natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If the withdrawal of the application has not led to a rejection of the application, the Dublin Regulation applies (as lex specialis), on the basis of the underlying principle that every third-country national lodging an application for asylum in one of the Member States should have his/her needs for international protection fully assessed by one Member State.
Kuna asjaomase isiku suhtes kohaldatakse Dublini määrust, annab liikmesriik B isiku liikmesriigile A üle.
The third-country national has a final decision in the first Member State, rejecting his/her asylum application: a choice can be made between applying the Dublin Regulation or the Return Directive.
Kas liikmesriik B peaks tegema selles olukorras asjaomase isiku suhtes seoses ebaseadusliku riigis viibimisega tagasisaatmisotsuse?
In the Dublin Regulation, this choice is clearly stipulated in Article 24(4) and the clarification is added that from the moment in which authorities decide to make a Dublin request, the application of the Return Directive and return procedures are suspended and only Dublin rules apply (this also affects rules on detention and on legal remedies).
Ülimuslikud on Dublini normid.
The third-country national had already been subject to successful return/removal (following rejection or withdrawal of an asylum application) from the first Member State to a third country: should the third-country national re-enter EU territory, the Dublin Regulation stipulates at Article 19(3) that the first Member State can no longer be responsible for the third-country national — therefore no transfer can be foreseen to this Member State.
Liikmesriik B ei saa teha tagasisaatmisotsust.
The Return Directive will therefore apply.
Kas liikmesriigil A on lubatud (ülalkirjeldatud stsenaariumi puhul) teha tagasisaatmisotsus ise (koos sisenemiskeeluga, mille kohaldamine lükatakse edasi kuni varjupaigamenetluse lõpetamiseni)?
Practical examples:
Ei.
An applicant for international protection in Member State A travels without an entitlement to a neighbouring Member State B (crossing internal borders) where he/she is apprehended by the police.
Seni kuni isikul on õigus viibida liikmesriigis A varjupaigataotlejana, ei ole tema viibimine selles liikmesriigis ebaseaduslik tagasisaatmisdirektiivi tähenduses ja liikmesriik A ei saa teha tagasisaatmisotsust.
As a subject to the Dublin Regulation, he/she is transferred back from Member State B to Member State A. Should Member State B in this situation issue a return decision to this person for illegal stay in the territory?
Kolmanda riigi kodanik, kellele liikmesriik A on andnud rahvusvahelise kaitse, viibib ebaseaduslikult liikmesriigis B (näiteks viibib seal kauem kui 90 päeva).
Dublin rules prevail.
Kas tagasisaatmisdirektiiv on selliste juhtumite puhul kohaldatav?
No return decision can be issued by Member State B.
Milline on menetlus, kui isik keeldub naasmast vabatahtlikult esimesse liikmesriiki, mis on andnud talle kaitse?
Is Member State A (in the scenario described above) allowed to issue a return decision itself (together with an entry ban that will be postponed until the completion of the asylum procedure)?
Dublini määrus ei sisalda norme rahvusvahelise kaitse saajate tagasivõtmise kohta.
No.
Seepärast kohaldatakse tagasisaatmisdirektiivi artikli 6 lõikes 2 ette nähtud üldist korda.
As long as the person enjoys the right to stay as an asylum seeker in Member State A, his/her stay is not illegal in that Member State within the meaning of the Return and no return decision can be issued by Member State A.
See tähendab, et liikmesriik B peab paluma asjaomasel isikul minna tagasi liikmesriiki A ja kui isik ei tee seda vabatahtlikult, peab liikmesriik B kaaluma tagasisaatmisotsuse tegemist, võttes arvesse kõiki tagasisaatmisdirektiivis sätestatud tagatisi, eelkõige tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet.
A third-country national granted international protection by Member State A is illegally staying in Member State B (for example overstaying 90 days).
Teatavatel asjaoludel, kui tagasi-/väljasaatmine kolmandasse riiki ei ole võimalik ja tagasisuunamist teise liikmesriiki võib käsitada soodsama meetmena (vt 3. jagu), võib liikmesriik B kaaluda isiku tagasisuunamist liikmesriiki A; ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike teise liikmesriiki tagasisuunamist puudutavad menetlused nähakse ette siseriiklikus õiguses.
Is the Return Directive applicable in such cases?
Kolmanda riigi kodanik, kellelt on võetud pärast ebaseaduslikku sisenemist liikmesriiki A sõrmejäljed ja kes ei ole taotlenud liikmesriigis A varjupaika, peetakse kinni liikmesriigis B. Kas liikmesriik B võib anda isiku vastavalt Dublini normidele üle liikmesriigile A?
What will be the procedures if the person refuses to go back voluntary to the first Member State that granted protection?
Ei.
The Dublin Regulation does not contain rules on taking back beneficiaries of international protection.
Kuna mingit seost varjupaigamenetlusega ei ole, ei ole Dublini määrus kohaldatav.
Therefore the ‘general regime’ foreseen in Article 6(2) of the Return Directive will apply.
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikli 6 lõige 2
This implies that Member State B will have to ask the person to go back to Member State A and — if the person does not comply voluntarily — Member State B has to consider issuing a return decision, taking into account all safeguards provided by the Return Directive, including in particular the principle of non-refoulement.
Liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult viibivad kolmanda riigi kodanikud, kellele on mõnes muus liikmesriigis väljastatud kehtiv elamisluba või muu riigis viibimise õigust andev luba, peavad viivitamatult minema kõnealuse liikmesriigi territooriumile.
In certain circumstances, when return/removal to a third country is not possible and ‘passing back’ the person to another Member State can be qualified as a more favourable measure (see section 3), Member State B may enforce the ‘passing-back’ of the person to Member State A; the procedures related to the ‘passing-back’ of illegally staying third-country nationals to another Member State are governed by national law.
Kui asjaomane kolmanda riigi kodanik seda nõuet ei täida või kui kolmanda riigi kodaniku viivitamatut lahkumist nõutakse avaliku korra või riikliku julgeoleku huvides, kohaldatakse lõiget 1.
A third-country national who had been fingerprinted following irregular entry into Member State A and who has not requested asylum in Member State A is subsequently apprehended in Member State B. Can Member State B transfer the person back to Member State A in accordance with Dublin rules?
Selles sättes, millega asendatakse Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni [30] artikli 23 lõigetes 2 ja 3 sätestatud sarnane norm, nähakse ette, et ebaseaduslikult riigis viibivale kolmanda riigi kodanikule, kellel on kehtiv luba viibida mõnes muus liikmesriigis, ei tuleks teha tagasisaatmisotsust.
No.
Sellistel juhtudel tuleks kolmanda riigi kodanikult kõigepealt nõuda, et ta läheks viivitamata tagasi selle liikmesriigi territooriumile, kus tal on õigus viibida.
Since there is not any link to an asylum procedure, the Dublin Regulation does not apply.
Üksnes juhul, kui isik seda nõudmist ei täida või kui esineb oht avalikule korrale või riiklikule julgeolekule, võetakse vastu tagasisaatmisotsus.Lisaselgitused:
Legal basis: Return Directive — Article 6(2)
See, millises vormis nõutakse, et isik läheks „viivitamata kõnealuse liikmesriigi territooriumile“, tuleks kindlaks määrata siseriikliku õigusega.
Third-country nationals staying illegally on the territory of a Member State and holding a valid residence permit or other authorisation offering a right to stay issued by another Member State shall be required to go to the territory of that other Member State immediately.
Soovitatav on teha põhjendatud kirjalik otsus.
In the event of non-compliance by the third-country national concerned with this requirement, or where the third-country national's immediate departure is required for reasons of public policy or national security, paragraph 1 shall apply.
Et vältida segadust, ei tohiks otsus kanda pealkirja „tagasisaatmisotsus“.
This provision — which replaces a similar rule contained in Article 23(2) and (3) of the Schengen Implementing Convention (‘SIC’) [30] — foresees that no return decision should be issued to an illegally staying third-country national who is holding a valid permit to stay in another Member State.
Teise liikmesriiki naasmiseks ette nähtud aeg: selle kohta, kui palju aega peaks mööduma teise liikmesriigi territooriumile minemise korralduse andmisest, enne kui tehakse artikli 6 lõike 1 kohaselt tagasisaatmisotsus, ei ole võimalik anda üldiseid juhiseid.
In such cases, the third-country national should in the first place be required to go immediately back to the Member State where he/she enjoys a right to stay.
See aeg tuleks kindlaks määrata kooskõlas siseriikliku õigusega, võttes arvesse konkreetseid asjaolusid, proportsionaalsuse põhimõtet ja seda, et asjaomases õigusaktis kasutatakse mõistet „viivitamata“.
Only if the person does not comply with this request or in cases of risk for public policy or national security, a return decision shall be adopted.Further clarification:
Aega, mis jääb teise liikmesriiki minemise korralduse andmise ja artikli 6 lõike 1 alusel tagasisaatmisotsuse tegemise vahele, ei tohi lugeda vabatahtliku lahkumise tähtaja osaks, sest vabatahtlikuks lahkumiseks ette nähtud aeg on tagasisaatmisotsuse osa ja see hakkab kulgema alles tagasisaatmisotsuse vastuvõtmisest.
The form in which the request ‘to go to the territory of that other Member State immediately’ is issued should be determined in accordance with national law.
Teise liikmesriiki lahkumise kontrollimine: liidu õiguses ei ole kindlaks määratud, kuidas tuleks kontrollida teise liikmesriiki naasmise kohustuse täitmist.
It is recommended to issue decisions in writing and with reasons.
Liikmesriigid peaksid kandma kooskõlas siseriikliku õigusega hoolt selle eest, et nende otsuste suhtes võetakse asjakohased järelmeetmed.
In order to avoid confusion, the decision should not be labelled ‘return decision’.
Mõnes teises liikmesriigis välja antud lubade kehtivuse kontrollimine: praegu puudub keskne süsteem, mis võimaldaks liikmesriikidel vahetada selles küsimuses teavet.
Period for going back to other Member State: no general indication can be given regarding the time which should elapse between the request to go to the territory of another Member State until the moment at which a return decision in accordance with Article 6(1) is issued.
Liikmesriike kutsutakse üles tegema kahepoolselt koostööd ja esitama teineteisele viivitamata teavet kooskõlas siseriikliku õiguse ja kahepoolsete koostöökokkulepetega.
An appropriate time frame should be chosen in accordance with national law, taking into account the individual circumstances, the principle of proportionality and the fact that the term ‘immediately’ is used in the legal provision.
Selleks võib kasutada ka olemasolevaid riiklikke kontaktpunkte (näiteks neid, mis on loetletud Schengeni käsiraamatu [31] 2. lisas).Mõiste „elamisluba või muu riigis viibimise õigust andev luba“ [32] on väga lai ja hõlmab igasugust liikmesriigi antud staatust või luba, mis annab õiguse riigis seaduslikult viibida ning mille puhul ei ole tegemist lihtsalt nõustumisega lükata tagasi-/väljasaatmine ajutiselt edasi.
The time between the request to go to the other Member State and the issuing of a return decision under Article 6(1) must not be counted as part of an eventual period for voluntary departure, since such period is an element of the return decision and will start running only with the issuing of a return decision.
Mõiste hõlmab järgmist:
Control of departure to another Member State: Union law does not specify how compliance with the obligation to go back to the other Member State has to be controlled.
pikaajaline viisa (mis selgelt annab riigis viibimise õiguse);
Member States should make sure, in accordance with national law, that appropriate follow-up is given to their decisions.
humanitaarkaalutlustel väljastatud ajutine luba (kui sellise loaga antakse õigus viibida riigis, mitte ei lükata tagasisaatmine lihtsalt edasi);
Verification of validity of permits/authorisations issued by another Member State: there is currently no central system for exchanging information between Member States on this issue.
aegunud elamisluba, mis põhineb endiselt kehtival rahvusvahelise kaitse saaja staatusel (rahvusvahelise kaitse saaja staatus ei sõltu seda staatust tõendava dokumendi kehtivusest);
Member States are encouraged to cooperate bilaterally and provide without delay relevant information to each other, in accordance with national law and bilateral cooperation arrangement.
kehtetus (aegunud) reisidokumendis olev kehtiv viisa – asjakohaste liidu õigusaktide kohaselt ei ole lubatud väljastada viisat, mis kehtib kauem kui pass.
Existing national contact points (for instance those listed in annex 2 of the Schengen Handbook [31]) might also be used for this purpose.The term ‘residence permit or other authorisation offering a right to stay’ [32] is very broad and covers any status granted or permit issued by a Member State which offers a right to legal stay, and not just an acceptance of temporary postponement of return/removal.
Seepärast ei peaks olukorda, kus aegunud passis on kehtiv viisa, tegelikult kunagi ette tulema.
The term covers the following:
Kui seda peaks siiski esinema, ei tuleks põhjendamatult karistada asjaomast kolmanda riigi kodanikku.
long-term visa (it clearly offers a right to stay),
Üksikasjalikud juhised asjakohaste viisaeeskirjade kohta leiab ajakohastatud viisakäsiraamatu [33] II osa punktidest 4.1.1 ja 4.1.2).Mõiste ei hõlma järgmist:
temporary humanitarian permit (in so far as such permit offers a right to stay and not just a mere postponement of return),
aegunud elanikustaatusel põhinev aegunud elamisluba;
an expired residence permit based on a still valid international protection status (the status of international protection is not dependent on validity of the paper demonstrating it),
võltsitud pass või elamisluba;
a valid visa in an invalid (expired) travel document — according to relevant Union legislation, it is not allowed to issue a visa with a validity going beyond the validity of the passport.
dokument, mis tõendab väljasaatmise ajutist edasilükkamist;
The case of a valid visa in an expired passport should therefore never appear in practice.
riigis viibimise sallimine (kui see ei tähenda seaduslikku riigis viibimise õigust).
If this case nevertheless arises, the third-country national concerned should not be unduly penalised.
Üldreegli kohaselt ei saadeta isikuid välja teistesse liikmesriikidesse: kui kolmanda riigi kodanik ei ole nõus minema vastavalt artikli 6 lõikele 2 vabatahtlikult tagasi liikmesriiki, mille elamisluba tal on, kohaldatakse artikli 6 lõiget 1 ja tuleb võtta vastu tagasisaatmisotsus, millega nähakse ette isiku tagasisaatmine otse kolmandasse riiki.
For detailed guidance on the relevant Visa rules see the updated Visa Handbook — part II, Point 4.1.1 and 4.1.2 [33].The term does not cover the following cases:
Isikut ei saasuunata tagasi teise liikmesriiki jõuga, v.a juhul, kui selline võimalus on sõnaselgelt ette nähtud liikmesriikide kahepoolse lepinguga, mis kehtis juba 13. jaanuaril 2009 (vt punkt 5.5), või erilistel asjaoludel, kui tagasi-/väljasaatmine kolmandasse riiki ei ole võimalik ja loa väljastanud liikmesriik on nõus võtma isiku tagasi.
an expired residence permit based on an expired residence status,
Artikli 6 lõike 2 kohaldamisel ei kehtestata ELi sisenemise keeldu: ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku artikli 6 lõike 2 kohasel tagasisuunamisel mõnda teise liikmesriiki ei ole võimalik kehtestada artikli 11 alusel ELi sisenemise keeldu, sest artikkel 11 on kohaldatav üksnes seoses tagasisaatmisotsuse tegemisega – seda ei kohaldata juhtumite suhtes, kus isik suunatakse tagasi mõnda teise liikmesriiki.
counterfeit, false and forged passports or residence permits,
Pealegi on praktilisest vaatenurgast mõttetu kehtestada ELi sisenemise keeld olukorras, kus isik jätkab seaduslikku viibimist mõnes teises liikmesriigis.
paper certifying temporary postponement of removal,
Viivitamatu lahkumine, mida nõutakse avaliku korra või riikliku julgeoleku huvides: erandlikel asjaoludel, mida käsitletakse artikli 6 lõike 2 teise lause teises pooles, tuleb isiku suhtes viivitamata teha tagasisaatmisotsus ja saata isik välja kolmandasse riiki.
toleration (in so far as toleration does not imply a legal right to stay).
Liikmesriiki, kus asjaomasel isikul on õigus viibida, tuleks sellest teavitada.
As a general rule no removal to other Member States: if a third-country national does not agree to go back voluntarily in accordance with Article 6(2) to the Member State of which he/she holds a permit, Article 6(1) becomes applicable and a return decision, providing for direct return to a third country shall be adopted.
Praktiline näide:
It is not possible to pass back the person to the other Member State with force, unless an existing bilateral agreementbetween Member States which was already in force on 13 January 2009 (see section 5.5) provides expressly for this possibility or in certain circumstances when return/removal to a third country is not possible and the Member State that issued the permit agrees to take the person back.
Milliseid tagasisaatmisdirektiivi sätteid tuleks kohaldada liikmesriigis A avastatud kolmanda riigi kodaniku suhtes, kellel on liikmesriigi B väljastatud kehtiv elamisluba, ent kelle kohta on samal ajal liikmesriigi C algatusel kantud Schengeni infosüsteemi (SIS) hoiatusteade (sisenemiskeeld)?
No issuing of EU entry bans when using Article 6(2): when passing back an illegally staying third-country national to another Member State under Article 6(2), no EU entry ban can be issued under Article 11, because Article 11 applies only in connection with the issuing of a return decision and does not apply in cases in case of a ‘passing-back’ to another Member State.
Liikmesriik A peaks kohaldama direktiivi artikli 6 lõiget 2 ja paluma isikul minna tagasi liikmesriiki B. Liikmesriigi C kehtestatud sisenemiskeelu ja liikmesriigi B väljastatud elamisloa kooseksisteerimist peavad selgitama omavahel hoiatusteate sisestanud liikmesriik (C) ja elamisloa väljastanud liikmesriik (B) kooskõlas Schengeni lepingu rakendamise konventsiooni artikli 25 lõikega 2.
Moreover, it is pointless from a practical point of view to issue an EU entry ban in a situation where the person will continue to legally stay in another Member State.
Õiguslik alus: tagasisaatmisdirektiivi artikli 6 lõige 3
Immediate departure required for reasons of public policy or national security: in the exceptional circumstances addressed by Article 6(2)(second phrase) (second case), the person shall be immediately made subject of a return decision and removed to a third country.
Liikmesriikidevaheliste olemasolevate kahepoolsete tagasivõtulepingute suunav loetelu on kättesaadav aadressil http://rsc.eui.eu/RDP/research/analyses/ra/.
The Member State where the person enjoys the right to stay should be informed about this fact.
Liikmesriigid võivad loobuda tagasisaatmisotsuse väljastamisest nende territooriumil ebaseaduslikult viibiva kolmanda riigi kodaniku suhtes, kui mõni teine liikmesriik võtab kõnealuse kolmanda riigi kodaniku tagasi käesoleva direktiivi jõustumise päeval (13. jaanuar 2009) kehtinud kahepoolsete lepingute või kokkulepete kohaselt.
Practical example:
Sellisel juhul kohaldab asjaomase kolmanda riigi kodaniku tagasi võtnud liikmesriik lõiget 1.
What provisions of the Return Directive should be applied with regard to third-country nationals detected in Member State A, who possess a valid residence permit issued by Member State B and at the same time are subject of an SIS alert (entry ban) initiated by Member State C?
Selle sättega nähakse liikmesriikidele erandina ja standstill-tingimuse vormis ette võimalus suunata ebaseaduslikud rändajad 13. jaanuaril 2009 kehtinud kahepoolsete lepingute või kokkulepete alusel tagasi teistesse liikmesriikidesse.
Member State A should apply Article 6(2) of the Directive and ask the person to go back to Member State B. As regards the co-existence of an entry ban issued by Member State C and a residence permit issued by Member State B, this must be clarified bilaterally between the Member State issuing the alert (C) and the Member State which had issued the permit (B) in accordance with Article 25(2) Schengen Implementing Convention.
Meeldetuletus/selgitus: see säte lisati tagasisaatmisdirektiivile alles läbirääkimiste hilisemas etapis pärast seda, kui teatavad liikmesriigid olid tungivalt nõudnud, et direktiiv ei kohustaks neid muutma väljakujunenud tava suunata ebaseaduslikult riigis viibivad kolmandate riikide kodanikud kahepoolsete lepingute alusel tagasi teistesse liikmesriikidesse ja tava sellised isikud vastu võtta.
Legal basis: Return Directive — Article 6(3)
Tagasisaatmisdirektiivi aluspõhimõte on ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike saatmine EList tagasi otse kolmandatesse riikidesse.
An indicative list of existing bilateral readmission agreements between Member States can be found at: http://rsc.eui.eu/RDP/research/analyses/ra/
Seetõttu näeb direktiivi artikli 6 lõige 3 ette erandi, mis puudutab üksnes nende liikmesriikide kohustust teha tagasisaatmisotsus, kelle territooriumil kolmanda riigi kodanik viibib; selle kohustuse peab siis täitma liikmesriik, kes isiku tagasi võtab.
Member States may refrain from issuing a return decision to a third-country national staying illegally on their territory if the third-country national concerned is taken back by another Member State under bilateral agreements or arrangements existing on the date of entry into force of this Directive (i.e. 13 January 2009).
Selle sättega ei kehtestata lisaks tagasisaatmisdirektiivi artikli 2 lõikes 2 nimetatud eranditele direktiivi kohaldamisala suhtes veel ühte erandit; vt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-47/15 Affum (punktid 82–85).
In such a case the Member State which has taken back the third-country national concerned shall apply paragraph 1.
Hilisem tuginemine liikmesriikide A ja B ning liikmesriikide B ja C vahelistele kahepoolsetele lepingutele: tagasisaatmisdirektiiv ja eelkõige selle artikli 6 lõige 3 ei keela sõnaselgelt võtta isikuid tagasi olemasolevate kahepoolsete kokkulepete alusel.
This provision foresees — as an exception and in the form of a ‘standstill clause’ — the possibility for Member States to pass back irregular migrants to other Member States under bilateral agreements or arrangements existing on 13 January 2009.
Oluline on, et lõpuks viib üks liikmesriik kooskõlas direktiiviga läbi täieliku tagasisaatmismenetluse.
Historic reminder/explanation: this provision was included into the text of the Return Directive at a late stage of negotiations following a strong request from certain Member States which insisted that the Directive should not oblige them to change well-established practices of taking/passing back illegally staying third-country nationals to other Member States under bilateral agreements.
Kuna selline hilisem menetlus on haldusasutustele kulukas ja põhjustab ka tagasipöördujale täiendavat ebamugavust, ärgitatakse liikmesriike sellisest tavast hoiduma.
The principle upon which the Return Directive is based is direct return of illegally staying third-country nationals from the EU to third countries.
Artikli 6 lõike 3 kohaldamisel ei kehtestata ELi sisenemise keeldu: ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku artikli 6 lõike 3 kohasel tagasisuunamisel mõnda teise liikmesriiki ei saa kehtestada artikli 11 alusel ELi sisenemise keeldu, sest artikkel 11 on kohaldatav üksnes seoses tagasisaatmisotsuse tegemisega ja seda ei kohaldata juhul, kui isik lihtsalt suunatakse tagasi mõnda teise liikmesriiki.