natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to these submissions the measure merely constitutes a price regulation and, due to the lack of a transfer of resources from the State to the beneficiaries, does not involve State resources.
Eelnimetatud märkuste kohaselt kujutab meede endast vaid hinna reguleerimist ega sisalda riigi vahendeid, sest riigilt ei kanta vahendeid abisaajatele üle.
The money involved is rather money that is exclusively attributable to the beneficiaries.
Pigem on kõnealused summad seostatavad eranditult abisaajatega.
Furthermore, it is also questioned whether the money is ever under the control of the State, as it is argued that the health insurance funds are bodies independent from the State and as such their financial means should not be regarded as State resources.
Lisaks peetakse küsitavaks, kas vahendid on olnud üldse mingil hetkel riigi kontrolli all, kuna ollakse seisukohal, et tervisekindlustusasutused on riigist sõltumatud, nii et nende finantsvahendeid ei saa käsitada riigi ressurssidena.
In addition, several of the third parties submit that their products are amongst the cheapest on the market.
Peale selle väidab osa huvitatud isikuid, et nende tooted kuuluvad turul kõige soodsama hinnaga toodete hulka.
This is in particular true for parallel-importers, who offer the imported products at a price considerably lower than their producers.
See kehtib eelkõige paralleelimportijate kohta, kes pakuvad imporditud tooteid märksa madalama hinnaga kui nende tootjad.
The third parties argue that without the exemptions to the price freeze they will be forced into bankruptcy.
Huvitatud isikud selgitavad, et ilma külmutatud hindadest tehtava erandita peaksid nad välja kuulutama pankroti.
As this will mean that they will have to leave the market, only the more expensive products remain available.
Pärast nende turult lahkumist jäävad kättesaadavaks veel ainult kallimad tooted.
Thus, by granting exemptions and keeping them in the market, the measure actually reduces the costs for the health insurances, meaning that without the measure the costs and the transfers of public funds to pharmaceutical companies will increase.
Kuna meetme raames antakse erandeid ja ettevõtjad jäävad turule, toob meede kaasa kulude vähenemise tervisekindlustusasutuste jaoks; see tähendab, et ilma meetmeta suureneksid kulud ja riiklike vahendite farmaatsiaettevõtjatele ülekandmise ulatus.
Furthermore, it is argued that the measure is not imputable to Germany, as the foreseen exemptions are merely a mandatory implementation of Article 4(2) of Directive 89/105.
Lisaks väidavad huvitatud isikud, et meede ei ole seostatav Saksa riigiga, sest ettenähtud erandeid tuleb käsitleda üksnes direktiivi 89/105/EMÜ artikli 4 lõike 2 ettenähtud rakendamisena.
The interested parties further submit that the mandatory rebate of 16 % of the turnover forces mainly small and medium sized firms into bankruptcy, which were healthy firms before the introduction of the rebate, but whose profit margins are not big enough to be able to bear its additional costs.
Veel selgitavad huvitatud isikud, et kohustuslik tootjate hinnavähend suurusega 16 % käibest sunnib pankrotti minema eelkõige väikesed ja keskmise suurusega ettevõtjad, kes olid enne hinnavähendi kasutuselevõttu heas majanduslikus olukorras, kuid kelle kasumimarginaalidest ei piisa lisakulude kandmiseks.
In this regard the third parties in particular point to the fact that the combination of the mandatory price freeze with the Preismoratorium prevents firms from compensating the additional costs of the former through an increase in prices.
Sellega seoses väidavad huvitatud isikud eelkõige, et kohustusliku hindade külmutamise ja hinnamoratooriumi kombinatsioon hoiab ära selle, et ettevõtjad korvavad hindade külmutamisega seotud lisakulud hindade tõstmise kaudu.
It is, therefore, argued that the possibility of granting exemptions does not lead to a selective advantage, but rather prevents discrimination of smaller undertakings with small profit margins.
Seetõttu kinnitavad nad, et erandi andmise võimalus ei too kaasa valikulist eelist, vaid pigem hoiab ära vähese kasumimarginaaliga väiksemate ettevõtjate diskrimineerimise.
In this sense, the measure must be seen as a hardship clause, reducing the impact of the price freezes to a proportionate level.
Selles tähenduses tuleb meedet vaadelda eriliste raskuste sätte raames, mis vähendab hindade külmutamise mõju mõistliku tasemeni.
It is argued that the price freezes would be in breach of the freedom to conduct a business, as laid down in Article 16 of the Charter, without such a hardship clause.
Huvitatud isikud selgitavad, et ilma eriliste raskuste sätteta oleks hindade külmutamine vastuolus ettevõtlusvabadusega vastavalt harta artiklile 16.
In this regard all beneficiaries point to the fact that they would not be firms in financial difficulties if it were not for the price freezes.
Kõik abisaajad väidavad sellega seoses, et ilma hindade külmutamiseta ei oleks nad rahalistes raskustes ettevõtjad.
In light of this direct causal link between the legislation introducing the price freezes and their financial difficulties, the beneficiaries underline the importance of a hardship clause.
Võttes arvesse kirjeldatud otsest põhjuslikku seost hindade külmutamise kehtestamist käsitlevate õigusaktide ja abisaajate rahaliste raskuste vahel, rõhutavad abisaajad eriliste raskuste sätte tähtsust.
Several of the third parties in addition explain that the price freezes were introduced only shortly after stricter conditions concerning certification of several of their products, significantly increasing their costs, entered into force.
Mitu huvitatud isikut selgitavad lisaks, et hindade külmutamine kehtestati vaid lühikest aega pärast seda, kui jõustusid rangemad tingimused mitmele nende tootele müügiloa andmise kohta, mis tõi kaasa nende kulude märkimisväärse suurenemise.
The legislation laying down these stricter conditions recognised the fact that it will lead to additional costs.
Õigusaktides, millega nimetatud rangemad tingimused kehtestati, on tunnistatud, et need toovad kaasa lisakulud.
Yet, due to the Preismoratorium in combination with the mandatory rebate, the affected companies were not able to compensate these additional costs.
Hinnamoratooriumi ja üheaegse tootjate kohustusliku hinnavähendi tõttu ei olnud asjaomased ettevõtjad aga suutelised lisakulusid korvama.
They, therefore, argue that the measure is not selective as it applies to all undertakings subject to this double burden.
Huvitatud isikud väidavad seetõttu, et meede ei ole valikuline, sest kehtib kõikidele ettevõtjatele, kellele kõnealune kahekordne koormus laieneb.
Lastly, due to the small amounts involved the third parties submit that there is no distortion of competition.
Lõpuks väidavad huvitatud isikud, et kõnealuste summade väiksust silmas pidades konkurentsi ei kahjustata.
Several beneficiaries, furthermore, submit that there is no effect on trade between the Member States, as they only operate within Germany and only with products that are certified in Germany.
Mitu abisaajat selgitavad lisaks, et meede ei mõjuta liikmesriikidevahelist kaubandust, kuna nende tegevus hõlmab ainult Saksamaad ja seal müügiloa saanud tooteid.
Germany maintained its position that the measure does not constitute State aid.
Saksamaa jäi oma seisukohale, et meetme puhul ei ole tegemist riigiabiga.
According to the German authorities the measure merely constitutes part of a general framework regulating the price levels for pharmaceuticals.
Saksamaa andmetel on meede vaid osa ravimihindade reguleerimise üldraamistikust.
Germany points out that there are several different mechanisms regulating prices for certain medical products or certain producers, the measure at stake in the present case merely being one of them.
Saksamaa juhib tähelepanu sellele, et teatavate ravimite ja tootjate jaoks on olemas erinevad hinnakujundusmehhanismid ja kõnealune meede on ainult üks nendest.
In this regard Germany argues that the decision by the BAFA to grant exemptions does not directly and in itself lead to any transfer of funds from the health insurances to the eligible undertakings, but merely sets a certain price for a specific product.
Saksamaa väidab sellega seoses, et BAFA otsus erandeid teha ei vii otseselt ja iseenesest vahendite ülekandmiseni tervisekindlustusasutustelt asjaomastele ettevõtjatele, vaid määrab lihtsalt teatud tootele kindla hinna.
Such transfer of funds only occurs once a doctor prescribes a certain medicine and is, therefore, not directly linked to any action by a State authority or any public or private body set up by the State to administer the funds.
Vahendite ülekandmine toimub alles siis, kui arst kirjutab teatud ravimi välja; seetõttu ei ole vahendite ülekandmine otseselt seotud riigiasutuse toimingu või riigi asutatud ja vahendite haldamisega tegeleva avaliku või erasektori asutusega.
In this regard Germany, in addition, submits that the measure is not imputable, as it is merely an implementation of Article 4(2) of Directive 89/105.
Sellega seoses väidab Saksamaa veel, et meede ei ole seostatav riigiga, sest sellega rakendatakse üksnes direktiivi 89/105/EMÜ artikli 4 lõiget 2.
Germany submits that this Article lays down an obligation to foresee a possibility to apply for an exemption from a price freeze.
Saksamaa väitel sisaldab nimetatud säte kohustust näha ette võimalus taotleda erandi tegemist külmutatud hindadest.
Even though it leaves the precise meaning of the term ‘particular reasons’ open, an interpretation that would generally and ex ante make the grant of an exemption impossible would not be in accordance with the obligation to implement the Directive.
Isegi kui konkreetsete põhjuste mõiste täpne tähendus jäetakse lahtiseks, ei ole tõlgendus, mis muudab erandi tegemise üleüldse võimatuks, kokkusobiv direktiivi rakendamise kohustusega.
The BAFA carries out case-by-case assessments of applications and, amongst other possible grounds, grants exemptions from the price freeze if the applicant is in financial difficulties because of the price freeze.
BAFA vaatab taotlused läbi juhtumipõhiselt ja teeb muu hulgas erandeid külmutatud hindadest, kui taotleja on hindade külmutamise tõttu rahalistes raskustes.
Germany considers that no other interpretation of Article 4(2) of Directive 89/105 than to grant exemptions to undertakings that could not carry the financial burden of a price freeze would be appropriate, as exempting companies that can carry the burden themselves (or companies that are in difficulties even without the price freeze) is not necessary.
Saksamaa on seisukohal, et direktiivi 89/105/EMÜ artikli 4 lõike 2 ainuke asjakohane tõlgendus on see, et ettevõtjatele, kes ei suuda hindade külmutamisega seotud rahalist koormust kanda, antakse erand külmutatud hindadest, samal ajal ei ole vajalik erandi tegemine nendele ettevõtjatele, kes suudavad seda koormust ise kanda (või ettevõtjatele, kes on ka ilma hindade külmutamiseta raskustes).
In this regard Germany additionally argues that it follows from the opening decision that the Commission came to the preliminary conclusion that any exemption from a price freeze constitutes a selective advantage and therefore State aid, irrespective of the grounds on which it is granted.
Sellega seoses väidab Saksamaa algatamisotsuse põhjal, et komisjon on jõudnud esialgsele järeldusele, et igasugune hindade külmutamisest vabastamine kujutab endast erandi andmise põhjustest sõltumata valikulist eelist ja seega riigiabi.
However, Article 4(2) of Directive 89/105 forces Member States to decide upon applications for such exemptions.
Direktiivi 89/105/EMÜ artikli 4 lõike 2 alusel on liikmesriigid siiski kohustatud tegema otsuse kõnealuste erandite saamiseks esitatavate taotluste üle.
Thus, it is unclear to Germany whether the exemption foreseen in Article 4(2) of Directive 89/105 can ever be granted without constituting State aid and if so how this could be done in conformity with State aid law.
Seetõttu on ebaselge, kas on juhtumeid, mille puhul võib anda direktiivi 89/105/EMÜ artikli 4 lõikes 2 ettenähtud erandi, ilma et see kujutaks endast riigiabi, ja kui on, siis kuidas oleks võimalik seda erandit kooskõlas riigiabi eeskirjadega anda.
Furthermore, Germany asserts that EU institutions must avoid inconsistencies that might arise in the implementation of various provisions of Union law, especially in circumstances as the present case, where the rules on State aid as well as Directive 89/105 pursue a common objective.
Lisaks väidab Saksamaa, et liidu organid on kohustatud vältima liidu õiguse erinevate eeskirjade kohaldamise tõttu tekkivaid vastuolusid; see kehtib eelkõige sellistel juhtudel nagu käesolev, kus riigiabi eeskirjadel ja direktiivil 89/105/EMÜ on ühine eesmärk.
It must, thus, be presumed that the European legislature has already assessed that exemptions from price freezes do not distort competition and that there is, therefore, no room for a subsequent assessment under the State aid rules.
Seetõttu tuleb lähtuda sellest, et Euroopa seadusandja on juba kindlaks teinud, et külmutatud hindadest vabastamine ei kahjusta konkurentsi ja seetõttu puudub kaalutlusruum edasiseks kontrollimiseks riigiabi eeskirjade alusel.
To conclude that such exemptions constitute State aid would deprive Article 4(2) of Directive 89/105 of any content.
Järeldusega, et kõnealused erandid kujutavad endast riigiabi, muudetaks direktiivi 89/105/EMÜ artikli 4 lõige 2 täiesti sisutuks.
Finally, in case the Commission comes to the conclusion that the measure constitutes incompatible aid, Germany asks that the decision should exceptionally not order recovery of the aid.
Kui komisjon peaks jõudma järeldusele, et meetme puhul on tegemist siseturuga kokkusobimatu abiga, palub Saksamaa lõpuks, et otsuses ei antaks erandkorras korraldust abi sisse nõuda.
It argues that this would be justified by the particular circumstances of the case, in particular since Article 4(2) of Directive 89/105 requires Member States to foresee exemptions from prices freezes while there is neither any indication in the Directive nor jurisprudence of the Court that such exemptions could constitute State aid.
Saksamaa väitel on see põhjendatud kõnealuse juhtumi erakorraliste asjaoludega, eelkõige sellega, et direktiivi 89/105/EMÜ artikli 4 lõike 2 alusel on liikmesriigid kohustatud nägema ette erandi külmutatud hindadest, samal ajal kui direktiivis ega kohtupraktikas ei ole viidet sellele, et kõnealune erand võiks kujutada endast riigiabi.
In this regard Germany also points to the fact that the Commission has never argued before the opening decision that exemptions based on Article 4(2) of Directive 89/105 constitute State aid and also did not raise any concerns relating to a possible conflict of that Article with the rules on State aid in the ongoing revision of Directive 89/105.
Saksamaa juhib lisaks tähelepanu sellele, et komisjon ei väitnud enne algatamisotsust kordagi, et direktiivi 89/105/EMÜ artikli 4 lõike 2 kohased erandid kujutavad endast riigiabi, ega väljendanud ka direktiivi 89/105/EMÜ jooksva läbivaatamise käigus kahtlusi, et kõnealune säte ei sobi kokku riigiabi eeskirjadega.
According to Article 107(1) TFEU any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market.
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohaselt on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
It follows that, for a State measure to be qualified as State aid within the meaning of Article 107(1) TFEU, the following cumulative criteria have to be fulfilled:
Meedet käsitatakse seetõttu riigiabina Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kui täidetud on järgmised neli kriteeriumi:
involvement of State resources;
riigi ressursside kasutamine;
imputability to the State;
seostatavus riigiga;
selective advantage to an undertaking; and (potential) distortive effects on competition and intra-Union trade.
valikuline eelis ettevõtja kasuks ja (võimalik) kahjustav mõju konkurentsile ja liikmesriikidevahelisele kaubandusele.
For advantages to be capable of being categorised as aid within the meaning of Article 107 TFEU, they must be granted directly or indirectly through State resources.
Eelised liigitatakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 tähenduses toetusteks ainult siis, kui need antakse otseselt või kaudselt riigi ressurssidest.
The distinction made between ‘aid granted by a Member State’ and aid granted ‘through State resources’ does not mean that all advantages granted by a State, whether financed through State resources or not, constitute aid, but is merely intended to bring within the definition of State aid both, advantages which are granted directly by the State and those granted by a public or private body designated or established by the State to administer the advantages [9].
„Liikmesriigi poolt” antava abi ja „riigi ressurssidest” antava abi eristamine ei tähenda, et kõik riigi antavad eelised kujutavad endast abi, olenemata sellest, kas neid rahastatakse riigi ressurssidest või mitte, vaid selle eesmärk on üksnes hõlmata abi mõistega eeliseid, mida riigid annavad otse, ning neid, mida antakse selle riigi poolt määratud või asutatud avalik-õigusliku või eraõigusliku isiku vahendusel [9].
The fact that a measure granting an advantage is not financed directly by the State, but by a public or private body established or appointed by the State to administer the aid does not exclude that that measure is financed through State resources [10].
Asjaolu, et meedet, mille raames eelis antakse, ei rahastata otseselt riigi, vaid tema poolt abikava rakendamiseks määratud või asutatud avalik-õigusliku või eraõigusliku isiku kaudu, ei välista, et meedet rahastatakse riigi ressurssidest [10].
In the case at hand the relevant German legislation (through the price moratorium and the manufacturer's rebate) lays down the price that the insurance funds have to pay for pharmaceutical products.
Kõnealuse asjaga seoses on asjaomastes Saksa õigusaktides (hinnamoratooriumi ja tootja hinnavähendi kohta) kehtestatud hind, mida tervisekindlustusasutused ravimite eest maksma peavad.
By granting the exemptions under assessment, the BAFA (a federal authority) ensures that these funds pay a higher price for the products in question, namely products of companies deemed to be in sufficient financial difficulty to justify an exception to the generally applicable fixed price.
Kõnesolevate erandite andmise kaudu tagab BAFA (föderaalasutus), et tervisekindlustusasutused tasuvad asjaomaste ravimite eest kõrgemat hinda, st nad teevad seda nende ettevõtjate ravimite eest, kelle rahalisi raskusi peetakse nii tõsiseks, et üldkehtivast fikseeritud hinnast vabastamine on põhjendatud.
As indicated above (recital 16), 85-90 % of the population in Germany is covered by public sickness funds, while just a residual part of the population opt for private health insurance.
Nagu põhjenduses 16 märgitud, on 85–90 % Saksamaa elanikest riikliku tervisekindlustussüsteemi liikmed ja ainult väike osa elanikest valib eratervisekindlustuse.
This means that it is mainly public sickness funds that have to pay higher prices due to the exemptions in questions.
See tähendab, et siinkäsitletud erandite tõttu peavad kõrgemat hinda maksma eelkõige riiklikud tervisekindlustusasutused.
The present measure therefore creates additional costs for public sickness funds, thereby involving a loss of State resources [11].
Meede on seega seotud riiklike haigekassade suuremate kuludega ja toob järelikult kaasa riigi vahendite kaotuse [11].
Thus, the present case is different from the situation in PreussenElektra [12], where the Court only examined whether an ‘obligation imposed on private electricity supply undertakings to purchase electricity produced from renewable energy sources at fixed minimum prices’ involved ‘any direct or indirect transfer of State resources to undertakings which produce that type of electricity’ [13].
Niisiis ei ole siinne olukord sama mis PreussenElektra kohtuasjas, [12] mille puhul kohus üksnes kontrollis, kas „erakapitalil põhinevatele elektrimüügiettevõtjatele pandud kohustus osta kindlaksmääratud miinimumhindadega taastuvatest energiaallikatest toodetud elektrit ei too kaasa mingit riigi ressursside otsest ega kaudset üleminekut seda liiki elektrit tootvatele ettevõtjatele” [13].
In the light of the above, the Commission concludes that the measure involves state resources.
Eeltoodud selgituste alusel teeb komisjon järelduse, et meede sisaldab riigi ressursse.
Imputability to the State
Seostatavus riigiga
In order to fall within the definition of State aid in the meaning of Article 107(1) TFEU, the measure must be imputable to the State [14].
Meede kuulub Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses riigiabi määratluse alla ainult juhul, kui ta on seostatav asjaomase liikmesriigiga [14].
As stated above, Germany argues that the measure is not imputable to it, as it is merely an implementation of an obligation to foresee exemptions to price freezes laid down in Article 4(2) of Directive 89/105.
Nagu juba märgitud, on Saksamaa seisukohal, et kõnealune meede ei ole seostatav riigiga, sest tegemist on üksnes kohustuse rakendamisega direktiivi 89/105/EMÜ artikli 4 lõike 2 tähenduses, mis annab võimaluse taotleda erandit külmutatud hindadest.
While Germany admits that the term ‘particular reasons’ is rather broad, it asserts that the reason for this broad formulation is to make it possible for Member States to react to changing market conditions.
Saksamaa küll tunnistab, et väljend „konkreetsed põhjused” on pigem üldine, kuid väidab, et selline üldine sõnastus peab võimaldama liikmesriikidel muutuvatele turutingimustele reageerida.
However, according to Germany, this does not change the fact that Article 4(2) of Directive 89/105 lays down an obligation to grant exemptions on the basis of particular reasons and as such does not give Member States discretion on whether to grant exemptions or not.
Saksamaa väitel ei muuda see aga kuidagi asjaolu, et direktiivi 89/105/EMÜ artikli 4 lõikes 2 on ette nähtud erandi tegemise kohustus konkreetsetel põhjustel ja et see ei jäta sellisena liikmesriikidele kaalutlusruumi erandite andmiseks.
The Commission notes that in situations in which Member States merely transpose a clear and precise obligation put on them by a provision of Union legislation into national law, they are indeed only fulfilling their obligation under the Treaty to implement EU law into national law and that such implementation is, therefore, not imputable to them.
Komisjon märgib, et kui liikmesriigid vaid rakendavad neile liidu õigusaktidega pandud selget ja täpset kohustust riigisiseses õiguses, täidavad nad üksnes oma Euroopa Liidu toimimise lepingus kehtestatud kohustust liidu õigusaktide rakendamiseks oma riigi õiguses; selline rakendamine ei ole seetõttu seostatav asjaomase liikmesriigiga.
In this regard, the General Court held, for example, in Deutsche Bahn v Commission that the implementation by Germany of a clear and precise obligation not to levy the harmonised excise duty on fuel used for the purpose of commercial air navigation laid down in Directive 92/81 [15] was, as an implementation of this obligation into national law, not imputable to Germany but in fact stemmed from an act of the Union legislature [16].
Sellega seoses on kohus oma otsuses kohtuasjas Deutsche Bahn vs. komisjon näiteks leidnud, et Saksamaa võetud selge ja täpne kohustus kommertseesmärkidel toimuvas lennutegevuses kasutatavale kütusele vastavalt nõukogu direktiivile 92/81/EMÜ [15] ühtlustatud aktsiisimaksu mitte kehtestada kujutab endast kõnealuse kohustuse rakendamist riigi õiguses, mis ei olnud seetõttu seostatav Saksa riigiga, vaid tulenes liidu seadusandja õigusaktist [16].