natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In line with the case law of the European Court of Justice [55], and in view of giving effect to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, national courts should order recovery of the financial advantage resulting from premature implementation of the aid (hereinafter referred to as “illegality interest”).
Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale [55] ja arvestades liikmesriikide kohtute ülesandeid järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 täitmisel peaksid liikmesriikide kohtud nõudma abi ennetähtaegsest rakendamisest tuleneva rahalise eelise eest hüvitist (edaspidi „intress ebaseaduslikult abilt”).
This is because the premature implementation of unlawful aid will at least make competitors suffer depending on the circumstances earlier than they would have to, in competition terms, from the effects of the aid.
See tuleneb asjaolust, et ebaseadusliku abi ennetähtaegse rakendamise tõttu kannatavad konkurendid sõltuvalt asjaoludest abi mõju tõttu varem.
The beneficiary has therefore obtained an undue advantage [56].
Seega on abisaaja saanud põhjendamatut kasu [56].
The national court’s obligation to order the recovery of illegality interest can arise in two different settings:
Liikmesriikide kohtute kohustus intressi sisse nõuda võib tuleneda kahest olukorrast.
The national court must normally order full recovery of unlawful aid under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Liikmesriigi kohus peab kooskõlas järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõikega 3 tavajuhul nõudma ebaseadusliku abi täielikku tagastamist.
Where this is the case, illegality interest needs to be added to the original aid amount when determining the total recovery amount.
Sel juhul tuleb tagasinõutava kogusumma kindlaksmääramisel algsele abisummale lisada ka intress ebaseaduslikult abilt.
However, the national court must also order the recovery of illegality interest in circumstances in which, exceptionally, there is no obligation to order full recovery.
Ent liikmesriigi kohus peab intressi sisse nõudma ka olukordades, kui tal erandkorras ei ole abi täieliku tagasinõudmise kohustust.
The national court’s obligation to order recovery of illegality interest therefore remains in place even after a positive Authority decision [57].
Liikmesriigi kohus peab andma korralduse intressi sissenõudmiseks isegi pärast seda, kui järelevalveamet on teinud positiivse otsuse [57].
This can be of central importance to potential claimants, since it offers a successful remedy also in cases where the Authority has already declared the aid compatible with the functioning of the EEA Agreement.
See asjaolu võib olla potentsiaalsete hagejate jaoks keskse tähtsusega, kuna annab tõhusa õiguskaitsevahendi ka juhtudel, kui järelevalveamet on juba tunnistanud abi EMP lepingu toimimisega kokkusobivaks.
In order to comply with their recovery obligation as regards illegality interest, national courts need to determine the interest amount to be recovered.
Intressi sissenõudmise kohustuse täitmiseks peavad liikmesriikide kohtud kindlaks määrama sissenõutava intressisumma.
The following principles apply in this respect:
Siin lähtutakse järgmistest põhimõtetest.
When determining the applicable interest rate and calculation method, national courts should take account of the fact that recovery of illegality interest by a national court serves the same purpose as the Authority’s interest recovery under Article 14 in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Kohaldatava intressimäära ja arvutusmeetodi kindlaksmääramisel peaksid kohtud arvestama asjaoluga, et ebaseaduslikult abilt intressi sissenõudmisega täidavad nad sama eesmärki, mida täidab järelevalveamet järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 II osa artikli 14 kohaselt intressi sisse nõudes [59].
In addition, claims for the recovery of illegality interest are EEA law claims based on Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [59].
Lisaks tulenevad intressi sissenõudmise nõuded EMP õigusest ja põhinevad otseselt järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõikel 3.
The principles of equivalence and effectiveness described under section 1.4.1 of this Chapter therefore apply to these claims.
Seetõttu kohaldatakse selliste nõuete suhtes käesoleva peatüki jaotises 1.4.1 kirjeldatud võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.
In order to ensure consistency with Article 14 in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement and to comply with the effectiveness requirement, the Authority considers that the method of interest calculation used by the national court may not be less strict than that foreseen in the Authority’s Decision No 195/04/COL of 14 July 2004 [60].
Et tagada kooskõla järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 II osa artikliga 14 ja täita tõhususe nõuet, on järelevalveamet seisukohal, et liikmesriigi kohtu kasutatav intressiarvutusmeetod ei tohi olla leebem kui järelevalveameti 14. juuli 2004. aasta otsuses nr 195/04/COL ette nähtud meetod [60].
Consequently, illegality interest must be calculated on a compound basis and the applicable interest rate may not be lower than the reference rate [61].
Järelikult tuleb intress arvutada liitintressina ning kohaldatav intressimäär ei tohi olla madalam kui viitemäär [61].
Moreover, in the Authority’s view, it follows from the principle of equivalence that, where the interest rate calculation under national law is stricter than that laid down in the Authority’s Decision No 195/04/COL of 14 July 2004, the national court will have to apply the stricter national rules also to claims based on Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Järelevalveameti arvates tuleneb võrdväärsuse põhimõttest, et kui liikmesriigi õigus näeb ette järelevalveameti 14. juuli 2004. aasta otsuses nr 195/04/COL sätestatust rangema intressimäära arvutamise meetodi, peab liikmesriigi kohus kohaldama riigis kohaldatavaid rangemaid eeskirju ka järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõikel 3 põhinevate nõuete suhtes.
The start date for the interest calculation will always be the day on which the unlawful aid was put at the disposal of the beneficiary.
Intressi arvutamine algab alati päevast, mil ebaseaduslik abi anti abisaaja käsutusse.
The end date depends on the situation at the time of the national judgment.
Lõppkuupäev sõltub olukorrast liikmesriigi kohtu otsuse tegemise ajal.
If the Authority has already approved the aid, the end date is the date of the Authority’s decision.
Kui järelevalveamet on abi juba heaks kiitnud, on lõppkuupäev järelevalveameti otsuse kuupäev.
Otherwise, illegality interest accumulates for the whole period of unlawfulness until the date of actual repayment of the aid by the beneficiary.
Muul juhul arvestatakse intressi kogu perioodi eest, mil ebaseaduslik abi oli abisaaja käsutuses, kuni päevani, mil abisaaja abi tegelikult tagasi maksab.
In line with the case law of the European Court of Justice, illegality interest also needs to be applied for the period between the adoption of a positive Authority decision and the subsequent annulment of this decision by the EFTA Court [62].
Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale tuleb ebaseaduslikult abilt sissenõutav intress tasuda ka järelevalveameti positiivse otsuse vastuvõtmise ja EFTA Kohtu poolt kõnealuse otsuse tühistamise vahelise ajavahemiku eest [62].
In case of doubt, the national court may ask the Authority for support under section 2 of this Chapter.
Kahtluse korral võib liikmesriigi kohus paluda abi järelevalveametilt, nagu kirjeldatud käesoleva peatüki jaotises 2.
Damages claims
Kahjunõuded
National courts may be required to uphold claims for compensation for damage caused to competitors of the beneficiary and to other third parties by the unlawful state aid [63].
Liikmesriikide kohtutelt võib nõuda ka nõuete rahuldamist sellise kahju hüvitamiseks, mille ebaseaduslik riigiabi on põhjustanud abisaaja konkurentidele ja muudele kolmandatele isikutele [63].
Such damages actions are usually directed at the state aid granting authority.
Kahjunõuded on tavaliselt suunatud riigiabi andva ametiasutuse vastu.
They can be particularly important for the claimant, since, contrary to actions aimed at mere recovery, a successful damages action provides the claimant with direct financial compensation for suffered loss.
Need nõuded võivad olla hageja jaoks eriti olulised, sest erinevalt hagidest, mille eesmärk on lihtsalt abi tagasinõudmine, saab hageja nõude rahuldamise korral kahju eest otsest rahalist hüvitust.
Such challenges are obviously dependent on national legal rules.
Järelikult sõltuvad need nõuded riigi õigusnormidest.
In this respect, the Authority emphasises that national courts should use all appropriate devices and remedies and apply all relevant provisions of national law to give effect to the national law implementing the last sentence of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement and protect rights which that law confers on individuals and economic operators.
Ses suhtes rõhutab järelevalveamet, et liikmesriigi kohus peaks kasutama kõiki asjakohaseid võimalusi ja õiguskaitsevahendeid ning kohaldama kõiki asjassepuutuvaid siseriikliku õiguse sätteid, et täita siseriiklikku õigust, millega rakendatakse järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 viimane lause, ja kaitsma õigusi, mida see õigus annab üksikisikutele ja ettevõtjatele.
Irrespective of the possibility to claim damages under national law, breaches of the standstill obligation can in principle give rise to damages claims based on the case law of the EFTA Court [64].
Rakendamiskeelu rikkumine võib hoolimata võimalusest esitada kahjunõudeid liikmesriigi õiguse kohaselt põhimõtteliselt anda põhjust kahjunõuete esitamiseks, lähtudes EFTA Kohtu praktikast [64].
EFTA States are required to compensate for loss and damage caused to individuals as a result of breaches of obligations under both secondary acts of the EEA legislation and the main part of the EEA Agreement [65].
EFTA riikidelt nõutakse üksikisikutele tekitatud kahju hüvitamist nii EMP teisesest õigusest tulenevate kohustuste kui ka EMP lepingu põhiosa rikkumise korral [65].
Such liability exists where: (i) the rule of law infringed is intended to confer rights on individuals; (ii) the breach is sufficiently serious; and (iii) there is a direct causal link between the breach of the Member State’s obligation and the damage suffered by the injured parties [66].
Selline vastutus tekib juhul, kui: i) rikutud õigusnorm annab õigusi üksikisikutele; ii) rikkumine on piisavalt tõsine ning iii) liikmesriigi kohustuste rikkumise ja kahjustatud isikute kahju vahel on otsene põhjuslik seos [66].
The first requirement (EEA law obligation aimed at protecting individual rights) is, in the view of the Authority, met in relation to violations of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Järelevalveamet on seisukohal, et esimene nõue (EMP õigusest tulenev kohustus kaitsta üksikisikute õigusi) on järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 rikkumiste korral täidetud.
The EFTA Court has held that a rule of law infringed is considered to confer rights on individuals when the relevant provision is unconditional and sufficiently precise [67].
EFTA Kohus on väitnud, et rikutud õigusnorm annab üksikisikule õigusi, kui ta on tingimusteta ja piisavalt täpne [67].
As stated in paragraph 22 above, the Authority considers this criteria to be fulfilled in Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Nagu eespool punktis 22 selgitatud, on järelevalveamet seisukohal, et see kriteerium on järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 puhul täidetud.
The requirement of a sufficiently serious breach of EEA law will also generally be met as regards Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Ka EMP õiguse piisavalt tõsise rikkumise nõue on järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 puhul üldiselt täidetud.
The EFTA Court has held that this depends on whether, in the exercise of its legislative powers, a Contracting Party to the EEA Agreement has manifestly and gravely disregarded the limits on its discretion.
EFTA Kohus on tulnud järeldusele, et see sõltub sellest, kas EMP lepingu osaline on oma seadusandlike volituste kasutamisel selgelt ja raskelt rikkunud oma kaalutlusõiguse piire.
In order to determine whether this condition is met, all factors that characterise the situation must be taken into account.
Et teha kindlaks, kas see tingimus on täidetud, tuleb arvesse võtta kõiki olukorda iseloomustavaid tegureid.
However, with regard to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, EFTA State authorities have no discretion not to notify state aid measures.
Seoses järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõikega 3 ei saa EFTA riikide ametiasutused siiski omal äranägemisel jätta riigiabi meetmetest teatamata.
They are, in principle, under an absolute obligation to notify all such measures prior to their implementation.
Neil on põhimõtteliselt absoluutne kohustus kõikidest sellistest meetmetest enne nende rakendamist teatada.
Although the EFTA Court may take the excusability of the relevant breach of EEA law into account [69], in the presence of state aid, EFTA State authorities should be fully aware of this obligation and cannot normally argue that they were not aware of the standstill obligation.
Ehkki EFTA Kohus võtab vahel arvesse EMP õiguse rikkumise vabandatavust, [69] peavad EFTA riikide ametiasutused riigiabi puhul olema sellest kohustusest täielikult teadlikud ega saa tavajuhul väita, et nad ei olnud rakendamiskeelust teadlikud.
In case of doubt, EFTA States can always notify the measure to the Authority for reasons of legal certainty [70].
Kahtluse korral võivad EFTA riigid õiguskindluse huvides alati meetmest järelevalveametile teatada [70].
The third requirement that the breach of EEA law must have caused an actual and certain financial damage to the claimant can be met in various ways.
Kolmas nõue, et EMP õiguse rikkumine peab olema põhjustanud hagejale tegelikku ja kindlat rahalist kahju, saab olla täidetud mitmel viisil.
The claimant will often argue that the aid was directly responsible for a loss of profit.
Hageja väidab tihti, et asjaomane abi põhjustas otseselt kasumi saamata jäämist.
When confronted with such a claim, the national court should take account of the following considerations:
Sellise nõude puhul peab liikmesriigi kohus võtma arvesse järgmist:
By virtue of the EEA law requirements of equivalence and effectiveness [71], national rules may not exclude an EFTA State’s liability for loss of profit [72].
EMP õiguses sätestatud võrdväärsuse ja tõhususe nõuete tõttu [71] ei tohi EFTA riigi õigusnormid välistada liikmesriigi vastutust kasumi saamata jäämise eest [72].
Damage under EEA law can exist regardless of whether the breach caused the claimant to lose an asset or whether it prevented the claimant from improving his asset position.
EMP õiguse kohaselt on tegemist kahjuga, sõltumata sellest, kas hageja varad vähenesid või takistati hagejat tema varalise olukorra parandamisel.
Should national law contain such an exclusion, the national court would need to leave the provision unapplied as regards damages claims under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Kui liikmesriigi õigus selle siiski välistab, peab liikmesriigi kohus jätma vastava sätte järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 alusel esitatud kahjunõuete suhtes kohaldamata.
Determining the actual amount of lost profit will be easier where the unlawful aid enabled the beneficiary to win over a contract or a specific business opportunity from the claimant.
Saamata jäänud kasumi tegeliku väärtuse kindlakstegemine on lihtsam juhul, kui ebaseaduslik abi võimaldas abisaajal lüüa hagejalt üle mõne lepingu või konkreetse ärivõimaluse.
The national court can then calculate the revenue which the claimant was likely to generate under this contract.
Siis saab liikmesriigi kohus välja arvutada tulu, mille hageja oleks sellest lepingust tõenäoliselt saanud.
In cases where the contract has already been fulfilled by the beneficiary, the national court would also take account of the actual profit generated.
Juhul, kui abisaaja on lepingu juba täitnud, võtab kohus arvesse ka tegelikult saadud tulu.
More complicated damage assessments are necessary where the aid merely leads to an overall loss of market share.
Kahju hindamine on keerulisem, kui abi põhjustab lihtsalt üldist turuosa kaotust.
One possible way for dealing with such cases could be to compare the claimant’s actual income situation (based on the profit and loss account) with the hypothetical income situation had the unlawful aid not been granted.
Sellisel juhul on üks võimalus võrrelda hageja tegelikku tulu (kasumiaruande põhjal) hüpoteetilise tuluga, mis hageja oleks saanud juhul, kui ebaseaduslikku abi ei oleks antud.
There may be circumstances where the damage suffered by the claimant exceeds the lost profit.
Võib esineda olukordi, kus hageja kantud kahju on saamata jäänud kasumist suurem.
This could, for example, be the case where, as a consequence of the unlawful aid, the claimant is forced out of business (e.g. through insolvency).
Nii võib see olla näiteks juhul, kui ebaseadusliku abi tagajärjel on hageja sunnitud äritegevuse lõpetama (nt maksejõuetuse tõttu).
The possibility to claim damages is, in principle, independent of any parallel investigation by the Authority concerning the same aid measure.
Võimalus nõuda kahju hüvitamist on põhimõtteliselt sõltumatu mis tahes paralleelsest uurimisest, mis järelevalveamet on seoses sama abimeetmega korraldanud.
Such an ongoing investigation does not release the national court from its obligation to safeguard individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [73].
Uurimine ei vabasta liikmesriigi kohut kohustusest kaitsta järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 järgseid üksikisikute õigusi [73].
Since the claimant may be able to demonstrate that he suffered loss due to the premature implementation of the aid, and, more specifically, as a result of the beneficiary’s illegal time advantage, successful damages claims are also not ruled out where the Authority has already approved the aid by the time the national court decides [74].
Kuna hageja võib olla valmis näitama, et ta on kandnud abi enneaegse rakendamise, täpsemalt abisaaja ebaseadusliku ajalise eelise tõttu kahju, ei saa kahjunõuete rahuldamist välistada ka sel juhul, kui järelevalveamet on liikmesriigi kohtu otsuse tegemise ajaks abi juba heaks kiitnud [74].
National procedural rules will sometimes allow the national court to rely on reasonable estimates for the purpose of determining the actual amount of damages to be granted to the claimant.
Riikide menetluseeskirjad lubavad mõnel juhul liikmesriigi kohtul hagejale välja makstava tegeliku kahjusumma kindlakstegemiseks lähtuda mõistlikest hinnangutest.
Where that is the case, and provided the principle of effectiveness [75] is respected, the use of such estimates would also be possible in relation to damages claims arising from Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Kui menetluseeskirjad seda lubavad ja tingimusel, et toimitakse tõhususe põhimõtte [75] kohaselt, võib selliseid hinnanguid kasutada ka seoses järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõikest 3 tulenevate kahjunõuetega.
This can be a useful tool for national courts which face difficulties in relation to the calculation of damages.
Liikmesriikide kohtutel võib olla sellest meetodist kasu, kui neil on raskusi kahjusumma väljaarvutamisega.
The legal prerequisites for damages claims under EEA law and issues of damages calculation can also form the basis of requests for assistance from the Authority under section 2 of this Chapter.
Käesoleva peatüki jaotise 2 kohaselt on seoses kahjunõuete suhtes kohaldatavate EMP õigusnormidega ja kahjusumma arvutamisega võimalik taotleda ka järelevalveameti abi.
Damages claims against the beneficiary
Kahjunõuded abisaaja vastu
As described above, potential claimants are entitled to bring damages claims against the state aid granting authority.
Nagu eespool kirjeldatud, on potentsiaalsetel hagejatel õigus esitada kahjunõudeid riigiabi andva asutuse vastu.
However, there may be circumstances in which the claimant prefers to claim damages directly from the beneficiary.
Siiski võib ette tulla ka olukordi, kus hageja eelistab nõuda kahju hüvitamist otse abisaajalt.
As Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement does not impose any direct obligation on the beneficiary of state aid, EEA law does not give any basis for such claims [76].
Kuna järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõikega 3 ei nähta ette otseseid kohustusi abisaajale, ei ole sellistel nõuetel EMP õiguse kohaselt piisavalt alust [76].
However, this does not in any way prejudice the possibility of a successful damages action against the beneficiary on the basis of substantive national law.
See ei piira siiski mingil viisil abisaaja vastu esitatud kahjunõuete rahuldamise võimalikkust liikmesriigi materiaalõiguse alusel.
In this context, potential claimants must rely on national rules governing non-contractual liability [77].
Potentsiaalsed hagejad peavad sellega seoses lähtuma lepinguvälise vastutuse suhtes kohaldatavatest riiklikest eeskirjadest [77].
The duty of national courts to draw the necessary legal consequences from violations of the standstill obligation is not limited to their final judgments.
Liikmesriikide kohtute kohustus teha rakendamiskeelu rikkumisest vajalikke õiguslikke järeldusi ei piirdu lõplike otsuste tegemisega.
As part of their role deriving from Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, national courts are also required to take interim measures where this is appropriate to safeguard the rights of individuals [78] and the effectiveness of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 kohaselt peavad liikmesriikide kohtud võtma ka ajutisi meetmeid, kui seda on vaja üksikisikute õiguste [78] ja järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 tõhusa täitmise kaitseks.
The power of national courts to adopt interim measures can be of central importance to interested parties where fast relief is required.
Liikmesriikide kohtute õigus võtta ajutisi meetmeid võib olla huvitatud isikute jaoks äärmiselt tähtis, kui on vaja kiiret abi.
Because of their ability to act swiftly against unlawful aid, their proximity and the variety of measures available to them, national courts are very well placed to take interim measures where unlawful aid has already been paid or is about to be paid.
Tänu oma võimalusele ebaseadusliku abi korral kiirelt tegutseda ning oma lähedusele ja oma käsutuses olevate meetmete laiale valikule on liikmesriikide kohtutel väga hea võimalus võtta ajutisi meetmeid, kui ebaseaduslik abi on juba välja makstud või väljamaksmisel.
The most straightforward cases are those where unlawful aid has not yet been disbursed, but where there is a risk that such payments will be made during the course of national court proceedings.
Kõige lihtsamad juhtumid on need, mille puhul ebaseaduslikku abi ei ole veel välja makstud, kuid esineb oht, et väljamakse tehakse liikmesriigi kohtu menetluse jooksul.