natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The complainants argue that the IRIS-H benefited significantly from regional financing awarded to the municipalities in which they are located and that this financing cannot be justified on the basis of the provisions of the LCH.
Ta oli seisukohal, et kõnealused ülesanded anti IRISi võrku kuuluvatele haiglatele LCHga, CPASide seadusega, IRISi strateegiliste kavadega ning lõpuks IRISi võrku kuuluvate haiglate ja CPASide allkirjastatud kokkuleppega.
The complainants did not refer to the deficit cover obligation in Article 46 of the bylaws of the IRIS-H.
Komisjon oli samuti seisukohal, et hüvitise parameetrid olid eelnevalt [77] kindlaks määratud ja et kasutusel olid piisavad menetlused ülemäärase hüvitamise vältimiseks ja selle tagasimaksmise tagamiseks [78].
Finally, the complainants referred to approximately EUR 100 million being awarded via the FRBRTC in the context of the restructuring of the Brussels public hospitals which led to the creation of the IRIS-H (see also Section 2.2).
Viimaks märkis komisjon samuti heameelega, et IRISi võrku kuuluvatel haiglatel oli eraldi raamatupidamisarvestus oma haiglategevuse ja haiglaraviga mitteseotud tegevuse jaoks, [79] millega tagati IRISi võrku kuuluvate haiglate (muude kui üldist majandushuvi pakkuvate teenuste) kaubanduslike tegevuste ristsubsideerimise vältimine [80].
The complainants allege that this operation would have resulted in overcompensation of the IRIS-H.
Komisjon kontrollis samuti, kas IRISi võrku kuuluvad haiglad olid saanud varem (s.o aastatel 1996–2007) ülemäärast hüvitist, [81] ning jõudis järeldusele, et seda ei olnud toimunud [82].
GROUNDS FOR INITIATING THE PROCEDURE
Lisaks kõikide rahastamismeetmete hindamisele uuris komisjon ka väidetavat ettemaksete tegemise mehhanismi.
The Commission's 2009 decision
Võttes arvesse, et pidevalt jõuti tulemusele, et LCH artikli 109 alusel antav hüvitis tasuti kuni kümneaastase märkimisväärse viivitusega, said IRISi võrku kuuluvad haiglad kõnealuste maksete ettemaksu laenuna FRBRTC kaudu.
As recalled above (see recital 5), on 28 October 2009, the Commission adopted a no objections decision [71], concluding that the public financing of the IRIS-H in the Brussels Capital Region constituted State aid compatible with the internal market as compensation for the provision of services of general economic interest.
Komisjon jõudis järeldusele, et selles ulatuses, milles kõnealused väidetavad ettemaksed tuli ikkagi pärast LCH artikli 109 kohaselt puudujäägi hüvitise tasumist tagasi maksta, ei saanud nende puhul olla tegemist IRISi võrku kuuluvatele haiglatele liigse hüvitise maksmisega [83].
The Commission based this decision on the 2005 SGEI Decision as well as directly on Article 86(2) EC Treaty (now Article 106(2) TFEU).
Üldkohtu 2012. aasta tühistav kohtuotsus
In its decision, the Commission considered that the IRIS-H were entrusted with three hospital public service missions: first, the general hospital mission of all hospitals (public and private) under the LCH [72]; second, the obligation to treat any patient in all circumstances, including post-emergency [73]; and third the obligation to provide complete multi-site hospital care [74].
Vastusena komisjoni 2009. aasta otsusele esitasid kaebuse esitajad Üldkohtule kõnealuse otsuse kohta tühistamishagi [84].
In addition, the Commission concluded that the IRIS-H were entrusted with the non-hospital public service mission of providing social assistance together with medical care [75].
Kaebuse esitajad väitsid, et komisjon rikkus nende menetlusõigusi, jättes algatamata ametliku uurimismenetluse, kuna komisjon oleks pidanud andma teada tõsiste raskuste esinemisest kõnealuse uurimise raames [85].
Finally, reference was also made to a bilingualism obligation [76].
Üldkohus tühistas oma 7. novembri 2012. aasta otsusega kohtuasjas T-137/10 komisjoni 2009. aasta otsuse ja jõudis järeldusele, et komisjon oleks pidanud algatama ametliku uurimismenetluse [86].
These missions were considered to have been entrusted to the IRIS-H via the LCH, the Loi CPAS, the IRIS strategic plans, and finally a convention signed by the IRIS-H and the CPAS.
Üldkohus tugines esiteks küsimusele, kas IRISi võrku kuuluvad haiglad vastutasid selgelt määratletud avalike teenuste osutamise eest [87].
The Commission further considered that the compensation parameters were established ex ante [77] and that sufficient procedures for preventing and correcting overcompensation were in place [78].
Ta märkis kohe, et kõik pooled nõustuvad, et LCH nõuab kõikidelt, nii avalik-õiguslikelt kui ka erahaiglatelt üldise avaliku haiglateenuse osutamist [88].
Finally, the Commission was also satisfied that the IRIS-H kept separate accounts for hospital and non-hospital activities [79], which in turn ensured the absence of cross-subsidisation of commercial non-SGEI activities of the IRIS-H [80].
Ainus kahtlus seisnes seega asjaolus, kas komisjon oli teinud vea jõudes oma esialgses uuringus järeldusele, et IRISi võrku kuuluvad haiglad vastutasid avalike haiglateenuste ja täiendavate haiglaraviga mitteseotud teenuste osutamise eest [89].
The Commission also assessed whether the IRIS-H had been overcompensated in the past (i.e. between 1996 and 2007) [81], reaching the conclusion that this had not been the case [82].
Üldkohus jõudis järeldusele, et esines kahtlusi selle kohta, kas komisjoni otsuse aluseks olnud sätted olid piisavad IRISi võrku kuuluvatelt haiglatelt täiendavate ülesannete täitmise nõudmiseks, mis hõlmasid iga patsiendi ravi mis tahes asjaoludel, [90] kõigis keskustes haiglaravi pakkumist [91] ja täiendavate sotsiaalteenuste tagamist [92].
Apart from assessing the financing measures as a whole, the Commission also examined an alleged mechanism of advances.
Lisaks sellele täheldas Üldkohus kõigis keskustes haiglaravi pakkumise väidetava ülesande puhul, et oli keeruline määrata kindlaks, mille poolest see ülesanne erines üldistest korraldus- ja tegevusnõuetest, mida kohaldatakse kõigile LCH reguleerimisalasse kuuluvatele haiglatele [93].
Since the deficit compensation pursuant to Article 109 LCH was regularly only paid out with a long delay of up to 10 years, the IRIS-H allegedly received an advance on these outstanding payments through the FRBRTC.
Seejärel soovis Üldkohus teada saada, kas komisjon oli tõendanud selgete hüvitamise parameetrite olemasolu [94].
The Commission concluded that since these alleged advances would in any event have to be repaid once the deficit compensation pursuant to Article 109 LCH was paid, they could not lead to overcompensation of the IRIS-H [83].
Haiglaülesannete puhul tugines Üldkohus LCH artiklist 109 tulenevale puudujääkide hüvitamise mehhanismile, [95] tuues esile, et kaebuse esitajad ei olnud vaidlustanud seda mehhanismi, [96] ning FRBRTC kaudu piirkondliku rahastamise väidetavale mehhanismile, mis loodi ajutiselt selliste summade ülekandmiseks, mis olid vajalikud IRISi võrku kuuluvate haiglate puudujääkide kõrvaldamiseks enne LCH artikli 109 alusel kõnealuste puudujääkide katmise alustamist [97].
The 2012 annulment judgment of the General Court
Artikli 109 puhul oli Üldkohus seisukohal, et kaebuse esitajad ei esitanud märkusi, mis mõjutaks komisjoni poolt kõnealusele artiklile antud positiivset hinnangut [98].
In response to the Commission's 2009 decision, the complainants launched an action for annulment of that decision in front of the General Court [84].
Vastupidiselt jõudis Üldkohus FRBRTC mehhanismi kaudu antud väidetavate ettemaksete kohta esitatud väidete puhul järeldusele, et komisjon ei olnud võtnud arvesse kõnealuste ettemaksete arvutamise parameetreid [99] ning ei olnud seega kõnealuseid ettemakseid täielikult uurinud [100].
The complainants argued that the Commission violated the complainant's procedural rights by not opening the formal investigation procedure, as the Commission should have noted serious difficulties in the examination at issue [85].
Üldkohus lisas, et komisjon oli ärakuulamiste käigus enda otsusele vastu rääkinud kinnitades, et FRBRTC oli ainult mehhanism, mille abil pealinna Brüsseli piirkond rahastas Brüsseli kommuunisid ja mitte IRISi võrku kuuluvaid haiglaid [101].
In its judgment of 7 November 2012 in case T-137/10, the General Court annulled the Commission's 2009 decision, concluding that the Commission was obliged to open the formal investigation procedure [86].
IRISi võrku kuuluvate haiglate väidetava täiendava sotsiaalse ülesande riikliku rahastamise puhul [102] tõi Üldkohus esile, et ka siin näib rahastamine pärinevat FRBRTCst, mis sõlmis asjaomaste Brüsseli kommuunidega lepingu neile eritoetuse andmiseks, et võimaldada neil IRISi võrku kuuluvate haiglate tagatud sotsiaalsete ülesannete rahastamist [103].
The General Court first considered whether the IRIS-H had been entrusted with clearly-defined public service missions [87].
Üldkohus järeldas, et selles lepingus ei täpsustatud IRISi võrku kuuluvate haiglate väidetavate täiendavate sotsiaalsete ülesannetega seotud eelneva hüvitamise parameetreid [104].
At the outset, the General Court noted that all parties agreed that the LCH entrusted all hospitals, public and private, with a general hospital public service mission [88].
Seejärel soovis Üldkohus saada teada, kas komisjon oli tõendanud ülemäärase hüvitamise vältimise menetluse olemasolu ja ülemäärase hüvitamise puudumist [105].
It was thus only in doubt whether the Commission had erred in finding, in the preliminary examination, that the IRIS-H were entrusted with additional hospital and non-hospital public service missions [89].
Üldkohus jõudis esiteks järeldusele, et LCH pakkus piisavaid tagatisi, et tagada, et selle artiklis 109 ette nähtud menetlusega ei kaasne ülemäärast hüvitamist [106].
The General Court concluded that there were doubts whether the provisions relied on by the Commission in its decision were sufficient to entrust the IRIS-H with the additional missions to treat all patients in all circumstances [90], to provide multi-site hospital care [91], and to provide additional social services [92].
Ta jõudis samuti järeldusele, et komisjon ei olnud tõendanud kommuunide poolt väidetavate ettemaksete tegemisega seotud sarnase mehhanismi olemasolu, [107] ning tõi eelkõige esile, et IRISi võrku kuuluvatele haiglatele ei tundunud olevat kehtestatud kohustust maksta tagasi ettemaksed pärast seda, kui nende puudujäägid on rahastatud LCH artiklist 109 tulenevalt [108].
In addition, with respect to the alleged mission to provide multi-site hospital care, the General Court pointed out that it was not clear how that mission differed from the general programming and operational requirements applicable to all hospitals subject to the LCH [93].
Nende eritoetuste puhul, mille abil rahastati komisjoni väitel täiendava sotsiaalse ülesande täitmist, jõudis Üldkohus järeldusele, et komisjoni antud hinnangud meetoditele, mis võimaldasid vältida liigset hüvitamist kõnealuste sotsiaalsete ülesannete rahastamise raames, ei olnud piisavad [109].
Secondly, the General Court examined whether the Commission had demonstrated the existence of clear compensation parameters [94].
Selle küsimuse puhul, kas IRISi võrku kuuluvad haiglad said tegelikkuses ülemäärast hüvitist, [110] märkis Üldkohus lihtsalt, et analüüsi ulatus oli äärmiselt suur ja hõlmas IRISi võrku kuuluvate haiglate kõiki finantstulemusi rohkem kui kümne aasta jooksul [111].
As regards the hospital missions, the General Court addressed the deficit compensation mechanism under Article 109 LCH [95] — while noting that this mechanism was explicitly not challenged by the complainant [96] — and the alleged regional financing mechanism through the FRBRTC established in order to advance temporarily the amounts needed to make up the deficits of the IRIS-H before the deficit cover under Article 109 LCH takes effect [97].
Ilma tegemata konkreetset otsust komisjoni järelduse kohta, mille kohaselt ülemäärast hüvitamist ei toimunud, tegi Üldkohus otsuse, et komisjoni tehtud hindamise ulatus ja keerukus kujutavad juba ise endast kaudset tõendit, mis kinnitab kaebuse esitajate teesi tõsiste raskuste esinemise kohta.
With respect to Article 109, the General Court found that the complainants had not put forward any arguments affecting the Commission's positive assessment thereof [98].
[112].
Regarding the alleged advances paid out via the FRBRTC mechanism, however, the General Court concluded that the Commission had not identified any parameters for the calculation of those advances [99], thus evincing an incomplete examination of these advances [100].
Viimaks esitasid kaebuse esitajad argumendi, mille kohaselt oleks komisjon pidanud oma hinnangutes võtma arvesse üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutaja majandusliku tõhususe kriteeriumi [113].
The General Court added that the Commission contradicted its decision when it claimed, in the hearings, that the FRBRTC was only a mechanism by which the Brussels Capital Region financed the Brussels communes, but not the IRIS-H [101].
Üldkohus lükkas selle argumendi siiski tagasi ja tegi järgmise järelduse:
With regards to the public financing in favour of the IRIS-H's alleged additional social mission [102], the General Court observed that this financing apparently again originated from the FRBRTC, which had concluded an agreement with the relevant Brussels communes to grant them a special subsidy with a view to enabling the communes to finance the social missions performed by the IRIS-H [103].
„ettevõtja majandusliku tõhususega üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamisel seonduv kriteerium ei ole asjaomane riigiabi kokkusobivuse hindamisel EÜ artikli 86 lõike 2 alusel [praegune Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõige 2]; siseriiklike ametiasutuste avalikku teenust osutava avalik-õigusliku isiku majandusliku tõhususega seonduvat valikut ei ole seega selles küsimuses võimalik arvustada“ [114].(64) Oma järeldusi jätkates märkis Üldkohus järgmist:
The General Court concluded that this agreement did not specify the prior compensation parameters relating to the alleged additional social missions of the IRIS-H [104].
„[Kaebuse esitaja on] esitanud rea kaudseid ning omavahel kokkulangevaid tõendeid, mis annavad tunnistust tõsiste kahtluste esinemisest seoses uuritavate meetmete kooskõlaga kriteeriumide alusel, mis käsitlevad EÜ artikli 86 lõike 2 [praegune Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõige 2] kohaldamist ning mis seonduvad esiteks IRISi haiglatele ainuomaste haiglaravi avalike teenuste ja avalike sotsiaalteenuste osutamise ülesannetega seonduvalt selgelt määratletud ülesande andmise olemasoluga, teiseks eelnevalt kindlaks määratud hüvitise parameetrite olemasoluga ja kolmandaks selliste avaliku teenuse osutamise ülesannete rahastamise raames ülemäärase hüvitise maksmise vältimist võimaldavate tingimuste olemasoluga […]“ [115].4.3.
Next, the General Court considered whether the Commission had demonstrated the existence of procedures for avoiding overcompensation and the absence of overcompensation [105].
Komisjoni 1. oktoobri 2014. aasta menetluse algatamise otsus [116]
The General Court first found that the LCH provides for sufficient safeguards to ensure that the procedure pursuant to Article 109 LCH does not lead to overcompensation [106].
Võttes arvesse Üldkohtu järeldusi, [117] mille kohaselt komisjon oleks pidanud kontrollima kahtlusi selle kohta, kas hagi aluseks olev IRISi võrku kuuluvate haiglate riiklik rahastamine sobib kokku siseturuga Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 alusel, pidi komisjon algatama ametliku uurimismenetluse ja ta tegi seda 1. oktoobri 2014. aasta otsusega.
It concluded further that the Commission had not established that with respect to the alleged advance payments by the municipalities that a similar mechanism existed [107], pointing in particular to the apparent lack of a legal obligation of the IRIS-H to repay these advances once the Article 109 LCH deficit-financing was received [108].
Oma menetluse algatamise otsuses märkis komisjon, et Belgia ametivõimude kohaselt otsustasid Brüsseli asjaomased kommuunid ja CPASid kehtestada IRISi võrku kuuluvatele haiglatele, aga mitte erahaiglatele, järgmised lisakohustused, [118] mis õigustavad IRISi võrku kuuluvate haiglate jaoks kasutusele võetud puudujääkide hüvitamise meetmeid:
With respect to the special subsidy referred to by the Commission as financing the additional social mission, the General Court concluded that the assessment made by the Commission of the procedure for avoiding overcompensation in connection with the funding of the social missions was inadequate [109].
kohustus võtta ravile iga patsient mis tahes asjaoludel: IRISi võrku kuuluvad haiglad ei tohi keelduda ravile võtmast neid patsiente, kes ei ole suutelised oma teenuste eest tasuma ja/või kellel ei ole kindlustust, isegi kui kõnealused patsiendid ei vaja kiireloomulist meditsiinilist ravi.
With respect to the question of whether the IRIS-H had been overcompensated in practice [110], the General Court merely remarked that the scope of the analysis was very broad, covering all the financial results of the IRIS-H over a period of more than a decade [111].
Erahaiglad peavad võtma ravile ainult need patsiendid, kes vajavad kiireloomulist meditsiinilist ravi, aga neil puudub see kohustus mittekiireloomulistel juhtudel;
Without concluding specifically on the Commission's finding that there had been no overcompensation, the General Court considered that the breadth and complexity of the assessment made by the Commission constituted, in themselves, support for the complainant's arguments alleging the existence of serious difficulties [112].
kohustus pakkuda täielikku haiglaravi kõigis keskustes: kommuunid ja CPASid tegid teadliku otsuse säilitada mitut haiglakeskust, kus pakutakse täielikku ravi, et tagada ravile juurdepääs kõigile patsientidele.
Finally, the complainants argued that the Commission should have taken the criterion of economic efficiency of the SGEI provider into account in its assessment [113].
Alternatiivne võimalus, mis seisneb voodikohtade ja hoolekande teenuste ümbersuunamises väiksemale arvule keskustele ja seeläbi kulude vähendamises, jäeti teadlikult kõrvale.
The General Court however rejected that argument and concluded that:
See valik on eriti oluline ebasoodsas olukorras olevate patsientide ja nende perekondade puhul, võttes arvesse et IRISi võrku kuuluvad haiglad asuvad peamiselt märkimisväärse ebasoodsas olukorras oleva elanikkonnaga alades või nende läheduses;
he criterion linked to the economic efficiency of an undertaking in supplying the SGEI is unconnected with the assessment of the compatibility of State aid in the light of Article 86(2) EC [now: Article 106(2) TFEU], and the choice made by the national authorities relating to the economic efficiency of the public operator cannot therefore be criticised in that regard’ [114].(64) Summarizing its findings, the General Court stated that:
kohustus osutada sotsiaalteenuseid patsientidele ja nende perekondadele: sotsiaalabilised annavad abi ebasoodsas olukorras olevatele patsientidele ja nende perekondadele, et lahendada ja hallata halduslikke, rahalisi, inimestevahelisi ja sotsiaalseid probleeme.
‘The [complainant] has presented a body of consistent evidence showing the existence of serious doubts as to the compatibility of the measures under examination in the light of the criteria relating to the applicability of Article 86(2) EC [now: Article 106(2) TFEU] concerning, first, the existence of a clearly defined mandate relating to the hospital and social public service missions specific to the IRIS hospitals, second, the existence of previously established compensation parameters and, third, the existence of procedures for avoiding overcompensation in the funding of the public service missions […]’ [115].4.3.
Lisaks sellele koostavad nad eelnevaid sotsiaalaruandeid, et lihtsustada CPASi rahalist sekkumist.
The Commission's opening decision of 1 October 2014 [116]
Arvestades, et kõik avalik-õiguslikud ja erahaiglad peavad palkama sotsiaalabilisi teatud haiglateenuste osutamiseks (näiteks geriaatria ja psühhiaatria valdkonnas), kinnitavad Belgia ametivõimud, et IRISi võrku kuuluvatel haiglatel on konkreetne täiendav ülesanne, mis seisneb palju suuremal määral sotsiaalteenuste osutamises ning mis põhjustab suuremaid kulusid, mis tuleb LCH kohaselt kompenseerida.
In the light of the GC's conclusions [117] that the Commission should have had doubts as to the compatibility with the internal market of the disputed public financing granted to the IRIS hospitals on the basis of Article 106(2) TFEU, the Commission was required to initiate the formal investigation procedure and did so by decision of 1 October 2014 In its opening decision, the Commission noted that according to the Belgian authorities the respective Brussels municipalities and CPAS have chosen to entrust the public IRIS-H but not the private hospitals with the following additional obligations [118], justifying the deficit compensation measures put in place in favour of the IRIS-H:
Võttes arvesse Üldkohtu väljendatud kahtlusi, [119] kutsus komisjon Belgia ametivõime, kaebuse esitajaid ja kõiki teisi huvitatud isikuid esitama kogu asjakohase teabe, et kontrollida hagi aluseks oleva riikliku rahastamise kokkusobivust siseturuga, eelkõige seoses järgmiste punktidega:
Obligation to offer medical assistance to all patients in all circumstances: the IRIS-H cannot refuse to treat patients that are not able to pay and/or are uninsured, even if they do not require urgent medical care.
IRISi võrku kuuluvate haiglate väidetavate täiendavate ülesannete täpne määratlus ja dokumendid, millel kõnealuste ülesannete andmine põhineb (vt menetluse algatamise otsuse põhjendused 87–89);
Private hospitals allegedly are only obliged to treat all patients that need urgent medical care, but would not have such an obligation in non-urgent situations.
IRISi võrku kuuluvate haiglate puudujääkide (mida suurendavad iga väidetava täiendava ülesande kulud) hüvitamisele kohaldatav õiguslik alus (vt menetluse algatamise otsuse põhjendus 91);
Obligation to offer a full range of hospital services at multiple sites: The municipalities and the CPAS have made the deliberate choice to maintain multiple hospital sites that offer a full range of treatments in order to ensure accessibility for patients.
kas on võetud (piisavaid) meetmeid, et vältida kõnealuste väidetavate täiendavate ülesannete mis tahes ülemäärast hüvitamist, eelkõige hüvitamismehhanismi kaudu puudujääkide hüvitamisel kombineerituna (vajaduse korral) sissenõutavate ettemaksetega, ning kas IRISi võrku kuuluvatel haiglatel on õiguslik kohustus hüvitada kõik neile tehtud mis tahes ettemaksed, et vältida igasugust ülemäärast hüvitamist (vt menetluse algatamise otsuse põhjendus 95);
The alternative option of regrouping the beds and accompanying services at fewer locations and hence to save costs was deliberately dismissed.
kui eritoetuste maksmist maksimaalselt summas 10 miljonit eurot aastas (vt põhjendus 50 eespool) tuleb käsitada IRISi võrku kuuluvate haiglate puudujääkide hüvitamise eraldi tegevusena, siis kas on võetud piisavad meetmed, et tagada hüvitise puhul avaliku teenuse kohustuste täitmisest tekkivate kulude katmiseks vajaliku summa mitteületamine (vt menetluse algatamise otsuse põhjendus 96);
This choice is especially relevant for disadvantaged patients and their families, since the IRIS hospitals are mainly located close to or in neighbourhoods with a large disadvantaged population.
küsimus, kas IRISi võrku kuuluvatele haiglatele maksti tegelikkuses ülemäärast hüvitist alates nende tegevuse algusest sõltumatute juriidiliste struktuuridena (vt menetluse algatamise otsuse põhjendus 97);