natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Import duties on the products referred to in Article 1(1) of Regulation (EU) No 642/2010 applicable from 4 November 2014
Määruse (EL) nr 642/2010 artikli 1 lõikes 1 osutatud toodete impordimaksud, mida kohaldatakse alates 4. novembrist 2014
Freight costs:
14,17 eurot/t
Gulf of Mexico-Rotterdam
Suur järvistu — Rotterdam
14,17 EUR/t
47,21 eurot/t
Great Lakes-Rotterdam
Lisatasu 14 eurot/t sisse arvestatud (määruse (EL) nr 642/2010 artikli 5 lõige 3).
47,21 EUR/t
(eurot/tonn)
Commission Delegated Regulation (EU) No 1187/2014
Komisjoni delegeeritud määrus (EL) nr 1187/2014,
supplementing Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council as regards regulatory technical standards for determining the overall exposure to a client or a group of connected clients in respect of transactions with underlying assets
millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 575/2013 seoses regulatiivsete tehniliste standarditega, milles käsitletakse koguriskipositsiooni kindlaksmääramist kliendi või omavahel seotud klientide rühma suhtes alusvaraga tehingute puhul
Having regard to Regulation (EU) No 575/2013 of the European Parliament and of the Council of 26 June 2013 on prudential requirements for credit institutions and investment firms and amending Regulation (EU) No 648/2012 [1], and in particular the third subparagraph of Article 390(8) thereof,
võttes arvesse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrust (EL) nr 575/2013 krediidiasutuste ja investeerimisühingute suhtes kohaldatavate usaldatavusnõuete kohta ja määruse (EL) nr 648/2012 muutmise kohta, [1] eriti artikli 390 lõike 8 kolmandat lõiku,
In order to identify the overall exposure to a particular obligor that results from the institution’s exposures to a transaction with underlying assets, the exposure value should be firstly identified separately for each of these exposures.
Selleks et määrata kindlaks koguriskipositsioon teatava võlgniku suhtes, mis tuleneb krediidiasutuse või investeerimisühingu riskipositsioonidest alusvaraga tehingu suhtes, tuleb esmalt kõigi nende riskipositsioonide puhul eraldi kindlaks määrata riskipositsiooni väärtus.
The total exposure value should then be determined by the aggregate of these exposures, but should not be larger than the exposure value of the exposure formed by the underlying asset itself.
Koguriskipositsiooni väärtus tuleks seejärel kindlaks määrata nende riskipositsioonide kogusummana, kuid see ei tohiks olla suurem alusvarast endast tuleneva riskipositsiooni väärtusest.
Where exposures of other investors rank pari passu with the institution’s exposure, the exposure value of the institution’s exposure to an underlying asset should reflect the pro-rata distribution of losses amongst the exposures that rank pari passu.
Kui muude investorite nõuded kuuluvad krediidiasutuse või investeerimisühingu nõudega samasse nõudeõiguse järku, peaks alusvarast tuleneva krediidiasutuse riskipositsiooni väärtus kajastama kahju proportsionaalset jaotust samasse nõudeõiguse järku kuuluvate riskipositsioonide lõikes.
This results from the fact that if a default event has occurred for an underlying asset, losses are always distributed amongst the exposures that rank pari passu according to the pro-rata ratio of each of these exposures and the maximum loss to be suffered by the institution in case of a total loss on an underlying asset is limited to the portion according to the ratio of the institution’s exposure to the total of all the exposures that rank pari passu.
See tuleneb asjaolust, et juhul, kui seoses alusvaraga on toimunud makseviivituse juhtum, jaotatakse kahju alati samasse nõudeõiguse järku kuuluvate nõuete vahel vastavalt iga nõude proportsionaalsele osale ning seega piirdub maksimaalne kahju, mida krediidiasutus või investeerimisühing kannab alusvarast saadava kogukahju puhul, summaga, mis vastab krediidiasutuse või investeerimisühingu nõude osale kõigi samasse nõudeõiguse järku kuuluvate nõuete hulgas.
A distinction should be made between transactions where all investors rank pari passu such as collective investment undertakings, and other transactions, such as securitisations, which can involve tranching where exposures can rank differently in seniority.
Tuleks eristada tehinguid, mille puhul on kõigil investoritel sama nõudeõiguse järk (nt ühiseks investeerimiseks loodud ettevõtjad), ja muid tehinguid (nt väärtpaberistamised), mis võivad olla jaotatud seeriateks, kus nõuetel võib olla erinev nõudeõiguse järk.
For the former, the resulting exposure to an underlying asset is solely dependent on the pro-rata ratio of the investor’s exposure in relation to the exposures of all investors.
Esimesena nimetatud tehingute puhul sõltub alusvarast tulenev riskipositsioon üksnes investori nõude proportsionaalsest osast kõigi investorite nõuetes.
For the latter, losses are attributed first to certain tranches depending on their seniority and then, in case of more than one investor into the same tranche, amongst the investors on a pro rata basis.
Teisena nimetatud tehingute puhul jaotatakse kahju esmalt teatavatele väärtpaberistamise seeriatele vastavalt nende nõudeõiguse järgule ning seejärel, kui samal väärtpaberistamise seerial on rohkem kui üks investor, jaotatakse see investorite vahel proportsionaalselt.
All tranches in a securitisation should be treated equally as, in a worst case scenario, subordinated tranches may disappear very quickly.
Kõiki väärtpaberistamise seeriaid tuleks käsitada võrdsetena, kuna halvima stsenaariumi korral võivad madalama nõudeõiguse järguga väärtpaberistamise seeriad kaduda väga kiiresti.
In particular, the maximum loss to be suffered by all investors in a certain tranche in case of a total loss on an underlying asset should be recognised since no mitigation should be recognised from subordinated tranches.
Eelkõige tuleks kajastada maksimaalne kahju, mida kõik väärtpaberistamise teatava seeria investorid kannavad alusvarast saadava kogukahju puhul, kuna kajastada ei tuleks madalama nõudeõiguse järguga väärtpaberistamise seeriatest tulenevat riskimaandust.
The institution’s exposure to an underlying asset of a transaction should not exceed the total exposure value of this tranche (since the loss for an investor in a given tranche that stems from the default of an underlying asset can never be higher than the total exposure value of the tranche) and the exposure value of the exposure formed by the underlying asset (since the institution can never lose more than the amount of the underlying asset).
Krediidiasutuse või investeerimisühingu riskipositsioon tehingu alusvara suhtes ei tohiks ületada kõnealuse väärtpaberistamise seeria koguriskipositsiooni väärtust (kuna investori jaoks ei saa asjaomase väärtpaberistamise seeriaga kaasnev kahju, mis tuleneb alusvara makseviivitusest, olla kunagi suurem kui väärtpaberistamise seeria koguriskipositsiooni väärtus) ning alusvarast tuleneva riskipositsiooni väärtust (kuna krediidiasutus või investeerimisühing ei saa kunagi kaotada rohkem kui alusvara väärtus).
This limitation of maximum loss should be reflected by using the lower of the two exposure values and then applying the procedure for recognising the pro-rata distribution of losses amongst all exposures that rank pari passu in this tranche, in case of more than one investor in this tranche.
Maksimaalse kahju piirangut tuleks kajastada, kasutades kahest riskipositsiooni väärtusest madalaimat ning siis kohaldades protseduuri kahju proportsionaalseks jaotamiseks kõigi nõuete vahel, mis asjaomases väärtpaberistamise seerias kuuluvad samasse nõudeõiguse järku, juhul kui kõnealuse väärtpaberistamise seeria puhul on rohkem kui üks investor.
Although institutions are expected to identify all obligors of underlying assets of transactions in which they invest, there may be cases where this would create unjustifiable costs for institutions or where circumstances prevent institutions from identifying particular obligors As such, where an exposure to an underlying asset is sufficiently small to only immaterially contribute to the overall exposure to a certain client or group of connected clients, it should be sufficient to assign this exposure to the transaction as a separate client.
Kuigi krediidiasutused ja investeerimisühingud peaksid kindlaks tegema selliste tehingute alusvara kõik võlgnikud, millesse nad investeerivad, võib olla juhtusid, kus see tekitaks krediidiasutustele ja investeerimisühingutele põhjendamatuid kulusid või kus muud asjaolud takistavad krediidiasutusel või investeerimisühingul teatava võlgniku tegelikku kindlakstegemist.
The total of such exposures to underlying assets of the same transaction should then still be limited by the large exposures limit for this transaction.
Kui riskipositsioon alusvara suhtes on piisavalt väike, nii et selle mõju teatava kliendi või omavahel seotud klientide rühma suhtes olevale koguriskipositsioonile on ebaoluline, peaks olema piisav, kui see tehingu suhtes olev riskipositsioon määratakse kui eraldi klient.
Immateriality of the contribution of an underlying asset to the overall exposure should be assumed where at least 100 exposures to underlying assets of a transaction are needed to reach the limit of 25 % of the institution’s eligible capital.
Sel juhul peaks sama tehingu alusvarade suhtes olev koguriskipositsioon olema ikkagi piiratud kõnealuse tehingu riskide kontsentreerumise piirmääraga.
This would require that the exposure value does not exceed 0,25 % of the institution’s eligible capital.
Alusvara mõju koguriskipositsioonile tuleks pidada ebaoluliseks juhul, kui selleks, et jõuda piirmäärani 25 % krediidiasutuse või investeerimisühingu aktsepteeritud kapitalist, on vaja vähemalt sadat tehingu alusvara suhtes olevat riskipositsiooni.
In order to prevent an unlimited overall exposure resulting from information deficiencies, it would be necessary to assign exposures — for which the exposure value exceeds 0,25 % of the institution’s eligible capital and for which information on the obligor is missing — to a hypothetical client (unknown client) to which the 25 % large exposures’ limit should apply.
Selleks on vaja, et riskipositsiooni väärtus ei ületaks 0,25 % krediidiasutuse või investeerimisühingu aktsepteeritud kapitalist.
Where an institution is not able to distinguish between the underlying assets of a transaction in terms of their amount, there is a risk that the underlying assets of the transaction relate to the same obligor or group of connected clients.
Vältimaks piiramatut koguriskipositsiooni, mis tuleneb teabe puudumisest, oleks vaja määrata riskipositsioonid, mille puhul riskipositsiooni väärtus on rohkem kui 0,25 % krediidiasutuse või investeerimisühingu aktsepteeritud kapitalist ja mille puhul teave võlgniku kohta puudub, hüpoteetilisele kliendile („tundmatu klient”), kelle suhtes tuleks kohaldada riskide kontsentreerumise piirmäära 25 %.
In this case, in order to mitigate this risk, the institution should be required to assess the materiality of the total value of its exposures to the transaction before being able to assign it to the transaction as a separate client instead of the ‘unknown client’.
Kui krediidiasutus või investeerimisühing ei suuda tehingu alusvarasid eristada nende summa alusel, on risk, et tehingu alusvarad on seotud sama võlgniku või omavahel seotud klientide rühmaga.
The structure of a transaction should not constitute an additional exposure where the circumstances of the transaction ensure that losses on an exposure to this transaction can only result from default events of underlying assets.
Sellisel juhul tuleks ette näha, et krediidiasutus või investeerimisühing peab kõnealuse riski maandamiseks hindama oma riskipositsioonide koguväärtuse olulisust tehingu suhtes enne seda, kui ta saab määrata selle tehingule „tundmatu kliendi” asemel eraldi kliendina.
An additional exposure should be recognised where the transaction involves a payment obligation of a certain person in addition to, or at least in advance of, the cash flows from the underlying assets, given that investors could suffer additional losses in the event of default of this person although no default event has occurred for an underlying asset.
Tehingu struktuur ei tohiks kujutada endast täiendavat riskipositsiooni juhul, kui tehingu asjaolud tagavad, et kõnealusest tehingust tuleneva riskipositsiooniga saab kaasneda kahju ainult alusvarade makseviivituse juhu korral.
An additional exposure should also be recognised where the circumstances of the transaction enable cash flows to be redirected to a person who is not entitled to receive them as investors could suffer additional losses, although no default event for an underlying asset has occurred.
Täiendavat riskipositsiooni tuleks arvesse võtta juhul, kui tehinguga kaasneb teatava isiku maksekohustus lisaks alusvarast tulenevatele rahavoogudele või vähemalt enne neid, kuna kõnealuse isiku makseviivitus võib põhjustada investoritele täiendavat kahju, kuigi alusvara puhul ei ole makseviivituse juhtu aset leidnud.
No additional exposure should be recognised for undertakings for collective investment in transferable securities (UCITS) as referred to in Directive 2009/65/EC of the European Parliament and of the Council [2], given that cash flows cannot be redirected to a person who is not entitled under the transaction to receive these cash flows.
Täiendavat riskipositsiooni tuleks arvesse võtta ka juhul, kui tehingu asjaolud võimaldavad suunata rahavood isikule, kellel puudub õigus neid saada, kuna investorid võivad saada täiendavat kahju, kuigi alusvara puhul ei ole makseviivituse juhtu aset leidnud.
This should also be assumed for entities that are subject to equivalent requirements pursuant to Union legislative acts or to legislation of a third country.
Täiendavat riskipositsiooni ei tuleks arvesse võtta Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2009/65/EÜ [2] osutatud vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks loodud ettevõtjate (eurofondid) puhul, kuna rahavoogusid ei saa suunata isikule, kellel puudub tehingu kohaselt õigus neid rahavooge saada.
The existence and value of exposures to a client or group of connected clients resulting from exposures to transactions do not depend on whether the exposures to transactions are assigned to the trading book or the non-trading book.
Seda tuleks eeldada ka üksuste puhul, kelle suhtes kohaldatakse samaväärseid nõudeid liidu õigusaktide või kolmanda riigi õigusaktide kohaselt.
Therefore, the conditions and methodologies to be used for identifying exposures to transactions with underlying assets should be the same, irrespective of whether these exposures are assigned to the trading book or the non-trading book of the institution.
Kliendi või omavahel seotud klientide rühma suhtes olevate selliste riskipositsioonide olemasolu või väärtus, mis tulenevad tehingute suhtes olevatest riskipositsioonidest, ei sõltu sellest, kas tehingu suhtes olevad riskipositsioonid kuuluvad kauplemisportfelli või on kauplemisportfelli-välised.
This Regulation is based on the draft regulatory technical standards submitted by the European Banking Authority (EBA) to the Commission.
Seepärast peaks alusvaraga tehingute suhtes olevate riskipositsioonide kindlakstegemiseks kasutatavad tingimused ja metoodika olema sama, sõltumata sellest, kas kõnealused riskipositsioonid kuuluvad krediidiasutuse või investeerimisühingu kauplemisportfelli või on kauplemisportfelli välised.
The EBA has conducted open public consultations on the draft regulatory technical standards on which this Regulation is based, analysed the potential related costs and benefits and requested the opinion of the Banking Stakeholder Group established in accordance with Article 37 of Regulation (EU) No 1093/2010 of the European Parliament and of the Council [3],
Käesolev määrus põhineb regulatiivsete tehniliste standardite eelnõul, mille Euroopa Pangandusjärelevalve (EBA) esitas komisjonile.
HAS ADOPTED THIS REGULATION:
Euroopa Pangandusjärelevalve on läbi viinud avatud avaliku konsultatsiooni käesoleva määruse aluseks oleva regulatiivsete tehniliste standardite eelnõu kohta, analüüsinud võimalikku asjaomast kulu ja kasu ning küsinud arvamust Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1093/2010 [3] artikli 37 kohaselt loodud pangandussektori sidusrühmade kogult.
Subject matter
Artikkel 1
This Regulation specifies the conditions and methodologies used to determine the overall exposure of an institution to a client or a group of connected clients in respect of exposures through transactions with underlying assets and the conditions under which the structure of transactions with underlying assets does not constitute an additional exposure.
Reguleerimisese
Article 2
Käesolevas määruses täpsustatakse tingimused ja metoodika, mille kohaselt määratakse kindlaks krediidiasutuse või investeerimisühingu koguriskipositsioon kliendi või omavahel seotud klientide rühma suhtes seoses alusvaraga tehingutest tulenevate riskipositsioonidega, ning tingimused, mille korral alusvaraga tehingute struktuur ei kujuta endast täiendavat riskipositsiooni.
For the purposes of this Regulation the following definitions shall apply:
Mõisted
‘transactions’ mean, transactions referred to in points (m) and (o) of Article 112 of Regulation (EU) No 575/2013 and other transactions where there is an exposure to underlying assets;
Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
‘unknown client’ means a single hypothetical client to which the institution assigns all exposures for which it has not identified the obligor, provided that Article 6(2)(a) and (b) and Article 6(3)(a) of this Regulation are not applicable.
„tehingud” määruse (EL) nr 575/2013 artikli 112 punktides m ja o osutatud tehingud ning muud tehingud, mille puhul on riskipositsioon alusvara suhtes;
Article 3
„tundmatu klient” hüpoteetiline üksikklient, kellele krediidiasutus või investeerimisühing määrab kõik riskipositsioonid, mille puhul ta ei ole kindlaks teinud võlgnikku, tingimusel et käesoleva määruse artikli 6 lõike 2 punkte a ja b ning artikli 6 lõike 3 punkti a ei kohaldata.
Identification of exposures resulting from transactions
Artikkel 3
An institution shall determine the contribution to the overall exposure to a certain client or group of connected clients that results from a certain transaction in accordance with the methodology set out in Articles 4, 5 and 6.
Tehingutest tulenevate riskipositsioonide kindlaksmääramine
The institution shall determine separately for each of the underlying assets its exposure to this underlying asset in accordance with Article 5.
Krediidiasutus või investeerimisühing määrab kindlaks teatavast tehingust tuleneva osa teatava kliendi või omavahel seotud klientide rühma suhtes olevas koguriskipositsioonis vastavalt artiklites 4, 5 ja 6 sätestatud metoodikale.
An institution shall assess whether a certain transaction constitutes an additional exposure in accordance with Article 7.
Krediidiasutus või investeerimisühing määrab iga alusvara puhul eraldi kindlaks oma riskipositsiooni asjaomase alusvara suhtes vastavalt artiklile 5.
Article 4
Krediidiasutus või investeerimisühing hindab, kas teatav tehing kujutab endast täiendavat riskipositsiooni vastavalt artiklile 7.
Underlying exposures to transactions which themselves have underlying assets
Artikkel 4
When assessing the underlying exposures of a transaction (transaction A) which itself has an underlying exposure to another transaction (transaction B) for the purpose of Articles 5 and 6, an institution shall treat the exposure to transaction B as replaced with the exposures underlying transaction B.
Tehingutest, millel endal on alusvara, tulenevad aluspositsioonid
Paragraph 1 shall apply as long as the underlying exposures are exposures to transactions with underlying assets.
Kui krediidiasutus või investeerimisühing hindab artiklite 5 ja 6 kohaldamisel sellise tehingu (tehing A) aluspositsioone, millel endal on aluspositsioon muu tehingu (tehing B) suhtes, käsitab ta riskipositsiooni tehingu B suhtes, nagu see oleks asendatud tehingu B aluspositsioonidega.
Article 5
Lõiget 1 kohaldatakse niivõrd, kuivõrd aluspositsioonid on riskipositsioonid alusvaraga tehingute suhtes.
Calculation of the exposure value
Artikkel 5
The exposure of an institution to an underlying asset of a transaction is the lower of the following:
Riskipositsiooni väärtuse arvutamine
the exposure value of the exposure arising from the underlying asset;
Krediidiasutuse või investeerimisühingu riskipositsioon tehingu alusvara suhtes on järgmistest madalaim:
the total exposure value of the institution’s exposures to the underlying asset resulting from all exposures of the institution to the transaction.
alusvarast tuleneva riskipositsiooni väärtus;
For each exposure of an institution to a transaction, the exposure value of the resulting exposure to an underlying asset shall be determined as follows:
krediidiasutuse või investeerimisühingu sellise koguriskipositsiooni väärtus alusvara suhtes, mis tuleneb krediidiasutuse või investeerimisühingu kõigist riskipositsioonidest tehingu suhtes.
if the exposures of all investors in this transaction rank pari passu, the exposure value of the resulting exposure to an underlying asset shall be the pro rata ratio for the institution’s exposure to the transaction multiplied by the exposure value of the exposure formed by the underlying asset;
Iga riskipositsiooni puhul, mis krediidiasutusel või investeerimisühingul on tehingu suhtes, määratakse alusvara suhtes sellest tuleneva riskipositsiooni väärtus järgmiselt:
in cases other than those referred to point (a) the exposure value of the resulting exposure to an underlying asset shall be the pro rata ratio for the institution’s exposure to the transaction multiplied by the lower of:
kui selles tehingus kuuluvad kõigi investorite nõuded samasse nõudeõiguse järku, siis alusvara suhtes sellest tuleneva riskipositsiooni väärtus on krediidiasutuse või investeerimisühingu tehingu suhtes oleva riskipositsiooni proportsionaalne määr korrutatuna alusvarast tuleneva riskipositsiooni väärtusega;
the exposure value of the exposure formed by the underlying asset;
muudel kui punktis a osutatud juhtudel on alusvara suhtes tuleneva riskipositsiooni väärtus krediidiasutuse või investeerimisühingu tehingu suhtes oleva riskipositsiooni proportsionaalne määr korrutatuna järgmistest madalaimaga:
the total exposure value of the institution’s exposure to the transaction together with all other exposures to this transaction that rank pari passu with the institution’s exposure.
alusvarast tuleneva riskipositsiooni väärtus;
The pro rata ratio for an institution’s exposure to a transaction shall be the exposure value of the institution’s exposure divided by the total exposure value of the institution’s exposure together with all other exposures to this transaction that rank pari passu with the institution’s exposure.
sellise koguriskipositsiooni väärtus, mis krediidiasutusel või investeerimisühingul on tehingu suhtes ja millele on liidetud kõik muud selle tehingu suhtes olevad riskipositsioonid, mis kuuluvad samasse nõudeõiguse järku krediidiasutuse või investeerimisühingu riskipositsiooniga.
Article 6
Proportsionaalne määr krediidiasutuse või investeerimisühingu riskipositsiooni puhul tehingu suhtes on krediidiasutuse või investeerimisühingu riskipositsiooni väärtus, mis on jagatud krediidiasutuse või investeerimisühingu kõigi riskipositsioonide väärtuse ja kõigi muude tehingu suhtes olevate selliste riskipositsioonide summaga, mis kuuluvad samasse nõudeõiguse järku krediidiasutuse või investeerimisühingu riskipositsiooniga.
Procedure for determining the contribution of underlying exposures to overall exposures
Artikkel 6
For each credit risk exposure for which the obligor is identified, an institution shall include the exposure value of its exposure to the relevant underlying asset when calculating the overall exposure to this obligor as an individual client or to the group of connected clients to which this obligor belongs.
Protseduur aluspositsioonide osa kindlaksmääramiseks koguriskipositsioonides