natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Against this backdrop it is appropriate to conduct the overcompensation tests that are described below (see Tables 9 to 13 in Section 7.3.5) on a global basis (i.e. for the different SGEI combined).
Nagu eespool on märgitud (vt põhjendus 171), võimaldab Belgia arstide eetikakoodeks neil otseselt keelduda mittekiireloomulistes olukordades patsientidele ravi andmisest.
As explained in recitals 165-167, the Commission has come to the conclusion that the additional obligations of the IRIS-H are to be considered together with their basic hospital mission as de facto constituting one social healthcare SGEI.
Võlanõustajate juures tehtud uuring [196] näitab, et lisaks sellele keelduvad arstid ja haiglad vahel nende patsientide ravist, kellel on olnud varem raskusi ravi eest tasumisega.
While the basic hospital mission has been defined above (see recital 164) the exact content of each of the additional SGEI obligations is defined in the remainder of this section.
Selles kontekstis on asjakohane rõhutada, et haiglad ei keeldu lihtsalt patsiente ravimast, vaid nad nõuavad, et patsiendid teeksid ettemakse, mis võib põhjustada vaeste patsientide puhul ravi saamisest loobumise.
Furthermore, it is also pointed out how these additional SGEI obligations are linked with each other and how they contribute to the social healthcare SGEI.
Empiirilised andmed näitavad samuti, et erahaiglad saadavad vahel patsiente CPASi alla kuuluvasse haiglasse [197].
I. Obligation to treat all patients in all circumstances regardless of their ability to pay (universal care obligation)
Seetõttu tehti Belgia senatis 2013. aastal seaduse ettepanek (mida ei võetud vastu), et keelata teadaolevalt rahalistes raskustes olevatele patsientidele ravi andmisest keeldumine ning ettemaksete nõudmine [198].
According to the Belgian authorities, the IRIS-H have the obligation to treat all patients, even if they are not able to pay and/or are uninsured, in all circumstances including situations where patients do not require urgent medical care.
Seega ei saa diskrimineerimiskeelu põhimõtet käsitada sellisena, mis kehtestab kõigile Belgia (avalik-õiguslikele ja erasektori) haiglatele kohustuse ravida kõiki patsiente mis tahes asjaoludel (s.o kui tegemist ei ole kiireloomulise olukorraga), isegi kui patsiendid ei saa ravi eest tasuda.
The complainants put into doubt that such an obligation applies to the IRIS-H and claim that the Brussels private hospitals cannot refuse patients and in fact treat a large number of ‘social patients’.
Eespool märgitust järeldab komisjon, et tuleb eristada kiireloomulisi ja mittekiireloomulisi olukordi.
To support their claims, the complainants argue that the LCH entrusts all hospitals with the same hospital mission and, as stated in paragraph 150 of the annulment judgment of 7 November 2012, also refer to the general principle of non-discrimination which would prohibit them from selecting patients according to their ideological, philosophical or religious beliefs or their situation of poverty.
Kui tegemist on kiireloomulise olukorraga, siis on avalik-õiguslikel ja erahaiglatel sama üldine kohustus (mis põhineb Belgia karistusseadustikul) ravida meditsiinilises hädaolukorras olevaid patsiente.
According to them, public and private hospitals have the same obligation to treat patients in both emergency and ‘post-emergency’ circumstances.
Samas ei anna mingi juriidiline alus erahaiglatele ülesannet ravida patsiente ka mittekiireloomulistes olukordades ja sõltumata nende võimest maksta ega kehtesta neile vastavat kohustust.
First and foremost, the Commission observes that the LCH does not contain any wording that can be interpreted as obliging hospitals (whether public or private) to treat patients in all circumstances and regardless of their ability to pay.
Seda kohustust ei ole kehtestatud LCHs ega karistusseadustikus ning seda kohustust ei saa tuletada diskrimineerimiskeelu põhimõttest.
However, under Belgian law there exists a general obligation to assist persons in danger.
Viimaks kehtib dokumentideta rändajatele kiireloomulise meditsiinilise abi andmise kohustus CPASidele ja mitte kõnealust ravi andvatele haiglatele.
As pointed out by the Belgian authorities, under Article 422 ter of the Belgian Criminal Code, this obligation applies in emergency situations, and particularly in medical emergencies of a life-threatening nature.
IRISi võrku kuuluvate haiglate universaalteenusena pakutava ravi kohustus
Hospitals are therefore required to provide assistance in cases of medical emergency, according to their organisation and available expertise.
Samal ajal peavad IRISi võrku kuuluvad haiglad vastupidiselt erahaiglatele [199] ravima kõiki patsiente mis tahes asjaoludel, sealhulgas mittekiireloomulistes olukordades, sõltumata patsientide võimest maksta ja/või nende kindlustusolukorrast, lähtuvalt ainult IRISi võrku kuuluvatele haiglatele kohaldatavatest erinõuetest, s.o nende põhikirjadest ja IRISi strateegilistest kavadest, nagu on märgitud allpool.
There is hence no doubt that the Brussels public and private hospitals are obliged to treat patients in emergency situations regardless of their ability to pay.
Nagu eespool on märgitud [vt põhjendus 24], asutasid IRISi võrku kuuluvad haiglad CPASid, et võimalda neil täita kõigile seda vajavatele isikutele sotsiaalabi andmise ülesannet.
In a similar vein, the deontology code that applies to doctors explicitly allows them to refuse patients with the exception of emergency situations [192].
CPASid peavad andma kõnealust abi (sealhulgas meditsiinilist ravi ja sotsiaal-meditsiinilist hooldust) seda vajavatele kõigile isikutele ja perekondadele [200].
Second, the complainants referred to a judgment by the Brussels Court of First Instance [193], to justify that there is no difference between public hospitals and private hospitals with regard to the treatment of ‘social patients’, whether in an ‘emergency’ or ‘post emergency’ situation.
CPASid osutavad teenuseid tasuta ja need on loodud eelkõige vaeste inimeste abistamiseks.
This judgment concerns a very specific case of urgent medical aid which the CPAS have to provide on the basis of Article 57(2) Loi CPAS.
Sellega seoses on IRISi võrku kuuluvate haiglate põhikirja artiklis 5 sätestatud järgmine:
The Brussels Court of First Instance noted that the urgent medical aid is in fact never provided by the CPAS itself but by specialised medical services and that nothing can justify making a distinction whether this service is public or private.
Piiramata katusorganisatsiooni IRIS pädevust ja IRISi ostude ning katusorganisatsiooni IRIS poolt kooskõlas avalikke sotsiaalseid tegevuskeskusi käsitleva 8. juuli 1976. aasta raamseaduse artikliga 135j loodavate võimalike teiste organisatsioonide pädevusi ning järgides õigusaktide ja eeskirjade nõudeid, on ühendusel kõige laiemad võimalikud volitused oma haiglaülesande täitmisel.
Nevertheless, the Commission notes that the obligation to provide urgent medical aid applies to the CPAS and not to the hospitals who deliver the care.
Ta täidab kõnealust ülesannet esiteks, et tagada kvaliteetne ja parima hinnaga ravi kõigile inimestele nende sissetulekust, kindlustatusest, päritolust ja filosoofilistest veendumusest hoolimata kvaliteetse ravi, ning teiseks, et saavutada ühenduse püsiv rahaline tasakaal.“ [201]
In the case at hand, an undocumented migrant was urgently admitted by a Brussels private psychiatric hospital which requested the CPAS to pay for this urgent medical aid due to the migrant's manifest state of poverty.
Samuti on aastate 1996–2001 IRISi strateegilise kava sissejuhatuses märgitud järgmist:
The Brussels Court concluded that if a CPAS does not provide the urgent medical aid in a hospital it manages it must pay the costs of care provided by a private hospital where the emergency services due to the urgency had decided to take the patient to a private hospital.
„Kõigil hetkedel oma sotsiaalse ülesande täitmiseks pakub IRISi võrku kuuluv avalik-õiguslik haigla teenuste komplekti, millega tagatakse kõigile kvaliteetne ravi, mis vastab parimal viisil kõigile üldtunnustatud rahalistele tingimustele ning mis on juurdepääsetav kõigile patsientidele, sõltumata nende sissetulekust, kindlustusest, päritolust ja ideoloogilistest veendumustest“ [202].(177) Samas sissejuhatuses on lisatud järgmine:
This judgment clearly concerns an exceptional situation which derogates from the normal framework for social assistance in which the CPAS relies on its own (public) hospitals.
„IRISi kava põhieesmärk on säilitada Brüsselis tugevdatud avalik-õiguslikku haiglavõrku, mis on juurdepääsetav kõigile, olenemata nende sissetulekust ja kindlustusest, päritolust, ideoloogilistest ja filosoofilistest veendumustest.“ [203](178) Selle kava teises punktis on märgitud, et IRISi patsiendi deklaratsiooniga tagatakse
In the case at hand, this derogation was due to the fact that the public IRIS-H do not provide psychiatric care which was needed in that case.
„juurepääs kõigile patsientidele, eristamata neid päritolu, sissetuleku, filosoofiliste ja ideoloogiliste veendumuste ning kindlustuse alusel.“ [204](179) Lisaks sellele sisaldab IRISi strateegiline kava aastateks 1996–2001 alapunkti 2.5.4 „IRISi võrku kuuluvatesse haiglatesse saabuvate kõigi isikute eest hoolitsemine ja ravi“, milles on kehtestatud järgmised nõuded:
Furthermore, the Brussels Court pointed out that ‘if this aid is typically more often provided in an establishment dependent on the relevant CPAS or with which it has concluded an agreement, the person may be admitted to another establishment, owing to the urgency resulting from the situation of the person to be admitted to hospital’.
„Avalik-õiguslike haiglate [s.o IRISi võrku kuuluvate haiglate] põhiülesanne on osutada sotsiaalse meditsiini teenust; seetõttu peavad nad vastama sotsiaalsete ülesannete nõuetele ja seda isegi juhul, kui seda ülesannet ei kinnita haiglasektorit reguleeriv õigusaktide ja eeskirjade kogum.
The Brussels Court also noted that if the CPAS concerned (i.e. in the case at hand that of Uccle) had created its own psychiatric hospital or had concluded an agreement with such a hospital, the private hospital in question would not have had to provide care to the undocumented migrant in question but could instead have asked for his transfer to that hospital.
Avalik-õiguslike haiglate ülesanne on võtta vastu kõiki patsiente ja anda neile ravi, olenemata nende päritolust, tingimustest, kultuurist, veendumustest ja patoloogiast.
Since this was not the case, there was no alternative available and as a result the CPAS was ordered to pay the private hospital for the care provided to the patient.
Sellest tuleneb, et kuna tegemist on avalik-õiguslike haiglatega, peavad meie haiglad vastama üldisuse, võrdsuse, jätkusuutlikkuse ja muutumise põhimõtetele.
As a result, all that can be concluded from the Brussels Court judgment cited by the complainants is that in some cases, owing to the urgency, private hospitals may also provide urgent medical aid to undocumented migrants and that the CPAS, where their obligation to provide urgent medical aid is discharged in this specific way, have to pay these private hospitals.
Üldisuse põhimõtte kohaselt tuleb vastu võtta kõik patsiendid, olenemata sellest, kes nad on.
Therefore, the fact that in a limited number [194] of cases urgent medical aid can be provided by the Brussels private hospitals cannot be interpreted as a general obligation for these hospitals to treat all patients regardless of their ability to pay.
Haigla peab seega pakkuma võimalikult kõrgel tasemel ravi, et oleks võimalik reageerida kõigi vajadustele.
Third, with regard to the principle of non-discrimination (mentioned by the complainants, see recital 170) it is clear that no hospital in Belgium is allowed to discriminate based on a patient's wealth (and hence on the pure fact that they are rich or poor) nor on any other personal criterion (e.g. religion or ethnic background).
Võrdsuse põhimõte, mis on põhiseaduslik õigus, näeb ette diskrimineerimiseta kõigi inimeste vastuvõtmise.
However, in a non-emergency situation, the non-discrimination principle cannot force hospitals to provide care for free if it is clearly foreseeable that a patient will not be able to pay.
Eespool märgitust tuleneb selgelt, et patsientide võimet maksta ja nende kindlustusolukorda ei võeta arvesse nende IRISi võrku kuuluvasse haiglasse vastuvõtu puhul ning seega on ravi tagatud kõigile, sealhulgas mittekiireloomulistes olukordades.
If these conditions are fulfilled in non-emergency situations, there is an objective justification for hospitals to differentiate by refusing these patients [195].
IRISi aastate 1996–2001 strateegilise kava mitu elementi näitavad samuti IRISi võrku kuuluvate haiglate antud ravi sotsiaalset olemust (näiteks „et oleks võimalik anda ravi ilma igasuguseid kaubanduslikke põhimõtteid järgimata“ [206]) ning tugevat tahet anda kvaliteetset ravi Brüsseli kõigile elanikkonnakihtidele, eelkõige kõige vaesematele [207].
As indicated above (see recital 171) the deontology code that applies to Belgian doctors explicitly allows them to refuse patients in non-emergency situations.
IRISi strateegilises kavas aastateks 2002–2014 korratakse teatud olulisi põhimõtteid (juurdepääs kõigile patsientidele, vaestele juurdepääsu suurendamine), eelkõige osutades IRISi võrku kuuluvate haiglate põhikirja artiklile 5 [208] (vt ka põhjendus 175) ja ajavahemikku 1996–2001 hõlmava IRISi strateegilise kava põhieesmärgile [209] (vt põhjendus 177) ning samuti IRISi patsientide deklaratsioonile IRIS [210] (vt põhjendus 178), ning lisatakse sellele järgmine:
A survey of debt counsellors [196] furthermore indicates that doctors and hospitals sometimes refuse patients who had difficulties paying for treatment in the past.
„Avalik-õiguslikud teenused on määratletud kolme olulise põhimõtte alusel, milleks on üldisus, võrdsus ja jätkusuutlikkus.
In this context, it is worth pointing out that hospitals do not per se bluntly refuse patients but request them to pay an advance which can be a deterrent for those who are poor.
Järgides kõnealust kolme põhimõtet ja kuna tegemist on avalik-õiguslike haiglatega, teevad IRISi võrku kuuluvad haiglad järgmist:
There is also anecdotal evidence suggesting that private hospitals sometimes refer patients to a CPAS hospital for treatment [197].
võtavad vastu kõiki patsiente, olenemata sellest, kellega on tegemist,
For these reasons, in 2013 a law was proposed (but not adopted) in the Belgian Senate to exclude the refusal of healthcare provision due to the financial difficulties of patients and which would also prohibit charging advances [198].
ravivad kõiki patsiente ilma igasuguse diskrimineerimiseta,
The non-discrimination principle can hence not be invoked as entrusting all Belgian hospitals (public and private) with an obligation to treat all patients in all circumstances (i.e. outside emergency situations) even if patients cannot pay for the treatment.
korraldavad patsientide ravi ja tagavad seda vajavatele isikutele kõik hoolekande võimalused“ [211].(182) Eespool esitatud andmete põhjal järeldab komisjon, et IRISi võrku kuuluvad haiglad peavad ravima kõiki patsiente kõigis olukordades (nii kiireloomulistes kui ka mittekiireloomulistes olukordades), isegi kui patsiendid ei suuda või ei suuda tõenäoliselt tasuda oma ravi eest ja/või ei ole kindlustatud.
From the above, the Commission concludes that it is appropriate to distinguish between emergency and non-emergency situations.
Kõnealune kohustus on ette nähtud ja IRISi võrku kuuluvatele haiglatele kehtestatud nende põhikirjades ning IRISi strateegilistes kavades, millele on osutatud eespool ja mis on IRISi võrku kuuluvate haiglate jaoks piiravad ning mis põhinevad CPASide seadusest tuleneval sotsiaalabi andmise kohustusel (kohustus, mille CPASid on andnud edasi IRISi võrku kuuluvatele haiglatele kõnealuste põhikirjade ja strateegiliste kavade alusel).
In emergency situations, public and private hospitals are equally subject to the general obligation (based on the Belgian Criminal Code) to treat patients in a situation of medical emergency.
IRISi võrku kuuluvate haiglate universaalteenusena pakutava ravi kohustuse tegelikkuses rakendamine
However, there is no legal basis which obliges or entrusts the private hospitals to treat patients also in non-emergency situations and regardless of their ability to pay.
Komisjon märgib samuti, et eespool esitatud järeldust, mille kohaselt IRISi võrku kuuluvad haiglad peavad ravima kõiki patsiente mis tahes asjaoludel (s.o nii kiireloomulistes kui ka mittekiireloomulistes olukordades) ja sõltumata patsientide võimest maksta ning erahaiglad peavad ravima kõiki patsiente ainult kiireloomulistes olukordades (s.o kui viivitamatu ravi on vajalik elu ohtu seadvas olukorras), kinnitab samuti IRISi võrku kuuluvates haiglates ja pealinna Brüsseli piirkonna erahaiglates ravitavate patsientide erinev profiil ning kõnealuste haiglate vastavad erinevad tasustamispõhimõtted.
Indeed, neither the LCH nor the Criminal Code contain such an obligation and the non-discrimination principle can also not be considered as entrusting such an obligation.
Tuleb esiteks märkida, et aastate 2002–2014 strateegilises kavas nimetatakse samuti väiksemaid sissetulekuid [212] ja suuremaid kulusid, [213] mis on seotud sotsiaal-majanduslikust seisukohast ebakindlas olukorras olevate patsientide raviga, kes moodustavad märkimisväärse osa IRISi võrku kuuluvate haiglate patsientidest.
Finally, the obligation to provide urgent medical aid to undocumented migrants applies to the CPAS, not to the hospitals that deliver such care.
Selles kontekstis on oluline rõhutada, et IRISi võrku kuuluvad haiglad ja nende arstid leppisid kokku, et lisamakseid (vt täpsem teave põhjenduse 46 punktis c) ei saa sisse nõuda CPASide patsientidelt ega väikse sissetulekuga patsientidelt (s.o nendelt, kelle on õigus INAMI-lt suurema hüvitise saamiseks).
The universal care obligation incumbent on the IRIS-H
Lisaks sellele on üksikpalatitesse vastuvõtt (s.o ainult üksikpalatid, mille eest võib nõuda lisatasusid) märkimisväärselt väiksem pealinna Brüsseli piirkonna keskmisest [214].
In contrast to the private hospitals, however, the IRIS-H are obliged [199] to treat all patients in all circumstances, including in non-emergency situations, regardless of patients' ability to pay and/or their insurance status on the basis of the specific rules applying only to the IRIS-H, namely their bylaws and the IRIS strategic plans as specified below.
Ühe vastastikuse kindlustusandja esitatud näitajatest [215] nähtub samuti, et kui IRISi võrku kuuluv haigla küsib lisatasu, siis on selle summa samuti piirkonna keskmisest märkimisväärselt väiksem (s.o 25 % kuni 67 % vähem).
As explained above (see recital 24), the IRIS-H were established by the CPAS to allow the latter to fulfil their task to provide social aid to everyone who needs it.
Võrdluseks nõudsid teatud Brüsseli erahaiglad käsitletud ajavahemiku vältel patsientidelt keskmiselt 180 % suuremat summat, võrreldes sotsiaalkindlustussüsteemis kehtestatud hinnaga.
The CPAS are obliged to provide such aid (including medical and socio-medical care) to all individuals and families who require it [200].
IRISi võrku kuuluvatele haiglatele pandi universaalteenusena pakutava ravi kohustus, et tagada tasumisvõimetutele ja erakindlustuseta patsientidele, kes ei saa (isegi osalist) sotsiaalkindlustust, võimalus saada neile vajalikku ravi.
The CPAS provide their services for free and were created in particular to help the poor and needy.
Kõnealuste patsientide üks oluline alarühm on eespool nimetatud dokumentideta rändajaid, kuna neil puudub Belgia sotsiaalkindlustus ja nad ei ole üldjuhul suutelised oma ravi eest maksma.
In this context, Article 5 of the IRIS-H bylaws states:
85 % juhtudel saavad kõnealused rändajad pealinna Brüsseli piirkonnas kiireloomulist meditsiinilist abi IRISi võrku kuuluvatest haiglatest (vt põhjendus 172), samas kui kõnealuste haiglate käsutuses on ainult 35 % nimetatud piirkonna haigla voodikohtadest.
Without prejudice to the competences of the IRIS umbrella association and the competences of IRIS-Achats [procurement branch] and of any other bodies that the umbrella association might set up pursuant to Article 135 undecies of the Organic Law of 8 July 1976 on Public Social Assistance Centres and in accordance with the laws and regulations, the association shall have the most extensive powers in the exercise of its hospital mission.
Teine oluline näitaja on rahvatervise avaliku föderaalteenistuse liigitus [216], milles liigitati kõik Belgia haiglad nende patsientide sotsiaal-majandusliku profiili alusel (vt tabel 1 ja põhjendus 40).
It shall exercise that mission with a view, firstly, to providing quality medical care at optimum cost for everyone, irrespective of their income, insurability, origins and philosophical beliefs, and, secondly, to establishing a sustainable financial equilibrium for the association’ [201].
Kõnealune liigitus peegeldab muu hulgas nende patsientide osakaalu, kes ei ole võimelised maksma ja kellel puudub sotsiaalkindlustus ning kelle puhul saavad CPASid [217] hüvitada ravi eest makstava tasu (vt ka põhjendused 187 kuni 188) [218].
Likewise, the introduction to the IRIS strategic plan 1996-2001 mentions:
Kogu Belgia ulatuses on ajavahemiku 2007–2013 puhul liigituse esimesel kolmel kohal IRISi võrku kuuluvad haiglad (Institut Bordet ja HUDERF on erandid nende eripära tõttu).
‘In order to fulfil its social task at any moment, the public hospitals of the IRIS network will offer a range of services guaranteeing to everyone the best quality care at generally acceptable financial conditions for all and will be accessible to all patients, regardless of their income, their insurability, their origins and their ideological convictions’ [202].(177) That same introduction continues:
Sama ajavahemiku jooksul ei jõudnud Brüsseli erahaiglad vastupidi ühelegi esimesest 20 kohast, mis näitab et nende patsientide sotsiaal-majanduslik profiil on IRISi võrku kuuluvate haiglate patsientide omast märkimisväärselt parem.
‘The primary objective of the IRIS plan is to maintain a reinforced public hospital network in Brussels that is accessible to all patients, regardless of their income, their insurability, their origins and their ideological and philosophical convictions’ [203].(178) In another section of this plan it is noted that the IRIS patient charter guarantees:
Isegi kui selle liigituse koostamiseks kasutatud kriteeriumid ei käsitle ainult patsiente, kes ei olnud suutelised tasuma või kellel ei olnud kindlustust, on viimatinimetatu ikkagi vastuolus kaebuse esitajate väitega, mille kohaselt on Brüsseli erahaiglad kohustatud ravima kõiki patsiente mis tahes asjaoludel, ning see kinnitab, et kõnealune kohustus on ainult IRISi võrku kuuluvatel haiglatel.
‘access for all patients, without distinction as to their origins, income, philosophical and ideological convictions, their situation of insurability’ [204].(179) Furthermore, the IRIS strategic plan 1996-2001 has a subsection 2.5.4 entitled ‘Prise en charge et traitement de toute personne se présentant dans un des hôpitaux du réseau iris’ which contains the following statements:
Kui Brüsseli erahaiglatel oleks selline kohustus, siis leiaksime nad selles liigituses kõrgematelt kohtadelt.
‘Public hospitals [i.e. the IRIS-H] have the basic aim of providing a social medicine; it requires them to meet the requirements of social missions, and this even if this function is not recognised in the legislative and regulatory framework governing the hospital sector.
Tabel 1
The role of the public hospitals is to admit and treat all patients irrespective of their origins, circumstances, cultures, beliefs and pathologies.
Haiglate liigitus nende patsientide sotsiaal-majandusliku profiili alusel, mille on koostanud rahvatervise avalik föderaalteenistus (* IRISi võrku kuuluvad haiglad, + Brüsseli erahaiglad)
Hence, since they are public, our hospitals must adhere to the principles of universality, equality, continuity and change.
Andmed puuduvad
The universality principle requires that all patients be admitted, whoever they may be.
Ste Anne St Rémi+