circumstances where Member States are confronted with a significant burden in implementing the obligation to return illegally staying third-country nationals.
Selleks et tagada liikmesriikide ametiasutuste suutlikkus vajadustele reageerida, seda eelkõige olukorras, kus liikmesriikidel on ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmise kohustuse täitmisel suur koormus, on vaja valdkondadevahelise koolitusega ja pädevat personali, kellel on olemas kõik vajalikud pädevused.
In organising this integrated and coordinated approach, Member States should make full use of the available Union financial instruments, programmes and projects in the field of return, in particular of the Asylum, Migration and Integration Fund.
Sellist integreeritud ja koordineeritud lähenemisviisi kavandades peaksid liikmesriigid täiel määral ära kasutama kättesaadavaid liidu tagasisaatmise valdkonna rahastamisvahendeid, programme ja projekte, eelkõige Varjupaiga-, Rände- ja Integratsioonifondi.
In this context, the Member States should also take into account the migratory pressure that the competent authorities are dealing with.
Sellega seoses peaksid liikmesriigid võtma arvesse ka rändesurvet, millega pädevad asutused peavad toime tulema.
In accordance with Article 6(1) of Directive 2008/115/EC, the Member States should systematically issue a return decision to third-country nationals who are staying illegally on their territory.
Kooskõlas direktiivi 2008/115/EÜ artikli 6 lõikega 1 peaksid liikmesriigid süstemaatiliselt väljastama tagasisaatmisotsuse kolmanda riigi kodanikele, kes viibivad nende territooriumil ebaseaduslikult.
The legislation and the practice in the Member States does not give full effect to this obligation in all circumstances, thereby undermining the effectiveness of the Union return system.
Liikmesriikide õigusaktid ja tavad ei taga selle kohustuse täielikku täitmist igas olukorras, vähendades seeläbi liidu tagasisaatmissüsteemi tõhusust.
For instance, certain Member States do not issue return decisions following a negative decision on an asylum claim or a residence permit, or do not issue such decisions to illegally staying third-country nationals who do not hold a valid identity or travel document.
Näiteks ei väljasta teatavad liikmesriigid tagasisaatmisotsust pärast varjupaigataotluse kohta tagasilükkava või elamisloa taotluse kohta keelduva otsuse tegemist, või nad ei väljasta selliseid otsuseid ebaseaduslikult riigis viibivatele kolmandate riikide kodanikele, kellel pole kehtivat isikut tõendavat dokumenti või reisidokumenti.
Depending on the institutional set-up of the Member States, in particular when different authorities deal with the process, a return decision is not necessarily or immediately followed by a request to the authorities of third-countries to verify the identity of the illegally staying third-country national and to deliver a valid travel document.
Sõltuvalt liikmesriikide institutsioonilisest ülesehitusest, eelkõige kui menetlusega tegelevad eri ametiasutused, ei järgne tagasisaatmisotsusele tingimata või koheselt taotlust kolmandate riikide ametiasutustele ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku isikusamasuse kontrollimiseks ja kehtiva reisidokumendi väljastamiseks.
In accordance with Article 13 of the Schengen Borders Code [6], a person who has crossed a border illegally and who has no right to stay on the territory of the Member State concerned shall be apprehended and made subject to procedures respecting Directive 2008/115/EC.
Kooskõlas Schengeni piirieeskirjade [6] artikliga 13 peetakse isik, kes on ületanud ebaseaduslikult piiri ning kellel ei ole õigust viibida asjaomase liikmesriigi territooriumil, kinni ning tema suhtes rakendatakse direktiivi 2008/115/EÜ kohaseid menetlusi.
Directive 2008/115/EC establishes that the state of health of the third-country nationals concerned shall be taken into account when implementing that Directive, and that emergency health care and essential treatment of illness must be provided pending return.
Direktiivis 2008/115/EÜ on sätestatud, et kõnealuse direktiivi rakendamisel võetakse arvesse asjaomase kolmanda riigi kodaniku tervislikku seisundit ning tagasisaatmiseni tuleb võimaldada esmaabi ja haiguste põhiravi.
It is however essential to ensure that removals of illegally staying third-country nationals are enforced and measures are taken to prevent behaviour aimed at hampering or preventing return, such as false new medical claims.
Sellegipoolest on oluline tagada, et ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike väljasaatmised viiakse täide ja võetakse meetmed tagasisaatmist takistava või vältiva käitumise, nagu uute tervisliku olukorraga seotud valeväidete ärahoidmiseks.
Moreover, it is also necessary to put in place measures tackling in an efficient manner asylum applications made merely to delay or frustrate the enforcement of return decisions.
Lisaks on vajalik kehtestada meetmed tõhusaks võitlemiseks varjupaigataotlustega, mis tehakse peamiselt tagasisaatmisotsuste täitmise edasilükkamiseks või takistamiseks.
Directive 2008/115/EC, while obliging the third-country national illegally staying to leave the Union, requires return decisions to be enforced only by the issuing Member States.
Direktiivi 2008/115/EÜ kohaselt on ebaseaduslikult riigis viibiv kolmanda riigi kodanik kohustatud liidust lahkuma, samas on direktiivis nõutud, et tagasisaatmisotsuse peab täitma üksnes selle väljastanud liikmesriik.
A return process can be launched in every Member State that apprehends the same illegally staying third-country national.
Tagasisaatmisprotsessi võib algatada iga liikmesriik, kes peab kinni sama riigis ebaseaduslikult viibivat kolmanda riigi kodanikku.
Mutual recognition of return decision, as provided for by Council Directive 2001/40/EC [7] and Council Decision 2004/191/EC [8], would accelerate return process and deter unauthorised secondary movements within the Union.
Nõukogu direktiiviga 2001/40/EÜ [7] ja nõukogu otsusega 2004/191/EÜ [8] ette nähtud tagasisaatmisotsuste vastastikune tunnustamine kiirendaks tagasisaatmisprotsessi ja hoiaks ära omavolilise teisese rände liidu piires.
Detention can be an essential element for enhancing the effectiveness of the Union's return system, which should only be used if no other sufficient but less coercive measures can be applied effectively in accordance with Article 15(1) of Directive 2008/115/EC.
Liidu tagasisaatmissüsteemi tõhususe suurendamise oluliseks elemendiks võib olla väljasaadetava kinnipidamine, mida tuleks kasutada vaid juhul, kui kooskõlas direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 lõikega 1 ei ole võimalik tulemuslikult kohaldada muid piisavaid, kuid leebemaid sunnimeetmeid.
In particular, where necessary, to ensure that illegally staying third-country nationals do not abscond, detention can allow for a successful preparation and organisation of return operations.
Eelkõige juhul, kui on vaja tagada, et ebaseaduslikult riigis viibivad kolmandate riikide kodanikud ei põgeneks, võib kinnipidamine võimaldada tagasisaatmisoperatsiooni edukalt ette valmistada ja korraldada.
The maximum duration period of detention currently used by several Member States is significantly shorter than the one allowed by Directive 2008/115/EC and which is needed to complete the return procedure successfully.
Praegu mitmes liikmesriigis kasutatav maksimaalne kinnipidamisperiood on oluliselt lühem kui direktiivis 2008/115/EÜ lubatud ja tagasisaatmismenetluse edukaks lõpetamiseks vajalik.
These short periods of detention are precluding effective removals.
Selline lühike kinnipidamisperiood välistab tõhusa väljasaatmise.
Deadlines for lodging appeals against decisions related to return diverge significantly among Member States, ranging from few days to one month or more.
Tagasisaatmisotsuse peale edasikaebuse esitamiseks kehtestatud tähtajad erinevad liikmesriigiti oluliselt, ulatudes paarist päevast ühe kuuni, või on veelgi pikemad.
In compliance with fundamental rights, the deadline should provide enough time to ensure access to an effective remedy, while taking into account that long deadlines can have a detrimental effect on return procedures.
Kooskõlas põhiõigustega peaks tähtaeg olema piisavalt pikk, et tagada juurdepääs tõhusale õiguskaitsevahendile, võttes samal ajal arvesse, et pikad tähtajad võivad tagasisaatmismenetlust kahjustada.
Irregularly staying third-country nationals should be granted the right to be heard by the competent authorities before any individual measure which would affect him or her is taken.
Ebaseaduslikult riigis viibivatele kolmandate riikide kodanikele tuleks anda õigus ärakuulamisele pädevates asutustes, enne kui teda mõjutada võiv meede vastu võetakse.
Under Directive 2008/115/EC, an automatic suspensive effect of appeals against return decisions should be granted when there is a risk that the third-country national concerned would be exposed to a real risk of ill-treatment in case of return, in violation of Articles 19(2) and 47 of the Charter of Fundamental Rights of the European Union, as interpreted by the Court of Justice of the European Union [9].
Direktiivi 2008/115/EÜ kohaselt peaks tagasisaatmisotsuste peale edasikaebuse esitamisel olema automaatselt peatav toime, kui esineb oht, et asjaomast kolmanda riigi kodanikku ähvardab reaalne väärkohtlemise oht, kui ta tagasi saadetakse, mis on vastuolus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 19 lõikega 2 ja artikliga 47, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Liidu Kohus [9].
A large number of Member States conduct repetitive assessments of the risk of refoulement all along the different phases of the asylum and return procedures, which can cause the unnecessary delays in the return of illegally staying third-country nationals.
Suur hulk liikmesriike hindab varjupaiga- ja tagasisaatmismenetluse eri etappides korduvalt tagasi- või väljasaatmise ohtu ja see võib põhjustada asjatuid viivitusi ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel.
Return of an unaccompanied minor to the third country of origin and reunification with the family may be in the best interests of the child.
Saatjata alaealise tagasisaatmine kolmandasse päritoluriiki ja perekonna taasühinemine võib olla lapse parimates huvides.
The prohibition to issue return decisions to unaccompanied minors, which exists in the national legislation of several Member States, does not give full effect to the Member States' obligation to take due account of the child's best interests, and to pay attention to the circumstances of each individual case.
Mitme liikmesriigi siseriiklikus õiguses on keelatud väljastada tagasisaatmisotsuseid saatjata alaealistele ja see ei võimalda täies ulatuses täita liikmesriikide kohustust võtta täiel määral arvesse lapse parimaid huvisid ning kaaluda iga üksikjuhtumi asjaolusid.
Such prohibitions can create unintended consequences for illegal immigration, inciting unaccompanied minors to embark on perilous journeys in order to reach the Union.
Sellised keelud võivad luua ebaseadusliku sisserände seisukohast soovimatuid tagajärgi, õhutades saatjata alaealisi võtma liitu jõudmiseks ette ohtlikke reise.
Decisions on the legal status and on the return of unaccompanied minors should always be based on individual, multi-disciplinary and robust assessments of their best interests, including family tracing and home assessment.
Otsus saatjata alaealiste õigusliku seisundi ja tagasisaatmise kohta peaks alati põhinema nende parimate huvide individuaalsel, valdkondadeülesel ja põhjalikul hindamisel, sealhulgas perekondade otsimine ja kodu hindamine.
Such assessment should be adequately documented.
Selline hindamine tuleks nõuetekohaselt dokumenteerida.
In line with Article 17 of Directive 2008/115/EC which defines the conditions under which Member States can use detention in relation to unaccompanied minors and of families with minors as a measure of last resort and for the shortest appropriate period of time, Member States should ensure the availability of alternatives to detention for children.
Kooskõlas direktiivi 2008/115/EÜ artikliga 17, milles määratakse kindlaks tingimused, mille kohaselt kasutatakse saatjata alaealiste ja alaealistega perekondade kinnipidamist äärmusliku abinõuna ja lühima asjakohase ajavahemiku jooksul, peaksid liikmesriigid tagama kinnipidamise alternatiivide olemasolu laste jaoks.
Where however, no such alternatives exist, an absolute prohibition of detention in such cases, may not give full effect to the obligation to take all necessary measures to ensure return, leading to annulment of return operations due to absconding.
Kui selliseid alternatiive siiski ei ole, ei pruugi kinnipidamise täielik keeld võimaldada sellistel juhtudel täita täies ulatuses kohustust võtta kõik vajalikud meetmed tagasisaatmise tagamiseks, põhjustades tagasisaatmisoperatsioonide tühistamist põgenemise tõttu.
Pending the adoption of proposal for a Regulation of the European Parliament and of the Council on the use of the Schengen Information System for the return of illegally staying third-country nationals [10], Member States should make full use of the possibility to enter an alert on entry ban in accordance with Article 24(3) of Regulation (EC) No 1987/2006 of the European Parliament and of the Council [11].
Kuni Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse ettepaneku (mis käsitleb Schengeni infosüsteemi kasutamist ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmiseks) [10] vastuvõtmiseni peaksid liikmesriigid kasutama täies ulatuses võimalust sisestada Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1987/2006 [11] artikli 24 lõike 3 kohane hoiatusteade sisenemiskeelu kohta.
This Recommendation should be addressed to all Member States bound by Directive 2008/115/EC.
Käesolev soovitus peaks olema adresseeritud kõikidele liikmesriikidele, kellele on siduv direktiiv 2008/115/EÜ.
Member States should instruct their national authorities competent for carrying out return-related tasks to apply this Recommendation when performing their duties.
Liikmesriigid peaksid andma oma ametiasutustele, kes on pädevad täitma tagasisaatmisega seotud ülesandeid, korralduse kohaldada käesolevat soovitust oma ülesannete täitmisel.