natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The decision concluded that, in the light of the Electricity Directive, the provision of electricity at regulated tariffs to medium-sized or large undertakings could not be considered an SGEI in the strict sense of the term.
Céntrica põhjendas vabaturu tarnijate halvema konkurentsipositsiooni olemasolu arvutustega, mis näitavad, et 2005. aastal ei olnud üheski tarbijate kategoorias turustusmarginaali [12] (või et kui aasta alguses marginaale oli, kadusid need aasta jooksul).
The Commission thus expressed serious doubts as to whether the elements of aid in the regulated tariffs that were applied to undertakings other than small enterprises could be considered compatible with the internal market.
See tähendas, et reguleeritud tariifid olid määratud liiga madalale selleks, et sõltumatud tarnijad saaksid kasumlikult konkureerida.
The opening decision also found that it was possible that electricity distributors received state aid.
Céntrica väitel ei olnud teatavate lõppkasutajate kategooriate korral (eriti tariifiga G4 intensiivsete energiakasutajate ning teiste suurte tööstuskasutajate korral) võimalik konkureerida isegi enne tariifipuudujäägi tekkimist, kuna integreeritud tariifid ei jätnud kunagi mingit konkureerimisruumi.
This part of the case is the subject of a separate decision (case C 3a/07).
Céntrica poolt väidetud halvem konkurentsiolukord esines eelkõige madalpingevõrku ühendatud teenindusettevõtteid ja väiketootjaid hõlmavas kasutajate kategoorias ning kodumajapidamiste segmendis.
COMMENTS BY INTERESTED PARTIES
Céntrica esitatud arvud, eriti võrdlus reguleeritud tariifide ja hinnanguliste turuhindade vahel, on komisjoni menetluse algatamise otsusesse üle võetud (vt põhjendus 30 ja tabel 3).
The Commission's invitation to submit comments on the decision to open the in-depth investigation attracted numerous submissions from large industrial consumers, distributors, independent suppliers and governments of Spain's Autonomous Communities.
Céntrica arvates rikkus süsteem elektridirektiivi mitte ainult puudujäägiga seotud korra diskrimineeriva olemuse tõttu (millega hüvitati jaotajate, kuid mitte tarnijate kahjum), vaid ka seetõttu, et tarbijad jäeti ilma õigusest läbipaistvatele hindadele ja tariifidele [13].
Only observations relevant to the alleged state aid in favour of electricity end-users will be summarised here.
Kuna osa 2005. aasta eest makstavast elektrihinnast lükati edasi järgmistele aastatele, ei olnud rakendatavad lõpphinnad tarbijatele läbipaistvad.
COMMENTS FROM INDEPENDENT SUPPLIERS
Lisaks väitis Céntrica, et puudujäägi tagasimaksmise mehhanism ei olnud peamiselt kahel põhjusel tasakaalus:
Comments were received from Céntrica and ACIE, the Association of Independent Energy Suppliers.
esiteks pidid puudujäägi tagasi maksma peamiselt madalpinge lõppkasutajad, kuigi selle tekkimise suurimad põhjustajad olid suured kõrgepinge lõppkasutajad.
The arguments and conclusions are largely equivalent.
Teiseks pidid vabaturu lõppkasutajad maksma puudujäägi eest, mille tekkimises nad ei osalenud.
Comments from Céntrica and ACIE
Céntrica toetas komisjoni esialgset seisukohta, et Hispaania puudujäägi käsitlemise kord hõlmas riigi vahendite ülekandmist.
The main focus of Céntrica's submission is the alleged advantage conferred on electricity distributors.
Samuti väitis Céntrica, et riigi vahendeid hõlmas ka Hispaania valitsuse otsus lubada tootjatel oma sissenõudmisõiguseid väärtpaberistada.
However, the figures and arguments put forward by the company also suggest the presence of state aid for electricity end-users.
ACIE, sõltumatute energiatarnijate ühendus, hindab, et 2005. aastal reguleeritud tariifide aluseks võetud energia hankimise kulud olid 68 % väiksemad tarnijate poolt hulgiturul energiat ostes tegelikult kantud kuludest.
According to Céntrica, the coexistence between the free and regulated markets, and in particular the possibility for end-users to switch freely between the two, meant that the regulated tariffs acted as a price reference, or a de facto cap, on free-market prices.
Peale selle olid nad de facto kohustatud kohandama valitsuse poolt iga klientide kategooria jaoks kehtestatud integreeritud tariifi taset, kuna vastasel korral ei oleks nad suutnud meelitada uusi kliente või oleksid kaotanud olemasolevaid.
Suppliers could not charge prices higher than the regulated tariff, or they would fail to attract new customers and lose existing ones.
Eriti juhib ACIE tähelepanu sellele, et 2005. aasta alguses sõlmisid tema liikmed lepinguid valitsuse hulgimüügi hindade prognooside alusel ning et hiljem pidid nad neist lepingutest kinni pidama, kuigi need ei osutunud kasumlikuks.
Normally, in a free market, the price paid by electricity end-users consists of two components:
Selle tulemusel kandsid sõltumatud tarnijad kahjumit.
the network access charge and a ‘supply component’, which results from market mechanisms and goes to the retail supplier.
Céntrica hindab, et 2005. aastal kandis ta kahju 10 miljonit eurot.
In retail supply, profitability depends on whether the ‘supply component’ paid by customers covers the supplier's costs (i.e. energy procurement costs in the wholesale market or own generation costs in the case of a vertically integrated company) and a ‘marketing margin’, which includes other supply costs (marketing costs, IT systems, billing, etc.) and remuneration on the capital invested.
ACIE väitel olid mitu tarnijat, nende seas Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia ja RWE, sunnitud turult lahkuma.
Therefore, a free-market supplier could operate profitably in a given market segment only if there was a ‘positive marketing margin’, in other words a difference between the general costs incurred by the supplier in serving customers and the regulated tariff.
INTENSIIVSETE ENERGIAKASUTAJATE MÄRKUSED
Céntrica substantiated the existence of a competitive disadvantage for free-market suppliers through calculations showing that there were no marketing margins in 2005 for any consumer category [12] (or that whatever margins existed at the beginning of the year were eroded during the year).
Intensiivsed energiakasutajad võtsid menetlusest osa oma ühenduse AEGE (Asociación de Empresas con Gran Consumo de Energia) kaudu.
This meant that the regulated tariffs were set too low for independent suppliers to compete profitably.
Mõned neist võtsid osa ka individuaalselt (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica ja Alcoa).
According to Céntrica, it was not possible to compete for certain categories of end-user (notably energy-intensive users on the G4 tariff and other large industrial users) even before the emergence of a tariff deficit, since the integral tariffs never left any margin to compete.
Alcoa on alumiiniumitootja, kes tegutseb kolmes Hispaania tootmisrajatises, mis asuvad San Cipriánis, A Coruñas and Avilésis, ning kes sai 2005. aastal kasutada integreeritud tariifi G4 (intensiivsetele energiakasutajatele reserveeritud katkestatav tariif).
The figures provided by Céntrica, notably the comparison between regulated tariffs and estimated market prices, are taken over in the Commission's opening decision (see recital 30 and Table 3).
Asturiana de Zinc on tsingitootja, kes kasutas oma San Juan de Nieva tehases tariifi G4.
In Céntrica's view, the system breached the Electricity Directive, not only because of the discriminatory nature of the deficit arrangements (which compensated for the losses of distributors but not of suppliers) but also because consumers were deprived of the right to transparent prices and tariffs [13].
Oma märkustes vaidlustavad intensiivsed energiakasutajad komisjoni järelduse, et tööstustariifid (G4 ja teised katkestatavad tariifid) kujutavad endast riigiabi, väites, et tariifid ei andnud majanduslikku eelist, ei hõlmanud riigi vahendeid ega mõjutanud konkurentsi ega liikmesriikide vahelist kaubandust.
Since part of the electricity price payable for 2005 was deferred to future years, the final prices charged were not transparent for consumers.
Majandusliku eelise puudumine
Besides, Céntrica claimed that the deficit repayment mechanism was not balanced for two main reasons:
Intensiivsete energiakasutajate arvates on menetluse algatamise otsuses eelise olemasolu kindlaksmääramiseks kasutatav võrdlusalus vale.
firstly, the deficit would be repaid mostly by low-voltage end-users, even though the users which contributed most to its creation were large high-voltage end-users.
Komisjon võrdles tööstustariife keskmise hulgituru hinnaga (börsihind), mida peeti esinduslikuks selle kulu seisukohast, mida asjaomased äriühingud oleksid pidanud turul tavatingimustes maksma.
Secondly, end-users in the free market were required to pay for a deficit to which they did not contribute.
Kuna tööstustariifid leiti olevat börsihinnast madalamad, järeldati menetluse algatamise otsuses, et tariifid andsid nende kasutajatele majandusliku eelise.
Céntrica supported the Commission's preliminary view that the Spanish deficit arrangements involved a transfer of state resources.
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et börs on hetketurg, millel elektriga kaubeldakse igal tunnil järgmiseks päevaks.
Céntrica also held that state resources were involved in the Spanish Government's decision to allow generators to securitise their collection rights.
Suured lõppkasutajad, kes tarbivad elektrit suurtes kogustes ja kellel on ühetaolised tarbimisprofiilid, ei osta mitte börsilt, vaid üldjuhul sõlmivad kahepoolsed lepingud elektritarnijatega.
ACIE, the Association of Independent Energy Suppliers, estimates that the energy procurement cost taken as the basis for the regulated tariffs in 2005 was 68 % below the actual cost sustained by suppliers when purchasing energy in the wholesale market.
Seda kinnitab OMELi 2005. aasta aruanne, mis näitab, et otse börsilt ostis elektrit ainult seitse kõlblikku kasutajat, kes moodustavad 5 % kaubeldavast elektrist.
ACIE underlined the severe repercussions that the 2005 tariff deficit had on independent suppliers.
Kuid isegi kui eeldada, et börsil registreeritud hindu saaks käsitleda usaldusväärse võrdlusalusena, ei oleks ikkagi õige kasutada 2005. aasta keskmist hulgimüügi hinda, nagu tegi komisjon, kuna see keskmine hind kajastab selliste tarnijate elektrinõudlust, kes teenindasid mitmekülgset lõppkasutajate portfelli, kaasa arvatud kodumajapidamisi ja väikeettevõtjaid.
According to ACIE, suppliers in the free market were subject to similar procurement costs to those of distributors.
AEGE, Ferroatlántica ja Asturiana de Zinci ja väitel oleks asjakohaseks võrdlusaluseks 2005. aastal börsil registreeritud minimaalne hind, s.o 18,36 eurot/MWh, kuna see hind kajastaks kõige konkurentsipõhisemaid turutingimusi börsil (kus tootjad pakuvad elektrit oma piirkuludega võrdse hinnaga).
Moreover, they were de facto obliged to adjust to the level of the integral tariff set by the government for each customer category, since otherwise they would not have been able to attract new customers or retain existing ones.
Suured tööstustarbijad ei ole teiste lõppkasutajatega, eriti kodumajapidamistega võrreldavas olukorras.
In particular, ACIE points out that, at the beginning of 2005, its members concluded contracts based on the government's forecasts of wholesale prices, and that they later had to honour such contracts even though they turned out not to be profitable.
Seetõttu ei saaks keskmine börsihind olla asjakohane võrdlusalus.
As a result, independent suppliers experienced losses.
Alcoa väitel peaks komisjon võrdlema vaidlustatud tariife selle asemel suurte lõppkasutajatega kahepoolselt kokku lepitud hindadega.
Céntrica estimates that in 2005 it suffered losses of EUR 10 million.
Alcoa tõi ühe näite kahepoolsest turuhinnast ning märkis, et tema kolm alumiiniumtehast olid kasutanud alati G4 tariifi.
According to ACIE, several suppliers, including Saltea Comercial, Electranorte, CYD Energia and RWE, were forced out of the market.
Alcoale kuulub aga ka alumiiniumoksiiditehas (Alúmina Española), mille jaoks sõlmiti 2004. aasta lõpus ühe tarnijaga kahepoolne leping.
COMMENTS FROM ENERGY-INTENSIVE USERS
Kolmel alumiiniumitehasel on samasugune ühetaoline tarbimisprofiil kui alumiiniumoksiiditehasel.
Some of them (Asturiana de Zinc, Ferroatlántica and Alcoa) also took part individually.
Alcoa väitel saab kõnealust erinevust kahepoolse hinna (34,45eurot/MWh) ja tariifi G4 (23,9 eurot/MWh) vahel selgitada objektiivsete teguritega.
Alcoa is an aluminium producer which operates three production facilities in Spain, located in San Ciprián, La Coruña and Avilés, which benefited from the G4 integral tariff (the interruptible tariff reserved for energy-intensive users) in 2005.
Nimelt kohaldatakse tariifi G4 kasutajate suhtes regulatiivseid piiranguid, mis ei kehti kahepoolsetele lepingutele, näiteks kohustus kasutada kogu tariifi G4 alusel ostetud võimsust (kohaldatakse karistusi), nõudmine omada pingekontrolli seadmeid ning nõudmine maksta 20 päeva jooksul (kui kahepoolsetel lepingutel võivad maksetingimused olla paremad).
Ferroatlántica is an aluminium and iron alloys producer which benefited from the 3.4 interruptible tariff.
Seetõttu järeldab Alcoa, et tema kolmele alumiiniumitehasele rakendatav hüpoteetiline turuhind oleks nende tehaste suurema tarbimise tõttu oluliselt alla 34,45 euro/MWh.
Asturiana de Zinc is a zinc producer which benefited from the G4 tariff for its plant in San Juan de Nieva.
Pealegi, kui arvestada keskmist turumarginaali 10 eurot/MWh, oleks alumiiniumoksiiditehase tarne netokulu 24,25 eurot/MWh, mis on väga lähedal integreeritud tariifile G4.
In their observations, the energy-intensive users challenge the Commission's conclusion that the industrial tariffs (G4 and other interruptible tariffs) constitute state aid, arguing that the tariffs did not confer an economic advantage, did not involve state resources and did not affect competition and trade between Member States.
Ferroatlántica juhtis tähelepanu, et menetluse algatamise otsuses võeti 2005. aastal kasutatud integreeritud tariifi 3.4 valesti arvesse, arvestades ekslikult baastariifi sisse hinnaalandused ning võrreldes seda kümme korda suuremate juurdepääsu tasudega kui need, mida rakendati (ning seda väga suurte tarbijate puhul).
No economic advantage
Samuti esitas Ferroatlántica tõendeid selle kohta, et kuigi 2004. aasta kuu keskmine turuhind 2005. aasta elektritarnete forvardlepingute puhul oli 31,68 eurot/MWh, oli see 2004. aasta detsembris 31,05 eurot/MWh.
In the opinion of energy-intensive users, the benchmark used in the opening decision to establish the presence of an advantage is incorrect.
Sellest võiks järeldada, et reguleeritud tariifide kehtestamise ajal oleks ettevõte võinud saada oma elektri baastarne 2005. aastaks selle hinnaga.
The Commission compared the industrial tariffs with the average wholesale market price (the pool price), which was considered representative of the cost these companies would have paid in the market under normal conditions.
Pärast „lisateenuste” (3,92 eurot/MWh) ja asjakohase juurdepääsu tariifi (1,70 eurot/MWh) lisamist oleks tööstuskasutaja saanud turuhinna 36,67 eurot/MWh, mis on väiksem kui intensiivsetele energiakasutajatele rakendatud tariif 3.4 –56,11 eurot/MWh.
Since the industrial tariffs were found to be lower than the pool price, the opening decision concluded that the tariffs conferred an economic advantage on their beneficiaries.
Tegelikult hüvitasid teised tariifi allahindlused võimekuse pakkuda nõudluse haldamise teenust ning nende teenustega nõustumise süsteemi heaks.
Energy-intensive users claim that the pool is a spot market in which electricity is traded every hour for the following day.
Sellega seoses lisab Ferroatlántica, et tariifi allahindlus kajastas mitmesuguseid osutatud teenuseid, nimelt kellaajalist eristamist (öise ja nädalavahetuse tarbimise puhul), katkestatavust (tarnega nõustumist võrguoperaatori taotlusel), hooajalisust (tarnete koondumisega väikese nõudlusega kuudele) ning reaktiivenergia haldust.
According to the energy-intensive users, the pool suffers from certain shortcomings that affect its efficiency and competitiveness.
Ainult sellised allahindlused, mis olid muutuvad ja kehtestati regulatsiooniga alates 1995. aastast, mitte aga reguleeritud tariifi tase, selgitavad ja Ferroatlántica arvates õigustavad 2005. aastal makstud madalamat elektrihinda.
This is confirmed by OMEL's 2005 report, which shows that only seven of eligible users, representing 5 % of traded electricity, procured electricity directly on the pool.
Intensiivsed energiakasutajad märgivad, et tariifi G4 või 3.4 kasutavad suurtarbijad tarbisid mitu tuhat korda rohkem elektrit kui keskmised kõrgepinge kasutajad, makstes neist kolm korda vähem.
In any event, even assuming that prices recorded on the pool could be considered a valid benchmark, it would not be correct to use the average wholesale price in 2005, as the Commission did, since this average price reflects the electricity demand of suppliers who served a varied portfolio of end-users, including households and small undertakings.
Peale selle oleks suurtarbijate puhul normaalne saada suuremat ühikuhinna alandust.
According to AEGE, Ferroatlántica and Asturiana de Zinc, an appropriate benchmark would be the minimum price recorded on the pool in 2005, i.e. EUR 18,6/MWh, as this price would reflect the most competitive market conditions on the pool (where generators offer electricity at a price equivalent to their marginal costs).
Eelnevast lähtuvalt väidavad intensiivsed energiakasutajad, et järeldus, nagu sisaldanuks tööstustariifid eelist, on vaieldav.
Large industrial consumers are not in a comparable situation to other end-users, particularly households.
Nad juhivad tähelepanu, et igal juhul on komisjon see, kes peab sellise eelise olemasolu kohta lõplikud tõendid esitama.
Therefore, the average pool price would not be the appropriate benchmark.
Alcoa märkis ka seda, et tema poolt Hispaanias makstud hind oli peaaegu identne ELis alumiiniumitehaste poolt makstud kaalutud keskmise hinnaga ning isegi kõrgem kui EMPs makstud kaalutud keskmine hind.
According to Alcoa, the Commission should instead compare the contested tariffs with prices contracted bilaterally by large end-users.
Riigi vahendite puudumine
Alcoa provided one example of a bilateral market price and indicated that its three aluminium plants had always benefited from the G4 tariff.
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et nemad maksid tööstustariife otse jaotajatele, ilma et need vahendid oleks olnud riigi kontrolli all, ning seega, kooskõlas otsusega kohtuasjas PreussenElektra, ei hõlmanud selline kord riigi vahendeid.
However, Alcoa also owns an alumina plant (Alúmina Española) for which a bilateral contract was entered into with a supplier at the end of 2004.
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et oli ajaline vahe tariifide kehtestamise — mis toimus 2004. aasta lõpus — ning puudujäägi tarbijatelt sissenõudmise mehhanismi vastuvõtmise vahel — mis toimus alles juunis 2006.
The contract was for two years, extendible for an additional year.
Menetluse algatamise otsuses väitis komisjon, et riigi vahendid olid asjaga seotud kasutajate arvetele lisatud lisamaksu kehtestamise tõttu, mis kvalifitseeriti maksulaadse lõivuna.
The three aluminium plants have the same flat consumption profile as the alumina plants.
Intensiivsed energiakasutajad juhivad tähelepanu, et meetme klassifitseerimine riigiabina sõltub selle vastuvõtmise ajal kehtinud asjaoludest ega tohi sõltuda tulevastest sündmustest, eriti juhul, kui viimased ei ole mõistlikult ennustatavad.
However, the latter consume considerably lower volumes of electricity (0,35 TWh as against 1,3 TWh at the Avilés and La Coruña plants, and 3,4 TWh for the San Ciprián plant).
Nad tsiteerivad kohtujurist Jacobsit Van Calsteri kohtuasjas:
The average price agreed on the basis of this contract was EUR 34,45/MWh (including the cost of the nuclear moratorium, network access costs and other ancillary costs).
„olukorda tuleks hinnata tasude algse kehtestamise kuupäeval ning seda ei saa tagasiulatuvalt muuta”.
This price was obtained on the basis of a competitive tender, and suppliers' bids were within EUR 5 of each other.
Intensiivsed energiakasutajad väidavad, et 2005. aastal reguleeritud tariifid ei olnud 2005. aastal riigiabi.
According to Alcoa, the difference between this bilateral price (EUR 34,45/MWh) and the G4 tariff (EUR 23,9/MWh) can be explained by objective factors.
Kuna tariifid ei hõlma riigiabi, on intensiivsed energiakasutajad seisukohal, et komisjon ei saa tugineda vastupidisele järeldusele jõudmisel lisamaksule.
In particular, users on the G4 tariff are subject to regulatory restrictions which do not apply to bilateral contracts, such as the obligation to use all the power contracted under the G4 tariff (subject to penalties), the requirement to own voltage control equipment, and the requirement to pay within 20 days (whereas bilateral contracts have better terms of payment).
Veel nimetavad intensiivsed energiakasutajad, et maksulaadsete lõivude puhul on meetme rahastamise viis riigiabi hindamise seisukohast oluline ainult juhul, kui maks on selle abi jaoks määratud, st juhul, kui on olemas otsene ja vahetu seos meetme ja selle rahastamise vahel [15].
Alcoa thus concludes that a hypothetical market price applicable to its three aluminium plants would be well below EUR 34,45/MWh because of the higher consumption level of these plants.
Intensiivsed energiakasutajad eitavad sellise seose olemasolu, kuna lisamaks oli mõeldud katma puudujääki, mis tulenes reguleeritud tegevuste arveldamisest, mis oli seotud mitte ainult elektri pakkumisega reguleeritud tariifidega, vaid ka süsteemi teiste kuludega.
Furthermore, if an average marketing margin of EUR 10/MWh was considered, the net cost of supply of the alumina plant would be EUR 24,25/MWh, which is very close to the G4 integral tariff.
Seetõttu ei olnud lisamaks eraldatud spetsiifiliselt reguleeritud tariifidega tarnimisest tulenevate kahjude katmiseks.
Ferroatlántica pointed out that the opening decision misrepresented the 3,4 regulated tariff used in 2005 by wrongly including discounts in the basic tariff and comparing it with an access charge ten times higher than the one applicable (and that of very large consumers).
Teiseks ei olnud otsest ega kaudset seost tariifide taseme ja rakendatud lisamaksu vahel, kuna 2004. aastal kehtestatud tariif oli tingimusteta (sellele ei kohaldatud edasisi kohandusi hilisematel aastatel).
Ferroatlántica also provided evidence that, while the monthly average market price in 2004 for forward contracts for electricity supply in 2005 was EUR 31,68/MWh, this price was EUR 31,05/MWh in December 2004.
Intensiivsed energiakasutajad väidavad veel, et lisamaks ei olnud maksulaadne tasu ega lõiv, kuna see ei olnud Hispaania õigusaktide kohaselt maksualase iseloomuga.
It would follow that a company would have obtained its basic electricity supply in 2005 at that price at the time when the regulated tariffs were set.
Maksumeetmeid kasutatakse avaliku sektori kulude rahastamiseks, kuid kõnealusel juhul oli lisamaksu eesmärk nõuda sisse puudujääk, mida kandsid eraettevõtjad (jaotajad), kes tegelesid reguleeritud tegevustega elektrisüsteemis.
After adding ‘additional services’ (EUR 3,92/MWh) and the relevant access tariff (EUR 1,70/MWh), an industrial user would have obtained a market price of EUR 36,67/MWh, which is below the amount of EUR 56,11/MWh of the 3,4 tariff applicable to energy-intensive users.
Hispaania põhiseaduse kohaselt saab uue maksumeetme kehtestada ainult seadusega (ja mitte kuningliku dekreediga).
In fact, other discounts on that tariff remunerated the capacity to provide demand management services and the acceptance of these services for the benefit of the system.
Arveldusprotsess on täielikult automaatne ning CNE-l ei ole otsustusõigust, autonoomiat ega kontrolli erinevate poolte suhtes arveldatavate vahendite otstarbe ega summa üle.