natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In such cases, the concentration of jurisdiction should not be allowed without the spouses' agreement.
Sarnaselt peaks abieluvararežiime käsitlevaid asju, mis tõusetuvad seoses menetlustega liikmesriigi kohtus, kuhu on pöördutud määruse (EÜ) nr 2201/2003 kohaselt abielulahutuse, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamise asjas, arutama selle liikmesriigi kohtud, välja arvatud juhul, kui pädevus käsitleda abielulahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist põhineb kohtualluvuse erijuhtudel.
Where matters of matrimonial property regime are not linked to proceedings pending before the court of a Member State on the succession of a spouse or on divorce, legal separation or marriage annulment, this Regulation should provide for a scale of connecting factors for the purposes of determining jurisdiction, starting with the habitual residence of the spouses at the time the court is seised.
Sellistel juhtudel ei tohiks pädevuse koondamine olla lubatud ilma abikaasadevahelise kokkuleppeta.
These connecting factors are set in view of the increasing mobility of citizens and in order to ensure that a genuine connecting factor exists between the spouses and the Member State in which jurisdiction is exercised.
Kui abieluvararežiime käsitlevad asjad ei ole seotud liikmesriigi kohtus menetlemisel oleva abikaasa pärimisasja või abielulahutuse, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamise küsimusega, tuleks käesolevas määruses sätestada pädevuse kindlaksmääramiseks astmestatud ühendavad tegurid, lähtudes esmalt abikaasade hariliku viibimiskoha kohtu poole pöördumise ajal.
In order to increase legal certainty, predictability and the autonomy of the parties, this Regulation should, under certain circumstances, enable the parties to conclude a choice of court agreement in favour of the courts of the Member State of the applicable law or of the courts of the Member State of the conclusion of the marriage.
Need ühendavad tegurid on sätestatud kodanike üha suuremat liikuvust arvestades ja selleks, et tagada tõelise ühendava teguri olemasolu abikaasade ja selle liikmesriigi vahel, mille õigust rakendatakse.
For the purposes of this Regulation and in order to cover all possible situations, the Member State of the conclusion of the marriage should be the Member State before whose authorities the marriage is concluded.
Õiguskindluse, etteaimatavuse ja poolte autonoomsuse suurendamiseks peaks käesolev määrus teatavatel tingimustel võimaldama pooltel sõlmida kohtualluvuse kokkulepe selle liikmesriigi kohtute kasuks, mille õigus on kohaldatav, või abielu sõlmimise liikmesriigi kohtute kasuks.
The courts of a Member State may hold that, under their private international law, the marriage in question cannot be recognised for the purposes of matrimonial property regime proceedings.
Käesoleva määruse kohaldamise eesmärgil ja kõikide võimalike olukordade hõlmamiseks peaks abielu sõlmimise liikmesriik olema see liikmesriik, kelle asutus abielu sõlmis.
In such a case, it may exceptionally be necessary to decline jurisdiction under this Regulation.
Liikmesriigi kohtud võivad otsustada, et riigi rahvusvahelise eraõiguse sätete alusel ei saa kõnealust abielu tunnistada abieluvararežiimiga seotud menetluste eesmärgil.
The courts shall act swiftly and the party concerned should have the possibility to submit the case in any other Member State that has a connecting factor granting jurisdiction, irrespective of the order of the jurisdiction grounds, while at the same time respecting the parties' autonomy.
Sellisel juhul võib erandkorras olla vajalik käesoleva määruse alusel pädevusest keelduda.
Any court seised after a declining of jurisdiction other than the courts of the Member State of the conclusion of the marriage, may also exceptionally need to decline jurisdiction under the same conditions.
Kohtud tegutsevad kiiresti ning asjaomasel poolel peaks olema võimalus esitada asi kohtule mõnes teises liikmesriigis, mille puhul on olemas pädevust andev ühendav tegur, sõltumata kohtualluvuse aluste tähtsuse järjekorrast, austades samal ajal poolte autonoomsust.
The combination of the various jurisdiction rules should, however, ensure that parties have all possibilities to seise the courts of a Member State which will accept jurisdiction for the purposes of giving effect to their matrimonial property regime.
Kohtul, mille poole on pärast pädevusest keeldumist pöördutud ja mis ei ole abielu sõlmimise liikmesriigi kohus, võib samuti olla erandkorras vajalik samadel alustel pädevusest keelduda.
This Regulation should not prevent the parties from settling the matrimonial property regime case amicably out of court, for instance before a notary, in a Member State of their choice where this is possible under the law of that Member State.
Eri kohtualluvuseeskirjade kombinatsioon peaks siiski tagama, et pooltel on kõik võimalused pöörduda selle liikmesriigi kohtusse, kes tunnistab pädevust poolte abieluvararežiimi jõustamise eesmärgil.
This should be the case even if the law applicable to the matrimonial property regime is not the law of that Member State.
Käesolev määrus ei peaks takistama pooltel lahendada abieluvararežiimiga seotud küsimust vastastikusel kokkuleppel kohtuväliselt, näiteks notari juures, nende valitud liikmesriigis, kui see on selle liikmesriigi õiguse kohaselt võimalik.
In order to ensure that the courts of all Member States may, on the same grounds, exercise jurisdiction in relation to the matrimonial property regimes of spouses, this Regulation should set out in an exhaustive way the grounds on which such subsidiary jurisdiction may be exercised.
See peaks olema võimalik ka juhul, kui abieluvararežiimi suhtes kohaldatav õigus ei ole kõnealuse liikmesriigi õigus.
In order to remedy, in particular, situations of denial of justice, this Regulation should provide for a forum necessitatis allowing a court of a Member State, on an exceptional basis, to rule on a matrimonial property regime which is closely connected with a third state.
Tagamaks, et kõigi liikmesriikide kohtud võivad samadel alustel rakendada oma pädevust seoses abikaasade abieluvararežiimiga, tuleks käesoleva määrusega ammendavalt sätestada alused, millest lähtudes võib sellist pädevust kasutada.
Such an exceptional basis may be deemed to exist when proceedings prove impossible in the third state in question, for example because of civil war, or when a spouse cannot reasonably be expected to initiate or conduct proceedings in that State.
Et parandada olukorda eelkõige kohtuliku arutamise mittevõimaldamise puhul, tuleks käesoleva määrusega ette näha forum necessitatis, mis võimaldab liikmesriigi kohtul erandjuhul teha otsuse abieluvararežiimi käsitlevas asjas, mis on tihedalt seotud mõne kolmanda riigiga.
Jurisdiction based on forum necessitatis should, however, be exercised only if the case has a sufficient connection with the Member State of the court seised.
Sellise erandjuhtumiga võib olla tegemist siis, kui menetluse läbiviimine osutub asjaomases kolmandas riigis võimatuks, näiteks kodusõja tõttu, või kui abikaasalt ei saa mõistlikel põhjustel oodata, et ta selles riigis menetluse algataks või seda järgiks.
In the interests of the harmonious functioning of justice, the giving of irreconcilable decisions in different Member States should be avoided.
Forum necessitatis'e põhimõttel rajanevat pädevust peaks saama teostada üksnes siis, kui vaidlus on piisavalt seotud selle liikmesriigiga, mille kohtusse pöörduti.
To that end, this Regulation should provide for general procedural rules similar to those of other Union instruments in the area of judicial cooperation in civil matters.
Sujuva õigusemõistmise huvides tuleks vältida vastandlike otsuste tegemist eri liikmesriikides.
One such procedural rule is a lis pendens rule, which will come into play if the same matrimonial property regime case is brought before different courts in different Member States.
Selle tagamiseks peaks käesolevas määruses sätestama üldise menetluskorra, mis sarnaneb tsiviilasjades tehtavat koostööd käsitlevates muudes liidu õigusaktides kehtestatud korraga.
That rule will then determine which court should proceed to deal with the matrimonial property regime case.
Üks selline menetlusreegel on lis pendens'i reegel, mida kohaldatakse, kui samas abieluvararežiimiga seotud küsimuses pöördutakse eri liikmesriikide kohtutesse.
In order to allow citizens to avail themselves, with all legal certainty, of the benefits offered by the internal market, this Regulation should enable spouses to know in advance which law will apply to their matrimonial property regime.
Selle reegli alusel määratakse kindlaks, milline kohus peaks abieluvararežiimiga seotud küsimust menetlema hakkama.
Harmonised conflict-of-law rules should therefore be introduced in order to avoid contradictory results.
Et kodanikud saaksid kasutada siseturu eeliseid täielikus õiguskindluses, peaks käesolev määrus võimaldama abikaasadel ette teada, millist õigust nende abieluvararežiimi suhtes kohaldatakse.
The main rule should ensure that the matrimonial property regime is governed by a predictable law with which it is closely connected.
Seetõttu tuleks kehtestada ühtlustatud kollisiooninormid, et hoida ära vastandlikke lahendusi.
For reasons of legal certainty and in order to avoid the fragmentation of the matrimonial property regime, the law applicable to a matrimonial property regime should govern that regime as a whole, that is to say, all the property covered by that regime, irrespective of the nature of the assets and regardless of whether the assets are located in another Member State or in a third state.
Põhireegel peaks tagama, et abieluvararežiimi suhtes etteaimatav kohaldatav õigus on sellega kõige tihedamalt seotud õigus.
The law determined by this Regulation should apply even if it is not the law of a Member State.
Õiguskindluse huvides ja abieluvararežiimi käsitleva asja killustamise vältimiseks peaks abieluvararežiimi suhtes kohaldatav õigus reguleerima seda režiimi tervikuna, st olema kohaldatav kogu selle režiimiga hõlmatud vara suhtes, olenemata vara laadist, ja sellest, kas vara asub teises liikmesriigis või kolmandas riigis.
To facilitate to spouses the management of their property, this Regulation should authorise them to choose the law applicable to their matrimonial property regime, regardless of the nature or location of the property, among the laws with which they have close links because of habitual residence or their nationality.
Käesoleva määruse kohaselt kindlaks määratud õigust tuleks kohaldada isegi siis, kui tegemist ei ole liikmesriigi õigusega.
This choice may be made at any moment, before the marriage, at the time of conclusion of the marriage or during the course of the marriage.
Selleks et hõlbustada abikaasadel oma vara valitsemist, tuleks käesoleva määrusega lubada neil valida oma abieluvararežiimi suhtes kohaldatav õigus sõltumata vara liigist või asukohast nende õiguste hulgast, millega abikaasadel on tugev seos kas nende hariliku viibimiskoha või kodakondsuse alusel.
To ensure the legal certainty of transactions and to prevent any change of the law applicable to the matrimonial property regime being made without the spouses being notified, no change of law applicable to the matrimonial property regime should be made except at the express request of the parties.
Selle valiku võib teha igal ajal: nii enne abiellumist, abielu sõlmimise ajal kui ka abielu kestel.
Such a change by the spouses should not have retrospective effect unless they expressly so stipulate.
Selleks et tagada tehingute õiguskindlus ja hoida ära abieluvararežiimi suhtes kohaldatava õiguse muutmist ilma, et abikaasasid sellest teavitataks, ei saa abieluvararežiimi suhtes kohaldatavat õigust muuta ilma, et pooled oleksid sellist tahet sõnaselgelt väljendanud.
Whatever the case, it may not infringe the rights of third parties.
Kohaldatava õiguse muutmist käsitleval abikaasade tahtevaldusel ei saa olla tagasiulatuvat jõudu, välja arvatud juhul, kui nad on seda selge sõnaga väljendanud.
Rules on the material and formal validity of an agreement on the choice of applicable law should be set up so that the informed choice of the spouses is facilitated and their consent is respected with a view to ensuring legal certainty as well as better access to justice.
Ühelgi juhul ei tohi see kahjustada kolmandate isikute õigusi.
As far as formal validity is concerned, certain safeguards should be introduced to ensure that spouses are aware of the implications of their choice.
Tuleks kehtestada kohaldatava õiguse valikut käsitleva kokkuleppe sisulist ja vormilist kehtivust reguleerivad eeskirjad, et abikaasadel oleks kergem teha teadlik valik ning et nende tahteavaldust austataks, eesmärgiga tagada õiguskindlus ning õiguskaitse parem kättesaadavus.
The agreement on the choice of applicable law should at least be expressed in writing, dated and signed by both parties.
Seoses vormilise kehtivusega tuleks kehtestada teatavad kaitsemeetmed tagamaks, et abikaasad on oma valiku tagajärgedest teadlikud.
However, if the law of the Member State in which the two spouses have their habitual residence at the time the agreement is concluded lays down additional formal rules, those rules should be complied with.
Miinimumnõudena tuleks kohaldatava õiguse valikut käsitlev kokkulepe sõlmida kirjalikult ning sellele peaks olema märgitud kuupäev ja alla kirjutanud mõlemad abikaasad.
If, at the time the agreement is concluded, the spouses are habitually resident in different Member States which lay down different formal rules, compliance with the formal rules of one of these States should suffice.
Kui aga selle liikmesriigi õigusega, kus on mõlema abikaasa harilik viibimiskoht nimetatud kokkuleppe sõlmimise ajal, nähakse ette täiendavad vormilise kehtivuse alased eeskirjad, tuleks järgida nimetatud eeskirju.
If, at the time the agreement is concluded, only one of the spouses is habitually resident in a Member State which lays down additional formal rules, those rules should be complied with.
Kui nimetatud kokkuleppe sõlmimise ajal on kummagi abikaasa harilik viibimiskoht erinevas liikmesriigis, mille õigusega on ette nähtud erinevad vormilise kehtivuse alased eeskirjad, piisab vastavusest ühe nimetatud liikmesriigi vormilise kehtivuse alastele eeskirjadele.
A matrimonial property agreement is a type of disposition on matrimonial property the admissibility and acceptance of which vary among the Member States.
Kui nimetatud kokkuleppe sõlmimise ajal on ainult ühe abikaasa harilik viibimiskoht liikmesriigis, mille õigusega on ette nähtud täiendavad vormilise kehtivuse alased eeskirjad, tuleb järgida nimetatud eeskirju.
In order to make it easier for matrimonial property rights acquired as a result of a matrimonial property agreement to be accepted in the Member States, rules on the formal validity of a matrimonial property agreement should be defined.
Abieluvaraleping on abieluvara suhtes tehtav teatavat tüüpi korraldus, mille nõuetekohasus ja kinnitamine on liikmesriigiti erinev.
At least the agreement should be expressed in writing, dated and signed by both parties.
Selleks et abieluvaralepingu tulemusel omandatud abieluvaraga seotud õigused oleksid lihtsamini liikmesriikides aktsepteeritavad, tuleks kehtestada abieluvaralepingu vormilist ja sisulist kehtivust reguleerivad eeskirjad.
However, the agreement should also fulfil additional formal validity requirements set out in the law applicable to the matrimonial property regime as determined by this Regulation and in the law of the Member State in which the spouses have their habitual residence.
Miinimumnõudena tuleks aleping koostada kirjalikult ja dateerida ning sellele peaksid alla kirjutama mõlemad pooled.
This Regulation should also determine which law is to govern the material validity of such an agreement.
See leping peaks siiski vastama ka nendele täiendavatele vormilise kehtivuse nõuetele, mis on sätestatud käesoleva määruse kohaselt kindlaks määratud abieluvararežiimi suhtes kohaldatavas õiguses ning selle liikmesriigi õiguses, kus on abikaasade harilik viibimiskoht.
Where no applicable law is chosen, and with a view to reconciling predictability and legal certainty with consideration of the life actually lived by the couple, this Regulation should introduce harmonised conflict-of-law rules to determine the law applicable to all the spouses' property on the basis of a scale of connecting factors.
Käesoleva määruse alusel tuleks määrata kindlaks ka õigus, mis reguleerib abieluvaralepingu sisulist kehtivust.
The first common habitual residence of the spouses shortly after marriage should constitute the first criterion, ahead of the law of the spouses' common nationality at the time of their marriage.
Kui kohaldatavat õigust ei valita ning etteaimatavuse ja õiguskindluse nõudega arvestamiseks, võttes samal ajal arvesse paari elus tegelikult valitsevat olukorda, tuleks käesoleva määrusega sätestada astmestatud ühendavatel teguritel põhinevad ühtlustatud kollisiooninormid, mille alusel määratakse kindlaks abikaasade kogu vara suhtes kohaldatav õigus.
If neither of these criteria apply, or failing a first common habitual residence in cases where the spouses have dual common nationalities at the time of the conclusion of the marriage, the third criterion should be the law of the State with which the spouses have the closest links.
Esimeseks kriteeriumiks peaks olema abikaasade esimene ühine harilik viibimiskoht kohe pärast abiellumist ning seejärel abikaasade ühine kodakondsus abiellumise ajal.
In applying the latter criterion all the circumstances should be taken into account and it should be made clear that these links are to be considered as they were at the time the marriage was entered into.
Kui kumbki kriteerium ei ole täidetud või kui mitme kodakondsusega abikaasadel puudub esimene ühine harilik viibimiskoht abielu sõlmimise ajal, tuleks kohaldada kolmanda kriteeriumina selle riigi õigust, millega abikaasad on ühiselt kõige tihedamalt seotud.
Where this Regulation refers to nationality as a connecting factor, the question of how to consider a person having multiple nationalities is a preliminary question which falls outside the scope of this Regulation and should be left to national law, including, where applicable, international Conventions, in full observance of the general principles of the Union.
Kolmandat kriteeriumi kohaldades tuleks arvesse võtta kõiki asjaolusid ning ühtlasi tuleks täpsustada et arvesse tuleb võtta neid seoseid, mis olid abikaasadel abiellumise ajal.
This consideration should have no effect on the validity of a choice of law made in accordance with this Regulation.
Kui käesolevas määruses osutatakse kodakondsusele kui ühendavale tegurile, on küsimus selle kohta, kuidas kohelda mitme kodakondsusega isikut, kõrvalküsimus, mis jääb käesoleva määruse kohaldamisalast välja ning see küsimus peaks jääma liikmesriikide õiguse, sealhulgas, kui see on asjakohane, rahvusvaheliste konventsioonide otsustada, järgides seejuures täielikult liidu üldpõhimõtteid.
With regard to the determination of the law applicable to the matrimonial property regime in the absence of a choice of law and a matrimonial property agreement, the judicial authority of a Member State, at the request of either of the spouses, should, in exceptional cases — where the spouses have moved to the State of their habitual residence for a long duration — be able to arrive at the conclusion that the law of that State may apply if the spouses have relied on it.
Sellel kaalutlusel ei tohiks olla mõju käesoleva määruse kohaselt tehtud õiguse valiku kehtivusele.
The law determined as the law applicable to the matrimonial property regime should govern the matrimonial property regime from the classification of property of one or both spouses into different categories during the marriage and after its dissolution, to the liquidation of the property.
Mis puudutab abieluvararežiimi suhtes kohaldatava õiguse kindlaksmääramist juhul, kui kohaldatavat õigust ei ole valitud ja abieluvaralepingu puudub, siis peaks liikmesriigi kohtuasutusel olema erandjuhul, kui abikaasad on kolinud oma hariliku viibimiskoha riiki pikaks ajaks, ühe abikaasa taotlusel võimalik otsustada, et võib kohaldada kõnealuse riigi õigust, kui abikaasad on tuginenud sellele õigusele.
It should include the effects of the matrimonial property regime on a legal relationship between a spouse and third parties.
Õigus, mis on määratud abieluvararežiimi suhtes kohaldatavaks, peaks reguleerima abieluvararežiimi alates ühe või mõlema abikaasa vara liigitamisest erinevatesse kategooriatesse abielu jooksul kuni abikaasade varasuhte lõpetamiseni.
However, the law applicable to matrimonial property regime may be invoked by a spouse against a third party to govern such effects only when the legal relations between the spouse and the third party arose at a time where the third party knew or should have known of that law.
See peaks hõlmama abieluvararežiimist tulenevaid tagajärgi abikaasa ja kolmandate isikute vahelistele õigussuhetele.
Considerations of public interest, such as the protection of a Member State's political, social or economic organisation, should justify giving the courts and other competent authorities of the Member States the possibility, in exceptional cases, of applying exceptions based on overriding mandatory provisions.
Abikaasa võib abieluvararežiimi suhtes kohaldatavat õigust kasutada kolmanda isiku suhtes selliste tagajärgede reguleerimiseks siiski üksnes siis, kui abikaasa ja kolmanda isiku vahelised õigussuhted tekivad ajal, mil kolmas isik oli teadlik või oleks pidanud olema teadlik selle õiguse kohaldamisest.
Accordingly, the concept of ‘overriding mandatory provisions’ should cover rules of an imperative nature such as rules for the protection of the family home.
Avaliku huviga seotud kaalutlused, nagu liikmesriikide poliitilise, sotsiaalse või majandusliku korralduse kaitsmine, peaks õigustama seda, et liikmesriigi kohtutele ja muudele pädevatele asutustele antakse võimalus kohaldada erandjuhtudel erandeid, mis põhinevad üldist kehtivust omavatel sätetel.
However, this exception to the application of the law applicable to the matrimonial property regime requires a strict interpretation in order to remain compatible with the general objective of this Regulation.
Seda arvestades peaks mõiste „üldist kehtivust omavad sätted“ hõlmama kohustuslikku laadi norme, näiteks pere eluaseme kaitset käsitlevaid norme.
Considerations of public interest should also allow courts and other competent authorities dealing with matters of matrimonial property regime in the Member States to disregard, in exceptional circumstances, certain provisions of a foreign law where, in a given case, applying such provisions would be manifestly incompatible with the public policy (ordre public) of the Member State concerned.
See abieluvararežiimi suhtes kohaldatava õiguse kohaldamise erand nõuab aga ranget tõlgendamist, et säilitada kooskõla käesoleva määruse üldeesmärgiga.
However, the courts or other competent authorities should not be able to apply the public policy exception in order to set aside the law of another State or to refuse to recognise or, as the case may be, accept or enforce a decision, an authentic instrument or a court settlement from another Member State when doing so would be contrary to the Charter of Fundamental Rights of the European Union (‘Charter’), and in particular Article 21 thereof on the principle of non-discrimination.
Samuti peaks avaliku huviga seotud kaalutlustel olema liikmesriikide kohtutel ja teistel abieluvararežiime käsitlevate asjadega tegelevatel pädevatel asutustel õigus eirata erandkorras välisriigi õiguse teatavaid sätteid, kui vastaval konkreetsel juhul oleks nende sätete kohaldamine ilmselgelt vastuolus asjaomase liikmesriigi avaliku korraga (ordre public).