natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The legal basis for the State Housing Agency was laid down in Article 2 of the Act.
Riikliku elamumajandusagentuuri õiguslik alus oli sätestatud seaduse artiklis 2.
According to that provision, the Agency was a state institution subject to a separate board of directors (the State Housing Board) within the administrative purview of the Minister of Social Affairs, who was in supreme charge of matters relating to housing.
Selle sätte kohaselt oli elamumajandusagentuur riiklik asutus, mida juhtis direktorite nõukogu (riiklik elamumajandusnõukogu), mis omakorda kuulus sotsiaalministeeriumi alluvusse, mis oli elamumajanduse eest vastutav kõrgeim organ.
The Agency was to manage and implement the functions relating to housing entrusted to public authorities by the Act.
Elamumajandusagentuuri ülesanne oli ametiasutustele seadusega ettenähtud elamumajandusülesannete haldamine ja elluviimine.
The Minister of Social Affairs was permitted to issue a regulation to decide in greater detail on the structure of the Agency (cf. Article 3 of the Act).
Sotsiaalministrile anti õigus otsustada elamumajandusagentuuri üksikasjalikuma struktuuri üle oma määrusega (vt seaduse artikkel 3).
The Minister was also given authorisation to merge the overall management, operations and human resources of two or more divisions, departments and funds provided for in the Act.
Samuti anti talle volitus ühendada kahe või enama seaduses sätestatud osakonna ja fondi juhtimine, tegevus ja tööjõud.
Costs of the operation of the State Housing Agency was to be divided between the funds operated by the Agency, having taken into account the scope of their operation and outstanding assets at the close of the fiscal year.
Riikliku elamumajandusagentuuri tegevuskulud jaotati elamumajandusagentuuri juhitud fondide vahel, võttes arvesse nende tegevuse ulatust ja majandusaasta lõpu seisuga nende käsutuses olevaid varasid.
The State Housing Agency was governed by the State Housing Board (the Board) that was composed of seven members elected by Parliament following each Parliamentary election (cf. Article 4 of the Act).
Riiklikku elamumajandusagentuuri juhtis riiklik elamumajandusnõukogu (edaspidi „elamumajandusnõukogu”), mis koosnes seitsmest pärast parlamendivalimisi parlamendis valitavast liikmest (vt seaduse artikkel 4).
According to Article 5 of the Act, the Board was to manage the finances, operations and other activities of the State Housing Agency, the State Building Fund and the Workers’ Housing Fund.
Seaduse artikli 5 kohaselt oli elamumajandusnõukogu ülesanne riikliku elamumajandusagentuuri, riikliku ehitusfondi ja töötajate eluasemefondi rahaliste vahendite, toimingute ja muude tegevuste juhtimine.
It should also ensure that the Agency conducted its activities in accordance with the prevailing law and administrative provisions.
Samuti tehti elamumajandusnõukogule ülesandeks kontrollida elamumajandusagentuuri tegevuse vastavust kehtivale seadusele ja selle rakendussätetele.
Moreover, the Board was, inter alia, given the responsibility of allocating funds to developers for social housing.
Muu hulgas vastutas elamumajandusnõukogu rahaliste vahendite eraldamise eest sotsiaaleluruumide arendajatele.
The State Housing Board was also empowered, subject to approval by the Minister of Social Affairs, to create new lending categories (cf. paragraph 2 of Article 11).
Riiklikule elamumajandusnõukogule anti ka õigus luua sotsiaalministri nõusolekul uusi laenukategooriaid (vt seaduse artikli 11 lõige 2).
Further specifications regarding the loans were laid down in Articles 12 to 15 of the Act.
Muud laene käsitlevad küsimused olid täpsemalt reguleeritud seaduse artiklites 12–15.
State Building Fund
Riiklik ehitusfond
The role and task of the State Building Fund was laid down in Article 8 of Act No 97/1993.
Riikliku ehitusfondi eesmärk ja ülesanne sätestati seaduse nr 97/1993 artiklis 8.
According to that provision, the Fund was to engage in lending activities and housing bond transactions in accordance with the provisions of the Act and regulations set pursuant to the Act.
Selle sätte kohaselt oli ehitusfondi ülesanne laenu andmine ning tehingud eluasemevõlakirjadega kooskõlas seaduse sätetega ja seaduse alusel kehtestatud määrustega.
The Fund was also responsible for the borrowing and lending that had taken place with respect to the fund or that might be decided in the future.
Samuti vastutas ehitusfond fondi antud ja võetud või tulevikus antavate ja võetavate laenude eest.
Article 9 of the Act laid down how the State Building Fund was to be financed, as follows:
Riiklikku ehitusfondi finantseeriti seaduse artikli 9 järgi järgmistest allikatest:
By returns on the Fund’s own capital, i.e. instalments, interests and price indexation payments on granted loans.
Fondi omakapitali tootlusest, s.t antud laenude tagasimaksed, intress ja hinna indekseerimine.
Through the annual State Treasury contributions as provided for in the Budget Act.
Iga-aastastest riigieelarve seaduses ettenähtud riigieelarvelistest vahenditest.
Through the sale of bonds to the Unemployment Insurance Fund, to pension funds as agreed between the State Housing Agency and the funds, and by any other borrowing as may be decided in further detail in the investment and credit plan applicable at any time.’
Võlakirjade müügist töötuskindlustusfondile ja pensionifondidele riikliku elamumajandusagentuuri ja konkreetsete fondide vahelise kokkuleppe alusel ning muudest vastaval ajahetkel kohaldatavatest investeerimis- või krediidikavas paika pandud laenudest.”
Article 11 of the Act allowed the State Building Fund to grant loans in the following categories, provided that funding had been made available in its budget for the relevant year:
Seaduse artikli 11 alusel oli riiklikul ehitusfondil volitus anda riigieelarveliste vahendite olemasolu korral laenu järgmistes kategooriates:
Loans for the construction of homes for the elderly and day-care institutions for children and the elderly.
Laenud eakate inimeste eluaseme ning laste ja eakate inimeste päevakodude ehitamiseks.
Special loans for those with special needs.
Erilaenud erivajadustega inimestele.
Loans or grants for technical innovations and other reforms in the construction industry.’
Laenud või toetused ehitustööstuses tehniliste uuenduste loomiseks või muude reformide elluviimiseks.”
All loans from the State Building Fund were to be fully indexed (cf. Article 16 of the Act).
Riikliku ehitusfondi laenud indekseeriti (vt seaduse artikkel 16).
Each loan should be secured by a first- or second-rank mortgage in the housing for which the loan had been granted.
Iga laen pidi olema tagatud laenuga ostetavale eluasemele seatud esimese või teise järgu hüpoteegiga.
Moreover, it was permissible to require that the granted loan and mortgage should not exceed a particular proportion of the purchase price, real estate assessment or fire insurance valuation.
Samuti võis kehtestada nõudeid, mille kohaselt ei tohtinud antav laen ja hüpoteek ületada teatavat osa ostuhinnast, kinnisvara hinnatud väärtusest või tulekindlustusväärtusest.
Housing Bonds
Eluasemevõlakirjad
According to Article 19 of the Act, the role of the Housing Bonds Divisions was:
Seaduse artikli 19 kohaselt oli eluasemevõlakirjade osakonna ülesanne järgmine:
To issue categories of marketable bonds in the name of the State Building Fund, hereafter referred to as housing bonds, subject to the terms and conditions laid down in this Act, or by regulation.
anda riikliku ehitusfondi nime all välja vabalt kaubeldavaid võlakirju (edaspidi „eluasemevõlakirjad”) käesoleva seaduse tingimuste või määruse alusel;
To exchange debt instruments secured by mortgage upon residential housing issued in connection with the purchase of real estate, construction of new housing, or extensive additions or improvements to, or renovation of, used residential housing […].
vahetada eluasemele seatud hüpoteegiga tagatud võladokumente, mis on välja antud seoses kinnisvara ostmisega, uue eluaseme ehitamisega või vana eluaseme juurdeehituse, laiendamise või renoveerimisega […];
To promote the saleability of housing bonds in the market at all times.’
hoida igal ajal eluasemevõlakirjade turukõlblikkust.”
The housing bond system was not a traditional mortgage loan system, but a bond swap system, meaning that homebuyers applied to the Housing Bonds Division to issue a mortgage bond, which was secured against the property to be bought.
Eluasemevõlakirjade puhul ei olnud tegemist tavapärase hüpoteeklaenude süsteemiga, vaid pigem võlakirjade vahetamise süsteemiga, kus eluaseme ostja esitas eluasemevõlakirjade osakonnale taotluse ostetava varaga tagatud hüpoteekobligatsiooni väljaandmiseks.
The Housing Bonds Division then bought this bond from the homebuyer and paid for it by issuing housing bonds to the seller.
Seejärel ostis eluasemevõlakirjade osakond ostjalt selle obligatsiooni ning maksis selle eest eluasemevõlakirjade väljastamisega eluaseme müüjale.
These housing bonds could then be freely traded in the securities market.
Need eluasemevõlakirjad olid seejärel väärtpaberiturul vabalt kaubeldavad.
The seller could sell the bonds on the securities market, use them as means of payment or keep them.
Eluaseme müüja võis oma võlakirjad väärtpaberiturul maha müüa, kasutada neid maksevahendina või hoida need alles.
According to Article 21 of the Act, the Housing Bonds Division was permitted to claim an interest margin to cover its operating expenses and estimated losses from outstanding loans.
Seaduse artikli 21 kohaselt oli eluasemevõlakirjade osakonnal õigus nõuda oma tegevuskulude ja eeldatavate laenukahjude katteks intressi.
The Minister of Social Affairs was to determine the level of the interest margin following the proposal of the State Housing Board.
Asjaomase intressi määras riikliku elamumajandusnõukogu ettepanekul sotsiaalminister.
The mortgage instruments purchased by the Housing Bonds Division were to be issued for a maximum loan period of 25 years (cf. Article 26 of the Act).
Eluasemevõlakirjade osakonna ostetud hüpoteekobligatsioonide maksimaalseks laenuperioodiks oli 25 aastat (vt seaduse artikkel 26).
According to Article 27, these mortgage instruments could be exchanged for housing bonds amounting to a maximum of 75 % of a property’s reasonably assessed price.
Artikli 27 kohaselt võis neid hüpoteekobligatsioone vahetada eluasemevõlakirjade vastu maksimaalselt 75 % ulatuses vara mõistlikult hinnatud väärtusest.
The Minister of Social Affairs was empowered to decide on the maximum percentage through a Regulation whereby he could decide on a higher percentage for new construction and the first-time purchase of residential housing.
Uusehitiste ostjatele ja eluaseme esmaostjatele võis sotsiaalminister oma määrusega kehtestada kõrgema määra.
According to Article 29 of the Act, the Housing Bonds Division was to promote the saleability of the housing bonds on the market.
Seaduse artikli 29 järgi oli eluasemevõlakirjade osakonna kohustus hoida eluasemevõlakirjade müügikõlblikkust.
For that purpose the Division was to seek cooperation with banks, pension funds and other entities on the financial market.
Selle kohustuse täitmiseks tegi osakond koostööd pankade, pensionifondide ja muude turuosalistega.
Furthermore, the State Building Fund was permitted to dispose of a proportion of its funds for transaction in housing bonds to promote equilibrium on the market.
Samuti oli riiklikul ehitusfondil turutasakaalu hoidmise huvides õigus kasutada teatud osa oma rahalistest vahenditest eluasemevõlakirjadega tehingute tegemiseks.
The Act did not itself contain provisions on who was eligible for loans under the housing bonds system.
Seadus ei sisaldanud ühtegi sätet selle kohta, kellel oli õigus eluasemevõlakirjade süsteemi alusel laenu saada.
Instead, such rules were laid down in Regulation No 467/1991 on the Housing Bonds Division and housing bonds transactions (um húsbréfadeild og húsbréfaviðskipti).With regard to lending to undertakings the Regulation provided that building contractors qualified for loans from the system.
Asjakohane eeskiri kehtestati hoopis eluasemevõlakirjade osakonda ja eluasemevõlakirjade tehinguid (um húsbréfadeild og húsbréfaviðskipti) käsitlevas määruses nr 467/1991. Ettevõtetele pakutavate laenude osas oli määruse kohaselt laenu saamise õigus ehitusettevõtetel.
A building contractor was defined as any recognised entity building and selling completed apartments in accordance with the relevant industrial standard (cf. Article 1 of the Regulation).
Ehitusettevõte oli määratletud kui mis tahes majandusüksus, kes ehitab ja müüb valmiskortereid kooskõlas kehtivate tööstusstandarditega (vt määruse artikkel 1).
Rules regarding loans for new buildings were laid down in Article 10 of the Regulation and Article 25 imposed a special requirement on contractors under which they were required to submit a guarantee from a financial institution or a municipality.
Uusehitiste jaoks ettenähtud laenudele kehtestatud normid olid paika pandud määruse artiklis 10. Artiklis 25 kehtestati aga ehitusettevõtetele erinõue, mille kohaselt olid ehitusettevõtted kohustatud esitama finantsasutuse või kohaliku omavalitsuse garantii.
Workers’ Housing Fund
Töötajate eluasemefond
The role of the Workers’ Housing Fund was to take care of the provision of loans for social housing with the aim of solving the housing needs of those who require special assistance thereto (cf. Article 47 of the Act).
Töötajate eluasemefondi ülesanne oli sotsiaaleluruumide jaoks ettenähtud laenude haldamine eesmärgiga lahendada erivajadustega inimeste eluasemega seonduvad küsimused (vt seaduse artikkel 47).
Article 48 concerned the financing of the Workers’ Housing Fund, which was achieved as follows:
Artikli 48 kohaselt finantseeriti töötajate eluasemefondi järgmistest allikatest:
by returns on the Fund’s own capital, i.e. instalments, interest and price indexation payments on granted loans;
fondi omakapitali tootlusest, s.t antud laenude tagasimaksed, intress ja hinna indekseerimine;
by annual State Treasury contributions as provided for in the Budget Act from time to time;
aeg-ajalt iga-aastastest riigieelarve seaduses ettenähtud riigieelarvelistest vahenditest;
by loans from municipalities to the State Housing Agency (cf. Article 42);
kohalike omavalitsuste riiklikule elamumajandusagentuurile antavatest laenudest (vt artikkel 42);
by the sale of bonds to pension funds in accordance with agreements made between the State Housing Agency and pension funds;
võlakirjade müügist pensionifondidele riikliku elamumajandusagentuuri ja pensionifondide vaheliste kokkulepete alusel;
by special borrowings, decided in the investment and credit plans from time to time, when disposable funds pursuant to sub-paragraphs a to d are not sufficient for planned developments.’
aeg-ajalt investeerimis- ja krediidikavades ettenähtud erilaenudest, kui punktides a–d osutatud olemasolevatest vahenditest ei piisa planeeritud arenguks.”
The loan categories of the Workers’ Housing Fund were listed in Article 50 of the Act and were the following:
Töötajate eluasemefondi laenukategooriad olid loetletud seaduse artiklis 50:
Loans for lease-purchase social housing (for 90 % of the purchase price).
Sotsiaaleluruumide järelmaksuga ostmiseks ettenähtud laenud (90 % ulatuses ostuhinnast).
Loans for privately owned social housing (for 90 % of the purchase price).
Sotsiaaleluruumide eraomandisse ostmiseks ettenähtud laenud (90 % ulatuses ostuhinnast).
Loans for rented social housing (for 90 % of the purchase price).
Sotsiaaleluruumide üürimiseks ettenähtud laenud (90 % ulatuses ostuhinnast).
Loans for general lease-purchase housing (for 70 % and 20 % of the purchase price).
Üldeluruumide järelmaksuga ostmiseks ettenähtud laenud (70 % ja 20 % ulatuses ostuhinnast).
Loans for social housing were granted by the State Housing Board from the Workers’ Housing Fund (cf. Article 52 of the Act).
Sotsiaaleluruumi ostmiseks ettenähtud laenu andis riiklik elamumajandusnõukogu töötajate eluasemefondist (vt seaduse artikkel 52).
The loan could be up to 90 % of the construction cost or purchase price, however, not exceeding 90 % of the costs basis approved by the State Housing Board, less a 3,5 % special contribution of the municipalities for each social assistance apartment (cf. paragraph 2 of Article 42 of the Act) [11].
Laenu anti kuni 90 % ulatuses ehitushinnast või ostuhinnast, kuid siiski mitte üle 90 % riikliku elamumajandusnõukogu kinnitatud kuludest, millest arvati maha 3,5 % sotsiaalkorterimaks kohalikule omavalitsusele (vt seaduse artikli 42 lõige 2) [11].
With regard to entitlement to social assistance, Article 64 of the Act stated that the right to loans for private owned social housing was limited to those who fulfilled the following conditions:
Mis puutub sotsiaalabi saamise õigusse, oli seaduse artikli 64 kohaselt sotsiaaleluruumide eraomandisse ostmiseks õigus laenu saada vaid isikutel, kes vastasid järgmistele tingimustele:
Do not already own an apartment or a comparable asset in another form.
asjaomasel isikul ei ole oma korterit või muud võrreldavat tüüpi vara;
Have had an average income over the past three years before allocation takes place of an amount not exceeding […].
asjaomase isiku keskmine sissetulek viimase kolme aasta jooksul enne laenu saamist ei ületa […].
These income limits shall be determined by the State Housing Board at the beginning of each year […].
Sellised sissetulekupiirangud kehtestab riiklik elamumajandusnõukogu iga aasta alguses […];
Demonstrate payment ability which is assessed by the housing committee of a municipality […].’
asjaomase isiku maksejõulisust on hinnanud kohaliku omavalitsuse elamumajanduskomitee […].”
Article 65 provided that those applying for rental apartments had to fulfil the conditions in sub-paragraphs (a) and (b).
Artikli 65 kohaselt pidid isikud, kes taotlesid üürikorterit, vastama punktides a ja b sätestatud tingimustele.
The owner of a social assistance apartment who intended to sell this apartment was to notify the housing committee or other developer of such intentions (cf. Article 85 of the Act).
Sotsiaalkorteri omanik, kes soovis korterit müüa, oli kohustatud teavitama oma kavatsusest elamumajanduskomiteed või muud arendajat (vt seaduse artikkel 85).
The developer was to purchase the apartment and resell it in accordance with the Act and regulations set pursuant to the Act.
Arendaja oli kohustatud korteri ära ostma ja selle edasi müüma kooskõlas seadusega ning seaduse alusel kehtestatud määrustega.
On the purchase of an apartment, its seller should be refunded the contribution he provided on the purchase of the apartment and the instalments he had paid on the loan from the Workers’ Housing Fund from the time the purchase agreement was entered into.
Uue korteri ostmisel sai korteri müüja tagasi korteri ostmisel makstud summa ning tagasimaksed, mille ta oli alates eluasemefondist võetud laenulepingu sõlmimisest teinud.
Article 86 entrusted the municipalities with the task of calculating the sales price of social housing.
Artikliga 86 tehti kohalikele omavalitsustele ülesandeks arvutada välja sotsiaaleluruumide müügihind.
The Housing Act No 44/1998
Eluasemeseadus nr 44/1998
Introduction — main changes
Sissejuhatus – peamised muudatused
At the same time the abovementioned Act No 97/1993 on the State Housing Agency was repealed.
Sama seadusega tunnistati kehtetuks eespool nimetatud riikliku elamumajandusagentuuri seadus nr 97/1993.
According to Article 1 of the Housing Act, the purpose of the Act is to promote security and equal rights as regards housing to Icelanders, through the granting of loans and through organisation of matters relating to housing, and that funds are provided for the specific purpose of increasing people’s chances of acquiring or renting housing on manageable terms.
Eluasemeseaduse artikli 1 kohaselt oli seaduse eesmärk suurendada laenu andmise ja eluruumide ehitamist käsitlevate küsimuste lahendamise kaudu islandlaste elamumajanduslikku turvatunnet ja võrdõiguslikkust ning tagada jõukohastel tingimustel eluaseme soetamise või üürimise võimaluste suurendamiseks ettenähtud laenu andmine.
In other words, the purpose of the Act corresponds fully to that laid down in the abovementioned Article 1 of the former Act No 97/1993.
Teisisõnu vastab seaduse eesmärk täielikult varasema seaduse nr 97/1993 artiklis 1 sõnastatud eesmärgile.
In the bill, which subsequently became the Housing Act, the main amendments were described in the following terms:
Hiljem eluasemeseadusena vastu võetud seaduseelnõus kirjeldati peamisi muudatusi järgmiselt:
‘The main changes contained in the bill concern the social housing system.
„Käesoleva seaduseelnõu peamised muudatused on seotud sotsiaaleluruumide süsteemiga.
The principal change being proposed is that the building and purchase of privately owned social apartments will be stopped and instead a new social lending system will be established.
Põhiline muudatus seisneb selles, et eraomandisse kuuluvate sotsiaalkorterite ehitamine ja ostmine peatatakse ja asendatakse uue sotsiaallaenusüsteemiga.
The current provisions on the building of rental apartments will remain in place but it is proposed that the Articles on lease-purchase be abolished.
Praegu kohaldatavad sätted üürikorterite ehitamise kohta jäävad kehtima, kuid on tehtud ettepanek liisinguga ostmist käsitlevate artiklite kehtetuks tunnistamise kohta.
In addition to the abovementioned, an independent bill will concern building and housing cooperatives.
Lisaks reguleeritakse ehitus- ja elamuühistuid käsitlevaid küsimusi eraldi seaduseelnõus.
In other respects, the main changes in the bill may be simplified into three issues.
Muus osas võiks seaduseelnõu peamised muudatused lihtsustatult jagada kolmeks.
When the Minister of Social Affairs submitted the bill to Parliament, he explained the main legislative changes foreseen under the new bill in the following manner:
Sotsiaalminister selgitas parlamendile peamisi seaduseelnõust tulenevaid seadusandlikke muudatusi järgmiselt:
‘The main items are as follows:
„Peamised muudatused on järgmised:
The State Housing Agency will be abolished.
Riiklik elamumajandusagentuur lõpetab tegevuse.
The State Building Fund and the Workers’ Housing Fund will be merged into the Housing Financing Fund and the assets of the State Housing Agency will also become part of the Fund.
Riiklik ehitusfond ja töötajate eluasemefond ühendatakse eluasemerahastamisfondiks ning riikliku elamumajandusagentuuri vara kantakse uue fondi vara hulka.
The housing bond system will remain unchanged as regards real estate transactions on the general market.
Eluasemevõlakirjade süsteemi ei muudeta kinnisvaratehingute puhul avatud turul.
The Housing Financing Fund shall in the fullness of time become self-sustainable.
Eluasemerahastamisfond peab suutma end ise tulevikus ära majandada.
One item in that regard is that it is presupposed that older loans taken by the Fund will be restructured.
Selles osas eeldatakse, et fondist varem võetud laenud restruktureeritakse.
With the restructuring it will be possible to achieve substantially better rates than the Building Funds enjoy today.
Restruktureerimine võimaldab saavutada ehitusfondide hetkeseisuga võrreldes oluliselt paremaid määrasid.
This Fund will be very strong.
Uuest fondist saab väga tugev fond.
It will have a capital of 26 billion ISK and will have access to the best lending rates.’
Fondi kapital on 26 miljardit Islandi krooni ning tal on juurdepääs parimatele laenumääradele.”
Institutional set-up
Fondi ülesehitus
The Housing Financing Fund is an independent State-owned institution subject to a separate board of directors within the administrative purview of the Minister of Social Affairs (cf. Article 4 of the Housing Act).
HFF on sõltumatu riiklik asutus, mida juhib sotsiaalministri administratiivses alluvuses olev eraldi direktorite nõukogu (vt eluasemeseaduse artikkel 4).
The Fund replaced the previous State Housing Agency.
HFF asendab varasemat riiklikku elamumajandusagentuuri.
According to Article 7, the Minister shall appoint the five-member board of directors of the Fund for a four-year term.
Artikli 7 kohaselt nimetab minister neljaks aastaks ametisse viieliikmelise direktorite nõukogu.