natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Principles for nearly zero-energy buildings are one of the pillars of the current Directive and are set to become the norm for new buildings as of 2020.
Liginullenergiahoonete põhimõtted on praeguse direktiivi üheks alussambaks ja alates 2020. aastast peaksid need uute hoonete puhul muutuma normiks.
The review will assess whether additional measures will be needed for 2030.
Läbivaatamise käigus hinnatakse, kas 2030. aastaks on vaja täiendavaid meetmeid.
The development of new policies and approaches should be based on solid foundations.
Uute poliitikasuundade ja lähenemisviiside välja töötamine peaks tuginema tugevale põhjale.
It is crucial that the nearly zero-energy buildings requirements for 2020 are fully implemented.
On äärmiselt oluline, et 2020. aastaks liginullenergiahoonetele kehtestatud nõuded täielikult rakendatakse.
This is further supported by Article 9(4) of the Directive, which provides that the Commission may issue a recommendation on nearly zero-energy buildings to Member States.
Seda toetab ka direktiivi artikli 9 lõige 4, mille kohaselt võib komisjon esitada liikmesriikidele soovituse liginullenergiahoonete kohta.
Member States should follow the guidelines provided in the Annex to this Recommendation.
Liikmesriigid peaksid lähtuma käesoleva soovituse lisas esitatud suunistest.
Following these guidelines will help to ensure that, by 31 December 2020, all new buildings are nearly zero-energy buildings, and will help Member States to develop national plans for increasing the number of nearly zero-energy buildings.
Suuniste järgimine aitab tagada, et 31. detsembriks 2020 on kõik uued hooned liginullenergiahooned ning aitab liikmesriikidel töötada välja riiklikud kavad, et suurendada liginullenergiahoonete arvu.
The Recommendation shall be published in the Official Journal of the European Union.
Käesolev soovitus avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.
Done at Brussels, 29 July 2016.
Brüssel, 29. juuli 2016
See ‘Energy, transport and environment indicators, 2012 edition’, European Commission.
Vt „Energeetika-, transpordi- ja keskkonnanäitajad“, 2012. aasta väljaanne, Euroopa Komisjon.
For the purpose of this estimate, the final energy consumption for the household and services sectors has been combined.
Selle hinnangu puhul on kodumajapidamiste ja teenustesektori energia lõpptarbimine kokku liidetud.
This includes, for example, electricity consumption for appliances but excludes energy consumption in industrial buildings.
See hõlmab näiteks seadmete elektritarbimist, kuid ei hõlma tööstushoonete energiatarbimist.
SWD(2014) 255 final.
SWD(2014) 255 (final).
Energy union package COM(2015) 80 final.
Energialiidu pakett, COM(2015) 80 final.
Following the introduction of efficiency requirements in national building codes, new buildings today consume only half as much energy as typical buildings from the 1980s.
Tänu tõhususnõuete kehtestamisele riiklikes ehitusalastes õigusaktides tarbivad nüüdisaegsed uued hooned poole vähem energiat kui tüüpilised 1980ndate hooned.
The Energy Performance of Buildings Directive (the ‘EPBD’ or ‘the Directive’) requires Member States to establish minimum requirements for the energy performance of newly constructed buildings and existing buildings undergoing major renovations.
Hoonete energiatõhususe direktiivi (edaspidi „direktiiv“) kohaselt peavad liikmesriigid kehtestama uute hoonete ja oluliselt rekonstrueeritavate olemasolevate hoonete suhtes energiatõhususe miinimumnõuded.
Further to these minimum requirements, the EPBD sets a clear requirement for all new buildings, by the end of the decade, to have nearly zero or very low energy needs and qualify as nearly zero-energy buildings (NZEB).
Lisaks nendele miinimumnõuetele on direktiivis selgelt sätestatud, et kõigi uute hoonete energiavajadus peab kümnendi lõpuks olema nullilähedane või väga väike ja nad peavad kvalifitseeruma liginullenergiahooneteks.
However, the existing building stock is old and inefficient and is being renovated at a slow pace.
Probleem on aga selles, et olemasolevad hooned on vanad ja ebatõhusad ning nende renoveerimine on aeganõudev.
In line with the EPBD, the stock of existing buildings should also be gradually transformed to similar standards.
Direktiivi kohaselt tuleks olemasolevad hooned samuti järk-järgult ümber ehitada sarnastele normidele vastavateks hooneteks.
Full implementation and enforcement of existing energy legislation is recognised as the first priority in establishing the Energy Union [1].
Energialiidu loomisel peetakse kõige tähtsamaks olemasolevate energiaalaste õigusaktide täielikku rakendamist ja jõustamist [1].
Ensuring that all new buildings are nearly zero-energy buildings by 31 December 2020 (two years earlier for public buildings), and supporting the transformation of existing building stocks towards NZEB standards, are two crucial requirements under the current legal framework.
Kaks põhilist nõuet praegu kehtiva õigusraamistiku alusel on tagada, et 31. detsembriks 2020 on kõik uued hooned liginullenergiahooned (riigi kasutuses ja omanduses olevate hoonete puhul on see tähtaeg kaks aastat varem) ning toetada olemasolevate hoonete ümberehitamist vastavalt liginullenergiahoone nõuetele.
CONTEXT: THE PROVISIONS OF THE EPBD ON NZEB
TAUST: LIGINULLENERGIAHOONEID KÄSITLEVAD DIREKTIIVI SÄTTED
The concept of NZEB
Liginullenergiahoone mõiste
According to Article 2(2) of the EPBD an NZEB ‘…means a building that has a very high energy performance, as determined in accordance with Annex I. The nearly zero or very low amount of energy required should be covered to a very significant extent by energy from renewable sources, including energy from renewable sources produced on-site or nearby’.
Hoonete energiatõhususe direktiivi artikli 2 punkti 2 kohaselt on liginullenergiahoone „hoone, mille I lisa kohaselt määratud energiatõhusus on väga suur.
The first part of the definition establishes energy performance as the defining element that makes a building an ‘NZEB’.
Nullilähedane või väga väike nõutava energia kogus peaks olulisel määral pärinema taastuvatest energiaallikatest, sealhulgas kohapeal või lähiümbruses taastuvatest energiaallikatest toodetud energiast“.
This energy performance has to be very high and determined in accordance with Annex I of the EPBD.
Määratluse esimese osa kohaselt on energiatõhusus määrav tegur, mis teeb hoonest „liginullenergiahoone“.
The second part of the definition provides guiding principles to achieve this very high performance by covering the resulting low amount of energy to a very significant extent by energy from renewable sources.
Energiatõhusus peab olema väga suur ja see määratakse vastavalt direktiivi I lisale.
The concept of NZEB reflects the fact that renewable energy and efficiency measures work together.
Määratluse teises osas sätestatakse peamised põhimõtted väga suure energiatõhususe saavutamiseks, mille kohaselt peaks selle jaoks vajaminev väga väike energiakogus olulisel määral pärinema taastuvatest energiaallikatest.
When placed on-building, renewable energy will reduce net delivered energy.
Liginullenergiahoone mõiste kajastab asjaolu, et taastuvenergia ja energiatõhususe meetmed on omavahel seotud.
In many cases, on-site renewable energy will not be sufficient to bring energy needs close to zero, without further energy efficiency measures or a significant decrease of primary energy factors for off-site renewable energy sources.
Kohapealsed taastuvad energiaallikad vähendavad tarnitava energia netokogust.
Therefore, higher and more demanding requirements for highly efficient NZEB will also drive an increased use of on-building renewables and should result in adaptation of primary energy factors for off-site energy carriers, taking their renewable energy content into account.
Paljudel juhtudel ei piisa kohapeal toodetud taastuvenergiast, et vähendada energiavajadust nullilähedaseks ilma täiendavate energiatõhususe meetmete rakendamise või primaarenergia tegurite märkimisväärse vähendamiseta väljaspool hoone asukohta paiknevate taastuvate energiaallikate puhul.
While the EPBD sets the framework definition of NZEBs, its detailed application in practice (e.g. what is a ‘very high energy performance’ and what would be the recommended significant contribution of ‘energy from renewable sources’) is the responsibility of the Member States when they transpose Article 9 of the Directive into their national legal systems.
Seetõttu suurendavad ülitõhusatele liginullenergiahoonetele kehtestatud rangemad nõuded ka kohapealsete taastuvate energiaallikate kasutamist ning peaksid tooma kaasa primaarenergia tegurite kohandamise väljaspool hoone asukohta paiknevate energiakandjate puhul, võttes arvesse nende taastuvenergia sisaldust.
What is the energy performance of a ‘nearly zero-energy’ building?
Hoonete energiatõhususe direktiivis on kehtestatud liginullenergiahoone raammääratlus, kuid selle üksikasjalik kohaldamine praktikas (nt mida tähendab „väga suur energiatõhusus“ ja mis oleks „taastuvatest energiaallikatest toodetud energia“ soovitatav märkimisväärne osakaal) on liikmesriigi ülesanne direktiivi artikli 9 ülevõtmisel oma siseriiklikusse õiguskorda.
Energy performance is defined [2] as ‘…the amount of energy needed to meet the energy demand associated with a typical use of the building which includes, inter alia, energy used for heating, cooling, ventilation, hot water and lighting’.
Milline on „liginullenergiahoone“ energiatõhusus?
Commission Delegated Regulation (EU) No 244/2012 [3] and its accompanying guidelines [4] provide useful guidance on how to calculate the energy performance of a building [5].
Energiatõhusus on määratletud [2] kui: „hoone tüüpilise kasutusega seotud energianõudluse rahuldamiseks vajalik arvutuslik või mõõdetud energia hulk, mis hõlmab muu hulgas kütmiseks, jahutuseks, ventilatsiooniks, vee soojendamiseks ja valgustuseks tarbitavat energiat“.
Under Annex I(3) to the Regulation, the calculation of energy performance starts with the calculation of final energy needs [6] for heating and cooling, and ends with the calculation of the net primary energy.
Komisjoni delegeeritud määruses (EL) nr 244/2012 [3] ja sellele lisatud suunistes [4] on antud kasulikke juhtnööre hoone energiatõhususe arvutamiseks [5].
The ‘direction’ of the calculation goes from the building's needs to the source (i.e. to the primary energy).
Kõnealuse määruse I lisa punkti 3 kohaselt algab energiatõhususe arvutamine kütte ja jahutamisega seotud lõpliku energiavajaduse [6] arvutamisest ja lõpeb netoprimaarenergia arvutamisega.
Under the EPBD, Member States can use their own national primary energy factors to transform the final delivered energy into primary energy and calculate building energy performance.
Arvutuskäik liigub hoone vajadustelt allikale (st primaarenergiale).
The primary energy use must be calculated using primary energy factors specific to each energy carrier (e.g. electricity, heating oil, biomass, district heating and cooling).
Direktiivi kohaselt võivad liikmesriigid kasutada oma riigi primaarenergiategureid, et teisendada lõplik tarnitud energia primaarenergiaks ja arvutada hoone energiatõhusus.
The accompanying guidelines to the Delegated Regulation recommend using the same 2,5 primary energy factor for delivered and for exported electricity.
Primaarenergiakasutuse arvutamiseks tuleb kasutada igale energiakandjale (nt elekter, kütteõli, biomass, kaugküte ja jahutus) omaseid primaarenergiategureid.
Energy produced on-site (used on-site or exported) reduces the primary energy needs associated with delivered energy.
Delegeeritud määrusele lisatud suunistes soovitatakse tarnitud ja eksporditud elektri puhul kasutada sama primaarenergiategurit 2,5.
The end objective of the energy performance calculation is to determine the annual overall energy use in net primary energy, which corresponds to energy use for heating, cooling, ventilation, hot water and lighting.
Kohapeal toodetud energia (mida kasutatakse kohapeal või eksporditakse) vähendab tarnitud energiaga seotud primaarenergiavajadust.
This annual balancing is consistent with the current EPBD framework.
Energiatõhususe arvutamise lõppeesmärk on kindlaks määrata iga-aastane netoprimaarenergiatarbimine, mis vastab energia kasutamisele kütte, jahutuse, ventilatsiooni, sooja vee ja valgustuse jaoks.
However, studies suggest that there could be benefits in calculating energy balances at smaller time steps (e.g. to observe daily and seasonal effects) [7].In accordance with Article 4(1), minimum requirements must take account of general indoor climate conditions in order to avoid possible negative effects such as inadequate ventilation.
Selline iga-aastane energiabilansi koostamine on kooskõlas praeguse direktiivi raamistikuga.
To avoid deterioration of indoor air quality, comfort and health conditions in the European building stock [8], the stepwise tightening of minimum energy performance requirements resulting from the implementation of NZEB across Europe should be done together with appropriate strategies dealing with indoor environment.
Kuid uuringud näitavad, et energiabilanssi oleks kasulikum arvutada väiksemate ajavahemike kohta (nt jälgida igapäevast ja hooajalist mõju) [7].Artikli 4 lõike 1 kohaselt peab miinimumnõuetes võtma arvesse ruumide üldisi sisekliima tingimusi, et vältida võimalikku negatiivset mõju, nagu ebapiisav ventilatsioon.
Similarly, studies [9] indicate that often new and renovated buildings do not reach the planned energy performance.
Siseõhu kvaliteedi, mugavuse ja tervishoiutingimuste halvenemise vältimiseks Euroopa hoonetes [8] peaks energiatõhususe miinimumnõuete järkjärguline karmistamine, mis tuleneb kogu Euroopas liginullenergiahooneid puudutavate põhimõtete rakendamisest, toimuma koos hoonete sisekeskkonda käsitlevate asjakohaste strateegiate rakendamisega.
Mechanisms should be put in place to calibrate the calculation of the energy performance with actual energy use.2.1.2.
Samuti näitavad uuringud, [9] et kavandatud energiatõhusust uute ja renoveeritud hoonete puhul sageli ei saavutata.
Relationship between cost-optimal and NZEB levels
Tuleks kehtestada mehhanismid, et viia energiatõhususe arvutused tegeliku energiatarbimisega täpselt vastavusse.2.1.2.
The EPBD establishes a benchmarking system (principle of ‘cost-optimality’) to guide Member States in setting energy performance requirements contained in national or regional building codes, and keeping them under regular review.
Seos kuluoptimaalsuse ja liginullenergiahooneid käsitlevate nõuete taseme vahel
Under the EPBD, cost-optimality [10] sets the minimum level of ambition for both building renovation and new buildings.
Hoonete energiatõhususe direktiivis on kehtestatud võrdlussüsteem („kuluoptimaalsuse põhimõte“), et anda liikmesriikidele suuniseid energiatõhususe nõuete kehtestamiseks riiklikes või piirkondlikes ehituseeskirjades ja nende nõuete korrapäraseks läbivaatamiseks.
In line with the cost-optimal requirements under Article 5 of the Directive, national minimum energy performance requirements are to be reviewed every five years and strengthened if they are significantly less ambitious than the national cost-optimal levels.
Direktiivis sätestatud kuluoptimaalse taseme [10] määratlusega püstitatakse miinimumeesmärgid nii uute kui ka renoveeritavate hoonete puhul.
This requires assessing and comparing different energy efficiency and renewable energy measures, both individually and in combination, as part of packages of measures to be applied to reference buildings.
Sellest tulenevalt võivad liikmesriigid liginullenergiahoone nõuete taseme määratlemiseks ja nende nõuete täitmiseks kasutada erinevaid soojustamise ja muude energiatõhususe meetmete kombinatsioone, ülitõhusaid hoone tehnosüsteeme ja kohapealseid taastuvaid energiaallikaid [11].
Accordingly, to define and meet the NZEB level, Member States can use different combinations of measures concerning insulation or other energy efficiency measures, inclusion of highly-efficient technical building systems and use of on-site renewable energy sources [11].
Kuluoptimaalsuse arvutuste osana tuleb liikmesriikidel hinnata kõigi kolme meetmeliigi mõju.
As part of the cost-optimal calculations, Member States need to explore the contribution of each of these three types of measures.
Liikmesriigid peavad määratlema primaarenergiategurid iga energiakandja kohta.
Member States have to define primary energy factors per energy carrier.
Primaarenergiategurite aluseks võib olla riiklik või piirkondlik keskmine väärtus või muu konkreetne väärtus.
These primary energy factors can be based on national or regional average values, or on specific values.
Kohapealsete ja eemal asuvate taastuvate energiaallikate võrdseks arvessevõtmiseks tuleks nende tegurite puhul muu hulgas arvestada lähedalasuvatest allikatest hoonesse tarnitava energia taastuvenergia kogust.
These factors should take into account the renewable energy content of the energy supplied to the building, including from nearby sources, in order to place on-site and off-site renewable energy sources on equal footing.
Oluline on meeles pidada, et suure osa uute hoonete suhtes hakatakse alates jaanuarist 2021 (riigi kasutuses ja omanduses olevate uute hoonete suhtes alates jaanuarist 2019) kohaldama liginullenergiahoone põhimõtteid.
It is important to keep in mind that, for the bulk of new buildings, the nearly zero-energy buildings concept will apply as from January 2021 onwards (for new public buildings from January 2019 onwards).
Selleks ajaks on tehnoloogiakulud tõenäoliselt madalamad, kuna turud on paremini sissetöötatud ja mahud suuremad.
By then, technology costs are likely to be lower in reaction to more mature markets and larger volumes.
Seetõttu on tõenäoline, et liginullenergiahooneid käsitlevate nõuete tase vastab 2020. aastaks kuluoptimaalsele tasemele.
It is therefore likely that the NZEB levels will correspond to the cost-optimum for 2020.
Tõendid näitavad, et olemasolevad tehnoloogialahendused, mis on seotud energiasäästu-, energiatõhususe- ja taastuvenergiaga, on kombineerituna piisavad liginullenergiahoonetega seotud eesmärkide saavutamiseks [12].
A technology gap that would need to be bridged by 2021 has not been identified.
Pärast 2020. aastat võimaldab kuluoptimaalsuse põhimõte uusi ja olemasolevaid hooneid käsitlevate riiklike ehituseeskirjade korrapärasel läbivaatamisel liginullenergiahooneid käsitlevate nõuete rangusastet uute hoonete puhul pidevalt suurendada.
Analysis of the cost-optimal reports required under Article 5 of the EPBD indicates that a smooth transition between cost optimality and NZEB is achievable [13].
Milline on taastuvate energiaallikate panus?
Each five-year cost-optimality cycle presents an opportunity to lock energy efficiency gains into national building codes as new technologies are proven, and a chance to amend the building performance rules to close the gap to cost-optimal levels.
Eriti oluline eesmärk on taastuvate energiaallikate arvesse võtmine liginullenergiahooneid käsitlevate nõuete rakendamisel liikmesriigis.
After 2020, the principle of cost-optimality will allow continuous improvement of the level of ambition of NZEB requirements for new buildings, as part of the regular review of national building codes for new and for existing buildings.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2009/28/EÜ [14] (edaspidi „taastuvenergiadirektiiv“) on liikmesriikidele pandud kohustus kehtestada ehitusalastes õigusaktides ja eeskirjades asjakohased meetmed selleks, et suurendada igat liiki taastuvatest energiaallikatest toodetud energia osakaalu ehitussektoris [15].
How do renewable energy sources contribute?
Need meetmed täiendavad hoonete energiatõhususe direktiivis sätestatud nõudeid liginullenergiahoonete kohta.
A particular important objective has been the integration of renewable energy sources in national NZEB implementation.
Hoonete energiatõhususe direktiivi sätted soodustavad taastuvate energiaallikate, eelkõige kohapeal toodetud energia kasutamist, mis vähendab tarnitud energiaga seonduva primaarenergia tarbimist.
Directive 2009/28/EC of the European Parliament and of the Council [14] (hereafter the RES Directive) requires Member States to introduce in their building regulations and codes appropriate measures in order to increase the share of all kinds of energy from renewable sources in the building sector [15].
Niiviisi võetakse kohapeal toodetud taastuvenergiat hoone energiatõhususe arvutamisel alati arvesse.
Such measures are complementary to the NZEB requirements in the EPBD.
Mõned liikmesriigid nõuavad, et osa kasutatud primaarenergiast oleks taastuvenergia või on kehtestanud taastuvenergia minimaalse osakaalu nõude väljendatuna kWh/m2 aastas.
The provisions of the EPBD naturally drive the use of renewable energy sources, notably on-site as the energy produced on-building reduces the primary energy associated with the delivered energy.
Teised liikmesriigid on kehtestanud kaudse nõude, et taastumatu primaarenergia osakaal peab olema väike, mis on võimalik ainult siis, kui taastuvenergia on osa hoone kontseptsioonist [16].
In this way, on-site renewables are always part of the calculation of the energy performance of the building.
Selline paindlikkus võimaldab kohanduda liikmesriigi ja kohalike oludega (hoone liik, kliima, võrreldava taastuvenergiatehnoloogia hind ja kättesaadavus, optimaalne kombineerimine nõudluse poole meetmetega, ehitustihedus jne).
While several Member States require a renewable energy share of the primary energy used or a minimum renewable energy contribution in kWh/(m2.y), others use indirect requirement such as a low non-renewable primary energy use that can only be met if renewable energy is part of the building concept [16].
Liginullenergiahoonete puhul kõige sagedamini kasutatavad taastuvenergia süsteemid on hoonetele paigaldatavad päikese soojusenergia- ja solaar-fotoelektrilised süsteemid.
This flexibility allows adaptation to national circumstances and local conditions (building type, climate, costs for comparable renewable technologies and accessibility, optimal combination with demand side measures, building density, etc.).
Muud hoonetel kasutatavad taastuvad energiaallikad on geotermiline energia (maasoojuspumbad) ja biomass.
The most frequently applied renewable energy systems in NZEB are on-building solar thermal and PV systems.
Näiteks on päikese soojusenergia- ja solaar-fotoelektrilised süsteemid Vahemere kliimas (mida iseloomustab kõrgem päikesekiirgus) kulutõhusamad kui mujal.
Other renewable energy sources used in these buildings are geothermal (from ground source heat pumps) and biomass.
Seepärast võivad taastuvenergia tehnilised lahendused aidata rangemate energiatõhususe nõuete kehtestamisele suhteliselt rohkem kaasa.
For example, renewable energy technologies such as solar thermal and PV systems are more cost-effective in Mediterranean climates (characterised by higher solar radiation) than in other climates.
Mis puudutab eemal asuvaid taastuvaid energiaallikaid, sealhulgas kaugküte ja -jahutus, [17] mõjutab taastuvenergia osakaal energiakandjate jaotuses (näiteks elektrivõrkude puhul, kus energiakandja on elekter) hoone energiatõhusust primaarenergiategurite kaudu.
Therefore, these technologies can have a higher relative contribution to tighter energy performance requirements.
Liikmesriigid kasutavad seda paindlikkust ära, kuna üldiselt võib erinevate energiakandjate puhul täheldada märkimisväärselt erinevaid primaarenergiategureid, eelkõige enamiku taastuvate energiaallikate ja taastuvenergia tehniliste lahenduste puhul [18].
As regards off-site renewable energy sources, including those nearby such as district heating and cooling [17], the share of renewable energy in the energy carrier mix (for instance in the electricity network mix when electricity is the energy carrier) will affect the energy performance of the building through primary energy factors.
Mida peab liginullenergiahoone riiklik määratlus hõlmama?
Member States make use of this flexibility as significantly different primary energy factors for different energy carriers are observed in general, and for most renewable energy sources and technologies in particular [18].
Enamik liikmesriike [19] juba kasutab kooskõlas I lisaga primaarenergiatarbimise näitajat (kWh/m2 aastas).