natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, in fact this loan category replaced the categories of social loans which could be granted pursuant to Act No 97/1993.
Ent tegelikult asendas see laenukategooria vaid seaduse nr 97/1993 alusel antavaid sotsiaallaenude kategooriaid.
As referred to Section I.2.2.3.3.3, the maximum percentage of these types of loans and the criteria governing entitlement were almost identical.
Nagu mainitud ka jaos I.2.2.3.3.3, olid asjaomaste laenude ülemmäärad ja laenusaajatele kehtestatud tingimused peaaegu samad.
Thus, the main difference in the rules regarding these types of loans is that the Housing Act provides that these apartments could, subject to certain conditions, be sold on the general market for a market price.
Seega seisnes seda liiki laenude suhtes kehtestatud normide peamine erinevus selles, et eluasemeseaduse alusel võis sotsiaalkortereid teatud tingimustel müüa avatud turul turuhinnaga.
The Authority is of the opinion that these legislative changes did neither materially change the circle of possible recipients of social loans nor extend the activities of the HFF in that field compared to its predecessors.
Järelevalveamet on seisukohal, et kõnealused seadusemuudatused ei muutnud oluliselt võimalike sotsiaallaenu saajate ringi ega laiendanud HFFi tegevust võrreldes tema eelkäijatega.
Furthermore, abolition of social loan categories (cf. Section I.2.2.3.3.3 above) cannot cause an aid scheme to be categorised as new aid.
Pealegi ei saa sotsiaallaenu kategooriate kehtetuks tunnistamise tõttu (vt jagu I.2.2.3.3.3) abikava uueks abiks ümber määratleda.
Such changes could, at most, be regarded as abolition of aid.
Neid muudatusi võib äärmisel juhul käsitada abi tühistamisena;
Fifth, the Authority cannot agree with the SFF that the Housing Act entailed a substantial expansion of the possibility for the HFF to lend to undertakings building rental apartments [50].
viiendaks ei nõustu järelevalveamet SFFiga selles osas, et eluasemeseadus suurendas oluliselt HFFi võimalusi anda ettevõtetele üürikorterite ehitamiseks laenu [50].
As outlined above in Section I.2.2.3.3.2, both under the terms of the regulations issued on the basis of the Housing Act and its predecessor, loans from the housing bonds system could be granted to undertakings involved in the construction of apartments.Sixth, as described above, the housing bonds system was abolished by Act No 57/2004 and replaced by direct cash loans granted by the HFF.
Nagu osutatud jaos I.2.2.3.3.2, võis eluasemevõlakirjade süsteemist korterite ehitamisega tegelevatele ettevõtetele laenu anda nii eluasemeseaduse kui ka sellele eelnenud seaduste alusel;kuuendaks, nagu ka eespool osutatud, tunnistati eluasemevõlakirjade süsteem seadusega nr 57/2004 kehtetuks ning see asendati HFFi antavate rahaliste laenudega.
SFF has claimed that this change calls for a qualification as new aid.
SFFi hinnangul tuleks seda abimeedet selle muudatuse tõttu käsitada uue abina.
However, this Act changed nothing as regards the scope of potential recipients and alike, nor did it entail a change in the purpose and financing of any possible aid measure to HFF.
Ent kõnealune seadus ei muutnud võimalike abisaajate jms osas mitte midagi. Samuti ei muutunud võimaliku abimeetme eesmärk ega rahastamine.
Therefore, the Authority is of the opinion that the changes are to be regarded as administrative and technical rather than substantive.
Seetõttu on järelevalveamet seisukohal, et muudatused on administratiivset ja tehnilist, mitte aga sisulist laadi;
Seventh, by Act No 120/2004, the limit of the HFF’s general loan category was raised to 90 % of the appraised value of property.
seitsmendaks, seadusega nr 120/2004 tõsteti HFFi üldlaenude ülemmäär 90 % kinnisvara hinnatud väärtusest.
As a consequence, Chapter VII of the Act on additional loans was abolished.
Selle tagajärjel tunnistati lisalaenusid käsitlev seaduse VII peatükk kehtetuks.
Act No 120/2004 altered nothing with the regard to the public service activities of the HFF system.
Seadus nr 120/2004 ei muutnud midagi HFFi pakutavate avalike teenuste osas.
The aim of the Housing Act remained the same, the aid recipient was still only the HFF and its operations were essentially unchanged.
Eluasemeseaduse eesmärk jäi samaks, abisaajaks oli ikka vaid HFF ning tema tegevust sisuliselt ei muudetud.
Furthermore, it did not change who was eligible for loans from the HFF, it only meant that the 90 % maximum was open to everyone [51].
Samuti ei tehtud muudatusi HFFi pakutava laenu saajate osas; 90 % ülempiir oli kehtestatud kõigile [51].
The situation here can be contrasted with Keller where the Court of First Instance held that an increase from 7 billion ITL to 80 billion ITL in the maximum fixed assets an undertaking was permitted to hold in order to come within an approved aid scheme, constituted a substantive amendment that should have been notified to the Commission.
Seda olukorda võib võrrelda kohtuasjaga „Keller”, kus esimese astme kohus leidis, et ettevõtetele abi taotlemiseks kehtestatud põhivarade ülemmäära tõstmine 7 miljardilt Itaalia liirilt 80 miljardile Itaalia liirile oli sisulist laadi muudatus, millest oleks tulnud komisjoni teavitada.
The Court stated that this change had entailed an increase in potential aid recipients and had indeed opened the scheme for applicants [52].
Kohus märkis, et kõnealune muudatus käsitles võimalike abisaajate ringi ning tegi abi saamise võimalikuks uutele taotlejatele [52].
Changing the aid scheme thereby potentially increasing the number of aid beneficiaries is an alteration to one of the basic features of a scheme capable of having an impact on its compatibility with EC Treaty.
Abikava muutmine võimalike abisaajate arvu suurendamise kaudu on abikava peamiste aluste muutmine sellises ulatuses, mis võib avaldada mõju abikava kokkusobivusele EÜ asutamislepinguga.
However, in this case, whether general loans are 70 % or 90 % of the appraised value of a real estate is not significant with regard to whether such loans might be classified as public service pursuant to Article 59(2) of the EEA Agreement,HAS ADOPTED THIS DECISION:
Käesoleval juhul ei ole laenude käsitlemisel avaliku teenusena EMP lepingu artikli 59 lõike 2 kohaselt tähtis asjaolu, kas üldlaenude ülemmääraks on 70 % või 90 % kinnisvara hinnatud väärtusest.ON VASTU VÕTNUD KÄESOLEVA OTSUSE:
The possible aid measures in the form of State guarantee, interest support, tax exemptions and no dividend payments in favour of the HFF would be existing aid.
Võimalikud HFFi kasuks kehtestatud abimeetmed – riigigarantii, intressitoetus, maksuvabastus ja dividendide maksmise kohustuse puudumine – on käsitatavad olemasoleva abina.
The formal investigation procedure applicable to new aid is therefore closed.
Seepärast lõpetatakse ametlik uurimismenetlus uue abi osas.
The exemption of HFF from the application of the provisions of the Act referred to at point 14 of Chapter II of Annex IX to the EEA Agreement does not constitute State aid.
HFFi vabastamine EMP lepingu IX lisa II peatüki punktis 14 osutatud seaduse sätete kohaldamisest ei ole käsitatav riigiabina.
Per Sanderud
eesistuja
Hereinafter referred to as the Surveillance and Court Agreement (SCA).
Edaspidi „järelevalve- ja kohtuleping”.
Hereinafter referred to as Protocol 3.
Edaspidi „protokoll nr 3”.
Guidelines on the application and interpretation of Articles 61 and 62 of the EEA Agreement and Article 1 of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, adopted and issued by the Authority on 19 January 1994, published in the Official Journal of the European Union (hereinafter referred to as OJ) L 231, 3.9.1994, p. 1, and the EEA Supplement 1994 No 32.
Järelevalveameti suunised EMP lepingu artiklite 61 ja 62 ning järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 artikli 1 kohaldamiseks ja tõlgendamiseks, mille järelevalveamet võttis vastu ja avaldas 19. jaanuaril 1994. Avaldatud EÜTs L 231, 3.9.1994, lk 1, ja sama päeva EMP kaasandes nr 32.
The updated version of the State Aid Guidelines is published on the Authority’s website: http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/guidelines/
Riigiabi suuniste viimane versioon avaldatakse järelevalveameti veebilehel aadressil http://www.eftasurv.int/fieldsofwork/fieldstateaid/guidelines/
Published in OJ L 139, 25.5.2006, p. 37, and the EEA Supplement No 26.
Avaldatud ELTs L 139, 25.5.2006, lk 37, ja EMP kaasandes nr 26.
Judgment of 7 April 2006, Case E-9/04 The Bankers’ and Securities’ Dealers Association of Iceland v EFTA Surveillance Authority [2006] EFTA Court Report, p. 42.
aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas E-9/04 Islandi pankurite ja väärtpaberivahendajate ühendus vs. EFTA järelevalveamet, EFTA kohtulahendid 2006, lk 42.
Decision No 185/06/COL of 21 June 2006 to initiate the formal investigation procedure with regard to the Icelandic Housing Financing Fund (OJ C 314, 21.12.2006, p. 89, EEA Supplement No 63).
juuni 2006. aasta otsus nr 185/06/COL ametliku uurimismenetluse algatamise kohta Islandi eluasemerahastamisfondi suhtes (ELT C 314, 21.12.2006, lk 89, EMP kaasanne nr 63).
See footnote 8.
Vt joonealune märkus nr 8.
The consolidation was done in accordance with Act No 61/1993, amending Act No 86/1988, and entered into force on 12 August 1993.
Seadus konsolideeriti kooskõlas seadusega nr 61/1993, millega muudeti seadust nr 86/1988, ja see jõustus 12. augustil 1993.
Chapter VIII of Act No 97/1993 laid down rules regarding housing cooperatives.
Elamuühistutele kehtivad normid sätestati seaduse nr 97/1993 VIII peatükis.
As regards the entitlement of these cooperatives to loans from the Housing Financing Fund, that is governed by the provisions in Chapter VIII of the Housing Act (cf. sub-paragraph (d) of Article 5 of Act No 66/2003).
Elamuühistute HFFist laenu saamise õigus on sätestatud eluasemeseaduse VIII peatükis (vt seaduse nr 66/2003 artikli 5 punkt d).
The Authority’s unofficial translation.
Järelevalveameti mitteametlik tõlge.
The original Icelandic text can be found at http://www.althingi.is/altext/122/s/0877.html
Islandikeelne originaaltekst on kättesaadav aadressil http://www.althingi.is/altext/122/s/0877.html
The original Icelandic text can be found at http://www.althingi.is/altext/122/03/r06115030.sgml
Islandikeelne originaaltekst on kättesaadav aadressil http://www.althingi.is/altext/122/03/r06115030.sgml
As will outlined below, one of the categories, the additional loans was abolished by Act No 120/2004 (cf. 2.2.3.4.2).
Nagu allpool märgitud, tunnistati üks laenukategooria (lisalaenud) seadusega nr 120/2004 kehtetuks (vt jaotis 2.2.3.4.2).
By Act No 57/2004 the provisions related to Housing Bonds were abolished as the Fund started granting loans in cash (cf. 2.2.3.4.1).
Seadusega nr 57/2004 tunnistati eluasemevõlakirju käsitlevad sätted kehtetuks ja fond hakkas väljastama rahalisi laene (vt jaotis 2.2.3.4.1).
Cf. 2.2.2.4 above.
Vt jaotis 2.2.2.4.
These additional loans were abolished by Act No 120/2004 (cf. Section 2.2.3.4.2 below).
Lisalaen tunnistati kehtetuks seadusega nr 120/2004, vt jaotis 2.2.3.4.2.
An individual could not earn more than 1620000 ISK and have assets in excess of 1900000 ISK.
Laenutaotleja aastasissetulek ei tohtinud ületada 1620000 Islandi krooni ja vara väärtus 1900000 Islandi krooni.
These figures were to be adjusted annually.
Neid piirmäärasid võis igal aastal muuta.
With regard to the losses that the Housing Financing Fund might incur with the granting of these additional loans, Article 43 of the Housing Act provided that the municipalities should own and operate a so-called reserve fund administered by the Housing Financing Fund.
HFFi võimaliku lisalaenude andmisega kantava laenukahju puhul pandi eluasemeseaduse artikliga 43 kohalikule omavalitsusele kohustus moodustada HFFi hallatav nn reservfond ja selle eest vastutada.
According to Article 44 the reserve fund compensates the Housing Financing Fund losses it incurs on additional loans.
Artikli 44 kohaselt oli reservfondi ülesanne katta HFFi lisalaenude andmisega kantav laenukahju.
Article 45 provided that the municipalities should initially pay a contribution of 5 % of each additional loan granted in the municipality.
Artiklis 45 sätestati kohalike omavalitsuste kohustus maksta fondi summa, mis võrdus 5 % igast kohaliku omavalitsuse piires antud lisalaenust.
The Authority’s unofficial translation.’
Järelevalveameti mitteametlik tõlge.
The original Icelandic text can be found at: http://www.althingi.is/altext/131/s/0223.html
Islandikeelne originaaltekst on kättesaadav aadressil http://www.althingi.is/altext/131/s/0223.html
See Regulation No 540/2006, as last amended by Regulation No 587/2007.
Vt määrus nr 540/2006, muudetud määrusega nr 587/2007.
The Regulation also lays down a nominal lending cap which is currently 18 million ISK.
Selle määrusega kehtestatakse ka laenu ülempiir, mis on hetkel 18 miljonit Islandi krooni.
The original Icelandic text can be found at: http://www.althingi.is/altext/122/s/0099.html
Islandikeelne originaaltekst on kättesaadav aadressil http://www.althingi.is/altext/122/s/0099.html
The Icelandic Government’s letter of 3 January 2007, p. 10.
Islandi valitsuse 3. jaanuari 2007. aasta kiri, lk 10.
This is different when the State owns companies that are organised as limited liability companies and are governed by private law.
Ei kehti riigi omanduses olevate piiratud vastutusega eraõiguslike äriühingute suhtes.
For an application of this principle, see e.g. judgment of the Icelandic Supreme Court of 5 November 1998 in case No 50/1998.
Põhimõtte rakendamise kohta lisateabe saamiseks vt Islandi ülemkohtu 5. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas 50/1998.
This translation has been provided by the Icelandic Government.
Islandi valitsuse tõlge.
Case C-44/93 Namur-Les Assurances du Crédit [1994] ECR I-3829.
Kohtuasi C-44/93, Namur – Les Assurances du Crédit, EKL 1994, lk I-3829.
Case T-351/02 Deutsche Bahn v Commission [2006] ECR II-1047, paragraphs 100-103.
aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas T-351/02, Deutsche Bahn vs. komisjon, EKL 2006, lk II-1047, punktid 100–103.
Case C-400/99 Italy v Commission [2005] ECR I-3657, paragraphs 47, 54-55.
mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C-400/99, Itaalia vs. komisjon, EKL 2005, lk I-3657, punktid 47, 54 ja 55.
Case T-190/00 Regione Siciliana v Commission [2003] ECR II-5015, paragraph 48.
novembri 2003. aasta kohtuasi T-190/00, Regione Siciliana vs. komisjon, EKL 2003, lk II-5015, punkt 48.
Case C-312/90 Spain v Commission [1992] ECR I-4117, paragraphs 14-17, Case C-47/91 Italy v Commission [1992] ECR I-4145, paragraphs 22-25, Joined Cases T-195/01 and T-207/01 Government of Gibraltar v Commission [2002] ECR II-2309, and Joined Cases T-297/01 and T-298/01 SIC II [2004] ECR II-743.
Euroopa Kohtu 30. juuni 1992. aasta otsus kohtuasjas C-312/90, Hispaania vs. komisjon, EKL 1992, lk I-4117, punktid 14–17, ja 30. juuni 1992. aasta otsus kohtuasjas C-47/91, Itaalia vs. komisjon, EKL 1992, lk I-4145, punktid 22–25; samuti Esimese Astme Kohtu 30. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-195/01 ja T-207/01, Gibraltari valitsus vs. komisjon, EKL 2002, lk II-2309, ja 19. veebruari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-297/01 ja T-298/01, SIC II, EKL 2004, lk II-743.
Case cited above, Namur-Les Assurances du Crédit [1994] ECR I-3829, paragraphs 28-29 (underlined by the Authority).
Eespool tsiteeritud otsus kohtuasjas Namur – Les Assurances du Crédit, punktid 28 ja 29 (järelevalveameti allajoonitud).
See also paragraph 23 of the judgment where the Court referred to changes ‘not affecting the substance of those advantages’.
Vt ka kohtuotsuse punkti 23, kus kohus viitab muudatustele, mis „ei mõjuta nende eeliste sisu”.
Case cited above, Namur-Les Assurances du Crédit, paragraphs 32-33.
Eespool tsiteeritud otsus kohtuasjas Namur – Les Assurances du Crédit, punktid 32 ja 33.
Joined cases cited above, Government of Gibraltar v Commission [2002], paragraph 111.
Eespool tsiteeritud otsus liidetud kohtuasjades „Gibraltari valitsus vs. komisjon”, punkt 111.
See similarly Opinion of AG Fennelly in Joined Cases C-15/98 and C-105/98 Italy and Sardegna Lines, Servizi Marittimi della Sardegna v Commission [2000] ECR I-8855, paragraph 64.
Vt ka kohtujurist Fennelly arvamust liidetud kohtuasjades C-15/98 ja C-105/99, Itaalia ja Sardegna Lines, Servizi Marittimi della Sardegna vs. komisjon, EKL 2000, lk I-8855, punkt 64.
Commission Decision of 24 April 2007 in case E 10/2005 (ex C 60/1999), paragraph 33, Commission Decision of 4 April 2007 in case E 7/2005 regarding Finnish guarantee schemes, paragraph 16, Commission decision of 20 April 2005 in case E 8/2005 in favour of Spanish Broadcaster RTVE, point 2.2, and Commission Decision in case E 22/2004 — Direct tax incentives in favour of export related activities, paragraphs 34-35.
Komisjoni 24. aprilli 2007. aasta otsus juhtumi E-10/2005 (juhtumi C-60/99 alusel) kohta, punkt 33; komisjoni 4. aprilli 2007. aasta otsus juhtumi E-7/2005 kohta Soome garantiikavade osas, punkt 16; komisjoni 20. aprilli 2005. aasta otsus juhtumi E-8/2005 kohta Hispaania ringhäälinguorganisatsiooni RTVE kasuks, punkt 2.2; komisjoni otsus juhtumi E-22/2004 kohta – otsesed eksporditegevusega seonduvad maksusoodustused, punktid 34–35.
Commission Decision of 24 April 2007 in Case aid E 3/2005 — Financing of public service broadcasters in Germany, paragraphs 200-214, Commission Decision E-14/2005 — Portugal, compensation payments to public service broadcaster RTP, paragraphs 61-80.
Komisjoni 24. aprilli 2007. aasta otsus abijuhtumi E-3/2005 kohta – Saksamaa avalike ringhäälinguorganisatsioonide rahastamine, punktid 200–214; komisjoni otsus juhtumi E-14/2005 kohta – hüvitusmaksed Portugali avalikule ringhäälinguorganisatsioonile RTP, punktid 61–80.
Commission Decision of 24 April 2007 in Case aid E 3/2005 — Financing of public service broadcasters in Germany, paragraph 215.
Komisjoni 24. aprilli 2007. aasta otsus abijuhtumi E-3/2005 kohta – Saksamaa avalike ringhäälinguorganisatsioonide rahastamine, punkt 215.
As a result of being publicly owned institutions, German public banks had traditionally benefited from an implicit State guarantee, the so-called Anstaltslast.
Avalik-õiguslike asutustena olid Saksamaa riigipangad alati kaetud riigigarantiiga (nn Anstaltslast).
In case E-10/2000 regarding the German Landesbanken, the Commission concluded that Anstaltlast was an institute predating the EC Treaty.
Saksamaa Landesbankenit puudutavas juhtumis E-10/2000 otsustas komisjon, et Anstaltslast on EÜ asutamislepingu eelne asutus.
The aid to the banks flowing from this guarantee was therefore existing, and that applied also where Anstaltslast did not merely follow from a general principle of law, but later had been introduced explicitly in written legal provisions (cf. Letter from the Commission to Germany of 8 May 2000 proposing appropriate measures in case E 10/2000, point 7, first paragraph.
Seega oli pankadele pakutav garantii olemasolev ning Anstaltslast ei tulenenud mitte ainult õiguse üldpõhimõttest, vaid ka hiljem kehtestatud selgesõnalistest sätetest (vt komisjoni 8. mai 2000. aasta kiri Saksamaale sobivate meetmete rakendamiseks juhtumi E-10/2000 puhul, punkt 7, esimene lõik).
To the Authority’s knowledge, the German banks benefiting from Anstaltslast are normally established by a separate law regulating the establishment and operation of the individual bank.
Järelevalveametile teadaolevalt asutatakse Anstaltslasti saavad Saksamaa pangad tavaliselt eraldi seadusega, mis reguleerib konkreetse panga asutamist ja tegevust.
Several of these banks seem to have been established after the entry into force of the EC Treaty.
Mitu panka asutati aga pärast EÜ asutamislepingu jõustumist.
Changes in the legislation regulating the operation of the public banks have frequently taken place.
Riigipankade tegevust reguleerivates õigusaktides on tehtud palju muudatusi.
Establishing new banks by law, merging and splitting up public banks and other changes in the legislation governing the public banks may certainly affect the activity of the undertaking and may have an impact on the functioning of the common market, on competition or simply on the actual amount of aid which is available to the undertakings.
Õigusaktide alusel uute pankade rajamine, ühinemine ja jagamine ning muud riigipankade tegevust reguleerivate õigusaktide muudatused võivad mõjutada ettevõtte tegevust, ühisturu toimimist, konkurentsi või lihtsalt ettevõtetele antava abi tegelikku suurust.
Nevertheless, the Commission neither examined when the different banks benefiting from the guarantee were established nor did it analyse changes in the operations of the banks or other measures relating to individual banks before it concluded that the advantage flowing from the Anstaltslast was existing aid.
Sellele vaatamata ei uurinud komisjon enne otsuse tegemist selle kohta, kas Anstaltslasti näol antavad eelised on käsitletavad olemasoleva abina, millal eri riigiabi saavad pangad on asutatud, ega analüüsinud pankade tegevust või muid pankasid puudutavaid meetmeid.
See similarly, Commission decision of 16 October 2002 in Case C 68/02 — France, Electricité de France (EDF), paragraph 68, where one of the aid measures to EDF, a State guarantee, followed from a general principle in French law predating the EC Treaty.
Vt ka komisjoni 16. oktoobri 2002. aasta otsus juhtumi C-68/02 kohta – Prantsusmaa, Electricité de France (EDF), punkt 68 –, kus üks EDFile pakutavatest abimeetmetest, nimelt riigigarantii, tulenes EÜ asutamislepingu eelsest Prantsusmaa õiguse üldpõhimõttest.
The operation of EDF had changed significantly over the years and the company had also expanded into new markets.
EDFi tegevus oli aastate jooksul oluliselt muutunud. Samuti oli ettevõte laienenud uutele turgudele.
That notwithstanding, the Commission saw no need to examine these factual changes, nor did it look into any changes to the legislation pertaining to EDF, subsequent to the entry into force of the EC Treaty, when establishing whether that aid measure constituted new or existing aid (cf. also similarly Commission Decision of 16 December 2003 on the State aid granted to EDF and the electricity and gas industries (OJ L 49, 22.2.2005, p. 9, paragraph 59), and the Commission’s invitation to submit comments pursuant to Article 88(2) EC in Case E 3/2002, EDF (OJ C 164, 15.7.2003, p. 7, paragraphs 53-55).
Sellele vaatamata ei pidanud komisjon enne otsuse tegemist selle kohta, kas asjaomased abimeetmed on käsitletavad uue või olemasoleva abina, tarvilikuks uurida neid faktilisi muudatusi ega EÜ asutamislepingu jõustumise järgseid muudatusi EDFi puudutavates õigusaktides; vt ka komisjoni 16. detsembri 2003. aasta otsus EDFile ning elektri- ja gaasitööstusele antava riigiabi osas (ELT L 49, 22.2.2005, lk 9), punkt 59; komisjoni üleskutse märkuste esitamiseks EÜ artikli 88 lõike 2 alusel juhtumi E-3/2002 kohta, EDF (EÜT C 164, 15.7.2003, lk 7), punktid 53–55.
Commission Decision of 24 April 2007 in case E 3/2005 — Financing of public service broadcasters in Germany, paragraphs 192-216, Commission Decision of 20 April 2005 in Case E 8/2005 — State aid in favour of the Spanish national public broadcaster RTVE, point 2.2, and Commission Decision of 20 April 2005 in case E 9/2005 — Italy, RAI, paragraphs 25-48.
Komisjoni 24. aprilli 2007. aasta otsus juhtumi E-3/2005 kohta – Saksamaa avalike ringhäälinguorganisatsioonide rahastamine, punktid 192–216; komisjoni 20. aprilli 2005. aasta otsus juhtumi E-8/2005 kohta – riigiabi Hispaania avalikule ringhäälinguorganisatsioonile RTVE, punkt 2.2; komisjoni 20. aprilli 2005. aasta otsus juhtumi E-9/2005 kohta – Itaalia, RAI, punktid 25–48.
Another question is whether the exemption of HFF from the guarantee premium introduced in 1998 would be new aid.
Teine asi on see, kas HFFi vabastamist 1998. aastal kehtestatud garantiipreemiast saab käsitada uue abina.
The Authority has today, by Decision No 406/08/COL opened formal investigation procedures regarding the exemptions from the guarantee premiums prescribed in Act No 121/1997 on State Guarantees.
Järelevalveamet on otsusega nr 406/08/COL alustanud ametliku uurimismenetluse riigigarantii seadusega nr 121/1997 kehtestatud garantiipreemiast vabastamise suhtes.