natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Following the reply from the complainant, the Commission services confirmed their preliminary assessment in their letter of 10 April 2008.
Pärast kaebuse esitajatelt vastuse saamist kinnitasid komisjoni talitused oma esialgset hinnangut, mille nad esitasid oma 10. aprilli 2008. aasta kirjas.
Subsequently, the complainants informed the Commission of the fact that they had introduced an application for annulment before the Court of First Instance of the European Communities (as from 1 December 2009 the General Court of the European Union, hereinafter the ‘GC’) against the letter of 10 January 2008, which they saw as a Commission decision [9].
Seejärel andsid kaebuse esitajad komisjonile teada, et nad esitasid Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtule (millest sai 1. detsembril 2009 Euroopa Liidu Üldkohus, edaspidi „Üldkohus“) tühistamishagi 10. jaanuari 2008. aasta kirja vastu, mida nad käsitasid Euroopa Komisjoni otsusena [9].
Furthermore, on 20 June 2008 the complainants lodged an application for annulment of the letter of the Commission services of 10 April 2008 [10].
Kaebuse esitajad esitasid samuti 20. juunil 2008 tühistamishagi komisjoni talituste 10. aprilli 2008. aasta kirja kohta [10].
Both Court procedures were suspended by the GC until 31 October 2009, based on the information submitted by the Commission that it intended to adopt a decision pursuant to the Council Regulation (EC) No 659/1999 [11].
Üldkohus lükkas need kaks menetlust edasi 31. oktoobri 2009, kui komisjon oli teda teavitanud, et ta kavatses teha otsuse kooskõlas nõukogu määrusega (EÜ) nr 659/1999 [11].
With a view of adopting such a decision, the Commission services requested additional information from the Belgian authorities as well as from the complainant.
Selle otsuse tegemiseks küsisid komisjoni talitused Belgia ametivõimudelt ja kaebuse esitajatelt lisateavet.
In its decision of 28 October 2009 [12] (hereinafter ‘the Commission's 2009 decision’, see also Section 4.1), the Commission decided not to raise objections to the aid for financing of the public hospitals of the IRIS network in the Brussels Capital Region as the financing at hand was deemed compatible with the common market under the conditions set out in Commission Decision 2005/842/EC [13] (hereinafter ‘2005 SGEI Decision’) and directly with Article 86(2) EC Treaty (now Article 106(2) TFEU) with respect to entrustments pre-dating the entry into force of the 2005 SGEI Decision on 19 December 2005.
Komisjon otsustas oma 28. oktoobri 2009. aasta otsuses [12] (edaspidi „komisjoni 2009. aasta otsus“, vt ka punkt 4.1) mitte esitada pealinna Brüsseli piirkonna IRISi võrgustikku kuuluvate avalik-õiguslike haiglate rahastamise toetuse kohta vastuväiteid, kuna kõnealune rahastamine loeti ühisturuga kokkusobivaks kooskõlas komisjoni otsuses 2005/842/EÜ [13] (edaspidi „üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitlev 2005. aasta otsus“) kehtestatud nõuetega ning samuti otseselt tulenevalt EÜ asutamislepingu artikli 86 lõikest 2 (millest sai Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõige 2) neil juhtudel, kui on tegemist enne üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid käsitleva 2005. aasta otsuse jõustumist 19. detsembril 2005 antud avaliku teenuse ülesannetega.
Subsequently, the complainants launched an action for annulment of this Commission decision at the General Court.
Seejärel esitasid kaebuse esitajad Üldkohtule kõnealuse komisjoni otsuse tühistamishagi.
The GC annulled the Commission decision by its judgment of 7 November 2012 in case T-137/10 [14] (see also Section 4.2), concluding that this decision had been adopted in violation of the procedural rights of the complainants.
Üldkohus tühistas komisjoni otsuse oma 7. novembri 2012. aasta otsusega kohtuasjas T-137/10 [14] (vt ka punkt 4.2), jõudes järeldusele, et see otsus tehti kaebuse esitajate menetlusõigusi rikkudes.
In particular, the GC concluded that the Commission should have had doubts concerning the compatibility of the measures at hand with the internal market considering the arguments of the complainants with respect to the compatibility.
Täpsemalt jõudis Üldkohus järeldusele, et komisjon oleks pidanud väljendama kahtlusi kõnealuste meetmete kokkusobivuse kohta siseturuga, võttes arvesse kaebuse esitajate poolt selle kohta esitatud märkusi.
The GC therefore concluded that the Commission was required to initiate the formal investigation procedure, in order to gather any relevant information for verifying the compatibility of all the aid measures at issue with the internal market, and to allow the complainants and other interested parties to present their observations in connection with that procedure [15].
Üldkohus järeldas seetõttu, et komisjon oli kohustatud algatama ametliku uurimismenetluse, et koguda kokku kõik asjaomased tõendid selleks, et hinnata kõnealuse abimeetmete kogumi kokkusobivust siseturuga ning võimaldada hagejal ja teistel huvitatud isikutel esitada selle menetluse raames oma märkused [15].
By letter dated 1 October 2014, the Commission informed Belgium that it had decided to initiate the procedure laid down in Article 108(2) of the TFEU in respect of the public financing measures in favour of the Brussels public IRIS hospitals.
Komisjon andis oma 1. oktoobri 2014. aasta kirjas Belgia ametivõimudele teada oma otsusest algatada Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõikes 2 ette nähtud menetlus seoses pealinna Brüsseli piirkonna IRISi võrku kuuluvate haiglate riikliku rahastamise meetmetega.
The Commission's decision to initiate the procedure (hereinafter ‘the opening decision’) was published in the Official Journal of the European Union [16].
Komisjoni otsus menetluse algatamiseks (edaspidi „menetluse algatamise otsus“) avaldati Euroopa Liidu Teatajas [16].
By letter of 22 October 2014, the Belgian authorities requested an extension of the deadline to submit their comments on the opening decision, which was accepted by the Commission by letter of 23 October 2014.
Belgia ametivõimud esitasid oma 22. oktoobri 2014. aasta kirjas taotluse menetluse algatamise otsusele vastusena oma märkuste esitamise tähtaja pikendamiseks.
The Commission received comments from interested parties (see Section 5) on 15 December 2014, 5 January 2015 and 9 January 2015.
Sellel baasil vaatas komisjon toimiku uuesti läbi ja tõlgendas teatud elemente erinevalt oma 2009. aasta tühistatud otsuses esitatud hindamisaruandega võrreldes.
By letters of 13 and 20 February 2015, the Commission forwarded these comments to Belgium, which was given the opportunity to react.
TAUST
Belgium's comments were received by letter dated 13 March 2015, registered on 17 March 2015.
IRISi võrku kuuluvad haiglad tegutsevad erinevate avaliku sektori asutuste kindlaks määratud keerukas seadusandlikus ja regulatiivkeskkonnas.
On this basis the Commission has reassessed the case and interpreted certain elements differently in comparison to the assessment in the annulled Commission's 2009 decision.
Selleks et üldiselt hinnata kõnealustele haiglatele antud riikliku rahastamise vastavust riigiabi eeskirjadele, on vaja lühidalt kirjeldada IRISi võrku kuuluvatele haiglatele kohaldatavat õigus- ja regulatiivraamistikku.
BACKGROUND
Kõnealune kirjeldus hõlmab CPASide seaduse tutvustamist (mille alusel loodi IRISi võrku kuuluvad haiglad), IRISi võrku kuuluvate haiglate ajaloo lühikokkuvõtet, seadusandlike dokumentide ning teiste IRISi võrku kuuluvate haiglate tegevusi reguleerivate dokumentide kirjeldamist, IRISi võrku kuuluvate haiglate põhitegevuse lühikirjelduse esitamist ning erinevate kohaldatavate rahastamismehhanismide loetlemist.
The IRIS-H operate in a complex legislative and regulatory environment which is shaped by various public authorities.
Sotsiaalabi õigus ja CPASide seadus
A comprehensive assessment of the compliance with State aid rules of the public financing from which they benefit requires at the outset a brief description of the legislative and regulatory framework as it applies to the IRIS-H.
Belgias on sotsiaalabi õigus põhiõigus.
This description encompasses an introduction to the Loi CPAS (on the basis of which the IRIS-H were created), a brief account of the creation of the IRIS-H, a survey of the legislative and other documents regulating the operations of the IRIS-H, a short overview of the main activities of the IRIS-H, as well as an enumeration of the various applicable financing mechanisms.
Belgia põhiseaduse artiklis 23 on täpsemalt sätestatud järgmine:
The right to social aid and the Loi CPAS
„Igaüks peab saama elada inimväärikat elu.
The right to social aid is a constitutional right in Belgium.
Selleks tagatakse artiklis 134 ette nähtud seaduse, dekreedi või eeskirjaga, võttes arvesse vastavaid kohustusi, majanduslikud, sotsiaalsed ja kultuurilised õigused ning määratakse kindlaks nende kasutamise tingimused.
In particular, Article 23 of the Belgian Constitution provides:
sotsiaalkindlustuse, tervisekaitse ning sotsiaal-, meditsiini- ja õigusabi õigus.“
To that end, the laws, the decree or rule referred to in Article 134 guarantee economic, social and cultural rights, taking account of the relevant obligations, and determine the conditions for their exercise.
Tegemist on juriidilise isiku staatusega avalik-õiguslike asutustega, mis on olemas kõigis Belgia kommuunides.
Those rights include, inter alia:
CPASe juhib nõukogu, mille liikmed valib asjaomase kommuuni volikogu.
the right to social security, healthcare and social, medical and legal aid.’
CPASide seaduse artiklis 1 on sätestatud:
Actual access to social aid by citizens is governed primarily by the Organic Law of 8 July 1976 [17] (hereinafter ‘Loi CPAS’) which created the Centres Publics d'Action Sociale (hereinafter ‘CPAS’).
„Kõigil inimestel on õigus sotsiaalabile.
The CPAS are public bodies, with legal personality, and are present in each Belgian municipality.
Sotsiaalabi eesmärk on anda kõigile võimalus elada inimväärikat elu.
The CPAS are governed by a board the members of which are elected by the municipal council of the respective municipality.
Luuakse sotsiaalabi avalikud keskused, mille ülesanne on kõnealuse abi andmine käesolevas seaduses kehtestatud tingimustel.“
According to Article 1 of the Loi CPAS:
Tegelikkuses annab CPAS sotsiaalabi isikutele, kellel ei ole vajalikke vahendeid inimväärika elu elamiseks ja kes ei saa kasutada muud sotsiaalkindlustust (näiteks töötuskindlustust).
‘Everyone has the right to social aid.
Selles kontekstis täpsustatakse CPASide seaduse artikli 57 lõikes 1, et CPASi eesmärk on tagada inimestele ja perekondadele abi omavalitsusüksuselt.
The purpose of such aid is to enable everyone to lead a life in keeping with human dignity.
Selles kirjeldatakse ülesannet järgmiselt:
CPAS shall be set up to provide such aid in accordance with the conditions laid down in this Law.’
„Sellega ei tagata ainult palliatiivset või aktiivravi, vaid ka ennetavat abi.
In practice, the CPAS provide social aid to persons who do not have the resources to be able to live in dignity and who are ineligible for other forms of social security (e.g. unemployment benefits).
See julgustab selle kasutajaid ühiskonnas osalema.
In this context, Article 57(1) of the Loi CPAS specifies that the CPAS have the mission to provide individuals and families with the aid that the community is due to provide and describes this aid as follows:
Kõnealune abi võib olla materiaalne, sotsiaalne, meditsiiniline, meditsiinilis-sotsiaalne või psühholoogiline.“
‘It shall provide not only palliative and curative assistance but also preventive assistance.
Iga CPAS peab andma sotsiaalabi inimestele ja perekondadele, aga tal on kõnealuse abi andmise viisi osas teatud diskretsiooniõigus.
It shall encourage social participation by users.
Täpsemalt võib CPAS kõnealust abi anda:
The assistance may be material, social, medical, medico-social or psychological.’
kas ise otse
Although each CPAS has the obligation to provide social aid to individuals and families, it does have a certain discretion as to how this aid is provided.
või „vajalikes kohtades ja vajaduse korral olemasoleva korralduse raames“ [vt ka põhjendus 19] enda loodud asutuse või teenistuse kaudu (kooskõlas CPASide seaduse artikli 60 lõikega 6, artikliga 79 ja artikliga 118), millisel juhul peab kõnealuse asutuse või teenistuse loonud CPAS selle eesmärgi kindlaks määrama.
More specifically, a CPAS may provide such aid:
Kõik sotsiaalsed kohustused, mille CPAS kõnealusele asutusele või teenistusele üle annab, tuleb seejärel tagada kooskõlas kõnealuse eesmärgiga;
either itself, directly, or
või selliste asutuste või teenistuste kaudu, millega ta teeb koostööd (CPASide seaduse artikkel 61), millisel juhul peavad kõnealused asutused ja teenistused olema juba loodud:
‘where necessary and if appropriate under an existing scheme’ (see also recital 19), through institutions or services which it creates (on the basis of Articles 60(6), 79, 118 Loi CPAS), in which case the CPAS setting up such an institution or service also necessarily determines its purpose; any of its social obligations, which the CPAS delegates to the institution or service, is then exercised in accordance with that purpose, or
CPASi enda poolt (vt taane eespool) või
through institutions or services with which it collaborates (Article 61 Loi CPAS), in which case the respective institutions or services will have been created:
kolmanda isiku poolt, kes määrab samuti kindlaks nende eesmärgi.
either by the CPAS itself (see previous indent), or
Kahel viimatinimetatud juhul delegeerib CPAS (osa) sotsiaalabi kohustustest ainult selles ulatuses, milles kõnealune delegeerimine vastab koostööd tegeva asutuse eesmärgile.
by a third party which will also have decided the purpose of its institution.
Kui CPAS on asutuse loonud, siis kontrollib CPAS asutuse eesmärki.
In the latter two cases, the CPAS will delegate (part of) its social aid obligation solely in so far as this is consistent with the purpose of the collaborating institution.
Kui tegemist on täiesti eraldiseisva asutusega (kolmandast isikust asutus), siis piirdub koostöö kõnealuse asutuse eesmärgiga.
On the one hand, if the institution is set up by the CPAS, it will control this purpose.
CPASi õiguslik kohustus sotsiaalabi anda, olenemata sellest, kas see on materiaalne, sotsiaalne, meditsiiniline, meditsiinilis-sotsiaalne või psühholoogiline, on muutumatu olenemata asjaolust, kas CPAS annab seda abi otse või enda loodud või temaga koostööd tegeva asutuse kaudu.
In the case of an entirely third-party institution, on the other hand, the collaboration will be limited by the purpose of this institution.
CPASide seaduse artikliga 57 kehtestatakse CPASile (ja ainult talle) kohustus anda seda abil kõigil juhtudel.
The legal obligation on the CPAS to provide social aid, whether material, social, medical, medico-social or psychological, is the same no matter whether it provides the aid directly or through institutions that it creates or with which it collaborates.
Igasugust liiki delegeerimise puhul on tegemist kõnealuse kohustuse täitmise vormiga ja see ei vabasta CPASi vastutusest seda kohustust täita ja kohustuse täitmist jätkata.
Article 57 of the Loi CPAS imposes the obligation to provide such aid on the CPAS (alone) in all cases.
CPASide seaduse artikli 60 lõikes 6 on määratud kindlaks nõuded, mida kohaldatakse juhul, kui CPAS soovib luua asutuse või teenistuse (näiteks haigla) oma sotsiaalabi ülesande (osa) täitmiseks:
Any forms of delegation are arrangements for the exercise of this obligation and do not exempt the CPAS from its responsibility to ensure that its obligation is — and continues to be — fulfilled.
„Neid laiendavad ja haldavad sotsiaalabi avalik keskus, mis on loodud vajalikus kohas ja vajaduse korral olemasoleva korralduse raames, ühiskondliku või ennetava olemusega või ravi andvad asutused või teenistused.
The requirements that apply when a CPAS wants to create an institution or service (such as a hospital) for the performance of (part of) the CPAS mission to provide social aid are set out in Article 60(6) of the Loi CPAS:
Asutuse või teenistuse loomise või laiendamise vajadus peab tulenema toimikust, mis sisaldab kommuuni ja/või piirkonna vajaduste ning juba tegutsevate sarnaste asutuste või teenistuste uuringut, toimimise kirjeldust, algse kulu ja edaspidi tehtavate kulutuste täpset hinnangut ning võimaluste piires teavet, mis võimaldab võrdlust sarnaste asutuste või teenustega.
‘Where necessary and if appropriate under an existing scheme, the CPAS shall set up, develop and manage social, curative and preventive establishments and services.
Investeeringute või tegevuste tasandil toetusi saada võivate asutuste või teenistuste loomise või laiendamise kohta võib teha otsuse ainult toimiku alusel, millest nähtub, et järgitakse kõnealuste toetuste andmist käsitlevates raamseadustes või -eeskirjades kehtestatud nõudeid.
The need to create or develop an establishment or service must be based on documentation including an evaluation of the needs of the municipality and/or region and of similar establishments or services already in existence, a description of their operation, an accurate assessment of the cost price and expenditure involved and, if possible, information allowing a comparison with similar establishments or services.
Piiramata teistelt avaliku sektori asutustelt saadavaid kinnitusi tuleb teenistuse või asutuse loomise või laiendamise otsusele, mis põhjustab muudatuse kommuuni eelarves või selle suurenemise, saada kommuuni volikogu kinnitus.“
The creation or development of establishments or services that will potentially receive either investment or operating subsidies can only be decided on the basis of documentation showing that the conditions laid down in the organic law or regulations on the granting of such subsidies will be satisfied.
CPASide seaduse artikliga 57 kehtestatud kohustus anda (sotsiaalset, meditsiinilist, meditsiinilis-sotsiaalset või psühholoogilist) abi isikutele ja perekondadele on:
Notwithstanding the authorisation to be obtained from other public authorities, as soon as the decision to create or develop an establishment or service might entail a contribution from or addition to the municipal budget, it shall require the approval of the municipal council.’
üldine: abi tuleb anda sõltumata abisaajate ideoloogilistest, filosoofilistest või usulistest veendumustest (CPASide seaduse artikkel 59) ja asjaomase isiku mis tahes vahendite puudumisest.
The obligation in Article 57 of the Loi CPAS to provide individuals and families with aid (of social, medical, medico-social or psychological nature) is:
CPASi erieesmärk on anda abi juhul, kui asjaomane isik on vaene.
General: aid is to be provided irrespective of the ideological, philosophical or religious beliefs of the beneficiary (Article 59 of the Loi CPAS) and the person's possible lack of means.
Sellest lähtudes peab iga CPAS andma abi kõigile.
The CPAS has the specific purpose of providing aid in view of the person's state of poverty.
Kui CPAS loob oma ülesande täitmiseks asutuse või teenistuse, siis tekib sama kohustus kõnealusele asutusele või teenistusele;
On this basis, each CPAS has the obligation to provide aid to all, and if it sets up an institution or service to fulfil its task the latter will necessarily have the same obligation.
ajalise piiranguta: abi tuleb anda nii kaua, kui selleks on olemas sotsiaalne vajadus.
Not subject to time limits: the aid is to be provided for as long as the social need exists.
CPAS peab seega tagama abi jätkuvuse ja seega kõnealust abi andva asutuse või teenistuse tegevuse jätkuvuse.
The CPAS is therefore obliged to ensure the continuity of the aid and hence of the institution or service that provides it.
Kommuunide autonoomsuse põhimõtte kohaselt valib iga CPAS oma vastavas kommuunis CPASide seaduse nõudeid järgides iseseisvalt meetodi, kuidas kõige paremini kohandada oma sotsiaalabi (sh meditsiinilise abi) andmise kohustuse täitmist.
On the basis of the principle of municipal autonomy, each CPAS in its respective municipality takes an autonomous decision, whilst complying with the Loi CPAS, as to the most appropriate means of fulfilling its obligation to provide social aid (including medical aid).
Põhiseaduslikku otsust kommuuni tasandil sotsiaalabi korraldamiseks suunab samuti soov ja vajadus võtta kasutusele elanikkonnale võimalikult lähedane sotsiaalabi poliitika.
The constitutional choice to organise social aid at the municipal level is also driven by the wish and need to establish a social aid policy that is as close as possible to the population.
Kui CPAS otsustab luua kohaliku elanikkonna ravivajaduste rahuldamiseks raviasutuse, siis reguleeritakse sel moel loodud asutust nii CPASide seadusega kui ka haiglatele kohaldatava föderaalse õigusraamistikuga [vt põhjendus 32], mida kohaldatakse kõigile haiglatele nende staatusest olenemata (avalik-õiguslik või erasektor) ning mis tagab kogu riigi jaoks ühise korraldussüsteemi.
When a CPAS decides to set up a curative healthcare institution in order to cater for the healthcare needs of the local population, the institution thus created is regulated both by the Loi CPAS and the federal regulatory framework for hospitals (see recital 32 for this framework), which applies to all hospitals regardless of their status (public or private) and ensures a common organisational system for the whole country.
Siiski on erinevalt erahaiglatest CPASi loodud haiglate (nagu IRISi võrku kuuluvate haiglate) peamine eesmärk panustada pidevalt sotsiaalabi andmisesse.
Unlike private hospitals, the primary purpose of hospitals established by a CPAS, such as the IRIS-H, is however always to contribute to the provision of social aid.
IRISi võrku kuuluvate haiglate sotsiaalabiga seotud kohustuste täpne olemus (vt ka punkt 7.3.4.1) on määratud kindlaks IRISi võrku kuuluvate haiglate põhikirjades ja IRISi strateegilistes kavades kooskõlas CPASide seaduse ettekirjutustega (ning eelkõige kõnealuse seaduse artiklitega 120 ja 135d).
The exact nature of the social aid obligations that apply to the IRIS-H (see also Section 7.3.4.1) is specified in the bylaws of the IRIS-H and the IRIS strategic plans in line with the requirements of the Loi CPAS (in particular in its Articles 120 and 135 quinquies).
Viimaks peavad kommuunid CPASide seaduse artikli 106 kohaselt katma oma CPASide puudujäägi juhul, kui neil puuduvad piisavad vahendid oma sotsiaalabi kohustuse täitmisega seotud kulude katmiseks.
Finally, on the basis of Article 106 of the Loi CPAS, municipalities are required to cover the deficit of their CPAS when the latter does not have sufficient resources to cover the expenditures connected to the provision of its social aid obligation.
IRISi võrku kuuluvate haiglate loomine
The creation of the IRIS hospitals
Nagu eespool on selgitatud (vt põhjendus 15), hõlmab CPASi antav sotsiaalabi meditsiinilist ja meditsiinilis-sotsiaalset abi ning see võib olla nii ennetava kui ka raviva iseloomuga.
As explained above (see recital 15), the social aid provided by the CPAS includes medical and medico-social assistance, and can be both of preventive and curative nature.
Kõnealust abi võib anda kas i) CPAS otse, ii) kolmanda isiku (näiteks erahaigla) kaudu, austades selle õiguslikku iseseisvust või iii) eelkõige juhul, kui CPAS soovib kontrollida kõnealuste eesmärkide saavutamise viisi, siis CPASi ülesande mingi osa täitmise eest vastutava asutuse või teenistuse loomise teel (kõnealune ülesanne on sel juhul määratud kindlaks kõnealuse asutuse või teenistuse põhikirjas ja IRISi võrku kuuluvate haiglate puhul IRISi strateegilistes kavades (vt põhjendused 16 ja 21)).
Such assistance may be provided either (i) directly by the CPAS, or, (ii) through a third party (such as a private hospital) in accordance with their statutory autonomy, or, (iii) particularly if the CPAS wishes to control the means of achieving those objectives, by creating an institution or service to perform part of its mission (which will then be defined in the bylaws of that institution or service and in the case of the IRIS-H also in the IRIS strategic plans (see recitals 16 and 21).
CPASid asutasid oma meditsiinilise abi ülesande täitmiseks haiglad mitmes Belgia linnas ja kommuunis ning jätkavad nende (kaas)asutamist.