natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The following Member States are currently bound by the Return Directive:
kriminaalõiguse juhtumite korral kooskõlas tagasisaatmisdirektiivi artikli 2 lõike 2 punktiga b (vt punkt 2.2).
all EU Member States, except UK and Ireland,
Liikmesriigi otsus kasutada erandit ja mitte kohaldada direktiivi piirületusjuhtumite või kriminaalõiguse juhtumite korral tuleb eelnevalt täpsustada siseriiklikes rakendusaktides [16] – vastasel juhul ei ole sel õiguslikke tagajärgi.
Switzerland, Norway, Iceland and Liechtenstein.
Sellise otsuse teatavakstegemise kohta ei ole konkreetseid vorminõudeid.
Member States may decide not to apply the Directive to certain categories of third-country nationals:
Ent oluline on, et siseriiklikes õigusaktides oleks otse või kaudselt öeldud, kas ja kui suures ulatuses liikmesriik erandit kasutab.
‘border cases’, in accordance with Article 2(2)(a) of the Return Directive (see section 2.1), and
Kui liikmesriik ei ole enne avalikustanud oma otsust kasutada tagasisaatmisdirektiivi artikli 2 lõike 2 punkti a või b kohast erandit, ei saa neid sätteid hiljem tagasisaatmisdirektiivi kohaldamatajätmise põhjusena üksikjuhtumite puhul kasutada.
‘criminal law cases’, in accordance with Article 2(2)(b) of the Return Directive (see section 2.2).
Miski ei takista liikmesriikidel piirata tagasisaatmisdirektiivi artikli 2 lõike 2 punktis a või b sätestatud erandi kohaldamist teatavatesse kategooriatesse kuuluvate isikutega (nt ainult isikud, kelle suhtes kohaldatakse sisenemiskeeldu õhu- või merepiiril), tingimusel et see on siseriiklikes rakendusaktides selgelt välja öeldud.
The decision of a Member State to make use of the derogation and not to apply the Directive to ‘border cases’ or ‘criminal law cases’ must be made clear, in advance, in the national implementing legislation [16], otherwise it can develop no legal effects.
Liikmesriigid võivad otsustada mitte kasutada erandit kohe pärast tagasisaatmisdirektiivi siseriiklikku õigusse ülevõtmist.
There are no specific formal requirements for making known such decision.
Sellel ei tohi siiski olla kahjulikke tagajärgi isikutele, kelle suhtes tagasisaatmisdirektiivi juba kohaldati (vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-297/12 Filev ja Osmani: [17] „[…] kui liikmesriik ei ole nimetatud ülevõtmise tähtaja lõppemisel veel seda võimalust kasutanud […], siis ei saa ta direktiivi artikli 2 lõike 2 punkti b alusel tugineda õigusele piirata selle isikulist kohaldamisala nende isikute suhtes, kellele nimetatud direktiivi mõju on juba kohaldatav“).
It is, however, important that it clearly derives — explicitly or implicitly — from the national legislation if and to which extent a Member State makes use of the derogation.
Isikute suhtes, kelle riiki lubamisest on keeldutud ja kes viibivad transiiditsoonis või liikmesriikide piirialal, kohaldatakse liikmesriikides sageli erinorme: õigusliku fiktsiooni tõttu ei peeta neid isikuid teinekord asjaomase liikmesriigi territooriumil viibivateks isikuteks ja nende suhtes kohaldatakse erinorme.
If a Member State has not made public, in advance, its decision to use the derogations under Article 2(2)(a) or (b) of the Return Directive, these provisions cannot be used as a justification for not applying the Return Directive subsequently in individual cases.
Tagasisaatmisdirektiivis ei järgita seda käsitlusviisi ja loetakse direktiivi kohaldamisalasse kuuluvaks isikuks iga kolmanda riigi kodanik, kes viibib füüsiliselt liikmesriigi territooriumil.
Nothing prevents Member States from limiting the use of the derogation of Article 2(2)(a) or 2(2)(b) of the Return Directive to certain categories of persons (for example, only refusals of entry at air borders or sea borders), provided that this is made clear in the implementing national legislation.
Liikmesriikidel on siiski võimalus otsustada mitte kohaldada direktiivi piiriületusjuhtumite korral selliste kolmandate riikide kodanike suhtes,
Member States can decide to make use of the derogation at a later stage following the initial transposition of the Return Directive into national law.
kelle suhtes rakendatakse sisenemiskeeldu vastavalt Schengeni piirieeskirjade artiklile 13 [18] või
This must, however, not have disadvantageous consequences with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of the Return Directive (see the judgment of the ECJ in Case C-297/12, Filev and Osmani [17]: ‘[…] in so far as a Member State has not yet made use of that discretion […] it may not avail itself of the right to restrict the scope of the persons covered by that directive pursuant to Article 2(2)(b) thereof with regard to those persons who were already able to avail themselves of the effects of that directive’).
kelle on pädevad asutused tabanud või kinni pidanud seoses liikmesriigi maismaa-, mere- või õhuvälispiiri ebaseadusliku ületamisega ja kes ei ole hiljem saanud luba või õigust kõnealuses liikmesriigis viibimiseks.
Persons who have been refused entry and who are present in a transit zone or in a border area of a Member State are frequently subject to special rules in Member States: by virtue of a ‘legal fiction’, these persons are sometimes not considered to be ‘staying in the territory of the Member State’ concerned and specific rules are applied.
Selle erandi kasutamine võib olla kasulik näiteks liikmesriikides, kes on kõige suurema rändesurve all, võimaldades menetlusi tõhustada; komisjon soovitab sellistel juhtudel sellist erandit kasutada.
The Return Directive does not follow this approach and it considers any third-country national physically staying on Member State territory as covered by its scope.
Piiriületusjuhtumite korral tuleb siseriiklikes menetlustes järgida rahvusvahelise avaliku õiguse üldpõhimõtteid, asjaomaste kolmandate riikide kodanike põhiõigusi ja tagasisaatmisdirektiivi artikli 4 lõikes 4 sätestatud tagatisi (vt punkt 2.2).
Member States are, however, free to decide not to apply the Directive to ‘border cases’, defined as third-country nationals who:
Artikli 2 lõike 2 punktis a eeldatakse otsest ajalist ja ruumilist seost välispiiri ületamisega.
are subject to a refusal of entry in accordance with Article 13 of the Schengen Borders Code [18], or
Seega puudutab see neid kolmandate riikide kodanikke, kelle pädevad asutused on tabanud või kinni pidanud välispiiri ebaseadusliku ületamise hetkel või pärast piiriületust piiri lähedal; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-47/15 Affum (punkt 72).
are apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing by land, sea or air of the external border of a Member State and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member State.
Isikute hulka, kelle pädevad asutused on tabanud või kinni pidanud seoses […] välispiiri ebaseadusliku ületamisega, kuuluvad näiteks järgmised isikud, sest OTSENE seos ebaseadusliku piiriületusega on endiselt olemas:
The use of this derogation can be useful, for instance, in the case of frontline Member States experiencing significant migratory pressure, when this can provide for more effective procedures; in such cases, the Commission recommends making use of such derogation.
ebaseaduslikult paadiga saabunud isikud, kes tabatakse saabumisel või üsna pea pärast seda;
National procedures for ‘border cases’ must respect the general principles of international law and the fundamental rights of the third-country nationals concerned, as well as the safeguards set by Article 4(4) of the Return Directive (see section 2.2).
isikud, kelle politsei peab kinni pärast seda, kui nad on roninud üle piiriaia;
Article 2(2)(a) implies a direct temporal and spatial link with the crossing of the external border.
ebaseaduslikud piiriületajad, kes väljuvad rongist/bussist, mis tõi nad otse liikmesriigi territooriumile (ilma varasema peatumiseta liikmesriigi territooriumil).
It therefore concerns third-country nationals who have been apprehended or intercepted by the competent authorities at the very time of the irregular crossing of the external border or near that external border after it has been crossed — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 72).
Isikute hulka, kelle pädevad asutused on tabanud või kinni pidanud seoses […] välispiiri ebaseadusliku ületamisega, ei kuulu näiteks järgmised isikud, sest OTSEST seost ebaseadusliku piiriületusega enam ei ole:
The following categories of persons are for instance covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is still a DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
ebaseaduslikud piiriületajad, kes tabatakse liikmesriigi territooriumil pärast seda, kui ebaseaduslikust sisenemisest on möödunud teatav aeg;
persons arriving irregularly by boat who are apprehended upon or shortly after arrival,
piirialal tabatud ebaseaduslikud rändajad (v.a juhul, kui neil on endiselt otsene seos ebaseadusliku piiriületusega);
persons arrested by the police after having climbed a border fence,
ebaseaduslikud rändajad, kes väljuvad kolmandast riigist saabuvast bussist, kui see buss on teinud ELi territooriumil juba mitu peatust;
irregular entrants who are leaving the train/bus that brought them directly into the territory of a Member State (without previous stopover in Member State territory).
varem välja saadetud ebaseaduslikud rändajad, kes rikuvad kehtivat sisenemiskeeldu (v.a juhul, kui nad tabatakse otseses seoses ebaseadusliku piiriületusega);
The following categories of persons are not covered by the term ‘apprehended or intercepted by the competent authorities in connection with the irregular crossing […] of the external border’ because there is no more DIRECT connection to the act of irregular border crossing:
ebaseaduslikud rändajad, kes ületavad sisepiiri; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-47/15 Affum (punkt 69), direktiivi artikli 2 lõige 2, milles viidatakse välispiiridele, ja Schengeni piirieeskirjade artikkel 14, mida kohaldatakse välispiiridel;
irregular entrants who are apprehended within the Member State's territory, within a certain period after irregular entry,
ebaseaduslikult riigis viibivad kolmandate riikide kodanikud, kes lahkuvad liikmesriikide ja Schengeni riikide territooriumilt; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-47/15 Affum (punkt 71).
irregular migrants apprehended in a border region, unless there is still a direct connection to the act of irregular border crossing,
Praktilised näited juhtumitest, mis on hõlmatud tingimusega „ning kes ei ole hiljem saanud luba või õigust kõnealuses liikmesriigis viibimiseks“ ja kelle suhtes erand ei ole kohaldatav:
an irregular migrant leaving a bus coming from a third country, if the bus has already made several stops in EU territory,
välispiiril tabatud ebaseaduslikud piiriületajad, kes hiljem saavad õiguse jääda riiki varjupaigataotlejana.
irregular migrants who, having been expulsed at a previous occasion, infringe a still valid entry ban (unless they are apprehended in direct connection with irregular border crossing),
Isegi kui asjaomasest isikust sai pärast varjupaigataotluse lõplikku tagasilükkamist taas ebaseaduslik riigis viibija, ei tohi teda direktiivi kohaldamisalast välja jätta kui n-ö piiriületusjuhtumit;
irregular migrants crossing an internal border — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 69), Article 2(2) of the Directive referring to external borders and Article 14 SBC applying at the external borders,
kolmanda riigi kodanik, kelle suhtes rakendati sisenemiskeeldu ja kes viibib lennujaama transiiditsoonis (ja võidakse seega direktiivi kohaldamisalast välja jätta) viiakse meditsiinilistel põhjustel haiglasse ja ta saab haiglas viibimise ajaks liikmesriigilt loa lühiajaliseks viibimiseks riigis (ja tema väljasaatmist ei lükata edasi üksnes artikli 9 lõike 2 punkti a alusel).
illegally staying third-country nationals who are leaving the territories of the Member States and of the Schengen Associated countries — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum (paragraph 71).
Tagasisaatmisdirektiivi kohaldamisalast artikli 2 lõike 2 punktiga a välja jäetud kolmandate riikide kodanike suhtes tehtud otsuste vorm ja sisu ja asjaomased õiguskaitsevahendid on reguleeritud siseriikliku õigusega.
Practical example of cases covered by the clause ‘and who have not subsequently obtained an authorisation or a right to stay in that Member States’, to whom the derogation does not apply:
Schengeni piirieeskirjade artikli 14 kohane sisenemiskeeld hõlmab kõiki, kes ei täida piirieeskirjade artikli 6 lõikes 1 sätestatud riiki sisenemise tingimusi.
irregular entrants who have been apprehended at the external border and subsequently obtained a right to remain as asylum seeker.
Isikud, kelle riiki lubamisest on keeldutud lennujaama transiiditsoonis või liikmesriigi territooriumil asuvas piiripunktis, kuuluvad tagasisaatmisdirektiivi kohaldamisalasse (kuna nad on juba füüsiliselt liikmesriigi territooriumil).
Even if — after final rejection of the asylum application — they become again ‘illegally staying’, they must not be excluded from the scope of the Directive as ‘border case’,
Liikmesriigid võivad siiski kasutada artikli 2 lõike 2 punktis a sätestatud erandit, mille kohaselt võivad liikmesriigid otsustada mitte kohaldada direktiivi selliste juhtumite suhtes.
a third-country national who was subject of a refusal of entry and who is staying in the airport transit zone (and thus may be excluded from the scope of the Directive) is transferred to a hospital for medical reasons and given a short-term national permit (and not just a postponement of removal under Article 9(2)(a)) to cover the period of hospitalisation).
Artikli 2 lõike 2 punkti a kohaste piiriületusjuhtumite suhtes kohaldatavaid erandeid saab kasutada üksnes juhul, kui isik peetakse kinni välispiiril, mitte sisepiiril; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-47/15 Affum.
The form, content and legal remedies of decisions issued to third-country nationals excluded from the scope of application of the Return Directive by Article 2(2)(a) are covered by national law.
Piirikontrolli ajutine taaskehtestamine sisepiiridel ei muuda sisepiire välispiirideks.
Refusals of entry according to Article 14 SBC cover everybody who does not fulfil the entry conditions in accordance with Article 6(1) SBC.
See olukord ei mõjuta seega tagasisaatmisdirektiivi kohaldamisala.
Persons who are refused entry in an airport transit zone or at a border crossing point situated on Member State territory fall under the scope of the Return Directive (since they are already physically present on the territory).
Piiriületusjuhtumid ja piiriületusega sarnased juhtumid, mis võidakse direktiivi artikli 2 lõike 2 punkti a alusel direktiivi kohaldamisalast välja jätta, ei ole samad, mis sama direktiivi artikli 12 lõikes 3 nimetatud juhtumid (lihtsustatud menetlus ebaseadusliku piiriületuse korral): ebaseaduslik sisenemine (artikli 12 lõikes 3 kasutatud mõiste) ei ole tagasisaatmisdirektiivi artikli 2 lõike 2 punktis a kirjeldatud mõiste „piiriületusjuhtumid ja piiriületusega sarnased juhtumid“ sünonüüm.
However, Member States can make use of the derogation of Article 2(2)(a) stating that Member States may decide not to apply the Directive to these cases.
Näide: ebaseaduslikult riigis viibiv kolmanda riigi kodanik, kes peetakse liikmesriigi territooriumil kinni kolm kuud pärast tema ebaseaduslikku piiriületust, ei ole hõlmatud tagasisaatmisdirektiivi artikli 2 lõike 2 punktiga a, kuid võib olla hõlmatud sama direktiivi artikli 12 lõikega 3.
The exceptions for border cases under Article 2(2)(a) only apply to cases of apprehension at the external borders, not at the internal borders — see judgment of the ECJ in Case C-47/15, Affum.
Kui liikmesriigid otsustavad direktiivi piiriületusjuhtumite suhtes mitte kohaldada, peavad nad sellegipoolest järgima tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet ja kooskõlas tagasisaatmisdirektiivi artikli 4 lõikega 4 tagama, et mõjutatud isikutele pakutava kaitse tase ei oleks madalam nendes tagasisaatmisdirektiivi artiklites sätestatud tasemest, mis käsitlevad:
The temporary reintroduction of internal border controls does not re-convert internal borders to external borders.
sunnimeetmete kasutamise piiramist;
This situation therefore does not affect the scope of application of the Return Directive.
väljasaatmise edasilükkamist;
‘Border’ and ‘border-like’ cases which may be excluded from the scope of the Directive in accordance with Article 2(2)(a) of the Directive are not the same as the cases mentioned in Article 12(3) of the same Directive (simplified procedure in case of illegal entry): illegal entry (the term used in Article 12(3)) is not synonymous with the ‘border’ and ‘border-like’ cases described in Article 2(2)(a) of the Return Directive.
esmaabi ja haiguste põhiravi, võttes arvesse haavatavate isikute vajadusi; ja
Example: an illegally staying third-country national who is apprehended in the territory of a Member State three months after his/her illegal entry is not covered by Article 2(2)(a) of the Return Directive but may be covered by Article 12(3) of the same Directive.
kinnipidamistingimusi.
If Member States opt not to apply the Directive to border cases, they must nevertheless respect of the principle of non-refoulement and ensure — in accordance with Article 4(4) of the Return Directive — that the level of protection for affected persons is not less favourable than that set out in the Articles of the Return Directive dealing with:
Lisaks tuleks rõhutada, et liikmesriikide otsusega mitte kohaldada tagasisaatmisdirektiivi piiriületusjuhtumite suhtes ei loobuta mingil juhul varjupaigaküsimusi käsitleva liidu õigustikuga ettenähtud tagatistest (eeskätt juurdepääs varjupaigamenetlusele).
limitations on use of coercive measures,
Varjupaigaküsimusi käsitlevas liidu õigustikus sätestatud kohustuste hulka kuulub eelkõige liikmesriikide kohustus:
postponement of removal,
teavitada kolmandate riikide kodanikke, kellel võib olla soov taotleda rahvusvahelist kaitset, võimalusest seda teha;
emergency health care and necessary treatment of the illness, taking into account needs of vulnerable persons, and
tagada, et piirivalvel ja teistel pädevatel ametiasutustel oleks olemas asjakohane teave ning et nende töötajad saaksid vajalikul tasemel koolitust selle kohta, kuidas ära tunda taotlejaid, ning korralduse teavitada taotlejaid sellest, kus ja kuidas saab esitada rahvusvahelise kaitse taotluse;
detention conditions.
korraldada tõlkimine sellises ulatuses, mis on vajalik, et hõlbustada juurdepääsu menetlusele;
In addition, it should be highlighted that the safeguards under the Union asylum acquis (such as in particular on access to asylum procedure) are by no means waived by the Member States' choice not to apply the Return Directive to border cases.
tagada taotlejaid nõustavate organisatsioonide ja isikute tõhus juurdepääs välispiiril asuvates piiripunktides, sh transiiditsoonides, viibivatele taotlejatele.
The obligations under the Union asylum acquis include in particular an obligation of the Member States to:
Sätte praktiline kohaldamine juhul, kui piiril ei anta riiki sisenemiseks luba.
inform third-country nationals who may wish to make an application for international protection on the possibility to do so,
On kaks võimalust: pärast seda, kui isikule ei antud piiril riiki sisenemiseks luba, ta kas viibib füüsiliselt liikmesriigi territooriumil (näiteks lennujaama transiiditsoonis) või ta ei viibi füüsiliselt liikmesriigi territooriumil (näiteks isik, kelle riiki lubamisest on maismaapiiril keeldutud ja kes on füüsiliselt endiselt kolmanda riigi territooriumil).
ensure that border guards and other competent authorities have the relevant information and that their personnel receives the necessary level of training on how to recognise applicants and instructions to inform applicants as to where and how applications for international protection may be lodged,
Esimesel juhul tuleb kohaldada tagasisaatmisdirektiivi artikli 4 lõikes 4 sätestatud tagatisi.
make arrangements for interpretation to the extent necessary to facilitate access to the procedure,
Teisel juhul artikli 4 lõiget 4 ei kohaldata.
ensure effective access by organisations and persons providing advice and counselling to applicants present at border crossing points, including transit zones, at external borders.
Tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõte, mida tunnustatakse tagasisaatmisdirektiivi artikli 4 lõike 4 punktis b ning mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 19 lõikes 2 ja Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 3, on absoluutne ning seda ei tohi mingil juhul piirata, isegi kui välismaalane kujutab endast ohtu avalikule korrale või on sooritanud eriti raske kuriteo.
Practical application of this provision in case of refusal of entry at the border: there are two possibilities: either the person is physically present in the territory of a Member State after refusal of entry at the border (for instance in an airport transit zone) or the person is not physically present in the territory of a Member State (for instance a person who was refused entry at a land border and who is still physically staying on third-country territory).
Sellisele isikule võib keelduda andmast pagulasseisundit või täiendava kaitse seisundit, kuid teda ei tohi tagasi saata kohta, kus teda võidakse piinata või kus ta võidakse tappa.
In the first case, the safeguards of Article 4(4) of the Return Directive shall be applied; in the second case, Article 4(4) does not apply.
Liikmesriikidel on võimalus otsustada mitte kohaldada direktiivi kolmandate riikide kodanike suhtes,
The respect of the principle of non-refoulement recognised by Article 4(4)(b) of the Return Directive — and enshrined in Article 19(2) Charter of Fundamental Rights of the European Union (‘CFR’) as well as Article 3 of the European Convention on Human Rights (‘ECHR’) — is absolute and must not be restricted under any circumstances, even if foreigners are a threat to public order or have committed a particularly serious crime.
kelle suhtes rakendatakse tagasisaatmist kriminaalkaristusena kooskõlas siseriikliku õigusega,
Such persons may be excluded from refugee or subsidiary protection status, but they still cannot be returned to a place where they may be tortured or killed.
kelle suhtes rakendatakse tagasisaatmist kriminaalkaristuse tagajärjena kooskõlas siseriikliku õigusega või
Member States are free to decide not to apply the Directive to third-country nationals who:
kelle suhtes rakendatakse väljaandmismenetlust.
are subject to return as a criminal law sanction, according to national law,
Kriminaalõiguse juhtumid, mida selles sättes silmas peetakse, on juhtumid, mida liikmesriikide õiguskorras tavaliselt käsitatakse kuriteona.
are subject to return as a consequence of a criminal law sanction, according to national law, or
Euroopa Kohus on kohtuasjas C-297/12 Filev ja Osmani tehtud otsuses täpsustanud, et narkootilisi aineid käsitleva siseriikliku õiguse sätete rikkumine ja narkootiliste ainetega ebaseadusliku kaubitsemise eest süüdimõistmine võivad olla juhtumid, mille korral seda erandit kohaldatakse.
are the subjects of extradition procedures.
Kohtuasjas C-329/11 Achughbabian tehtud otsuses kinnitas Euroopa Kohus, et seda erandit ei saa kasutada nende kolmandate riikide kodanike suhtes, kelle ainus õigusrikkumine seisneb selles, et nad viibivad riigis ebaseaduslikult, võtmata tagasisaatmisdirektiivilt tema sisu ja siduvat toimet.
The criminal law cases envisaged by this provision are those typically considered as crime in the national legal orders of Member States.
Väiksemad rändega seotud rikkumised, nagu pelgalt ebaseaduslik piiriületus või ebaseaduslik riigis viibimine, ei õigusta selle erandi kasutamist.
In C-297/12, Filev and Osmani, the ECJ expressly clarified that offences against the provisions of the national law on narcotics and convictions for drug trafficking may be cases to which the derogation is applicable.
Väljaandmismenetlus ei ole ilmtingimata seotud tagasisaatmismenetlusega.