natgillin/translations-raw huggingface dataset:
While it recognised that it could be in the common interest for a Member State to use State aid to invest in the transition to digital technology in cinemas, it asked to be assured that the measure would be technologically neutral.
Komisjoni heakskiidu korral kavatsevad Itaalia ametiasutused rakendada meedet täiel määral üle miinimumkünnise.
In particular, it asked for confirmation that exhibitors would not be induced to invest in one digital standard in preference to another.
Itaalia ametiasutuste hinnangul on meetme eelarve aastail 2014–2015 ligikaudu 7,5 miljonit eurot.
In addition, it asked the Italian authorities to ensure that films released digitally in an open standards format lower than the digital standard of the support equipment could also be screened.
Rakendussätete eelnõud, millega Itaalia ametiasutused kavatsevad hakata abi täiel määral rakendama (üle miinimumkünnise), erinevad algsest teatisest mõnes olulises punktis.
Moreover, it noted that aid for installing digital projection equipment could indirectly benefit the US film majors (in the case of DCI-compliant equipment).
Esiteks on muudetud rakenduseeskirjadest kaotatud keskmise suurusega ja suurtele kinodele kehtinud tingimus lisada abi saamiseks oma programmi teatav hulk Itaalia ja Euroopa kultuurifilme.
The increased demand from the proposed aid might raise the price of the limited supply of projection equipment.
Viimastel aastatel on Itaalia ametiasutustel olnud raskusi selle tingimuse täitmise kontrollimisega keskmise suurusega ja suurte kinode puhul.
Taken together, the Commission doubted that the potential distortions of competition would be balanced by the social and cultural advantages of the aid.
Teiseks ja seoses eelöelduga nähakse muudetud rakendussätetes ette 60 kinosaali lävi.
Modifications to the proposed measure since the opening of the procedure
Kinoettevõtjad, kes omavad või haldavad suuremat hulka kinosaale, on maksukrediidist välja arvatud.
Following the opening of the investigation procedure by the Commission, the Italian digital cinema tax credit measure has been implemented within the de minimis thresholds [6].
Itaalia ametiasutused väidavad, et see on hea alternatiiv algselt kehtestatud programmiga seotud kohustusele, et tagada meetme eesmärkide saavutamine ja välistada need ettevõtjad, kes oma turujõudu arvestades peaksid suutma uuele tehnoloogiale üle minna ilma abita.
Subject to approval by the Commission, the Italian authorities seek to fully implement the measure beyond the de minimis thresholds.
Kolmandaks nõutakse uute rakendussätetega abisaaja deklaratsiooni, et vältida ülemäärase hüvitise maksmist või abi ümbersuunamist, kui maksukrediit on kombineeritud ärimudelitega (virtuaalse koopia tasu).
The Italian authorities estimate that the budget of the measure will amount to approximately EUR 7,5 million for the period 2014-2015.
Neljandaks lubavad muudetud eeskirjad abide kumuleerimist kuni 75 protsendini kogukuludest.
The period covered by this decision runs until 31 December 2022.
Ühe või kahe saaliga kinode puhul on abi kumuleeritud piirmäär 90 %.
The Italian authorities expect that the tax credit will be used most intensively in the years 2014 and 2015.
Lisaks neile muudatustele võivad abisaajad alates 2012. aastast anda maksukrediidi üle digitaalsete seadmete tarnijatele, pankadele, finantsvahendajatele ja kindlustusfirmadele (vt põhjendus 56).
The draft implementing regulations that the Italian authorities seek to implement in full (beyond the de minimis thresholds) differ on a number of important points from the original notification.
HUVITATUD ISIKUTE MÄRKUSED
First, the requirement for medium and large cinemas to screen a certain amount of Italian and European cultural films as a condition for obtaining the aid has been removed from the modified implementing regulations.
Vastuseks avalikule konsultatsioonile abimeetme üle, mis toimus 2009. aastal, sai komisjon märkusi umbes 20 huvitatud isikult.
In recent years, the Italian authorities have found it difficult to monitor compliance with this requirement in the case of medium to large cinemas.
Märkusi esitasid:
Moreover, they state that removing this requirement is necessary to restore a level playing field between the larger cinemas that need aid and the maxi-circuits that dominate the Italian cinema market (cf. recital 37).
Itaalia ja Euroopa kutseorganisatsioonid, mis esindavad levitajaid ja kinosid, samuti Prantsuse Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (pildi ja heli kõrgeim tehniline komisjon, CST) ja Euroopa digitaalkino foorum;
Second, and linked to this, a threshold of 60 screens is introduced in the modified implementing regulations.
Prantsuse ametiasutused ning Saksamaa ja Ühendkuningriigi filmifondid ja Euroopa audiovisuaalsektori regionaalsete fondide võrgustik (Cineregio).
Cinema exhibitors that own or manage a higher number of screens are excluded from the tax credit.
Mitmes saabunud märkuses osutati ka Euroopa filmiagentuuride direktorite (EAFD) [7] sellealastele väljaannetele;hulk ettevõtteid, filmisektori töötajaid ja kodanikke Prantsusmaalt, Itaaliast, Ühendkuningriigist ja Šveitsist.
The Italian authorities consider this a sound alternative to the programming requirements initially imposed as a way of ensuring that the measure reaches its objectives and excluding those market players that, because of their market strength, should be able to make the transition without aid.
Lisaks korraldati 2009. aasta oktoobris Roomas selleteemaline seminar.
Third, the modified implementing regulations require a declaration from the beneficiary in order to ensure that overcompensation or redirection of aid is avoided if the tax credit is combined with commercial (VPF) models.
Mis puudutab abi vajalikkust, siis rõhutati kõigis laekunud vastustes riigiabi vajalikkust digitaalkinole üleminekul, mida peetakse vältimatuks arenguetapiks.
Fourth, the modified regulations allow for the combination of aid up to a maximum aid intensity of 75 % of the total costs.
Nii Prantsuse ametiasutused kui ka Ühendkuningriigi riiklik filmisektori asutus (UK Film Council) selgitasid, et digitaalkino üldiste eelistega kaasneb üleminekuga seotud kulude (mida kannavad kinoettevõtjad) ja otsese rahalise kasu (levitajale) ebasümmeetriline jaotus.
For cinemas of one or two screens, the maximum cumulative aid intensity is 90 %.
See ebasümmeetriline olukord muudab õigeaegse ülemineku ilma välise toetuseta keeruliseks.
On top of these changes, since 2012 it has been possible for beneficiaries to transfer the digital tax credit benefits to suppliers of digital equipment, banks, financial intermediaries and insurance agencies (cf. recital 56).
Sellega seoses rõhutasid märkusi esitanud kolmandad isikud ilmset ohtu, et kui digitaalprojektsiooni süsteeme ei muudeta paremini kättesaadavateks ja taskukohasemateks, võivad paljud väiksed, sõltumatud ja/või äärealadel asuvad Euroopa kinod turult lahkuda.
COMMENTS FROM INTERESTED PARTIES
EFAD kinnitas oma 2009. aasta septembri avalduses, et 30 % Euroopa kinodest on sulgemisohus.
The Commission received around 20 submissions from interested third parties in response to the public consultation on the aid measure that was held in 2009.
Nii Prantsuse ametiasutused kui ka Saksamaa föderaalne kinonõukogu rõhutasid, et toetuste puudumisel ei kannataks mitte ainult filmide näitamine, vaid ka levitamine.
The responses were submitted by:
Pikk üleminekuperiood, mille kestel paralleelselt levitatakse filmide analoog- ja digitaalkoopiaid, võib osutuda liiga kulukaks, eriti väiksemate filmilevitajate jaoks.
European and Italian trade organisations representing distributors and cinemas, the French Commission Supérieure Technique de l'Image et du Son (CST), and the European Digital Cinema Forum (EDCF),
Ning viimaks mõjutaks toetuste puudumine negatiivselt Euroopa filmide levikut, kultuurilist mitmekesisust ja Euroopa kodanike juurdepääsu kultuurile.
the French authorities, German and UK film funds, and the network of European regional film funds (Cineregio); several contributions also referred to the EFAD publications on the subject [7],a number of businesses, film sector professionals and individuals from Italy, France, Switzerland and the UK.
Ühe standardi propageerimist kogu maailma tasandil nähakse kinode jaoks pigem positiivse elemendina kui takistusena, sest see võimaldab luua nende vahel võrdse olukorra.
Moreover, a workshop on the subject was held in Rome in October 2009.
Mis puudutab digitaalsete projitseerimisvahendite paigaldamise kulusid, ei arvatud üldiselt, et 100000 eurot kinosaali kohta oleks ülehinnang.
Regarding the necessity of the aid, all contributions underlined the need for State aid in the transition to digital cinema, which was seen as an inevitable development.
Vastupidi, paljud vastajad rõhutasid, et kulud võivad olla palju suuremad, näiteks juhul kui projektoriruum vajab põhjalikku ümberehitust, na gu võib juhtuda eelkõige väikestes kinodes.
This asymmetrical situation made it difficult to complete a timely transition without external assistance.
Paljudes laekunud vastustes väideti, et ka siis, kui ümberehituskulud on kättesaadavast riigi toetusest palju suuremad (nagu on tõenäoline Itaalia maksukrediidi puhul), on riigiabi siiski täiendav muude sissetulekuallikate, näiteks virtuaalse koopia tasu ja kinoettevõtjate omavahendite kõrval.
In this context, the contributors identified a clear risk that many of Europe's smaller, independent and/or remote cinemas would leave the market if digital projection systems were not made more accessible and affordable.
Seoses abi proportsionaalsusega kritiseerisid mõned huvitatud isikud maksukrediiti, kuna nende hinnangul saaksid sellest tõenäoliselt suuremat kasu suuremad kinod.
In its Statement of September 2009 the EFAD said that 30 % of European screens were at risk of disappearing.
Teised pidasid asjakohaseks toetuste eraldamist ka suurtele kinodele, vajaduse korral programmiga seotud kohustuste alusel.
Both the French authorities and the German Federal Film Board emphasised that, in the absence of aid, not only the exhibition of films but also their distribution would suffer.
Mõned vastajad viitasid siiski EFAD avaldusele, rõhutades vajadust vältida ebavõrdset kohtlemist, mis tuleneks näiteks (konkreetse Itaalia maksukrediidi puhul) kinode erinevast maksevõime tasemest, aga ka üldisemalt programmil põhinevast juurdepääsupiirangust või kinode suurusest ja geograafilisest olukorrast.
A long transition, with the parallel circulation of analogue and digital film copies, would prove too costly, especially for the smaller film distributors.
Rahvusvaheline Filmilevitajate Liitude Föderatsioon (FIAD) rõhutas, et praegusel kinoturul ja üldises majanduslikus olukorras võib isegi kõige suuremaid kinoettevõtjaid pidada mitte kasumlikeks.
Ultimately, the absence of aid would have a significant negative impact on European film circulation, cultural diversity and the access of European citizens to culture.
Üleminekuks kasutatavate ärimudelite kättesaadavuse kohta ja nende rakendatavuse kohta väiksemate kinode suhtes olid arvamused mõneti erinevad.
All contributions also stressed that the so-called DCI standards were wide ly accepted as the common standard for digital cinema.
Mõned väitsid, et standardsed ärimudelid üleminekuks digitaalkinole puuduvad.
The promotion of one global standard was seen as a positive element rather than a disadvantage for cinemas because it created a level playing field.
Teised kinnitasid, et suur hulk kinosid ei saa kasutada vahendajate („täisteenuse osutajad”) pakutavaid virtuaalse koopia tasu lepinguid (vt ka märkust 5) seoses oma programmi laadi ja mahuga (virtuaalse koopia tasude maht sõltub esilinastusele järgneval nädalal esitatud filmide arvust ja/või kino saalide arvust).
With regard to the costs of installing digital projection equipment, EUR 100000 per screen was generally not seen as an exaggerated estimate.
Europa Distribution väitis, et ärimudelid sobivad vaid kõige kasumlikumate kinode ja suurte levitajate puhul.
Instead, several contributors contended that costs could be much higher, for instance when substantial work on the projection booth was required, which could be the case especially for small cinemas.
EFAD aruteludokumendi andmetel suudavad vaid 10000 Euroopa ligi 30000-st kinosaalist uuendada seadmeid virtuaalse koopia tasu mudeli abil.
Some contributions nevertheless identified a downward trend in the pricing of digital cinema equipment.
Üks vastaja väitis, et virtuaalse koopia tasu ärimudel sobib ka väiksemate kinode puhul.
Several contributions argued that, even if the costs of conversion were much higher than the State support available (as seemed to be the case for the Italian tax credit), the State aid should be seen as complementary to other sources of revenue, for example virtual print fees and exhibitors' own funds.
Igal juhul rõhutasid Prantsuse ametiasutused, et üleminekuks kasutatavad ärimudelid ei kata kõiki kino digitehnoloogiale ülemineku kulusid (näiteks projektoriruumi ajakohastamine) ning lisaks eeldavad need alati ka kinoettevõtjate oma panust.
Regarding the proportionality of the aid, some of the interested parties criticised the tax credit as they expected larger cinemas to be most likely to benefit from the aid.
Ka sellisel juhul võiks avaliku sektori toetusel olla oluline täiendav roll.
Others argued that aid for larger cinemas could be appropriate, possibly on the basis of programming obligations.
Abi asjakohasuse küsimuses tõid vastajad välja, et üldiselt aitaks riigiabi väikestel kinodel seista vastu suurte kobarkinode tugevale konkurentsile ja looks võrdsemad tingimused.
Some contributions however echoed the EFAD Statement and stressed that it was important not to introduce differences in treatment, for instance (in the specific Italian tax credit case) arising from the different level of tax liabilities of the cinemas involved, but also (more generally) arising from a restriction of access on the basis of the programming, size and location of cinemas.
Hinnangute kohaselt tooks digitaalkino seadmete paigaldamine publiku jaoks kaasa laiema valiku.
The International Federation of Film Distributors' Associations (FIAD) argued that even major exhibitors might not be considered profitable in the current cinema market and general economic context.
Vastajad rõhutasid ka digitaalkinoga seotud eeliseid, nagu filmi esituskvaliteet, programmi paindlikkus ja väiksemad levituskulud.
On the availability of commercial business models for the transition and their applicability to smaller cinemas, opinions diverged somewhat.
Prantsuse ametiasutused väitsid, et digitaalkino toetuseks antava abi asjakohasust ei tuleks hinnata programmilise mitmekesisuse suurenemise seisukohast, vaid pigem lähtudes suutlikkusest vältida kinode sulgemist.
Some argued that there was no standard business model for the digital cinema transition.
Nende seisukohast tagatakse mitmekesisemate filmide pakkumine eri tüüpi kinode digiteerimise kaudu.
Others argued that a large number of cinemas could not access the VPF deals offered by third-party integrators (cf. also footnote 5) because of the nature and volume of their programming (the volume of virtual print fees generated depended on the number of films programmed in their first week of release and/or the number of screens the cinema had).
Euroopa digitaalkino foorum väitis, et kui maksukrediiti saaks tasaarvestada käibemaksuga, saaksid Itaalia meetmest kasu ka vähem kasumlikud kinod.
Europa Distribution argued that the commercial business models worked only for the more profitable cinemas and big, commercial distributors.
Mõnes vastuses märgiti maksukrediidi lühiajalist iseloomu võrreldes digitaalkinole ülemineku pikaajaliste väljakutsetega.
According to the EFAD background paper, only approximately 10000 European screens out of a total of 30000 could be equipped through the VPF model.
Teised rõhutasid siiski, et standardid on piisavalt ühtsed, et tagada nende kehtivus veel vähemalt kümneks aastaks, või et digitaalkino seadmete eluiga ei ole veel võimalik kindlaks määrata.
One contribution claimed that the commercial VPF models were equally suited for smaller cinemas.
Saksamaa föderaalne kinonõukogu rõhutas, et toetus digitaalkinole üleminekuks on vähem kulukas kui oleks kinode ja kultuurilise mitmekesisuse taastamine pärast nende ettevõtjate kadumist, kes ei suuda ise üleminekut rahastada.
In any case, the French authorities argued that the available commercial transition models did not cover all the costs of digital cinema conversion (such as the upgrade of projection booths) and moreover always required a contribution by the cinema exhibitor as well.
Lisaks rõhutas Saksamaa, et iga liikmesriigi eriline riiklik ja piirkondlik olukord nõuab spetsiaalselt väljatöötatud abimeetmeid ja asjakohast abi vormi.
Public support could play a crucial complementary role in these cases too.
EFAD avalduses korrati seda seisukohta ja rõhutati, et ühtne universaalselt kehtiv lahendus puudub.
Regarding the adequacy of the aid, interested parties said that, in general, State aid would help smaller cinemas to face the strong competition of large multiplex cinemas and would create a level playing field.
Euroopa digitaalkino foorum kinnitas ka, et võimalikke kasutamise lisakulusid võib kõnealuste kinode puhul kompenseerida uutest tuluallikatest.
The installation of digital cinema equipment was expected to result in a wider choice for audiences.
Abi majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise mõju küsimuses rõhutasid vastajad üldiselt vajadust digitaalkino ühtse standardi järele ja DCI standardite laialdast heakskiitmist.
Contributors also emphasised other advantages associated with digital cinema, such as the quality of the projection, the programming flexibility and the lower distribution costs.
EFAD avalduses kinnitati, et toetus digitaalkinole ei peaks nõudma ühte tehnoloogilist lahendust, vaid olema välja töötatud, hinnates tähelepanelikult sektori tehnoloogilist olukorda.
The French authorities argued that the adequacy of digital cinema support should be looked at not in terms of an increase in programming diversity, but rather in terms of preventing the closure of cinemas.
Oma märkustes rõhutas Europa Distribution, et sektori standardi mittejärgimine võib kaasa tuua paljude kinode sulgemise.
The European Digital Cinema Forum argued that, if the tax credits could be offset against VAT, even the less profitable cinemas would be able to benefit from the Italian measure.
Paljud vastajad rõhutasid samuti, et DCI standarditele vastavaid seadmeid võib kasutada ka teistele (madalamatele) digitaalstandarditele vastavate programmide esitamiseks, kuid vastupidine (DCI standardile vastavate filmikoopiate esitamine näiteks 1,3K projektoritega) ei ole võimalik.
Some contributions did mention the short-term nature of the tax credit and contrasted this with the longer-term challenges posed by the digital cinema transition.
Esitatud märkustes ei toodud välja hinnatõusu ohtu — vastupidi, aja jooksul peaksid hinnad langema.
However, it was also argued that the standards were sufficiently established to guarantee that they would last for at least a decade, or that the lifespan of digital cinema equipment could not yet be determined.
Selle kohta märkisid Prantsuse ametiasutused ja EFAD aruteludokument, et abimeetmed peaksid olema koostatud nii, et vältida konkurentsi moonutamist digitaalseadmete turul.
The German Federal Film Board said that support for the digital cinema transition would be less costly than the costs associated with rebuilding cinemas and cultural diversity that would be needed after the disappearance of those players that were unable to finance the transition themselves.
Abimeetmed peaksid põhinema digitaalseadmete kulude hindamisel ja abile tuleks nende hinnangute alusel ülempiir kehtestada.
Germany also emphasised that the specific national and regional context of each Member State would require a specifically designed aid measure and a tailored form of aid.
Komisjoni kahtluseid, et riigiabi võib kiirendada üleminekut digitaalkinole ja seega kinode sulgemist (vt põhjendus 16), vastustes ei kajastatud, küll aga käsitleti riigiabi kui püsivat lahendust digitaalkino ees seisvale probleemile.
The EFAD Statement echoed this sentiment and emphasised that there was no one-size-fits-all solution.
Itaalia väärtfilmikinode föderatsioon rõhutas kinode piiratud geograafilist ulatust ja seetõttu meetme väikest konkurentsi moonutavat mõju.
The Italian association of cinema exhibitors (ANEC) expected that the context would have changed sufficiently by the end of th e lifespan of the digital equipment to make replacement less of a challenge.
ITAALIA TÄHELEPANEKUD
The European Digital Cinema Forum moreover stated that any additional running costs might be offset by new revenue streams for the cinemas concerned.
Abi vajalikkus
Regarding the economic, social and cultural impact of the aid, the contributions generally emphasised the need for one digital cinema standard and the wide recognition of DCI standards.
Itaalia ametiasutused esitasid komisjonile teavet, mis iseloomustab Itaalia kinoturu olukorda (viimati ajakohastati teavet oktoobris 2013).
The EFAD Statement argued that support for digital cinema should not impose a technological solution but should at the same time take stock of the technological situation in the sector.
Itaalias on hinnanguliselt kokku 3936 kinosaali, mis asuvad 1872 kinos, mida võib jagada nelja kategooriasse:
Europa Distribution's contribution warned that failure to follow the industry standard would lead to the closure of many cinemas.
suured enam kui 60 saaliga kinoketid: [8] selliseid kette on ainult kaks, „UCI” ja „The Space” 787 saaliga 76 asukohas.
In any case, ANEC confirmed that cinemas were free under the measure to invest in the standard of their choice.
väikesed kinoketid: neid on 15, igaüks neist maksimaalselt 60 saaliga.
Several contributions argued that DCI-compliant equipment could also be used to screen alternative programmes of different (lower) digital standards, whereas the reverse (screening DCI-compliant film copies on, e.g. 1,3K equipment) was not possible.
Kokku on selle kategooria kinodel 513 saali 104 asukohas;
The contributors did not identify a risk of price increases.
väikesed kommertskinod: 1287 saali 351 kinos;
Instead, prices were expected to fall over time.
väikekinod: siia kategooriasse kuuluvad peaaegu eranditult ühe saaliga kinod (90 %), lisaks sellele hooajakinod ja/või kirikukinod.
Both the contribution of the French authorities and the EFAD background paper emphasised in this respect that any aid measure should be designed with a view to avoiding the distortion of competition in the digital equipment market.
Neid on 1340 kino, mis vastab hinnanguliselt 1500 saalile.
Any aid measure should therefore be based on an evaluation of digital equipment costs and the aid should be capped in line with those cost estimates.
Kui suured kinoketid (punkt a) moodustavad 40 % riigi kinoturust, siis punktis d osutatud kinod vaid 5–10 % turuosast.
The Commission's concern that State aid might accelerate the switch-over and with it the closure of cinemas (cf. recital 16) was not reflected in the contributions.
Maksukrediidi kava on suunatud punktides b, c ja d osutatud kinodele.
Instead, State aid was put forward as a sustainable solution to the digital cinema challenge.
Arvestades eriti kahe suure kinoketi turgu valitsevat seisundit, peavad Itaalia ametiasutused riigiabi vajalikuks nimetatud kinoettevõtjate digitaalkinole ülemineku lõpuleviimiseks, kuna need on kõik väikesed kuni keskmise suurusega ettevõtted.
The Italian federation of arthouse cinemas drew attention to the limited geographic reach of cinemas, which it said meant that the distortive effects on competition would be small.
Kultuuripärandi ja turismi eest vastutava ministeeriumi esitatud andmete kohaselt taotlesid aastatel 2010–2013 digitaalkino maksukrediiti 1603 kinosaali (2014. aasta aprilli andmed).
COMMENTS FROM ITALY
Meede, mida rakendati vastavalt vähese tähtsusega abi käsitlevale määrusele, oli edukas kohe pärast selle käivitamist aastal 2010 (kui seda kasutasid 671 kinosaali).
Necessity of aid
Abimeetme rakendamine vastavalt vähese tähtsusega abi käsitlevale määrusele osutus siiski olukorra muutmiseks ebapiisavaks.