natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Regulation (EU) 2017/2402 of the European Parliament and of the Council of 12 December 2017 laying down a general framework for securitisation and creating a specific framework for simple, transparent and standardised securitisation, and amending Directives 2009/65/EC, 2009/138/EC, 2011/61/EU and Regulations (EC) No 1060/2009 and (EU) No 648/2012 (OJ L 347, 28.12.2017, p. 35).
Kui artiklist 252 ei tulene teisiti, arvutab krediidiasutus või investeerimisühing väärtpaberistamise tehingu algatajana riskiga kaalutud vara väärtuse kooskõlas käesoleva jaoga kõigilt väärtpaberistamise seeriatelt, sealhulgas sellised positsioonid, mille puhul saab ta võtta arvesse krediidiriski maandamist vastavalt artiklile 249.
Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on prudential requirements for credit institutions and investment firms and amending Regulation (EU) No 648/2012 (OJ L 176, 27.6.2013, p. 1).
kahjumite jaotus varaga tagatud kommertsväärtpaberite programmi või varaga tagatud kommertsväärtpaberite tehingu väärtpaberistamise positsioonide vahel;
Regulation (EU) No 1093/2010 of the European Parliament and of the Council of 24 November 2010 establishing a European Supervisory Authority (European Banking Authority), amending Decision No 716/2009/EC and repealing Commission Decision 2009/78/EC (OJ L 331, 15.12.2010, p. 12).
krediidiasutus või investeerimisühing ei kasuta ühe krediidikvaliteeti hindava asutuse antud krediidikvaliteedi hinnanguid selliste positsioonide puhul, mis tal on sama väärtpaberistamise ühtedes väärtpaberistamise seeriates, ja teise krediidikvaliteeti hindava asutuse antud krediidikvaliteedi hinnanguid selliste positsioonide puhul, mis tal on selle väärtpaberistamise teistes väärtpaberistamise seeriates, millele esimene neist krediidikvaliteeti hindavatest asutustest võib olla reitingu andnud või mitte;
Regulation (EU) 2017/2402 of the European Parliament and of the Council
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) 2017/2402,
laying down a general framework for securitisation and creating a specific framework for simple, transparent and standardised securitisation, and amending Directives 2009/65/EC, 2009/138/EC and 2011/61/EU and Regulations (EC) No 1060/2009 and (EU) No 648/2012
millega kehtestatakse väärtpaberistamise üldnormid ning luuakse lihtsa, läbipaistva ja standarditud väärtpaberistamise erinormid ning millega muudetakse direktiive 2009/65/EÜ, 2009/138/EÜ ja 2011/61/EL ning määrusi (EÜ) nr 1060/2009 ja (EL) nr 648/2012
Securitisation involves transactions that enable a lender or a creditor – typically a credit institution or a corporation – to refinance a set of loans, exposures or receivables, such as residential loans, auto loans or leases, consumer loans, credit cards or trade receivables, by transforming them into tradable securities.
Väärtpaberistamine hõlmab tehinguid, mis võimaldavad laenuandjal või võlausaldajal, kelleks tavaliselt on krediidiasutus või äriühing, refinantseerida laenude, riskipositsioonide või nõuete kogumit, näiteks kinnisvaralaenud, autolaenud või -liisingud, tarbimislaenud, krediitkaardid või klientide vastu olevad nõuded, muutes need kaubeldavateks väärtpaberiteks.
The lender pools and repackages a portfolio of its loans, and organises them into different risk categories for different investors, thus giving investors access to investments in loans and other exposures to which they normally would not have direct access.
Laenuandja koondab ja struktureerib oma laenud ümber portfelli ning jaotab need erinevate investorite jaoks eri riskikategooriatesse, võimaldades seega investoritel investeerida laenudesse ja muudesse riskipositsioonidesse, millele neil tavapäraselt puuduks otsene juurdepääs.
Returns to investors are generated from the cash flows of the underlying loans.
Investoritele teenitakse tulu aluseks olevate laenude rahavoogudest.
The development of a simple, transparent and standardised securitisation market constitutes a building block of the Capital Markets Union (CMU) and contributes to the Commission’s priority objective of supporting job creation and a return to sustainable growth.
Oluline on tagada, et õigusnormid võetaks vastu selleks, et paremini eristada lihtsaid, läbipaistvaid ja standarditud tooteid keerukatest, läbipaistmatutest ja riskantsetest instrumentidest, ning et kohaldataks riskitundlikumat usaldatavusraamistikku.
The Union aims to strengthen the legislative framework implemented after the financial crisis to address the risks inherent in highly complex, opaque and risky securitisation.
Väärtpaberistamine on hästi toimivate finantsturgude oluline osa.
It is essential to ensure that rules are adopted to better differentiate simple, transparent and standardised products from complex, opaque and risky instruments and to apply a more risk-sensitive prudential framework.
Usaldusväärselt struktureeritud väärtpaberistamine on oluline viis, kuidas mitmekesistada rahastamisallikaid ja jaotada riske liidu finantssüsteemi sees laiemalt.
Securitisation is an important element of well-functioning financial markets.
See võimaldab finantssektori riske laiemalt jaotada ja võib aidata vabastada väärtpaberistamise tehingu algataja bilansimahtu, et anda majandusele täiendavaid laene.
Soundly structured securitisation is an important channel for diversifying funding sources and allocating risk more widely within the Union financial system.
Üldiselt võib väärtpaberistamine finantssüsteemi tõhustada ja pakkuda täiendavaid investeerimisvõimalusi.
It allows for a broader distribution of financial-sector risk and can help free up originators’ balance sheets to allow for further lending to the economy.
Väärtpaberistamine võib olla ühenduslüliks krediidiasutuste ja kapitaliturgude vahel, tuues nii kaudset kasu ettevõtjatele ja kodanikele (näiteks vähem kulukate laenude ja ettevõtluse rahastamise, kinnisvaralaenude ja krediitkaartide abil).
Overall, it can improve efficiencies in the financial system and provide additional investment opportunities.
Käesolevas määruses nenditakse siiski väärtpaberistamisest tulenevaid suurema seotuse ja ülemäärase finantsvõimenduse riske ning tugevdatakse pädevate asutuste tehtavat mikrotasandi usaldatavusjärelevalvet finantsasutuste osalemise üle väärtpaberistamise turul, samuti kõnealuse turu makrotasandi usaldatavusjärelevalvet Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1092/2010 [4] asutatud Euroopa Süsteemsete Riskide Nõukogu poolt ning riiklike pädevate asutuste ja makrotasandi usaldatavusjärelevalve vahendite jaoks määratud riiklike asutuste poolt.
Securitisation can create a bridge between credit institutions and capital markets with an indirect benefit for businesses and citizens (through, for example, less expensive loans and business financing, and credits for immovable property and credit cards).
Lihtsate, läbipaistvate ja standarditud väärtpaberistamiste („standardväärtpaberistamised“) jaoks riskitundlikuma usaldatavusraamistiku loomine eeldab liidult standardväärtpaberistamise selget määratlemist, kuna vastasel juhul kasutataks krediidiasutuste ja kindlustusandjate puhul seda riskitundlikumat õiguslikku kohtlemist eri liikmesriikides eri liiki väärtpaberistamiste korral.
Nevertheless, this Regulation recognises the risks of increased interconnectedness and of excessive leverage that securitisation raises, and enhances the microprudential supervision by competent authorities of a financial institution’s participation in the securitisation market, as well as the macroprudential oversight of that market by the European Systemic Risk Board (ESRB), established by Regulation (EU) No 1092/2010 of the European Parliament and of the Council [4], and by the national competent and designated authorities for macroprudential instruments.
See tooks kaasa ebavõrdsed tingimused ja õigusliku arbitraaži, ehkki on oluline tagada, et liit toimiks standardväärtpaberistamiste ühtse turuna ja lihtsustaks piiriüleseid tehinguid.
Establishing a more risk-sensitive prudential framework for simple, transparent and standardised (‘STS’) securitisations requires that the Union clearly define what an STS securitisation is, since otherwise the more risk-sensitive regulatory treatment for credit institutions and insurance companies would be available for different types of securitisations in different Member States.
Liidu valdkondlikest õigusaktidest tulenevate olemasolevaid määratlusi järgides on asjakohane määratleda kõik väärtpaberistamise põhimõisted.
This would lead to an unlevel playing field and to regulatory arbitrage, whereas it is important to ensure that the Union functions as a single market for STS securitisations and that it facilitates cross-border transactions.
Eelkõige on vaja väärtpaberistamise selget ja laiaulatuslikku määratlust, et hõlmata kõik tehingud ja skeemid, millega riskipositsiooni või nende kogumiga seonduv krediidirisk kantakse üle erineva nõudeõiguse järguga väärtpaberistamise seeriatele.
In line with the existing definitions in Union sectoral legislation, it is appropriate to provide definitions of all the key concepts of securitisation.
Riskipositsiooni, mis loob otsese maksekohustuse füüsilise vara rahastamiseks või haldamiseks kasutatava tehingu või skeemi puhul, ei tuleks lugeda väärtpaberistamisest tulenevaks riskipositsiooniks, isegi kui sellel tehingul või skeemil on erineva nõudeõiguse järguga maksekohustused.
In particular, a clear and encompassing definition of securitisation is needed to capture any transaction or scheme whereby the credit risk associated with an exposure or pool of exposures is tranched.
Sponsoril peaks olema võimalik delegeerida ülesandeid maksete vahendajale, kuid talle peaks jääma vastutus riskijuhtimise eest.
An exposure that creates a direct payment obligation for a transaction or scheme used to finance or operate physical assets should not be considered an exposure to a securitisation, even if the transaction or scheme has payment obligations of different seniority.
Eelkõige ei tohiks sponsor kanda oma maksete vahendajale üle riski säilitamise nõuet.
A sponsor should be able to delegate tasks to a servicer, but should remain responsible for risk management.
Maksete vahendajaks peaks olema reguleeritud varahaldur, näiteks vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks loodud ettevõtja („eurofondi“) valitseja, alternatiivse investeerimisfondi (AIFi) valitseja või Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2014/65/EL [5] osutatud üksus (finantsinstrumentide turgude direktiiviga reguleeritud üksus).
In particular, a sponsor should not transfer the risk-retention requirement to his servicer.
Käesoleva määrusega kehtestatakse edasiväärtpaberistamise keeld koos teatavatel juhtudel kohaldatavate eranditega, mis puudutavad edasiväärtpaberistamist õiguspärastel eesmärkidel, ning selgitustega, kas varaga tagatud kommertsväärtpaberite programme käsitatakse edasiväärtpaberistamisena.
The servicer should be a regulated asset manager such as an undertaking for the collective investment in transferable securities (UCITS) management company, an alternative investment fund manager (AIFM) or an entity referred to in Directive 2014/65/EU of the European Parliament and of the Council [5] (MiFID entity).
Edasiväärtpaberistamine võib kahjustada läbipaistvuse taset, mida käesoleva määrusega soovitakse tagada.
This Regulation introduces a ban on resecuritisation, subject to derogations for certain cases of resecuritisations that are used for legitimate purposes and to clarifications as to whether asset-backed commercial paper (ABCP) programmes are considered to be resecuritisations.
Erandjuhtudel võib edasiväärtpaberistamine siiski olla kasulik vahend investorite huvide säilitamisel.
Resecuritisations could hinder the level of transparency that this Regulation seeks to establish.
Seetõttu peaks edasiväärtpaberistamine olema lubatud ainult konkreetsetel käesolevas määruses sätestatud juhtudel.
Nevertheless, resecuritisations can, in exceptional circumstances, be useful in preserving the interests of investors.
Peale selle on reaalmajanduse rahastamise jaoks tähtis, et täielikult toetatud, varaga tagatud kommertsväärtpaberite programmid, milles lisaks programmi kaudu rahastatavatele tehingutele ei looda uut väärtpaberistamise seeriate kihti, jääksid edasiväärtpaberistamise keelust välja.
Therefore, resecuritisations should only be permitted in specific instances as established by this Regulation.
Väärtpaberistamisse investeerimise või väärtpaberistamise positsioonidega ei teki investoril ainult aluseks olevate laenude või aluspositsioonide krediidiriskid, vaid peale selle võivad väärtpaberistamise struktureerimisest tekkida ka muud riskid, nagu näiteks esindusriskid, mudelirisk, õiguslikud ja operatsiooniriskid, vastaspoolerisk, vahendusrisk, likviidsusrisk ja kontsentratsioonirisk.
In addition, it is important for the financing of the real economy that fully supported ABCP programmes that do not introduce any re-tranching on top of the transactions funded by the programme remain outside the scope of the ban on resecuritisation.
Seetõttu on oluline, et institutsionaalsete investorite suhtes kohaldataks proportsionaalseid hoolsuskohustuse nõudeid, mis tagavad, et nad jaeinvestorite huvides hindavad õigesti igat liiki väärtpaberistamisest tulenevaid riske.
Investments in or exposures to securitisations not only expose the investor to credit risks of the underlying loans or exposures, but the structuring process of securitisations could also lead to other risks such as agency risk, model risk, legal and operational risk, counterparty risk, servicing risk, liquidity risk and concentration risk.
Hoolsuskohustusega saab seega ka suurendada usaldust turul ning väärtpaberistamise tehingu algatajate, sponsorite ja investorite vahel.
Therefore, it is essential that institutional investors be subject to proportionate due-diligence requirements ensuring that they properly assess the risks arising from all types of securitisations, to the benefit of end investors.
On oluline, et investorid täidaksid asjakohast hoolsuskohustust ka standardväärtpaberistamise puhul.
Due diligence can thus also enhance confidence in the market and between individual originators, sponsors and investors.
Nad saavad end kurssi viia väärtpaberistamise poolte avaldatud teabega, eelkõige standardväärtpaberistamise teate ja selles kontekstis avaldatud seonduva teabega, mis peaks investoritele andma kogu asjakohase teabe standardväärtpaberistamise kriteeriumide täitmise kohta.
It is necessary that investors also exercise appropriate due diligence with regard to STS securitisations.
Institutsionaalsetel investoritel peaks olema võimalik asjakohasel määral tugineda standardväärtpaberistamise teatele ning väärtpaberistamise tehingu algataja, sponsori ja väärtpaberistamise eriotstarbelise ettevõtja avaldatud teabele selle kohta, kas väärtpaberistamine vastab standardväärtpaberistamise nõuetele.
They can inform themselves with the information disclosed by the securitising parties, in particular the STS notification and the related information disclosed in this context, which should provide investors with all the relevant information on the way STS criteria are met.
Nad ei tohiks siiski tugineda üksnes ja mehaaniliselt sellisele teatele ja sellisele teabele.
Institutional investors should be able to place appropriate reliance on the STS notification and the information disclosed by the originator, sponsor and securitisation special purpose entity (SSPE) on whether a securitisation meets the STS requirements.
Ülimalt oluline on, et väärtpaberistamise tehingu algatajate, sponsorite ja väärtpaberistamises osalevate algsete laenuandjate huvid ühtiksid investorite omadega.
However, they should not rely solely and mechanistically on such a notification and such information.
Selle saavutamiseks peaks väärtpaberistamise tehingu algataja, sponsor või algne laenuandja säilitama märkimisväärse huvi väärtpaberistamise aluspositsioonides.
It is essential that the interests of originators, sponsors, original lenders that are involved in a securitisation and investors be aligned.
Seetõttu on oluline, et väärtpaberistamise tehingu algataja, sponsor või algne laenuandja säilitab kõnealuste alusriskide puhul olulise majandusliku netoriskipositsiooni.
To achieve this, the originator, sponsor or original lender should retain a significant interest in the underlying exposures of the securitisation.
Üldisemalt ei tohiks väärtpaberistamise tehingud olla struktureeritud nii, et oleks välditud riski säilitamise nõude kohaldamine.
It is therefore important for the originator, sponsor or original lender to retain a material net economic exposure to the underlying risks in question.
Seda nõuet tuleks kohaldada igas olukorras, mil kohaldatakse väärtpaberistamise majandusliku sisu määratlust, olenemata kasutatud õiguslikust struktuurist või instrumentidest.
More generally, securitisation transactions should not be structured in such a way so as to avoid the application of the retention requirement.
Puudub vajadus säilitamisnõude mitmekordseks kohaldamiseks.
That requirement should be applicable in all situations where the economic substance of a securitisation is applicable, whatever legal structures or instruments are used.
Mis tahes väärtpaberistamise korral on piisav, kui nõuet kohaldatakse üksnes väärtpaberistamise tehingu algataja, sponsori või algse laenuandja suhtes.
There is no need for multiple applications of the retention requirement.
Samamoodi tuleks selliste väärtpaberistamise tehingute korral, mille aluspositsioonide hulka kuuluvad ka muud väärtpaberistamise positsioonid, kohaldada säilitamisnõuet üksnes investeeringu objektiks oleva väärtpaberistamise suhtes.
For any given securitisation, it suffices that only the originator, the sponsor or the original lender is subject to the requirement.
Standardväärtpaberistamise teade peaks osutama investoritele, et väärtpaberistamise tehingu algataja, sponsor või algne laenuandja säilitab alusriskide puhul olulise majandusliku netoriskipositsiooni.
Similarly, where securitisation transactions contain other securitisations positions as underlying exposures, the retention requirement should be applied only to the securitisation which is subject to the investment.
Teatavaid erandeid tuleks teha juhul, kui väärtpaberistatud riskipositsioonidele on täies ulatuses, tingimusteta ja tagasivõtmatult andnud garantii eelkõige ametiasutused.
The STS notification should indicate to investors that the originator, sponsor or original lender is retaining a material net economic exposure to the underlying risks.
Avaliku sektori vahenditest tagatiste või muude vahendite kujul antava toetuse puhul ei piira käesolev määrus riigiabireeglite kohaldamist.
Certain exceptions should be made for cases in which securitised exposures are fully, unconditionally and irrevocably guaranteed in particular by public authorities.
Pädevad asutused peaksid jälgima selle kohustuse täitmist, võrreldes väärtpaberistamise alusvarasid väärtpaberistamise tehingu algataja bilansis olevate võrreldavate varadega.
Any breach of that obligation should be subject to sanctions to be imposed by competent authorities, though only when such a breach is intentional.
Investorite ja potentsiaalsete investorite suutlikkus täita hoolsuskohustust ja seega hinnata teadlikult asjaomase väärtpaberistamise instrumendi krediidivõimelisust sõltub nende juurdepääsust kõnealuseid instrumente käsitlevale teabele.
Negligence alone should not be subject to sanctions in that regard.
Oluline on luua olemasoleva õigustiku põhjal põhjalik süsteem, mille alusel saavad investorid ja potentsiaalsed investorid juurdepääsu kogu asjakohasele teabele tehingute kogu kehtivusaja jooksul, vähendada väärtpaberistamise tehingu algatajate, sponsorite ja väärtpaberistamise eriotstarbeliste ettevõtjate aruandlusega seotud ülesandeid ning soodustada investorite pidevat, lihtsat ja vaba juurdepääsu usaldusväärsele teabele väärtpaberistamiste kohta.
However, that obligation should not prejudice in any way the right of originators or sponsors to select assets to be transferred to the SSPE that ex ante have a higher-than-average credit-risk profile compared to the average credit-risk profile of comparable assets that remain on the balance sheet of the originator, as long as the higher credit-risk profile of the assets transferred to the SSPE is clearly communicated to the investors or potential investors.
Turu läbipaistvuse suurendamiseks tuleks luua väärtpaberistamise registrite jaoks raamistik asjakohaste aruannete kogumiseks, ennekõike väärtpaberistamise aluspositsioonide kohta.
Competent authorities should supervise compliance with this obligation by comparing the assets underlying a securitisation and comparable assets held on the originator’s balance sheet.
Väärtpaberistamise registritele loa andmise ja nende üle järelevalve teostamise ülesanne peaks olema Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 1095/2010 [6] asutatud Euroopa Väärtpaberiturujärelevalvel (edaspidi „Väärtpaberiturujärelevalve“).
The comparison of performance should be made between assets that are ex ante expected to have similar performances, for example between non-performing residential mortgages transferred to the SSPE and non-performing residential mortgages held on the balance sheet of the originator.
Selliste aruandlusega seotud ülesannete üksikasjade täpsustamisel peaks Väärtpaberiturujärelevalve tagama, et teave, mille esitamist kõnealustele väärtpaberistamise registritele nõutakse, langeks võimalikult kokku sellise teabe avaldamise jaoks seni ettenähtud vormidelt nõutava teabega.
There is no presumption that the assets underlying a securitisation should perform similarly to the average assets held on the originator’s balance sheet.
Privaatväärtpaberistamised on kavandatud sageli vastavalt vajadustele.
The ability of investors and potential investors to exercise due diligence and thus make an informed assessment of the creditworthiness of a given securitisation instrument depends on their access to information on those instruments.
Need on olulised, kuna võimaldavad pooltel sõlmida väärtpaberistamise tehinguid, avaldamata seejuures turule ja konkurentidele tundlikku äriteavet tehingu (nt selle avaldamine, et teatud ettevõtja vajab tootmise laiendamiseks rahastamist või et investeerimisühing siseneb oma strateegia raames uuele turule) ja/või alusvarade kohta (nt mis liiki nõudeid on tööstusettevõtjal klientide vastu).
Based on the existing acquis, it is important to create a comprehensive system under which investors and potential investors will have access to all the relevant information over the entire life of the transactions, to reduce originators’, sponsors’ and SSPEs’ reporting tasks and to facilitate investors’ continuous, easy and free access to reliable information on securitisations.
Sellistel juhtudel on investorid väärtpaberistamise tehingu algataja ja/või sponsoriga otsekontaktis ning nad saavad oma hoolsuskohustuse täitmiseks vajaliku teabe otse neilt.
In specifying the details of such reporting tasks, ESMA should ensure that the information required to be reported to such repositories reflects as closely as possible existing templates for disclosures of such information.
Siiski ei ole laenuandmise kriteeriumeid vaja täita klientide vastu olevate nõuete suhtes, kui need nõuded ei ole algatatud laenu vormis.
The main purpose of the general obligation for the originator, sponsor and the SSPE to make available information on securitisations via the securitisation repository is to provide the investors with a single and supervised source of the data necessary for performing their due diligence.
Väärtpaberistamise instrumendid ei sobi üldjuhul jaeklientidele direktiivi 2014/65/EL tähenduses.