natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Scope of judicial review: the review must assess all aspects expressly referred to in Article 15 of the Return Directive, taking into account both the questions of law (for example correctness of the detention procedure and of the decision on detention from the procedural/legal point of view) and questions of facts (for example the personal situation of the detainee, family links in the country, guarantees of the departure from the territory, reasonable prospect of removal).
Väljasaatmine ei ole mõistlik: Euroopa Kohus esitas kohtuasjas C-357/09 Kadzoev tehtud otsuses (punkt 67) väljasaatmise mõistlikkuse selgitava tõlgenduse: „[…] väljasaatmine on mõistlik ainult siis, kui on reaalne korraldada väljasaatmine sama artikli lõigetes 5 ja 6 ette nähtud tähtaegade piires, ning väljasaatmine ei ole mõistlik, kui on ebatõenäoline, et asjassepuutuv isik võetaks vastu kolmandasse riiki nende tähtaegade piires“.
Maximum duration of ‘speedy judicial review’: the text of the Return Directive is inspired by the wording of Article 5(4) ECHR, which requires a ‘speedy judicial review by a Court’.
„Väljasaatmine ei ole mõistlik“ ei ole sama, mis „võimatu täide viia“: „võimatu täide viia“ on kategoorilisem väide, mida on keerulisem tõestada kui seda, et „väljasaatmine ei ole mõistlik“, millega viidatakse üksnes teatavale tõenäosusele.
Relevant ECtHR case-law clarifies that an acceptable maximum duration (i.e. a reasonable time) cannot be defined in the abstract.
Kinnipidamise tähtajad, mida tuleks arvesse võtta selle hindamisel, kas väljasaatmine on mõistlik: võttes arvesse rõhku, mida on pandud tagasisaatmisdirektiivi artiklis 15 (nagu ka põhjenduses 6) konkreetsele individuaalsele juhtumipõhisele hindamisele vangistuse proportsionaalsuse kindlaksmääramisel, tuleb konkreetse juhtumi puhul alati arvesse võtta asjaomase isiku kinnipidamise maksimaalset kestust.
It must be determined in the light of the circumstances of each case, taking into account the complexity of the proceedings as well as the conduct by the authorities and the applicant.
See tähendab, et asjakohane on asjaomase liikmesriigi õiguses sätestatud maksimaalne tähtaeg.
Taking a decision within less than one week can certainly be considered a good practice that is compliant with the legal requirement of speediness.
See tähendab ka seda, et tagasipöördujat ei tuleks liikmesriigis kinni pidada, kui algusest peale on ebatõenäoline, et kolmas riik võtab isiku vastu asjaomase liikmesriigi õigusaktide alusel lubatud kinnipidamise maksimaalse tähtaja jooksul (kohtuasjas C-357/09 Kadzoev tehtud otsuses viitas Euroopa Kohus direktiivi kohastele maksimaalsetele tähtaegadele, sest need langesid kokku asjaomase liikmesriigi kohaldatavate õigusaktide kohaste maksimaalsete tähtaegadega).
Requirement of written decision also applies to prolongation decisions: the requirement to issue a written decision with reasons also applies to decisions concerning prolongation of detention.
Komisjon soovitab näha ette maksimaalselt kuue kuu pikkuse esialgse kinnipidamise tähtaja, mida kohandatakse olenevalt konkreetse juhtumi asjaoludest ja mis vaadatakse kohtuorgani järelevalve all mõistlike ajavahemike järel läbi, ning võimaluse pikendada kinnipidamist tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõikes 6 sätestatud juhtudel kuni 18 kuuni.
In the judgment of Case C-146/14, Mahdi, the ECJ expressly clarified (paragraph 44): ‘The requirement that a decision be adopted in writing must be understood as necessarily covering all decisions concerning extension of detention, given that (i) detention and extension of detention are similar in nature since both deprive the third-country national concerned of his liberty in order to prepare his return and/or carry out the removal process; and (ii) in both cases the person concerned must be in a position to know the reasons for the decision taken concerning him’.
Kinnipidamise maksimaalsete tähtaegade täitumisel ei ole tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõige 4 enam kohaldatav ja isik tuleb igal juhul kohe vabastada; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-357/09 Kadzoev (punktid 60 ja 61): „Olgu märgitud, et kui direktiivi 2008/115EÜ artikli 15 lõikes 6 ette nähtud kinnipidamise maksimaalne kestus on saavutatud, ei kerki üles küsimust, kas“ väljasaatmine ei ole enam mõistlik „sama artikli lõike 4 tähenduses.
All the safeguards inherent to the respect of the right to be heard apply to detention decisions and decisions on prolongation of detention.
Niisugusel juhtumil tuleb asjassepuutuv isik igal juhul kohe vabastada.
However, the non-respect of this right renders a decision invalid only insofar as the outcome of the procedure would have been different if the right was respected — see case C-383/13, G & R: ‘[…] European Union law, in particular Article 15(2) and (6) of Directive 2008/115/EC, must be interpreted as meaning that, where the extension of a detention measure has been decided in an administrative procedure in breach of the right to be heard, the national court responsible for assessing the lawfulness of that extension decision may order the lifting of the detention measure only if it considers, in the light of all of the factual and legal circumstances of each case, that the infringement at issue actually deprived the party relying thereon of the possibility of arguing his defence better, to the extent that the outcome of that administrative procedure could have been different’ (see section 12).
Niisiis saab direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 lõiget 4 kohaldada üksnes siis, kui direktiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud maksimaalsed kinnipidamise tähtajad ei ole möödunud.“
Legal basis: Return Directive — Article 15(3)
Lisaselgitused:
In every case, detention shall be reviewed at reasonable intervals of time either on application by the third-country national concerned or ex officio.
Tähelepanu tuleks pöörata kodakondsuseta isikute eriolukorrale, sest neil isikutel ei pruugi olla võimalik saada kehtiva isikutunnistuse või reisidokumendi hankimiseks kolmandate riikide konsulaarabi.
No written review decision required under Article 15(3) first sentence: this was clarified by the ECJ in the judgment of Case C-146/14, Mahdi (paragraph 47): ‘the provisions of Article 15 of Directive 2008/115/EC do not require the adoption of a written “review measure” […].
Euroopa Kohtu otsuse kohaselt kohtuasjas C-357/09 Kadzoev peaksid liikmesriigid veenduma väljasaatmise mõistlikkuses, mis õigustab kinnipidamist või kinnipidamise pikendamist.
The authorities which carry out the review of a third-country national's detention at regular intervals pursuant to the first sentence of Article 15(3) of the directive are therefore not obliged, at the time of each review, to adopt an express measure in writing that states the factual and legal reasons for that measure’.
Kas on seaduslik jätkata kinnipidamist, kui kolmanda riigi kodanikku ei saa hetkel johtuvalt tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttest riigist välja saata?
Member States are, however, free to adopt a written review decision in accordance with national law.
Tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõiked 5 ja 6 kohustavad liikmesriike määrama siseriikliku õiguse alusel [77] kindlaks maksimaalsed kinnipidamise tähtajad, mis ei tohi ületada 6 kuud (tavaliste juhtumite puhul) või 18 kuud (kahe kindlaksmääratud juhtumi puhul: tagasipöörduja koostöö puudumine või kolmandatest riikidest vajalike dokumentide hankimise viibimine).
Combined review and prolongation decisions must be adopted in writing: in its judgement on case C-146/14, Mahdi, the ECJ clarified (paragraph 48): ‘In such a case, the review of the detention and the decision on the further course to take concerning the detention occur in the same procedural stage.
Siseriiklikus õiguses sätestatud lühemad maksimaalsed kinnipidamise tähtajad on tagasisaatmisdirektiivis sätestatud 6/18 kuu pikkuse maksimaalse tähtaja suhtes ülimuslikud: konkreetsete juhtumite käsitlemisel tuleb kohaldada(kooskõlas tagasisaatmisdirektiiviga) siseriiklikus õiguses, mitte tagasisaatmisdirektiivis kindlaks määratud maksimaalseid tähtaegu.
Consequently, that decision must fulfil the requirements of Article 15(2) of Directive 2008/115/EC’.
See tähendab, et liikmesriik, kes on kehtestanud koostööd mittetegevate tagasipöördujate suhtes maksimaalseks tähtajaks näiteks 60 päeva, ei saa jätkata kinnipidamist pärast 60 päeva möödumist, ehkki tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõikega 6 on ette nähtud kuni 18 kuud.
In the case of prolonged detention periods, reviews shall be subject to the supervision of a judicial authority.
Siseriiklikus õiguses tuleks sätestada kinnipidamise maksimaalne tähtaeg, mis võimaldab pädevatel riigiasutustel võtta kõik tagasisaatmisotsuse täideviimiseks vajalikud meetmed, st viia lõpule toimingud, mis on vajalikud selleks, et saata ebaseaduslikult riigis viibivad kolmandate riikide kodanikud edukalt tagasi ja tagada nende vastuvõtmine kolmandas riigis, st naasmisriigis.
Meaning of ‘prolonged detention’: Article 15(3) second sentence of the Return Directive requires an ex officio judicial supervision in cases of ‘prolonged detention’.
Komisjon soovitab liikmesriikidel lähtuda tagasisaatmisdirektiivi artiklis 15 etteantud piiridest ning näha ette maksimaalselt kuue kuu pikkuse esialgse kinnipidamise tähtaja ja võimaluse pikendada kinnipidamist direktiivi artikli 15 lõikes 6 sätestatud juhtudel kuni 18 kuuni.
This implies the need for action by judicial authorities, also in those cases in which the concerned person does not appeal.
Tuletame meelde, et kinnipidamise tegelik kestus tuleb kindlaks määrata igal üksikjuhul eraldi ja et tagasipöörduja tuleb vabastada, kui kinnipidamise eeldused (näiteks väljasaatmise mõistlikkus) on ära langenud.
Based on a linguistic comparison of the term ‘prolonged detention’ (German: ‘Bei längerer Haftdauer’; French: ‘En cas de périodes de rétention prolongées’; Dutch: ‘In het geval van een lange periode van bewaring’; Spanish: ‘En caso de periodos de internamiento prolongados’; Italian: ‘Nel caso di periodi di trattenimento prolungati’) it is clear that this term refers in substance to a long period of detention independently of the fact that a formal decision on prolongation was already taken or not.
Näiteid põhjuste kohta, mis õigustavad/ei õigusta artikli 15 lõike 6 kohast pikaajalist kinnipidamist:
The Commission considers that an interval of 6 months for exercising the first ex officio judicial supervision of the detention decision is certainly too long, whilst a three months ex officio judicial supervision may be considered at the limit of what might still be compatible with 15(3) of the Directive, provided that there is also a possibility to launch individual reviews upon application if needed.
Isikut tõendavate dokumentide puudumine iseenesest ei ole piisav põhjendus kinnipidamise pikendamiseks; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-146/14 Mahdi (punkt 73): „[…] asjaolu, et asjaomasel kolmanda riigi kodanikul puuduvad isikut tõendavad dokumendid, ei saa olla ainus põhjendus direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 lõikes 6 ette nähtud kinnipidamise pikendamisele“.
The judicial authority must have the power to decide both on the facts and legal issues — see judgment of the ECJ in Case C-146/14, Mahdi (paragraph 62): ‘[…] the judicial authority having jurisdiction must be able to substitute its own decision for that of the administrative authority or, as the case may be, the judicial authority which ordered the initial detention and to take a decision on whether to order an alternative measure or the release of the third-country national concerned.
Varjupaigataotlejana kinnipidamisasutuses viibitud aja arvessevõtmine: väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise kestuse arvutamisel ei tuleks arvesse võtta aega, mis viibitakse kinnipidamisasutuses varjupaigataotlejana, sest väljasaatmise eesmärgil toimuva kinnipidamise ja varjupaigataotlejate kinnipidamise suhtes kohaldatakse eri õigusnorme ja -korda; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-357/09 Kadzoev (punktid 45 ja 48): „Niisiis kehtib direktiiviga 2008/115/EÜ reguleeritud kinnipidamisele väljasaatmise eesmärgil ning eelkõige direktiividega 2003/9/EÜ ja 2005/85/EÜ ja kohaldatavate siseriiklike sätetega reguleeritud varjupaigataotlejate kinnipidamisele erinev õiguslik režiim.
To that end, the judicial authority ruling on an application for extension of detention must be able to take into account both the facts stated and the evidence adduced by the administrative authority and any observations that may be submitted by the third-country national.
Seetõttu […] ajavahemikku, mil isik oli paigutatud väljasaatmiskeskusesse vastavalt otsusele, mis tehti varjupaigataotlejaid käsitlevate siseriiklike ja ühenduse sätete alusel, ei tule käsitada kui kinnipidamist väljasaatmise eesmärgil direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 mõttes.“
Furthermore, that authority must be able to consider any other element that is relevant for its decision should it so deem necessary […]’.
Sama kohtuotsuse punktis 47 on lisatud: „Kui peaks selguma, et ei ole tehtud ühtegi otsust Kadzoevi paigutamiseks väljasaatmiskeskusesse seoses menetlusega, mis algatati tema varjupaigataotluste alusel, mida on mainitud käesoleva otsuse punktis 19, ning tema kinnipidamise aluseks on varasem väljasaatmise eesmärgil kinnipidamist reguleeriv siseriiklik kord või direktiivist 2008/115/EÜ tulenev kord, siis tuleb direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise kestuse arvutamisel võtta arvesse Kadzoevi kinnipidamise aega, mis vastab ajale, mil kõnesolev varjupaigamenetlus oli pooleli.“
Legal basis: Return Directive — Article 15(4)-(6)
Dublini menetluse kohase üleandmise ettevalmistamise ajal kinnipidamisasutuses viibitud aja arvessevõtmine: kehtib sama loogika, kui eespool kirjeldatud (varjupaigataotlejana kinnipidamisasutuses viibitud aeg).
When it appears that a reasonable prospect of removal no longer exists for legal or other considerations or the conditions laid down in paragraph 1 no longer exist, detention ceases to be justified and the person concerned shall be released immediately.
Peatava mõjuga kaebuse menetlemise ajal kinnipidamisasutuses viibitud aja arvessevõtmine: see aeg tuleb arvesse võtta; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-357/09 Kadzoev (punktid 53 ja 54): „[…] tuleb ajavahemikku, mil asjassepuutuv isik oli kinnipeetav väljasaatmisotsuse õiguspärasuse kohtuliku kontrollimise menetluse ajal, võtta arvesse direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud kinnipidamise maksimaalse kestuse arvutamisel.
Detention shall be maintained for as long a period as the conditions laid down in paragraph 1 are fulfilled and it is necessary to ensure successful removal.
Kui see nii ei oleks, võiks väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise kestus ühes liikmesriigis eri juhtudel või eri liikmesriikides võib-olla oluliselt varieeruda, tingituna siseriiklike kohtumenetluste eripärast ja asjaoludest, ning see läheks vastuollu direktiivi 2008/115/EÜ artikli 15 lõigete 5 ja 6 eesmärgiga tagada, et kinnipidamise maksimaalne kestus on liikmesriikides ühesugune.“
Each Member State shall set a limited period of detention, which may not exceed six months.
Väljasaatmise eesmärgil (teise) liikmesriigi A kinnipidamisasutuses viibitud ja väljasaatmiseelsele kinnipidamisele liikmesriigis B vahetult eelnenud aja arvessevõtmine (selline olukord võib tekkida näiteks kolmanda riigi kodaniku üleandmisel liikmesriigilt A liikmesriigile B tagasisaatmisdirektiivi artikli 6 lõikega 3 hõlmatud kahepoolse tagasivõtulepingu alusel): komisjon leiab, et väljasaatmisele eelneva katkematu kinnipidamise 18-kuulist absoluutset piirangut ei tohiks ületada, võttes arvesse vajadust kaitsta tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõikes 6 kindlaks määratud ajapiirangu kasulikku mõju.
Member States may not extend the period referred to in paragraph 5 except for a limited period not exceeding a further 12 months in accordance with national law in cases where regardless of all their reasonable efforts the removal operation is likely to last longer owing to:
Liikmesriikidevahelist teabevahetust teise liikmesriigi kinnipidamisasutuses juba viibitud aja kohta ja liikmesriigi B võimalust keelduda liikmesriigi A poolsest isiku üleandmisest, kui liikmesriik A on esitanud vastava taotluse liiga hilja, tuleks käsitleda asjakohaste kahepoolsete tagasivõtulepingute raames.
a lack of cooperation by the third-country national concerned; or
Enne tagasisaatmisdirektiivi normide kohaldatavaks muutumist kinnipidamisasutuses viibitud aja arvessevõtmine: see aeg tuleb arvesse võtta; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-357/09 Kadzoev (punktid 36–38).
delays in obtaining the necessary documentation from third countries.
Tagasisaatmisdirektiiviga ette nähtud maksimaalset kinnipidamise tähtaega ei tohi mõjutada tagasipöördujate uus kinnipidamine kohe pärast nende kinnipidamise alt vabastamist.
Detention must be ended and the returnee must be released in a number of different situations, such as in particular if:
Sama isiku hilisem uuesti kinnipidamine võib olla õiguspärane vaid juhul, kui asjaomastes asjaoludes on midagi oluliselt muutunud (näiteks kui kolmas riik on väljastanud vajalikud dokumendid või olukord päritoluriigis on paranenud, võimaldades ohutut tagasipöördumist), kui see muutus muudab väljasaatmise tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõike 4 kohaselt mõistlikuks ning kui kõik teised tingimused kinnipidamise direktiivi artikli 15 alusel on täidetud.
there is no more reasonable prospect of removal for legal or other considerations,
Leebemaid sunnimeetmeid, nagu korrapärane ilmumine ametiasutustesse, piisava rahalise tagatise esitamine, dokumentide loovutamine või kohustus viibida kindlaksmääratud kohas, võib kehtestada seni, kuni neid võib käsitada tagasisaatmise täideviimiseks „vajalike meetmetena“, ja ulatuses, mis sellist käsitust võimaldab.
removal arrangements are not properly followed up by the authorities,
Ehkki leebemate sunnimeetmete kohaldamiseks ei ole ette nähtud maksimaalseid tähtaegu, tuleb selliste meetmete ulatust ja kestust põhjalikult hinnata proportsionaalsuse alusel.
the maximum time limits for detention have been reached.
Pealegi, kui leebem sunnimeede on oma laadi ja intensiivsuse poolest sarnane või võrdne vangistusega (näiteks piiramatu kohustus viibida konkreetses rajatises ilma võimaluseta sealt lahkuda), tuleb see lugeda de facto kinnipidamise pikendamiseks ning kohaldatavad on tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 sätestatud ajalised piirangud.
Furthermore an end should be given to detention on a case-by-case basis if alternatives to detention become an appropriate option.
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikkel 16
Absence of reasonable prospect of removal: in the judgment of Case C-357/09, Kadzoev (paragraph 67), the ECJ provided a clarifying interpretation of the meaning of ‘reasonable prospect’: ‘Only a real prospect that removal can be carried out successfully, having regard to the periods laid down in Article 15(5) and (6), corresponds to a reasonable prospect of removal.
Kinnipidamist teostatakse üldjuhul spetsiaalses kinnipidamisasutustes.
That reasonable prospect does not exist where it appears unlikely that the person concerned will be admitted to a third country, having regard to those periods’.
Kui liikmesriigil ei ole võimalik pakkuda majutust spetsiaalses kinnipidamisasutuses ja ta peab kasutama majutamist vanglas, eraldatakse kinnipeetud kolmanda riigi kodanikud tavalistest vangidest.
Absence of a ‘reasonable prospect’ is not the same as ‘impossibility to enforce’: ‘impossibility to enforce’ is a more categorical assertion and more difficult to demonstrate than ‘absence of reasonable prospect’, which refers to certain degree of likeliness only.
Kinnipeetud kolmanda riigi kodanikel võimaldatakse soovi korral võtta õigel ajal ühendust nii seaduslike esindajate, pereliikmete kui ka pädevate konsulaaresindustega.
Periods of detention which should be taken into account when assessing the ‘reasonable prospect of removal’: given the emphasis put by Article 15 (as well as recital 6) of the Return Directive on a concrete individual case-by-case assessment for determining the proportionality of deprivation of liberty, regard must always be taken of the maximum detention periods for the concerned individual in the specific case.
Erilist tähelepanu pööratakse haavatavate isikute olukorrale.
This means that the maximum periods laid down by national law of the concerned Member State are relevant.
Võimaldatakse esmaabi ja haiguste põhiravi.
This also implies that a returnee should not be detained in a Member State if it appears unlikely from the beginning that the person concerned will be admitted to a third country within the maximum detention period allowed under the legislation of that Member State (in the judgment of Case C-357/09, Kadzoev, the ECJ referred to the maximum periods under the Directive, since these were the same as the maximum periods under the applicable legislation in the concerned Member State).
Asjaomastel ja pädevatel riiklikel, rahvusvahelistel ja valitsusvälistel organisatsioonidel ja asutustel on võimalus külastada lõikes 1 osutatud kinnipidamisasutusi, kui neid kasutatakse kolmandate riikide kodanike kinnipidamiseks käesoleva peatüki kohaselt.
The Commission recommends providing for a maximum initial period of detention of six months, which shall be adapted in the light of the circumstances of the case and be reviewed at reasonable intervals of time under the supervision of a judicial authority, and for the possibility to further prolong the detention until 18 months in the cases provided for in Article 15(6) of the Return Directive.
Selliste külastuste puhul võib nõuda loa olemasolu.
Once the maximum periods of detention have been reached, Article 15(4) of the Return Directive is not applicable any more and the person must in any event be released immediately — see the judgement of the ECJ in Case C-357/09, Kadzoev (paragraphs 60 and 61): ‘It is clear that, where the maximum duration of detention provided for in Article 15(6) of Directive 2008/115/EC has been reached, the question whether there is no longer a “reasonable prospect of removal” within the meaning of Article 15(4) does not arise.
Kinnipeetud kolmanda riigi kodanikke teavitatakse süstemaatiliselt kinnipidamisasutuses kehtestatud eeskirjadest ning kinnipeetavate õigustest ja kohustustest.
In such a case the person concerned must in any event be released immediately.
See teave hõlmab teavet nende siseriikliku õigusaktide kohase õiguse kohta võtta ühendust lõikes 4 osutatud organisatsioonide ja asutustega.
Article 15(4) of Directive 2008/115/EC can thus only apply if the maximum periods of detention laid down in Article 15(5) and (6) of the directive have not expired’.
Esialgne kinnipidamine isiku tuvastamise eesmärgil on reguleeritud siseriikliku õigusega: seda on selgelt rõhutatud tagasisaatmisdirektiivi põhjenduses 17: „Ilma et see piiraks siseriiklike õigusaktidega reguleeritud esialgset kinnipidamistõiguskaitseorganite poolt, tuleks kinnipidamist teostada üldjuhul spetsiaalsetes kinnipidamisasutustes“.
Further clarifications:
Sellega selgitatakse, et esialgu võib jätkata siseriikliku õiguse kohaldamist.
Attention should be paid to the specific situation of stateless persons, who may be unable to benefit from consular assistance by third-countries in view of obtaining a valid identity or travel document.
Ehkki tegemist ei ole seadusest tuleneva kohustusega, julgustatakse liikmesriike kandma juba selles etapis hoolt selle eest, et kolmandate riikide kodanikke hoitaks tavalistest vangidest eraldi.
In the light of the judgment of the ECJ on Case C-357/09, Kadzoev, Member States should make sure that there is a reasonable prospect of removal that justifies imposing or prolonging detention.
Spetsiaalsete asutuste kasutamine kui üldreegel: tagasipöördujad ei ole kurjategijad ja nad väärivad teistsugust kohtlemist kui tavalised vangid.
Is it legitimate to maintain detention if the third-country national for the time being is protected from removal because of the principle of non-refoulement?
Seepärast nähakse tagasisaatmisdirektiivis üldreeglina ette spetsiaalsete asutuste kasutamine.