natgillin/translations-raw huggingface dataset:
its captive insurance company is not an undertaking within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement as it does not operate on an open market [7] and because captive reinsurance operations are distinct from other open market operations as risks covered by the captive are either uninsurable or could be insured only with a prohibitive premium,the tax treatment of captives in Liechtenstein is a general measure as forming a captive does not require a certain economic strength and applies to all forms of company, citing similarities with decisions of the European Commission concerning an Irish Company Holding Regime [8] and a Spanish scheme reducing tax on revenue from certain intangible assets [9],in the alternative Company A argued that if the measure is selective it is nevertheless justified by the nature and logic of the Liechtenstein tax regime as captive reinsurance companies and open market reinsurance companies are in a different legal and factual position; and a differential (lower) tax treatment is merited if the activities are confined within a group of companies, and
talle kuuluv allutatud kindlustuseandja ei ole ettevõtja EMP lepingu artikli 61 lõike 1 tähenduses, sest see ei tegutse avatud turul, [7] ja seepärast, et allutatud kindlustustehingud erinevad muudest avatud turu tehingutest, kuna allutatu kaetavad riskid ei ole kindlustatavad või on kindlustatavad vaid liiga kõrge kindlustusmaksega;allutatud kindlustusandjate maksualane kohtlemine Liechtensteinis on üldine meede, sest allutatud kindlustusandja moodustamine ei nõua kindlat majanduslikku tugevust ja kehtib kõikide äriühingu vormide kohta. Äriühing tõi näiteks Euroopa Komisjoni samalaadseid otsuseid Iirimaa äriühingus osalemise korra [8] ja Hispaania süsteemi kohta, mille kohaselt vähendatakse maksu teatavatelt mittemateriaalsetelt varadelt saadava tulu pealt [9];alternatiivina väitis äriühing A, et kui ka meede on valikuline, on see sellegipoolest Liechtensteini maksustamiskorra olemuse ja loogika kohaselt õigustatud, sest allutatud kindlustusandjate ja avatud turul tegutsevate kindlustusseltside õiguslik ja faktiline olukord on erinev; erinev (madalam) maksustamine on õigustatud, kui tegutsetakse kindla äriühingute rühma piires, ning
captive reinsurance companies neither distort competition nor affect trade within the EEA as the captive does not compete for market share and the services it provides are not tradable.
allutatud kindlustusandjad ei moonuta konkurentsi ega mõjuta kaubandust EMPs, sest allutatu ei konkureeri turuosa pärast ja tema pakutavad teenused ei ole edasimüüdavad.
Company A also argued that the Liechtenstein tax measures on captive insurance companies, introduced in 1997, preceded the evolution of any assessment by the Authority or European Commission that such taxation on intra-group activities could involve State aid.
Samuti väitis äriühing A, et Liechtensteinis võeti kõnealused maksumeetmed 1997. aastal kasutusele enne järelevalveameti või Euroopa Komisjoni hinnanguid, et rühmasisese tegevuse selline maksustamine võiks kujutada riigiabi.
In the alternative, it argued that in light of the principles of legitimate expectations and legal certainty, the Authority should not order recovery if it concludes that State aid has been granted.
Alternatiivina väitis ta, et arvestades õiguspärase ootuse ja õiguskindluse põhimõtteid ei peaks järelevalveamet nõudma abi tagastamist juhul, kui ta otsustab, et riigiabi on antud.
In its second submission, Company A expanded upon its contention that captive insurance companies are not in a legally and factually comparable position to that of insurance companies providing services to unrelated companies, and that a differential tax treatment is justified, by making reference to the Commission’s decision concerning the Dutch Groepsrentebox scheme [10].3.2.
Oma teises kirjas laiendas äriühing A väidet, et allutatud kindlustuseandjad ei ole õigusliku ja faktilise olukorra poolest võrreldavad kindlustusseltsidega, kes pakuvad teenuseid mitteseotud ettevõtjaile, ja et diferentseeritud maksualane kohtlemine on õigustatud, viidates komisjoni otsusele Madalmaade Groepsrenteboxi kava [10] kohta.3.2.
Comments from Company B
Äriühingu B märkused
Company B is a Liechtenstein based direct writing captive insurance company owned by Company C. Company C makes use not only of its captive, but also purchases both insurance and reinsurance on the international markets.
Äriühing B on Liechtensteinis asuv, äriühingule C kuuluv allutatud esmane kindlustusandja. Äriühing C ei kasuta ainult oma allutatut, vaid ostab nii kindlustus- kui ka edasikindlustusteenuseid rahvusvahelistel turgudel.
It stressed, however, that it is unable to insure all of its risks either because such insurance cover is not available or because it is not financially efficient.
Äriühing rõhutas aga, et ta ei suuda kindlustada kõiki oma riske, sest sellist kindlustuskatet ei pakuta või see ei ole tasuv.
Company B was founded in Liechtenstein in 2004 as a reaction to adverse insurance market developments after 2001 when commercial insurers and reinsurers began to demand higher retentions, limited their capacities, and sold insurance and reinsurance at higher prices and at more restrictive terms and conditions.
Äriühing B asutati Liechtensteinis 2004. aastal vastusena kindlustusturu 2001. aasta järgsele ebasoodsale arengule, kui kommertskindlustajad ja -edasikindlustajad hakkasid nõudma kõrgemaid makseid, piirasid oma mahte ning müüsid kindlustus- ja edasikindlustusteenuseid kõrgema hinna ja suuremate piirangutega.
Company C argued in particular that a commercial risk transfer (to a general insurer) always involves the customer retaining a certain portion of the risk.
Äriühing C väitis eelkõige, et äririski ülekandmisel (üldkindlustajale) jääb kliendile alati teatav osa riskist.
It stated that it is considered uneconomic and inefficient to seek risk transfer up to a certain level of risk retention.
Ta kinnitas, et riskide ülekandmine on kuni teatava jääkriskini ebamajanduslik ja ebatõhus.
The company contended that there is market consensus on levels of risk that companies keep and that below this level ‘one cannot speak of a liquid insurance market’.
Äriühing kinnitas, et turul valitseb üksmeel ettevõtjatel säiliva riski taseme suhtes ja et alla selle taseme „ei saa rääkida likviidsest kindlustusturust”.
Company C also considered certain risks to be uninsurable and are therefore forcibly retained by companies, and that in this area captive insurance companies do not substitute commercial insurers.
Äriühing C arvas ka, et teatavad riskid ei ole kindlustatavad ja jäävad seega vältimatult ettevõtjaile ning et allutatud kindlustusandjad ei asenda selles valdkonnas kommertskindlustajaid.
Company C explained that in its opinion forming captives is merely one way of formalising and organising retained risk within a company, and that it is not an option limited to large corporations, and does not confer an economic advantage in comparison to companies that do not form captives.
Äriühing C selgitas, et tema arvates on allutatud kindlustusandjate moodustamine vaid üks viis formaliseerida ja organiseerida jääkriske äriühingu sees ning et see valik ei jää vaid suurtele korporatsioonidele, samuti ei anna see majanduslikku eelist võrreldes äriühingutega, kes allutatud kindlustusandjaid ei moodusta.
Although Company C stated that it is not an option limited to large companies, it also accepted, however, that larger companies have a lower cost of risk (due to economies of scale, capital structure and risk diversification) than smaller ones, and are more likely to own captive insurance companies.
Ehkki äriühing C väitis, et selline võimalus ei ole vaid suurtel äriühingutel, võttis ta omaks, et suurte äriühingute riskikulud on väiksemate omast väiksemad (tänu mastaabisäästule, kapitali struktuurile ja riskide hajutamisele) ning nad omavad tõenäolisemalt allutatud kindlustusandjaid.
Company C emphasised that Company B is only able to operate within its group of companies, and that it does not participate in the commercial direct insurance market.
Äriühing C rõhutas, et äriühing B on suuteline tegutsema üksnes oma äriühingute rühma piires ning et ta ei osale otsekindlustuse kommertsturul.
Finally, Company C contended that its captive does not compete with other market recipients, and, as Company C is unable to procure the services offered by its captive from other market recipients, there is no effect on cross-border competition.
Peale selle väitis äriühing C, et tema allutatu ei konkureeri muude turuosalistega ja kuna äriühing C ei saa osta oma allutatu pakutavaid teenuseid muudelt turuosalistelt, ei mõjuta see piiriülest konkurentsi.
Comments from Company D
Äriühingu D märkused
Company D described itself as the leading captive manager in Liechtenstein, providing management services to six of the 12 captive insurance companies currently located in the principality.
Äriühing D kirjeldas end Liechtensteini juhtiva allutatud kindlustusandjate haldajana, kes pakub haldusteenuseid kuuele 12st praegu riigis asuvale allutatud kindlustusandjale.
In its letter received on 11 May 2009, Company D stated that in its opinion the tax measures to which captive insurance companies are subject do not distort competition as the companies do not have competitors and there is, therefore, no market.
Äriühing D kinnitas oma 11. mai 2009. aasta kirjas, et tema arvates ei moonuta allutatud kindlustusandjate suhtes rakendatavad maksumeetmed konkurentsi, sest kõnealustel äriühingutel ei ole konkurente ja seega puudub turg.
Company D acknowledged that in terms of supply-side substitution, ‘many commercial insurers can insure the risks captives insure’, but contended that in terms of demand-side substitution, buyers of insurance do not view captives and commercial insurers as alternatives, but as separate products.
Äriühing D võttis omaks, et pakkumise poole asendatavusest rääkides „võivad paljud kommertskindlustajad kindlustada samade riskide vastu mis allutatudki”, kuid väitis, et nõudmise poolel ei käsita kindlustuse ostjad allutatuid ja kommertskindlustajaid alternatiivide, vaid eraldi toodetena.
This is because commercial insurance is considered not to be as effective a risk management tool as using a captive; as the insurable risks are different (the products being complementary rather than interchangeable); and because in some countries commercial insurers and captives face different licence and regulatory requirements (Company D was of the view that it is unreasonable to classify captives as operating in the same market as commercial insurers when they do not have the same opportunity to participate in that market).
Selle põhjuseks on asjaolu, et kommertskindlustust ei peeta sama tõhusaks riskihaldusvahendiks kui allutatute kasutamist, kindlustatavad riskid on erinevad (tooted on üksteist täiendavad, mitte asendavad) ning mõnes riigis kohaldatakse kommertskindlustajate ja allutatute suhtes erinevaid litsentsi- ja regulatiivnõudeid (äriühing D oli seisukohal, et allutatud kindlustusandjate liigitamine kommertskindlustajatega samal turul tegutsevateks ei ole põhjendatud, kui neil ei ole samu võimalusi sellel turul osaleda).
Company D also argued that any decision by the Authority ordering recovery of unlawful State aid from captives in Liechtenstein would be contrary to general principles of law, as it would be retrospective and in breach of the legitimate expectation of the companies that they would not be subject to an increased tax burden.
Äriühing D väitis ka, et järelevalveameti mis tahes otsus nõuda Liechtensteini allutatud kindlustusandjatelt ebaseadusliku riigiabi tagastamist oleks vastuolus õiguse üldpõhimõtetega, sest see oleks tagasiulatuv ja rikuks äriühingute õiguspärast ootust, et nende maksukoormust ei suurendata.
Comments from Company E
Äriühingu E märkused
Company E is a captive insurance company located in Liechtenstein.
Äriühing E on Liechtensteinis asuv allutatud kindlustusandja.
In its letter received by the Authority on 12 May 2009, Company E claimed that the Authority had made incorrect assumptions in its decision to open the formal procedure.
Äriühing E väitis 12. mail 2009. aastal järelevalveametile saadetud kirjas, et järelevalveamet on kasutanud ebaõigeid oletusi oma otsuses algatada ametlik menetlus.
Company E argued that a captive insurance company does not offset risk through the purchase of reinsurance as stated by the European Commission (and referred to by the Authority) in its decision concerning aid for captive insurance companies in Åland (Finland) [11] explaining that a captive carries all of the risks of its parent.
Äriühing E väitis, et allutatud kindlustusandja ei hajuta riski, ostes edasikindlustuse, nagu väitis Euroopa Komisjon (millele viitas järelevalveamet) oma otsuses Ahvenamaa (Soome) [11] allutatud kindlustusandjatele antud abi kohta, selgitades, et allutatud kindlustusandja kannab kõik oma emaettevõtja riskid.
Company E also argued that insurance through a captive is not an alternative to obtaining insurance on the ‘general market’, and indeed that captives are at a disadvantage compared to general insurers as they are unable to pool risks, and should be compared not with general insurers but with the uninsured risks that companies carry.
Samuti väitis äriühing E, et kindlustamine allutatud kindlustusandja kaudu ei ole alternatiiviks kindlustuse ostmisele „üldisel turul” ning et allutatud kindlustusandjad on üldiste kindlustusseltsidega võrreldes ebasoodsas olukorras, sest nad ei saa riske koondada ja neid tuleks võrrelda mitte üldiste kindlustusseltsidega, vaid äriühingute kantavate kindlustamata riskidega.
Company E stated that it does not currently provide insurance to its group that cannot be bought on the international market.
Äriühing E väitis, et ta ei paku praegu oma rühmale kindlustust, mida ei saa osta rahvusvahelisel turul.
Company E stated that establishing a captive involves substantial costs and can only be justified on commercial grounds.
Äriühing E kinnitas, et allutatud kindlustusandja asutamisega kaasnevad märkimisväärsed kulud ja seda saab põhjendada vaid äriliselt.
One of the reasons, it informed the Authority, that the company was formed in Liechtenstein was that the principality was ‘not disadvantageous’ in tax terms in comparison to other locations, and a change to the tax regime ‘will adversely affect the viability of Liechtenstein as a captive location’.
Ta teatas järelevalveametile, et üks põhjus, miks äriühing asutati Liechtensteinis, oli asjaolu, et riik ei olnud muude võimalike asukohtadega võrreldes maksualaselt „ebasoodne” ning maksukorra muutmine „mõjutab negatiivselt Liechtensteini kasutatavust allutatud kindlustusandjate asukohana”.
Comments from Company F
Äriühingu F märkused
Company F firstly explained how captive insurance and reinsurance companies, and in particular Company F as part of the […] Holding, are organised.
Äriühing F selgitas, kuidas on organiseeritud allutatud kindlustusandjad ja edasikindlustajad ning eelkõige äriühing F kui ettevõtja [] Holding osa.
It stressed the fact that captives constitute a pooling of risks within a company group to allow for efficient risk management and financing.
Ta rõhutas asjaolu, et allutatud kindlustusandjad tähendavad riskide koondamist äriühingute rühmas, et võimaldada tõhusat riskihaldust ja rahastamist.
It also considered that the establishment of a captive creates greater transparency of risks within the group.
Samuti oli ta seisukohal, et allutatud kindlustusandja asutamine tagab riskide suurema läbipaistvuse rühma sees.
Company F referred to the lesser requirements of market integration that exist among the EFTA States of the EEA compared to the EU.
Äriühing F viitas leebematele turuintegratsiooni nõuetele EMPs olevates EFTA riikides võrreldes ELiga.
It referred in particular to Articles 113, 114(2), and 115 TFEU regarding approximation of laws in the area of taxation, which do not have analogous provisions in the EEA Agreement.
Eelkõige viitas ta Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 113, artikli 114 lõikele 2 ja artiklile 115, milles käsitletakse maksunduse valdkonna seaduste ühtlustamist. EMP lepingus analoogilisi sätteid ei ole.
Company F argued that the tax measures in favour of captive insurance companies in Liechtenstein do not constitute State aid within the meaning of Article 61(1) of the EEA Agreement.
Äriühing F väitis, et Liechtensteinis allutatud kindlustusandjate suhtes kohaldatavad maksumeetmed ei ole riigiabi EMP lepingu artikli 61 lõike 1 tähenduses.
This statement was based on two reasons: captives are not undertakings, and the tax measures do not selectively benefit any undertaking.
See väide põhines kahel asjaolul: allutatud kindlustusandjad ei ole ettevõtjad ja maksumeetmed ei soosi valikuliselt ühtki ettevõtjat.
Referring to a decision of the Authority concerning the Norwegian Road Administration Møre and Romsdal District Office [12], Company F argued that captives are not undertakings because they only provide insurance services ‘in-house’.
Viidates järelevalveameti otsusele Norra maanteeameti Møre ja Romsdali piirkondliku büroo kohta, [12] väitis äriühing F, et allutatud kindlustusandjad ei ole ettevõtjad, sest nad pakuvad kindlustust üksnes rühmasiseselt.
Moreover, the activity carried out by captive insurance companies does not have an economic nature as it is exclusively limited to the transfer of internal risks from the activities of the remainder of the […] Holding Group.
Peale selle ei ole allutatud kindlustusandja tegevusel majanduslikku iseloomu, sest see piirdub rangelt sisemiste riskide ülekandmisega ülejäänud [] Holding Groupi tegevuselt.
Disagreeing with the arguments put forward by the Authority in the opening decision, Company F contended that the reason for establishing a captive was not that it is economically advantageous but because it means that the risks of the group are pooled for more efficient risk management and increased transparency.
Olemata nõus järelevalveameti menetluse algatamise otsuses esitatud põhjendustega, väitis äriühing F, et allutatud kindlustusandja asutamise põhjus ei olnud selle majanduslik kasulikkus, vaid rühma riskide tõhusam koondamine tõhusama riskihalduse ja läbipaistvuse suurendamise nimel.
This specific function cannot be assumed by an ‘external’ company and in consequence there is no market for this specific type of activities.
Seda konkreetset ülesannet ei saa võtta äriühing väljastpoolt ja seega puudub turg seda konkreetset liiki tegevuse jaoks.
Company F also argued that the tax measures are not linked to a given undertaking but to a particular function and are, therefore, not selective.
Äriühing F väitis ka, et maksumeetmed ei ole seotud konkreetse ettevõtja, vaid konkreetse funktsiooniga ega ole seega valikulised.
Company F considered that selectivity does not relate to the economic strength of the undertaking and the question of whether it could establish a captive insurance company was wrongly argued both by the Authority and by the Commission in the Åland case.
Äriühing F arvas, et valikulisus ei ole seotud ettevõtja majandusliku tugevusega ja nii järelevalveamet kui ka komisjon põhjendasid Ahvenamaa juhtumi puhul valesti küsimust, kas ettevõtja suudaks asutada allutatud kindlustusandja.
Company F argued that in the latter case the Commission had not fully assessed selectivity as it did not assess whether the measures fell within the nature and logic of the tax system.
Äriühing F väitis, et nimetatud juhul ei olnud komisjon valikulisust täielikult hinnanud, sest ta ei hinnanud, kas meetmed olid kooskõlas maksusüsteemi olemuse ja loogikaga.
Referring in this context to the Commission’s Decision in the Irish Holding Company Regime case [13], Company F argued that the Authority should have assessed whether captive insurance companies are factually and legally in a similar situation and come to the conclusion that the specific regulatory provisions applicable to them (in particular Directive 2005/68/EC of the European Parliament and of the Council [14] which provides a definition of captive insurance companies, as well as the Solvency II Directive) prove that they are not.
Viidates seoses sellega komisjoni otsusele Iirimaa äriühingus osalemise korra juhtumi kohta, [13] väitis äriühing F, et järelevalveamet oleks pidanud hindama, kas allutatud äriühingud on faktiliselt ja õiguslikult sarnases olukorras, ja jõudma järeldusele, et konkreetsed nende suhtes kohaldatavad regulatiivsätted (eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/68/EÜ, [14] milles antakse allutatud kindlustusandjate määratlus, samuti Solventsus II direktiiv) tõendavad, et nad seda ei ole.
With reference to the case-law of the EFTA Court, Company F argued that ‘any direct or indirect discrimination which is to be considered justified must derive from the inherent logic of the general system and result from objective conditions within that general system’.
Äriühing F väitis EFTA kohtu praktikale viidates, et „igasugune otsene või kaudne diskrimineerimine, mida tuleb pidada põhjendatuks, peab tulenema üldise süsteemi sisemisest loogikast ja olema selles üldises süsteemis valitsevate objektiivsete tingimuste tulemus.”
As secondary arguments, Company F considered that the tax measure existed prior to the entry into force of the EEA Agreement in Liechtenstein, and that the company has been subject to the same tax rules since its establishment in 1990.
Äriühing F esitas täiendava argumendina seisukoha, et maksumeede eksisteeris enne EMP lepingu jõustumist Liechtensteinis ja et äriühing on tegutsenud samade maksueeskirjade alusel alates oma loomisest 1990. aastal.
These rules were explicitly applicable to captive insurances companies from January 1998 and have not been substantially modified since.
Kõnealused eeskirjad on kehtinud allutatud kindlustusandjate suhtes alates jaanuarist 1998 ja neid ei ole sellest ajast oluliselt muudetud.
Company F contended that it is only the evolution of EEA rules that has led to the tax measures applicable to captives in Liechtenstein being considered to be State aid.
Äriühing F väitis, et Liechtensteini allutatud äriühingute suhtes kohaldatavate maksumeetmete riigiabiks pidamise on tinginud üksnes EMP eeskirjade areng.
The decision-making practice of the Commission from 1960 to 1990, during which time the Liechtenstein scheme was introduced, did not consider tax measures to constitute State aid.
Komisjoni otsuste tegemise tava 1960.–1990. aastatel, mil kõnealune süsteem Liechtensteinis kasutusele võeti, ei pidanud maksumeetmeid riigiabiks.
Finally, referring to previous Commission decisions, some of which had considered similar tax arrangements not to constitute State aid, Company F considered that no recovery should be requested in this case because of legal certainty and the protection of legitimate expectations.
Viidates komisjoni varasematele otsustele, millest mõnes ei loetud samalaadset maksukorda riigiabiks, arvas äriühing F, et tagasimaksmist ei tuleks käesoleval juhul nõuda õiguskindluse ja õiguspäraste ootuste kaitsmise kaalutlustel.
Comments from Company G
Äriühingu G märkused
In letters dated 1 December 2008 and 25 May 2009, Company G expressed its surprise at the investigation given that it had trusted the legality of the Liechtenstein tax system for more than 10 years, and that to date there had been no indications that the rules applicable to captive insurance companies could be State aid.
Äriühing G väljendas oma 1. detsembri 2008. aasta ja 25. mai 2009. aasta kirjas üllatust uurimise kohta, arvestades, et ta oli olnud üle kümne aasta veendunud Liechtensteini maksusüsteemi seaduslikkuses ja et senini ei viidanud miski asjaolule, et allutatud kindlustusandjate suhtes kohaldatavad eeskirjad võiksid olla riigiabi.
In its opinion, an undertaking cannot be expected to verify whether legislation in place for more than 10 years had been notified to the Authority.
Äriühingu arvates ei saa eeldada, et ettevõtja kontrolliks, kas üle kümne aasta kehtinud õigusaktidest on järelevalveametile teatatud.