natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Authority’s main role is to examine the compatibility of proposed aid measures with the functioning of the EEA Agreement, based on the criteria laid down in Article 61(2) and (3) of the Agreement.
Järelevalveameti peamine ülesanne on uurida kavandatavate abimeetmete kokkusobivust EMP lepingu toimimisega, lähtudes selle artikli 61 lõigetes 2 ja 3 sätestatud kriteeriumidest.
This compatibility assessment is the exclusive responsibility of the Authority, subject to review by the EFTA Court.
Kokkusobivuse hindamine on ainult järelevalveameti ülesanne, mis allub EFTA kohtu kontrollile.
National courts do not have the power to declare a state aid measure compatible with Article 61(2) or (3) of the EEA Agreement [27].
Liikmesriikide kohtutel ei ole õigust kuulutada riigiabi EMP lepingu artikli 61 lõikega 2 või 3 kooskõlas olevaks [27].
The role of the national court depends on the aid measure at stake and whether this has been duly notified and approved by the Authority:
Liikmesriigi kohtu ülesanded sõltuvad asjaomasest abimeetmest ning sellest, kas meetmest on nõuetekohaselt teatatud ja kas järelevalveamet on selle heaks kiitnud:
National courts may be asked to intervene in cases where an EFTA State authority [28] has granted aid without respecting the standstill obligation.
Liikmesriikide kohtutel võidakse paluda sekkuda juhul, kui mõne EFTA riigi ametiasutus [28] ei ole abi andes pidanud kinni rakendamiskeelust.
This situation can arise either because the aid was not notified at all, or because the national authority implemented it before the Authority’s approval.
Selline olukord võib tekkida, kui abist jäetakse üldse teatamata või kui ametiasutus on seda rakendanud enne järelevalveameti heakskiitu.
National courts also play an important role in the enforcement of recovery decisions adopted under Article 14(1) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, where the Authority’s assessment leads it to conclude that aid granted unlawfully is incompatible with the functioning of the EEA Agreement and enjoins the EFTA State concerned to recover the incompatible aid from the beneficiary.
Liikmesriikide kohtutel on täita oluline osa ka järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 II osa artikli 14 lõike 1 alusel vastu võetud tagasinõudmisotsuste täitmise tagamisel, kui järelevalveamet annab hinnangu, et ebaseaduslikult antud abi on EMP lepingu toimimisega kokkusobimatu ning kohustab asjaomast EFTA riiki kokkusobimatut abi saajalt tagasi nõudma.
The involvement of national courts in such cases will usually arise from actions brought by beneficiaries for review of the legality of the repayment request issued by national authorities.
Liikmesriikide kohtute sekkumine johtub sellisel juhul tavaliselt abisaajate algatatud hagidest riigiasutuste tagasimaksenõuete seaduslikkuse kontrollimiseks.
However, depending on national procedural law, also other types of legal action can be possible (e.g. actions by EFTA State authorities against the beneficiary aimed at the full implementation of an Authority recovery decision).
Sõltuvalt riigi menetlusõigusest võivad siiski võimalikud olla ka muud õiguslikud meetmed (nt EFTA riigi ametiasutuse meetmed abisaaja suhtes, et täies ulatuses kohaldada järelevalveameti tagasinõudmisotsust).
When preserving the interests of individuals, the national courts must take full account of the effectiveness of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement and the interests of the EEA market.
Isikute huvide eest seistes peavad liikmesriikide kohtud võtma täielikult arvesse järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 kehtivust ning EMP turu huve.
The role of national courts in the above settings is set out in more detail under sections 1.2 and 1.3 of this Chapter.
Liikmesriikide kohtute ülesandeid sellistel juhtudel kirjeldatakse üksikasjalikumalt käesoleva peatüki jaotistes 1.2 ja 1.3.
Role of national courts in giving effect to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement - Unlawful state aid
Liikmesriikide kohtute ülesanded järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 täitmisel – ebaseaduslik riigiabi
According to the case law of the European Court of Justice, the standstill obligation laid down in Article 88(3) of the EC Treaty, which is mirrored by the last sentence of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, gives rise to directly effective individual rights of affected parties (such as the competitors of the beneficiary) [30].
Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale tulenevad EÜ asutamislepingu artikli 88 lõikes 3 sätestatud rakendamiskeelust, mida peegeldab järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 viimane lause, asjaomaste isikute (nagu näiteks abisaaja konkurentide) otseselt kohaldatavad individuaalsed õigused [30].
These affected parties can enforce their rights by bringing legal action before competent national courts against the granting EC Member State.
Need isikud võivad oma õigusi kasutada, esitades abi andnud liikmesriigi vastu hagi riigi pädevale kohtule.
Dealing with such legal actions and thus protecting competitor’s rights under Article 88(3) of the EC Treaty is one of the most important roles of national courts in the state aid field.
Liikmesriikide kohtute üks tähtsamaid ülesandeid riigiabi valdkonnas seisneb kõnealuste hagide menetlemises ja seega konkurentide õiguste kaitsmises EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 3 kohaselt.
The national courts in the EFTA States fulfill the same function.
EFTA riikide kohtutel on sama ülesanne.
However, in the EFTA States the internal effect of EEA law is governed by constitutional law, subject to Protocol 35 to the EEA Agreement.
EMP õiguse siduvust EFTA riikides reguleerib vastavalt EMP lepingu protokollile nr 35 siiski konstitutsiooniõigus.
According to Protocol 35 the EFTA States must ensure, if necessary by a separate statutory provision, that in cases of conflict between implemented EEA rules and other statutory provisions, the implemented EEA rules prevail.
Vastavalt protokollile nr 35 kohustuvad EFTA riigid võimalike vastuolude puhuks, mis võivad tekkida rakendatavate EMP eeskirjade ja muude õigusnormide vahel, vajaduse korral kehtestama õigusnormi, mis sätestaks sellistel juhtudel EMP sätete ülimuslikkuse.
According to the EFTA Court, individuals and economic operators must be entitled to invoke and to claim at the national level any rights derived from provisions of the EEA law [31], as being or having been made part of the respective national legal order, if they are unconditional and sufficiently precise. [32].
EFTA Kohtu praktika kohaselt peab eraisikutel ja ettevõtjatel olema õigus kasutada ja nõuda siseriiklikul tasandil kõiki EMP õigusest tulenevaid õigusi, [31] mis on või on muudetud vastava liikmesriigi õiguskorra osaks, kui need on piisavalt täpsed ja tingimusteta [32].
In the view of the Authority and in accordance with the case law of the European Court of Justice on the identical provision in Article 88(3) of the EC Treaty, Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement fulfils the implicit criteria in Protocol 35 to the EEA Agreement of being unconditional and sufficiently precise.
Arvestades järelevalveameti ülesandeid ning pidades silmas Euroopa Kohtu praktikat seoses EÜ asutamislepingu artikli 88 lõikes 3 sisalduva samaväärse sättega, vastab järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõige 3 EMP lepingu protokollis nr 35 sisalduvatele kaudsetele kriteeriumidele, olles tingimusteta ja piisavalt täpne.
The fact that the last sentence of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement has been incorporated in the national legal order of the EFTA States [33], gives affected parties a possibility to bring legal actions against a breach of the standstill provision before national courts.
EFTA riikide õiguskorda inkorporeeritud järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 viimase lause tõttu [33] on mõjutatud isikutel võimalus algatada liikmesriikide kohtutes menetlusi rakendamiskeelu rikkumise suhtes.
A national court should consequently use all appropriate devices and remedies and apply all relevant provisions of national law to give effect to the national law implementing the last sentence of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [34].
Liikmesriigi kohus peaks seega kasutama kõiki asjakohaseid võimalusi ja õiguskaitsevahendeid ning kohaldama kõiki asjassepuutuvaid siseriikliku õiguse sätteid, et täita siseriiklikku õigust, millega rakendatakse järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 viimane lause [34].
The essential role played by national courts in this context also stems from the fact that the Authority’s own powers to protect competitors and other third parties against unlawful aid are limited.
Liikmesriikide kohtutel on siinkohal nii oluline roll ka seetõttu, et järelevalveameti enda võimalused konkurentide ja teiste kolmandate isikute kaitsmiseks ebaseadusliku abi eest on piiratud.
Most importantly, the Authority cannot adopt a final decision ordering recovery merely because the aid was not notified in accordance with Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [35].
Eelkõige ei saa järelevalveamet võtta vastu lõplikku otsust abi tagasinõudmiseks ainult selle põhjal, et sellest ei ole järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 kohaselt teatatud [35].
The Authority must therefore conduct a full compatibility assessment, regardless of whether the standstill obligation has been respected or not [36].
Seepärast peab järelevalveamet korraldama täieliku kokkusobivuse hindamise, hoolimata sellest, kas rakendamiskeelust on kinni peetud või mitte [36].
This assessment can be time-consuming and the Authority’s powers to issue preliminary recovery injunctions are subject to very strict legal requirements [37].
Selline hindamine võib võtta aega ning järelevalveameti õigusi anda esialgseid korraldusi abi tagastamise kohta reguleerivad väga ranged juriidilised nõuded [37].
As a result, actions before national courts offer an important means of redress for competitors and other third parties affected by unlawful state aid.
Seetõttu pakuvad liikmesriikide kohtute menetlused hea võimaluse ebaseadusliku riigiabi põhjustatud kahju hüvitamiseks konkurentidele ja teistele kolmandatele isikutele.
Remedies available before national courts include:
Liikmesriikide kohtute käsutuses on järgmised õiguskaitsevahendid:
preventing the payment of unlawful aid;
ebaseadusliku abi väljamaksmise takistamine;
recovery of unlawful aid (regardless of compatibility);
ebaseadusliku abi tagasinõudmine (sõltumata selle kokkusobivusest);
recovery of illegality interest;
intressi sissenõudmine ebaseaduslikult abilt;
damages for competitors and other third parties; and
konkurentide ja muude kolmandate isikute kahjunõuete rahuldamine ning
interim measures against unlawful aid.
ajutised meetmed ebaseadusliku abi vastu.
Each of these remedies is set out in more detail in sections 1.2.1 to 1.2.6 of this Chapter.
Neid õiguskaitsevahendeid vaadeldakse üksikasjalikumalt käesoleva peatüki jaotistes 1.2.1–1.2.6.
Preventing the payment of unlawful aid
Ebaseadusliku abi väljamaksmise takistamine
National courts are obliged to protect the rights of individuals affected by violations of the standstill obligation.
Liikmesriikide kohtud on kohustatud kaitsma nende isikute õigusi, kelle huve rakendamiskeelu rikkumine kahjustab.
National courts must therefore draw all appropriate legal consequences, in accordance with national law, where an infringement of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement has occurred [38].
Seetõttu peavad liikmesriikide kohtud järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 rikkumise korral tegema kooskõlas siseriikliku õigusega kõik asjakohased õiguslikud järeldused [38].
However, the national courts’ obligations are not limited to unlawful aid already disbursed.
Kohtute kohustused ei piirdu siiski juba välja makstud ebaseadusliku abiga.
They also extend to cases where an unlawful payment is about to be made.
Need hõlmavad ka juhtumeid, kus ebaseaduslikku abi alles kavatsetakse maksta.
National courts must safeguard the rights of individuals against possible disregard of those rights [39].
Liikmesriikide kohtute ülesannete hulka kuulub ka üksikisikute õiguste kaitse võimaliku rikkumise eest [39].
Where unlawful aid is about to be disbursed, the national court is therefore obliged to prevent this payment from taking place.
Niisiis on liikmesriigi kohtul kohustus sellise ebaseadusliku abi väljamaksmist takistada.
The national courts’ obligation to prevent the payment of unlawful aid can arise in a variety of procedural settings, depending on the different types of actions available under national law.
Liikmesriikide kohtute kohustus ebaseadusliku abi väljamaksmise takistamisel võib tekkida mitmesuguste menetluste käigus, sõltuvalt liikmesriikide õigusaktides ettenähtud õiguskaitsevahenditest.
Very often, the claimant will seek to challenge the validity of the national act granting the unlawful state aid.
Väga sageli püüab hageja vaidlustada selle riikliku akti kehtivust, mille alusel ebaseaduslik riigiabi on määratud.
In such cases, preventing the unlawful payment will usually be the logical consequence of finding that the granting act is invalid as a result of the EFTA State’s breach of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [40]
Sellisel juhul järgneb ebaseadusliku makse takistamine tavaliselt loogiliselt sellele, et tehakse kindlaks abi andmise akti kehtetus, kuna EFTA riik on rikkunud järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõiget 3 [40].
Recovery of unlawful aid
Ebaseadusliku abi tagasinõudmine
Where a national court is confronted with unlawfully granted aid, it must draw all legal consequences from this unlawfulness under national law.
Ebaseaduslikult antud abi korral peab liikmesriigi kohus tegema kõik õiguslikud järeldused vastavalt liikmesriigi õigusele.
The national court must therefore in principle order the full recovery of unlawful state aid from the beneficiary [41].
Seepärast peab liikmesriigi kohus põhimõtteliselt nõudma abisaajalt ebaseadusliku riigiabi täielikku tagastamist [41].
Ordering the full recovery of unlawful aid is part of the national court’s obligation to protect the individual rights of the claimant (e.g. competitor) under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement.
Abisaajale esitatud nõue ebaseaduslik abi täielikult tagastada on osa liikmesriigi kohtu kohustusest kaitsta hageja (st konkurendi) individuaalseid õigusi järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 kohaselt.
The recovery obligation of the national court is thus not dependent on the compatibility of the aid measure with Article 61(2) or (3) of the EEA Agreement.
Liikmesriigi kohtu tagasinõudmiskohustus ei sõltu seega abimeetme kokkusobivusest EMP lepingu artikli 61 lõikega 2 või 3.
Since national courts must order the full recovery of unlawful aid regardless of its compatibility, recovery can be swifter before a national court than through a complaint with the Authority.
Kuna liikmesriikide kohtud peavad nõudma ebaseadusliku abi täielikku tagastamist olenemata selle kokkusobivusest, võib abi tagastamine toimuda liikmesriigi kohtu kaudu kiiremini kui järelevalveametile esitatud kaebuse teel.
Indeed, unlike the Authority [42], the national court can and must limit itself to determining whether the measure constitutes state aid and whether the standstill obligation applies to it.
Erinevalt järelevalveametist [42] saab liikmesriigi kohus piirduda kindlakstegemisega, kas asjaomane meede on riigiabi ja kas selle suhtes kohaldatakse rakendamiskeeldu, ning peabki sellega piirduma.
However, the national courts’ recovery obligation is not absolute.
Liikmesriikide kohtute tagasinõudmiskohustus ei ole siiski absoluutne.
According to the “SFEI” case [43], there can be exceptional circumstances in which the recovery of unlawful state aid would not be appropriate.
Vastavalt SFEI kohtuasjas [43] tehtud otsusele võib esineda erandlikke asjaolusid, mille puhul ebaseadusliku riigiabi tagasinõudmine ei ole asjakohane.
The legal standard to be applied in this context should be similar to the one applicable under Articles 14 and 15 in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement [44].
Kohaldatavad õiguslikud nõuded peavad sarnanema järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 II osa artiklite 14 ja 15 alusel kohaldatavatele nõuetele [44].
In other words, circumstances which would not stand in the way of a recovery order by the Authority cannot justify a national court refraining from ordering full recovery.
Teisisõnu: asjaolud, mis ei takistaks järelevalveametit abi tagasi nõudmast, ei saa õigustada ka liikmesriigi kohtu hoidumist abi täielikust tagasinõudmisest.
The standard which the EFTA Court will apply in this respect is very strict [45].
Sellises olukorras kohaldab EFTA Kohus väga rangeid nõudeid [45].
In line with the approach taken by the EFTA Court and the European Court of Justice, a beneficiary of unlawful aid cannot in principle plead legitimate expectations against a recovery order by the Authority [46].
Kooskõlas EFTA Kohtu ja Euroopa Kohtu võetud seisukohaga ei või ebaseaduslikult antud abi saaja järelevalveameti tagasimaksekorraldust vaidlustades põhimõtteliselt tuua põhjenduseks õiguspäraseid ootusi [46].
This is because a diligent businessman would have been able to verify whether the aid he received was notified or not [47].
Nimelt, hoolikas ettevõtja oleks suutnud kindlaks teha, kas talle antud abist on teatatud või mitte [47].
To justify the national court not ordering recovery with reference to Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, a specific and concrete fact must therefore have generated legitimate expectations on the beneficiary’s part [48].
Liikmesriigi kohus võib jätta järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõike 3 kohase tagastamise õigustatult nõudmata juhul, kui mõni kindel ja konkreetne asjaolu on tekitanud abisaajas õiguspäraseid ootusi [48].
This can be the case if the Authority itself has given precise assurances that the measure in question does not constitute state aid, or that it is not covered by the standstill obligation [49].
Selline olukord võib tekkida siis, kui järelevalveamet on ise otseselt kinnitanud, et kõnealune meede ei ole riigiabi või et selle suhtes ei kohaldata rakendamiskeeldu [49].
In line with the case law of the European Court of Justice [50], the national court’s obligation to order full recovery of unlawful state aid ceases if, by the time the national court renders its judgment, the Authority has already decided that the aid is compatible with the functioning of the EEA Agreement.
Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale [50] vabanevad liikmesriikide kohtud ebaseadusliku riigiabi täieliku tagasinõudmise kohustusest juhul, kui liikmesriigi kohtu otsuse tegemise ajaks on järelevalveamet juba otsustanud, et abi on EMP lepingu toimimisega kokkusobiv.
Since the purpose of the standstill obligation is to ensure that only compatible aid can be implemented, this purpose can no longer be frustrated where the Authority has already confirmed compatibility [51].
Kuna rakendamiskeelu eesmärk on tagada, et rakendada võib ainult kokkusobivat abi, ei ole see eesmärk enam ohus, kui järelevalveamet on kokkusobivust juba kinnitanud [51].
Therefore, the national court’s obligation to protect individual rights under Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement remains unaffected where the Authority has not yet taken a decision, regardless of whether such procedure is pending or not [52].
Kui aga järelevalveamet otsust veel vastu võtnud ei ole, ei saa liikmesriigid taganeda kohustusest kaitsta üksikisikute õigusi kooskõlas järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõikega 3, hoolimata sellest, kas järelevalveameti menetlus on käimas või mitte [52].
While after a positive decision of the Authority, the national court no longer has an obligation under EEA law to order full recovery, such recovery obligation may still exist under national law [53].
Ehkki pärast järelevalveameti positiivset otsust ei lasu liikmesriigi kohtul enam EMP õigusest tulenevat kohustust abi täielikuks tagasinõudmiseks, võib see tuleneda liikmesriigi õigusest [53].
However, where such a recovery obligation exists, this is without prejudice to the EFTA State’s right to re-implement the aid subsequently.
Selline tagasinõudmiskohustus ei piira siiski EFTA riigi õigust abi hiljem uuesti rakendada.
Once the national court has decided that unlawful aid has been disbursed in violation of Article 1(3) in Part I of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement, it must quantify the aid in order to determine the amount to be recovered.
Kui liikmesriigi kohus on otsustanud, et ebaseadusliku abi andmisega on rikutud järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 I osa artikli 1 lõiget 3, peab ta kindlaks määrama abi väärtuse, et otsustada tagasinõutava summa suuruse üle.
The case law of the EFTA Court and the courts of the European Community on the application of Article 61(1) of the EEA Agreement and Article 87(1) EC and the Authority’s guidance and decision making practice should assist the court in this respect.
Selles suhtes peavad liikmesriigi kohut aitama EMP lepingu artikli 61 lõike 1 ja EÜ artikli 87 lõike 1 kohaldamisega seotud EFTA Kohtu ja Euroopa Ühenduse kohtute praktika ning järelevalveameti juhised ja otsuste tegemise praktika.
Should the national court encounter difficulties in calculating the aid amount, it may request the Authority’s support, as further set out in section 2 of this Chapter.
Kui liikmesriigi kohtul peaks tekkima abisumma arvestamisel raskusi, võib ta paluda abi järelevalveametilt, nagu selgitatud käesoleva peatüki jaotises 2.
Recovery of interest
Intressi sissenõudmine
The economic advantage of unlawful aid is not limited to its nominal amount.
Ebaseaduslikust abist saadav majanduslik kasu ei piirdu abi nominaalsummaga.
In addition, the beneficiary obtains a financial advantage resulting from the premature implementation of the aid.
Peale selle saab abisaaja finantseelise ka abi enneaegsest rakendamisest.
This is due to the fact that, had the aid been notified to the Authority, payment would (if at all) have taken place later.
See tuleneb asjaolust, et kui järelevalveametit oleks abist teavitatud, oleks abi välja makstud hiljem (kui seda üldse oleks välja makstud).
This would have obliged the beneficiary to borrow the relevant funds on the capital markets, including interest at market rates.
Seega oleks abisaaja pidanud laenama vajaliku summa kapitaliturgudelt ning maksnud selle eest ka turumääraga intressi.
This undue time advantage is the reason why, if recovery is ordered by the Authority, Article 14(2) in Part II of Protocol 3 to the Surveillance and Court Agreement requires not only recovery of the nominal aid amount, but also recovery of interest from the day the unlawful aid was put at the disposal of the beneficiary to the day when it is effectively recovered.
See ajaline eelis on põhjus, miks abi tagasinõudmise korral järelevalveameti poolt on järelevalve- ja kohtulepingu protokolli nr 3 II osa artikli 14 lõikes 2 sätestatud mitte ainult nominaalse abisumma tagasinõudmine, vaid ka intressi sissenõudmine alates päevast, mil ebaseaduslik abi anti saaja käsutusse, kuni päevani, mil see tegelikult tagastatakse.
The interest rate to be applied in this context is defined in the Authority’s Decision No 195/04/COL of 14 July 2004 [54].
Kohaldatav intressimäär on kindlaks määratud järelevalveameti 14. juuli 2004. aasta otsuses nr 195/04/COL [54].