natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Bilateral readmission agreements between Member States are irrelevant in this context.
Sellist vabatahtlikku sihtkoha valimist võib ette tulla ka väljasaatmise ettevalmistamisel: võib esineda juhtumeid, kus tagasipöörduja eelistab väljasaatmist mõnda muusse kolmandasse riiki, mitte transiidi- või päritoluriiki.
Such agreements between Member States may, however, in certain cases allow for passing back of irregular migrants to other Member States under Article 6(3) of the Return Directive (see section 5.5 below).
Naasmisriigi kindlaksmääramine väljasaatmise korral: kui vabatahtlikuks lahkumiseks nähakse ette tähtaeg, on tagasipöörduja ülesanne kanda hoolt selle eest, et ta täidab tagasipöördumiskohustuse ettenähtud tähtaja jooksul, ja põhimõtteliselt ei ole naasmisriiki vaja kindlaks määrata.
The term ‘voluntarily decides to return’ in the third indent is not tantamount to voluntary departure.
Vaid juhul, kui liikmesriigid peavad kasutama sunnimeetmeid (väljasaatmine), on vaja kindlaks määrata, millisesse kolmandasse riiki isik välja saadetakse (vt punkt 1.5).
‘Voluntary’ in this context refers to the choice of the destination by the returnee.
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punkt 4 ja artikli 6 lõige 6
Such voluntary choice of the destination may also happen in the preparation of a removal operation: there may be cases in which the returnee prefers to be removed to another third country rather than to the country of transit or origin.
Haldus- või kohtuotsus või -akt, millega sätestatakse, et kolmanda riigi kodaniku riigis viibimine on ebaseaduslik, ja kehtestatakse või sätestatakse tagasipöördumiskohustus.
Specification of the country of return in the case of removal: if a period for voluntary departure is granted, then it is the returnee's responsibility to make sure that he/she complies with the obligation to return within the set period and there is in principle no need to specify the country of return.
Tagasisaatmisotsuse määratlus keskendub kahele olulisele elemendile.
Only if coercive measures have to be used by Member States (removal), then it is necessary to specify to which third country the person will be removed (see section 1.5).
Tagasisaatmisotsus peab sisaldama:
Legal basis: Return Directive — Articles 3(4) and 6(6)
kinnitust riigis viibimise ebaseaduslikkuse kohta ja
An administrative or judicial decision or act, stating or declaring the stay of a third-country national to be illegal and imposing or stating an obligation to return.
tagasipöördumiskohustuse kehtestamist.
The definition of a ‘return decision’ focuses on two essential elements.
Tagasisaatmisotsus võib sisaldada teisigi elemente, nagu sisenemiskeeld, vabatahtliku lahkumise tähtaeg ja naasmisriigi kindlaksmääramine; kui naasmisriiki otsuses ei nimetata, peavad liikmesriigid tagama tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte järgimise kooskõlas tagasisaatmisdirektiivi artikliga 5.
A return decision must contain:
Liikmesriikidel on vastuvõetava tagasisaatmisotsuse vormi osas ulatuslik kaalutlusõigus (kohtu- või haldusotsus või -akt).
a statement concerning the illegality of the stay; and
Tagasisaatmisotsused võib anda eraldiseisva akti või otsusena või koos muude otsustega, nagu väljasaatmiskorraldus või otsus, millega lõpetatakse seaduslik viibimine riigis (vt allpool punkt 12.1).
the imposition of an obligation to return.
Tagasisaatmisotsuses kinnitatakse ebaseaduslikku viibimist otsuse teinud liikmesriigis ja tehakse ettekirjutus lahkuda ELi liikmesriikide ja Schengeni riikide territooriumidelt.
A return decision may contain further elements, such as an entry ban, a voluntary departure period, designation of the country of return; when the country of return is not mentioned, Member States must ensure that the principle of non-refoulement is respected in accordance with Article 5 of the Return Directive.
Lisaks tuleb rõhutada, et artikli 11 kohaselt võib lisada tagasisaatmisotsusele sisenemiskeelu, mille mõju on ELi-ülene (keeld on siduv kõikidele riikidele, kelle jaoks tagasisaatmisdirektiiv on siduv).
Member States enjoy wide discretion concerning the form (decision or act, judicial or administrative) in which a return decision may be adopted.
Mõiste „tagasisaatmisotsus“ paindlik määratlus ei ole vastuolus sellega, et otsus, millega nähakse ette tagasipöördumiskohustus, võetakse vastu kriminaalkohtu otsuse vormis ja kriminaalmenetluse raames; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-430/11 Sagor [10] (punkt 39).1.5.
Return decisions can be issued in the form of a self-standing act or decision or together with other decisions, such as a removal order or a decision ending legal stay (see section 12.1 below).
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punkt 5 ja artikli 8 lõige 3
A return decision states the illegality of stay in the Member State which issues the decision, while stating the obligation to leave the territories of the EU Member States and Schengen Associated countries.
Haldus- või kohtuotsus või haldus- või kohtuakt, millega nähakse ette tagasipöördumiskohustuse täitmine, eelkõige isiku füüsiline transport liikmesriigist välja.
Moreover, it needs to be highlighted that in accordance with Article 11, return decisions may be accompanied by entry bans having an EU-wide effect (binding on all States bound by the Return Directive).
Väljasaatmiskorraldus võidakse teha kas koos tagasisaatmisotsusega (üheetapiline menetlus) või eraldi (kaheetapiline menetlus).
The flexible definition of ‘return decision’ does not preclude the decision imposing the obligation to return from being taken in the form of a criminal judgment and in the context of criminal proceedings — see the judgment of the ECJ in Case C-430/11, Sagor [10] (paragraph 39).1.5.
Juhul kui tagasisaatmisotsus ja väljasaatmiskorraldus tehakse üheetapilise menetluse raames koos, peab olema selge – seoses juhtumitega, mille puhul on ette nähtud tähtaeg vabatahtlikuks lahkumiseks –, et väljasaatmine toimub vaid siis, kui kohustust tagasi pöörduda ei ole vabatahtliku lahkumise tähtaja jooksul täidetud.
Legal basis: Return Directive — Articles 3(5) and 8(3)
Arvestades liikmesriikide kohustust järgida alati tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet, ei tohi isikut välja saata (transportida füüsiliselt liikmesriigist välja) täpsustamata sihtkohta, vaid üksnes kindlaksmääratud naasmisriiki.
Administrative or judicial decision or act ordering the enforcement of the obligation to return, namely the physical transportation out of the Member State.
Tagasipöördujat tuleb enne teavitada väljasaatmise sihtkohast, nii et ta saaks esitada ükskõik millised põhjused, mis annavad talle alust arvata, et väljasaatmisega kavandatavasse sihtkohta rikutakse tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet, ja et ta saaks kasutada oma edasikaebeõigust.
A removal order can either be issued together with a return decision (one-step procedure) or separately (two-step procedure).
Komisjon soovitab nimetada naasmisriigi eraldi väljasaatmiskorralduses (kaheetapiline menetlus) või nimetada riigi, kuhu isik tagasipöördumiskohustuse täitmata jätmise korral välja saadetakse, ühises tagasi- ja väljasaatmisotsuses (üheetapiline menetlus), või teavitada kolmanda riigi kodanikku muu otsuse või akti kaudu.
In those cases in which return decision and removal order are issued together in a one-step procedure, it must be made clear — in those cases in which a period for voluntary departure is granted — that removal will only take place if the obligation to return within the period for voluntary departure has not been complied with.
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punkt 7 ja põhjendus 6
In view of the obligation of Member States to always respect the principle of non-refoulement, removal (physical transportation out of the Member State) cannot happen to an unspecified destination, but only to a specified country of return.
Õigusaktides kehtestatud objektiivsetel kriteeriumidel rajanevate selliste põhjuste olemasolu üksikjuhtumi korral, mis annavad alust arvata, et kolmanda riigi kodanik, kelle suhtes kohaldatakse tagasisaatmismenetlust, võib põgeneda.
The returnee must be made aware of the destination of the removal operation in advance so that he or she can express any reasons for believing that removal to the proposed destination would be in breach of the principle of non-refoulement and is able to make use of the right to an appeal.
Põgenemise ohu olemasolu (või puudumine) on otsustav tegur selle kindlaksmääramisel, kas näha või mitte näha ette vabatahtliku lahkumise tähtaeg, ja kinnipidamise vajaduse üle otsustamisel.
The Commission recommends to mention the country of return in the separate removal decision (two-step procedure), or to mention the country to which the person will be removed in the case of non-compliance with the obligation to return in the combined return and removal decision (one-step procedure), or to inform the third-country national through another decision or act.
Põgenemise ohu olemasolu hindamisel peavad liikmesriigid võtma aluseks siseriiklikes õigusaktides kindlaks määratud objektiivsed kriteeriumid.
Legal basis: Return Directive — Article 3(7), recital 6
Kaudselt kinnitatakse seda Euroopa Kohtu otsuses kohtuasjas C-528/15 Al Chodor, [11] mis on seotud Dublini määruse artikli 2 punktis n esitatud „põgenemise ohu“ mõiste määratlusega, [12] mille tekst on sisuliselt identne tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punktis 7 esitatud määratlusega.
The existence of reasons in an individual case which are based on objective criteria defined by law to believe that a third-country national who is the subject of return procedures may abscond.
Euroopa Kohus otsustas, et nimetatud objektiivsed kriteeriumid peavad olema selgelt määratletud üldkohaldatavates siduvates sätetes ja et väljakujunenud siseriiklik kohtupraktika, millega kiidetakse heaks väljakujunenud halduspraktika, ei ole piisav.
The existence (or absence) of a ‘risk of absconding’ is a decisive element for determining whether a period for voluntary departure shall be granted or not, as well as for deciding on the need of detention.
Euroopa Kohus leidis samuti, et kui üldkohaldatavates siduvates sätetes vastavad kriteeriumid puuduvad, siis tuleb kinnipidamine tunnistada ebaseaduslikuks.
Member States must base their assessment on whether there is a risk of absconding on objective criteria fixed in national legislation.
Kuigi liikmesriikidel on selliste kriteeriumide kindlaksmääramisel laiaulatuslik kaalutlusõigus, peaksid nad nõuetekohaselt arvesse võtma järgmisi tegureid, mis näitavad, et ebaseaduslikult riigis viibiv kolmanda riigi kodanik võib põgeneda:
The ECJ judgment in Case C-528/15, Al Chodor [11], related to the definition of ‘risk of absconding’ in Article 2(n) [12] of the Dublin Regulation, which text is in essence identical to the definition of Article 3(7) of the Return Directive, indirectly confirms this.
dokumentide puudumine;
In this judgment, the ECJ established that such objective criteria must be clearly set in binding provisions of general application and that settled national case-law confirming a consistent administrative practice cannot suffice.
elukoha, püsiva viibimiskoha või usaldusväärse aadressi puudumine;
The ECJ also concluded that, in the absence of such criteria in legally binding provisions of general application, detention must be declared unlawful.
asjaomastesse ametiasutustesse ilmumata jätmine;
While Member States enjoy a wide discretion in determining such criteria, they should take into due account the following ones as an indication that an illegally staying third-country national may abscond:
sõnaselgelt väljendatud kavatsus mitte täita tagasisaatmisega seotud meetmeid (näiteks tagasisaatmisotsust, põgenemise tõkestamise meetmeid);
lack of documentation,
isik on süüdi mõistetud kuriteos, sh raskes kuriteos teises liikmesriigis [13];käimasolev kriminaaluurimine ja -menetlus;
lack of residence, fixed abode or reliable address,
tagasisaatmisotsuse, sealhulgas vabatahtliku lahkumise tähtaja jooksul tagasipöördumise kohustuse täitmata jätmine;
failing to report to relevant authorities,
varasem käitumine (st põgenemine);
explicit expression of intent of non-compliance with return-related measures (for instance return decision, measures for preventing absconding),
rahaliste vahendite puudumine;
existence of conviction for a criminal offence, including for a serious criminal offence in another Member State [13],ongoing criminal investigations and proceedings,
isiku kohta on tehtud mõnes teises liikmesriigis tagasisaatmisotsus;
non-compliance with a return decision, including with an obligation to return within the period for voluntary departure,
kehtiva elamisloa või muu riigis viibimise õigust andva loa välja andnud liikmesriigi territooriumile minemise kohustuse täitmata jätmine;
prior conduct (i.e. escaping),
ebaseaduslik sisenemine ELi liikmesriikide ja Schengeni riikide territooriumile.
lack of financial resources,
Siseriiklikes õigusaktides võib ette näha muud objektiivsed kriteeriumid põgenemise ohu olemasolu kindlaksmääramiseks.
being subject of a return decision issued by another Member State,
Liidu õiguse üldpõhimõtete ja eelkõige proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt tuleb kõik tagasisaatmisdirektiivi alusel tehtavad otsused vastu võtta iga juhtumit individuaalselt hinnates.
non-compliance with the requirement to go to the territory of another Member State that granted a valid residence permit or other authorisation offering a right to stay,
Eespool esitatud kriteeriumide loetelu tuleks tagasisaatmise menetluse mis tahes etapis konkreetse olukorra üldisel hindamisel arvesse võtta, kuid see ei saa olla ainus alus, mille põhjal automaatselt eeldada põgenemise ohu olemasolu.
illegal entry into the territory of the EU Member States and of the Schengen Associated countries.
Sageli eeldab ohu tuvastamine mitme eespool loetletud kriteeriumi täitmist.
National legislation may establish other objective criteria to determine the existence of a risk of absconding.
Vältida tuleb automaatseid järeldusi, näiteks et ebaseaduslik piiriületus või dokumentide puudumine viitavad põgenemise ohule.
According to general principles of Union law, in particular the principle of proportionality, all decisions taken under the Return Directive must be adopted on the basis of an individual assessment of each case.
Individuaalse hindamise käigus tuleb arvesse võtta kõiki asjakohaseid tegureid, mis võivad otseselt mõjutada kolmanda riigi kodaniku põgenemise ohtu, sealhulgas asjaomase isiku vanust ning tervislikku ja sotsiaalset seisundit, ning mõnel juhul võib selline hindamine viia järelduseni, et põgenemise ohtu ei esine, ehkki üks või mitu siseriiklikus õiguses kindlaks määratud kriteeriumi on täidetud.
The above list of criteria should be taken into account at any stage during the return procedure as an element in the overall assessment of each individual situation, but it cannot be the sole basis for assuming automatically a risk of absconding, as frequently it will be a combination of several of the above-listed criteria that will provide a basis for concluding the existence of such a risk.
Peale eespool nimetatud kriteeriumide, mis võivad viidata põgenemise ohu olemasolule, ning piiramata asjaomaste kolmandate riikide kodanike õigust ärakuulamisele ja tõhusale õiguskaitsevahendile, võib teatavad objektiivsed asjaolud siseriiklikes õigusaktides kvalifitseerida ümberlükatava eeldusena, et põgenemise oht on olemas (st kolmanda riigi kodanik peaks tõendama, et hoolimata allpool esitatud asjaoludest sellist ohtu ei esine), näiteks:
Any automatic conclusion, such as that illegal entry or lack of documents mean the existence of a risk of absconding, must be avoided.
koostööst keeldumine isiku tuvastamise menetluses, vale- või võltsitud isikut tõendavate dokumentide kasutamine, olemasolevate dokumentide hävitamine või muul viisil kõrvaldamine või sõrmejälgede andmisest keeldumine;
Such individual assessment must take into account all relevant factors, including the age and the health and social conditions of the persons concerned that may be directly affecting the risk that the third-country national may abscond, and may in certain cases lead to the conclusion that there is no risk of absconding even though one or more of the criteria fixed in national law are fulfilled.
vägivaldne või pettuse teel vastuseismine tagasisaatmisoperatsioonile;
In addition to the criteria mentioned above that may indicate the existence of a risk of absconding, and without prejudice to the rights of third-country nationals concerned to be heard and to an effective remedy, national legislation may also qualify certain objective circumstances as constituting a rebuttable presumption that there is a risk of absconding (i.e. the third-country national should rebut that, notwithstanding the existence of the circumstances below, such risk does not exist), such as:
põgenemise tõkestamise meetme täitmata jätmine (vt punkt 6.2);
refusing to cooperate in the identification process, using false or forged identity documents, destroying or otherwise disposing of existing documents, or refusing to provide fingerprints;
kehtiva sisenemiskeelu rikkumine;
opposing violently or fraudulently the return operation;
omavoliline teisene ränne teise liikmesriiki.
not complying with a measure aimed at preventing absconding (see section 6.2),
Komisjon soovitab sätestada sellised ümberlükatavad eeldused siseriiklikes õigusaktides.
not complying with an existing entry ban,
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punkt 8
engaging in unauthorised secondary movement to another Member State.
Tagasipöördumiskohustuse täitmine selleks tagasisaatmisotsuses ettenähtud tähtaja jooksul.
The Commission recommends providing for such rebuttable presumptions in national legislation.
Vabatahtlik lahkumine liidu tagasisaatmisalase õigustiku raames viitab kolmandasse riiki naasmise kohustuse vabatahtlikule täitmisele.
Legal basis: Return Directive — Article 3(8)
Mõiste „vabatahtlik lahkumine“ ei hõlma juhtumeid, kus seaduslikult riigis viibivad kolmandate riikide kodanikud otsustavad naasta oma päritoluriiki.
Compliance with the obligation to return within the time-limit fixed for that purpose in the return decision.
Selline tõeliselt vabatahtlik tagasipöördumine (allpool esitatud joonisel 1. stsenaarium) jääb väljapoole tagasisaatmisdirektiivi kohaldamisala, sest see hõlmab seaduslikult riigis viibivaid kolmandate riikide kodanikke.
Voluntary departure in the context of the Union return acquis refers to the voluntary compliance with an obligation to return to a third country.
Veel avastamata või kinni pidamata ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike (nt viibimisaja ületajad) lahkumist võib pidada vabatahtliku lahkumise määratluse alla kuuluvaks.
The term ‘voluntary departure’ does not cover cases in which legally staying third-country nationals decide to go back to their home country based on their own decision.
Nendel isikutel on juba tagasisaatmisdirektiivi alusel abstraktne kohustus pöörduda tagasi ning nende suhtes võidakse teha tagasisaatmisotsus ja kehtestada sisenemiskeeld, kui ametiasutused saavad teada nende ebaseaduslikust riigis viibimisest (hiljemalt väljumiskontrolli käigus – vt punktid 5.1 ja 11.3).
Such ‘truly’ voluntary return (scenario 1 in the below picture) falls outside the scope of the Return Directive, because it concerns legally staying third-country nationals.
Tagasisaatmisdirektiiv hõlmab seega vaid 2. ja 3. stsenaariumi:
The departure of illegally staying third-country nationals who have not been detected or apprehended yet (for instance, overstayers) can be considered as covered by the definition of ‘voluntary departure’.
VABATAHTLIK TAGASIPÖÖRDUMINE: riigis seaduslikult viibivad kolmandate riikide kodanikud pöörduvad tagasi vabatahtlikult
These persons are already under an ‘abstract’ obligation to return under the Return Directive and may receive a return decision as well as an entry ban once the authorities obtain knowledge of their illegal stay (at the latest upon exit check — see sections 5.1 and 11.3).
VABATAHTLIK LAHKUMINE: riigis ebaseaduslikult viibivad kolmandate riikide kodanikud täidavad tagasipöördumise kohustust vabatahtlikult
The Return Directive therefore covers only scenarios 2 and 3 below:
VÄLJASAATMINE: riigis ebaseaduslikult viibivad kolmandate riikide kodanikud täidavad tagasipöördumise kohustust sunniviisiliselt
2 + 3 = ‘Return’ (within the meaning of Article 3(3) Return Directive)
2 + 3 = tagasisaatmine (tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punkti 3 tähenduses)
REMOVAL: enforced compliance with an obligation to return of illegally staying third-country nationals
Suundumist ühe liikmesriigi territooriumilt teise liikmesriigi territooriumile kooskõlas artikli 6 lõikega 2 (vt allpool punkt 5.4) ei saa käsitada vabatahtliku lahkumisena.
VOLUNTARY DEPARTURE: voluntary compliance with an obligation to return of illegally staying third-country nationals
Vabatahtliku lahkumise määratlus eeldab alati lahkumist kolmandasse riiki.
VOLUNTARY RETURN: voluntary return of legally staying third-country nationals
Erisätted, mis käsitlevad teiste liikmesriikide läbimist mööda maismaad vabatahtliku lahkumise raames, on esitatud allpool punktis 6.4.
Going from the national territory of one Member State to the territory of another Member State in accordance with Article 6(2) (see below section 5.4) cannot be considered as voluntary departure.
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikli 3 punkt 9
The definition of voluntary departure always requires departure to a third country.
Alaealised, saatjata alaealised, puuetega inimesed, eakad, rasedad, alaealiste lastega üksikvanemad ning piinamise, vägistamise või muu raske psühholoogilise, füüsilise või seksuaalse vägivalla ohvriks langenud isikud.
Specific rules on transit by land through territories of other Member States in the context of voluntary departure are set out in section 6.4 below.
Komisjon soovitab liikmesriikidel pöörata tähelepanu ka teistele haavatavuse juhtudele, nagu need, mida on nimetatud varjupaigaküsimusi käsitlevas liidu õigustikus: inimkaubanduse või naiste suguelundite moonutamise ohvriks langenud, raske haiguse põdemine või vaimse häire all kannatamine.
Legal basis: Return Directive — Article 3(9)
Vajadus pöörata erilist tähelepanu haavatavate isikute olukorrale ei tohiks piirduda tagasisaatmisdirektiivis sõnaselgelt nimetatud olukordadega (vabatahtliku lahkumise tähtaja, tagasisaatmise edasilükkamise ja kinnipidamise ajal).
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons and their specific needs in the return context is, however, not limited to the categories of vulnerable persons expressly enumerated in Article 3(9).
Tagasisaatmisdirektiivi kohaldamisala on lai ja hõlmab kõiki liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult viibivaid kolmandate riikide kodanikke.
The Commission recommends that Member States should also pay attention to other special situations of vulnerability, such as those mentioned in the asylum acquis — being a victim of human trafficking or of female genital mutilation, being a person with serious illness or with mental disorders.
Praegu on järgmised riigid kohustatud järgima tagasisaatmisdirektiivi:
The need to pay specific attention to the situation of vulnerable persons should not be limited to the situations expressly referred to by the Return Directive (during the period for voluntary departure, during postponed return and during detention).
kõik ELi liikmesriigid, v.a Ühendkuningriik ja Iirimaa;
The Commission therefore recommends that Member States should pay attention to the needs of vulnerable persons at all stages of the return procedure, as part of the assessment of the individual circumstances of each case.
Šveits, Norra, Island ja Liechtenstein.
Legal basis: Return Directive — Articles 2 and 4(4)
Liikmesriigid võivad otsustada jätta direktiivi kolmandate riikide kodanike teatavate kategooriate suhtes kohaldamata:
The scope of the Return Directive is broad and covers any third-country national staying illegally on the territory of a Member State.
piiriületusjuhtumite korral kooskõlas tagasisaatmisdirektiivi artikli 2 lõike 2 punktiga a (vt punkt 2.1) ja