natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The depositary could make a disclosure to the AIF and the AIFM acting on behalf of the AIF so that such aspects of the custody risk are properly taken into account in the investment decision or take such measures as are possible in the local jurisdictions to make the assets as insolvency-proof as possible according to local law.
Depositoorium võib kõnealuse teabe AIFile ja selle nimel tegutsevale AIFi valitsejale avalikustada, nii et hoidmisega seotud riski selliseid aspekte saaks investeerimisotsuste tegemisel nõuetekohaselt arvesse võtta, või võtta kohalikus jurisdiktsioonis võimalikke meetmeid, et tagada varade säilimine maksevõimetuse korral vastavalt kohalikele õigusaktidele.
Furthermore, the depositary could prohibit temporary deficits in client assets, use buffers or put in place arrangements prohibiting the use of a debit balance for one client to offset a credit balance for another.
Lisaks võib depositoorium keelata kliendi varade ajutise puudujäägi, kasutada puhvreid või kehtestada korra, mille kohaselt on keelatud kasutada ühe kliendi väärtpaberite deebetjääki teise kliendi krediitjäägi katmiseks.
While such measures may reduce the custody risk faced by a depositary when delegating custody functions, they do not alter the obligation to return the financial instruments or pay the corresponding amount where these are lost, which depends on whether or not the requirements of Directive 2011/61/EU are fulfilled.
Kuigi sellised meetmed võivad depositooriumi jaoks vähendada hoidmisega seotud riski hoidmisfunktsiooni delegeerimise korral, ei vabasta need kohustusest tagastada finantsinstrumendid või maksta nende kaotsimineku korral vastav summa, olenevalt sellest, kas on täidetud direktiivi 2011/61/EL kohased nõuded.
The depositary’s liability under Article 21(12) second subparagraph of Directive 2011/61/EU is triggered in the event of the loss of a financial instrument held in custody by the depositary itself or by a third party to whom the custody has been delegated, provided that the depositary does not demonstrate that the loss results from an external event beyond reasonable control, the consequences of which would have been unavoidable despite all reasonable efforts to the contrary.
Depositooriumil tekib direktiivi 2011/61/EL artikli 21 lõike 12 teise lõigu kohane kohustus juhul, kui depositooriumile või kolmandale isikule, kellele hoidmisfunktsioon on delegeeritud, hoiule antud finantsinstrumendid on kaotsi läinud ja depositoorium ei suuda tõendada, et kaotsimineku põhjustasid välised sündmused, mille üle tal puudub mõistlik kontrollivõimalus ning mille tagajärjed oleksid olnud vältimatud, vaatamata kõigile pingutustele nende ärahoidmiseks.
That loss should be distinguished from an investment loss for investors resulting from a decrease in the value of assets as a consequence of an investment decision.
Kõnealust kaotsiminekut tuleks eristada investorite investeerimiskahjumist, mis on tingitud vara väärtuse vähenemisest vale investeerimisotsuse tõttu.
To be ascertained as such, it is important that the loss is definitive, and there is no prospect of recovering the financial asset.
Kaotsimineku kindlakstegemiseks peab see olema lõplik, ilma finantsvara tagasisaamise võimaluseta.
Thus, situations where a financial instrument is only temporarily unavailable or frozen should not count as losses within the meaning of Article 21(12) of Directive 2011/61/EU.
Seega ei tuleks olukorda, kus finantsinstrument on ainult ajutiselt kättesaamatu või külmutatud, käsitada kaotsiminekuna direktiivi 2011/61/EL artikli 21 lõike 12 tähenduses.
In contrast, three types of situations can be identified where the loss should be deemed to be definitive:
Kaotsiminekut tuleks pidada lõplikuks kolmel juhul:
where the financial instrument no longer exists or never did exist;
kui finantsinstrumenti ei ole enam olemas või seda ei ole olemas olnudki;
where the financial instrument exists but the AIF has definitively lost its right of ownership over it;
kui finantsinstrument on olemas, kuid AIF on lõplikult kaotanud tema omandiõiguse;
and where the AIF has the ownership right but can no longer transfer title of or create limited property rights in the financial instrument on a permanent basis.
kui AIFil on finantsinstrumendi omandiõigus, kuid ta ei saa seda alaliselt üle kanda või luua piiratud omandiõigust.
A financial instrument is deemed no longer to exist for instance when it has disappeared following an accounting error that cannot be corrected, or if it never existed, when the AIF’s ownership was registered on the basis of falsified documents.
Näiteks ei ole finantsinstrumenti enam olemas, kui see on kadunud parandamatu raamatupidamisvea tõttu; samuti juhul, kui finantsinstrumenti ei ole olemas olnudki, kuna AIFi omandiõigus registreeriti võltsitud dokumentide alusel.
Situations where the loss of financial instruments is caused by fraudulent conduct should be deemed a loss.
Kaotsiminekuna tuleks käsitada ka olukorda, mil finantsinstrumendi kaotsiminek on tingitud pettusest.
No loss can be ascertained when the financial instrument has been substituted by or converted into another financial instrument, for example in situations where shares are cancelled and replaced by the issue of new shares in a company reorganisation.
Kaotsiminekuna ei saa käsitada finantsinstrumendi asendamist või selle vahetamist muu finantsinstrumendi vastu, nt kui äriühingu saneerimise käigus aktsiad tühistatakse ja asendatakse uute emiteeritavate aktsiatega.
An AIF should not be considered as permanently deprived of its right of ownership over the financial instrument if the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF has legitimately transferred ownership to a third party.
Kui AIF või selle nimel tegutsev AIFi valitseja on õiguspäraselt andnud omandi üle kolmandale isikule, ei tähenda see, et AIF on alaliselt omandiõiguse kaotanud.
Where there is a distinction between the legal ownership and the beneficial ownership of the assets, the definition of loss should refer to loss of the beneficial ownership right.
Kui eristatakse vara juriidilist omandiõigust ja tegelikku tulusaajat, peaks kaotsimineku määratlus põhinema tegeliku tulusaamise õiguse kaotsiminekul.
Only in the case of an external event beyond the reasonable control of the depositary, the consequences of which are unavoidable despite all reasonable efforts to the contrary, could the depositary avoid to be held liable under Article 21(12) of Directive 2011/61/EU.
Ainult juhul, kui kaotsimineku põhjustasid välised sündmused, mille üle depositooriumil puudub mõistlik kontrollivõimalus ning mille tagajärjed oleksid olnud vältimatud, vaatamata kõigile pingutustele nende ärahoidmiseks, ei ole depositoorium vastutav direktiivi 2011/61/EL artikli 21 lõike 12 alusel.
The cumulative fulfilment of these conditions should be proven by the depositary in order for it to be discharged of liability.
Vastutusest vabastamiseks peaks depositoorium tõendama, et kõik kõnealused tingimused on täidetud.
It should first be determined whether the event which led to the loss was external.
Kõigepealt tuleb kindlaks määrata, kas kaotsimineku põhjustas väline sündmus.
The depositary’s liability should not be affected by delegation and therefore an event should be deemed external if it does not occur as a result of any act or omission of the depositary or the third party to whom the custody of financial instruments held in custody has been delegated.
Depositooriumi vastutust ei tohiks mõjutada delegeerimine ja seega tuleks sündmust lugeda väliseks, kui see ei ole tingitud depositooriumi või kolmanda isiku, kellele asjaomaste finantsinstrumentide hoidmise kohustus oli delegeeritud, tegevusest või tegevusetusest.
Then, it should be assessed whether the event is beyond the reasonable control, by verifying that there was nothing a prudent depositary could reasonably have done to prevent the occurrence of the event.
Seejärel tuleks hinnata, kas sündmus on väljaspool mõistlikku kontrollivõimalust, kontrollides, kas hoolikalt tegutsedes oleks depositoorium saanud sündmuse ärahoidmiseks midagi teha.
Under these steps both natural events and acts of a public authority may be considered as external events beyond reasonable control.
Nende sammude raames võib väljaspool mõistlikku kontrollivõimalust olevate väliste sündmustena käsitada nii looduslikke protsesse kui ka ametiasutuste tegevust.
Thus, in the context of the insolvency of a third party to whom custody was delegated, the law of the country where the instruments are held in custody, which does not recognise the effects of an appropriately implemented segregation, is deemed to be an external event beyond reasonable control.
Väljaspool mõistlikku kontrollivõimalust oleva välise sündmusena käsitatakse ka olukorda, kus sellise kolmanda isiku maksejõuetuse korral, kellele hoidmisfunktsioon on delegeeritud, ei tunnistata sellise asjaomase riigi õigusaktidega, kus instrumente hoiul hoitakse, varade nõuetekohasest lahushoidmisest tulenevat mõju.
In contrast, a loss caused by failure to apply the segregation requirements laid down in Article 21(11)(d) (iii) of Directive 2011/61/EU or the loss of assets because of disruption in the third party’s activity in relation to its insolvency cannot be seen as being external events beyond reasonable control.
Seevastu ei tuleks väljaspool mõistlikku kontrollivõimalust oleva välise sündmusena käsitada vara kaotsiminekut, mis on tingitud direktiivi 2011/61/EL artikli 21 lõike 11 punkti d alapunkti iii kohaste varade lahus hoidmise nõuete täitmatajätmisest või kolmanda isiku äritegevuse häirest seoses maksejõuetusega.
Finally, the depositary should prove that the loss could not have been avoided despite all reasonable efforts to the contrary.
Depositoorium peaks tõendama, et kaotsiminekut ei oleks saanud ära hoida, vaatamata kõigile pingutustele selle ärahoidmiseks.
In this context, the depositary should inform the AIFM and take appropriate action depending on the circumstances.
Sellega seoses peaks depositoorium AIFi valitsejat teavitama ja võtma asjakohaseid meetmeid vastavalt asjaoludele.
For instance, in a situation where the depositary believes the only appropriate action is to dispose of the financial instruments, the depositary should duly inform the AIFM, which must in turn instruct the depositary in writing whether to continue holding the financial instruments or to dispose of them.
Näiteks juhul, kui depositooriumi arvates on ainus asjakohane tegutsemisviis finantsinstrumentidest loobumine, peaks depositoorium nõuetekohaselt teavitama AIFi valitsejat, kes omakorda peaks andma depositooriumile kirjalikult juhised selle kohta, kas depositoorium peaks finantsinstrumente jätkuvalt hoidma või nendest loobuma.
Any instruction to the depositary to continue holding the assets should be reported to the AIF’s investors without undue delay.
AIFi investoritele tuleb põhjendamatu viivituseta teatada kõigist juhistest, mis antakse depositooriumile varade jätkuvaks hoidmiseks.
The AIFM or the AIF should give due consideration to the depositary’s recommendations.
AIFi valitseja või AIF peaksid depositooriumi soovitusi nõuetekohaselt kaaluma.
Depending on the circumstances, if the depositary remains concerned that the standard of protection of the financial instrument is not sufficient, despite repeated warnings, it should consider further possible action, such as termination of the contract provided the AIF is given a period of time to find another depositary in accordance with national law.
Kui depositoorium on hoolimata korduvatest hoiatustest jätkuvalt seisukohal, et finantsinstrumentide kaitse ei ole piisav, võib ta vastavalt asjaoludele võtta täiendavaid meetmeid, nt lõpetada lepingu, tingimusel, et AIFile antakse vastavalt siseriiklikule õigusele piisavalt aega teise depositooriumi leidmiseks.
To ensure the same standard of investor protection, the same considerations should also apply to the delegate to whom a depositary has contractually transferred its liability.
Ühtsete investorikaitsenõuete tagamiseks tuleks samasid sätteid kohaldada ka delegeeritava suhtes, kellele depositoorium on lepinguliselt vastutuse üle kandnud.
Therefore, in order to be discharged of liability under Article 21(12) of Directive 2011/61/EU the delegate should prove that it fulfils cumulatively the same conditions.
Vastutusest vabastamiseks direktiivi 2011/61/EL artikli 21 lõike 12 alusel peab seega ka delegeeritav tõendama, et kõik samad tingimused on täidetud.
A depositary is allowed under certain circumstances to discharge itself of liability for the loss of financial instruments held in custody by a third party to which custody was delegated.
Teatavatel asjaoludel võib depositoorium vabastada end vastutusest selliste finantsinstrumentide kaotsimineku eest, mida hoiab kolmas isik, kellele hoidmisfunktsioon on delegeeritud.
For such liability discharge to be permitted there must be an objective reason for contracting such discharge that is accepted by both the depositary and the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF.
Vastutusest vabastamise lubamiseks peab olema vastutusest vabastamise lepingu sõlmimiseks objektiivne põhjus, mida aktsepteerivad nii depositoorium kui ka AIF või selle nimel tegutsev AIFi valitseja.
An objective reason should be established for each discharge of liability taking into account the concrete circumstances in which custody has been delegated.
Objektiivne põhjus tuleb kindlaks teha igal vastutusest vabastamise juhul, võttes arvesse konkreetseid hoidmisfunktsiooni delegeerimise asjaolusid.
When considering an objective reason, the right balance should be established to ensure that the contractual discharge can be effectively relied upon if needed and that sufficient safeguards are put in place to avoid any misuse of the contractual discharge of liability by the depositary.
Objektiivsete põhjuste kaalumisel tuleks kehtestada õige tasakaal tagamaks, et lepingulist vastutusest vabastamist saab vajaduse korral rakendada ja et kehtestatud on piisavad kaitsemeetmed, millega vältida lepingulise vastutusest vabastamise väärkasutust depositooriumi poolt.
The contractual discharge of liability should under no circumstances be used to circumvent the depositary’s liability requirements under Directive 2011/61/EU.
Lepingulist vastutusest vabastamist ei tohiks mingil juhul kasutada direktiivi 2011/61/EL kohastest depositooriumi vastutusega seotud nõuetest kõrvalehoidmiseks.
The depositary should demonstrate that it was forced by the specific circumstances to delegate custody to a third party.
Depositoorium peaks tõendama, et teatavad asjaolud sundisid teda hoidmisfunktsiooni kolmandale isikule delegeerima.
Contracting a discharge should be always in the best interest of the AIF or its investors, and the AIF or the AIFM acting on behalf of the AIF should make it explicit that they act in such best interest.
Lepinguline vastutusest vabastamine peaks alati olema AIFi või selle investorite parimates huvides ning AIF või selle nimel tegutsev AIFi valitseja peaks selgesõnaliselt teatavaks tegema, et nad tegutsevad sellistes parimates huvides.
Examples of scenarios should indicate the situations where a depositary may be considered as not having other options but to delegate custody to third parties.
Näidetena tuleks esitada juhud, mil depositooriumil ei ole tõenäoliselt muud võimalust, kui delegeerida hoidmisfunktsioon kolmandale isikule.
It is important for competent authorities to obtain appropriate and sufficient information in order to supervise activities of AIFMs and the risks related to them appropriately and consistently.
Pädevad asutused peavad saama asjakohast ja piisavat teavet, et nõuetekohaselt ja pidevalt teostada järelevalvet AIFi valitseja tegevuse ja sellega seotud riskide üle.
Also, since the activities of AIFMs could have effects across borders and on the financial markets, competent authorities should monitor AIFMs and AIFs closely in order to take appropriate action to avoid the build-up of systemic risks.
Kuna AIFi valitseja tegevusel võib olla piiriülene mõju ja mõju finantsturgudele, peaksid pädevad asutused teostama AIFi valitseja ja AIFi üle põhjalikku seiret, et võtta süsteemsete riskide tekkimise vältimiseks asjakohaseid meetmeid.
The increased transparency and consistency through provisions on reporting and disclosing relevant information as outlined in the implementing measures should make it possible for competent authorities to detect and respond to risks in the financial markets.
Rakendusmeetmetega ette nähtud sätetega, mis käsitlevad asjakohase teabe esitamist ja avalikustamist, tagatav suurem läbipaistvus ja ühtsus peaks võimaldama pädevatel asutustel tuvastada riskid finantsturgudel ja võtta asjakohaseid meetmeid.
It is essential for investors to obtain the minimum information necessary with respect to particular AIFMs and AIFs and their structure in order to be able to take the right investment decision tailored to their needs and risk appetite.
Esmatähtis on, et investorid saaksid asjakohast teavet konkreetse AIFi valitseja ja AIFi ja nende struktuuri kohta, et teha oma vajadustele ja riskivalmidusele vastavaid investeerimisotsuseid.
That information should be clear, reliable, readily understandable and clearly presented, whereas the usefulness of the information is enhanced when it is comparable from AIFM to AIFM and AIF to AIF and from one period to the next.
Kõnealune teave peaks olema selge, usaldusväärne, koheselt mõistetav ja selgelt esitatud, kusjuures teabe kasulikkust suurendaks see, kui see on võrreldav AIFi valitsejate, AIFide ja ajavahemike lõikes.
An AIFM should not engage in activities which might be detrimental to the objective understanding and practical use of the information to investors prior to its disclosure such as window dressing.
Enne teabe avalikustamist ei tohiks AIFi valitseja teha midagi, mis võib kahjustada investorite suutlikkust seda teavet mõista ja praktiliselt kasutada, nt olukorra ilustamine ehk nn „window dressing”.
It is necessary to set out a framework which provides for minimum standards with respect to annual reporting requirements, including key elements and a non-exhaustive list of items.
Tuleb kehtestada raamistik, millega nähakse ette miinimumnõuded seoses aastaaruannetega, sealhulgas võtmeelemendid ja kirjete mittetäielik loetelu.
Material changes in the information as referred to in Article 22(2)(d) of Directive 2011/61/EU should be disclosed in the annual report within the financial statements.
Direktiivi 2011/61/EL artikli 22 lõike 2 punktis d osutatud olulised muudatused tuleks avalikustada finantsaruannete raames aastaaruandes.
In addition to the non-exhaustive list of underlying line items additional line items, headings and sub totals may be included where the presentation of these items is relevant for the understanding of an AIF’s overall financial position or performance.
Lisaks põhikirjete mittetäielikule loetelule võib esitada täiendavad kirjed, rubriigid ja vahesummad, kui selliste kirjete esitamine on vajalik, et mõista AIFi üldist finantsseisundit või tootlust.
Items of a dissimilar nature or function could be aggregated provided such items are individually not materially relevant.
Sarnase olemuse või funktsiooniga kirjeid võib koondada, kui sellised kirjed eraldi ei ole olulised.
Those items could be aggregated under ‘other category’ such as ‘other assets’ or ‘other liabilities’.
Sellised kirjed võib koondada kirje alla „muu kategooria”, nt „muud varad” või „muud kohustused”.
Where line items do not apply to a particular AIF at all, they do not need to be presented.
Kirjeid ei pea esitama, kui need ei kajasta asjaomast AIFi.
Regardless of the accounting standards followed in accordance with Directive 2011/61/EU, all assets should be valued at least once a year.
Olenemata direktiivi 2011/61/EL kohaselt kohaldatavatest raamatupidamisstandarditest tuleks kõiki varasid hinnata vähemalt korra aastas.
The balance sheet or the statement of assets and liabilities under Directive 2011/61/EU should include, inter alia, cash and cash equivalents.
Direktiivi 2011/61/EL kohaselt esitatav bilanss või varade ja kohustuste aruanne peaks hõlmama muu hulgas raha ja raha ekvivalente.
Thus, cash equivalents should be considered highly liquid investments for the purpose of calculating the exposure of an AIF.
AIFi riskipositsiooni arvutamisel tuleks raha ekvivalente käsitada väga likviidsete investeeringutena.
With respect to the content and format of the report on activities for the financial year which has to be part of the annual report under Directive 2011/61/EU, the report should include a fair and balanced review of the activities of the AIF with a description of the principal risks and investments or economic uncertainties that it faces.
Seoses direktiivi 2011/61/EL kohase aastaaruande osana esitava majandusaasta tegevusaruande sisu ja vormiga peaks aruanne hõlmama AIFi tegevuse õiglast ja erapooletut ülevaadet koos peamiste riskide ja investeeringute või sellise majandusliku ebakindluse kirjeldusega, millega AIF võib kokku puutuda.
That disclosure should not result in the publication of proprietary information of the AIF which would be to the detriment of the AIF and its investors.
Kõnealuse teabe avalikustamisega ei tohiks kaasneda ärisaladusena käsitletava teabe avaldamist, mis kahjustaks AIFi ja selle investorite huvisid.
Therefore, if the publication of particular proprietary information would have such effect, it could be aggregated to a level that would avoid the detrimental effect and would not need to capture, for example, the performance or statistics of an individual portfolio company or investment that could lead to the disclosure of proprietary information of the AIF.
Kui ärisaladusena käsitletava teabe avaldamisel oleks selline mõju, võib sellise teabe koondada tasemel, mille puhul ei oleks kahjustavat mõju, ja see teave ei peaks hõlmama näiteks individuaalse portfelli või investeeringu tulemusi ega andmeid, mis võiks viia AIFi ärisaladusena käsitletava teabe avalikustamiseni.
This information should form part of the management report in so far as this is usually presented alongside the financial statements.
Kõnealune teave peaks olema osa tegevusaruandest, mis esitatakse tavaliselt koos finantsaruannetega.
With respect to the content and format of the disclosure of remuneration where information is presented at the level of the AIFM, further information should be provided by disclosing an allocation or breakdown of the total remuneration as it relates to the relevant AIF.
Kui tasustamise avalikustamise korral esitatakse teave AIFi valitseja tasandil, tuleks esitada täiendavat teavet tasustamise jaotuse kohta asjaomaste AIFide lõikes.
This could be achieved through disclosure of the total AIFM remuneration data split into fixed and variable components, a statement that these data relate to the entire AIFM, and not to the AIF, the number of AIFs and UCITS funds managed by the AIFM and the total assets under management of such AIFs and UCITS with an overview of the remuneration policy and a reference to where the full remuneration policy of the AIFM is available at the request of investors.
Selleks võib avalikustada AIFi valitseja tasustamisandmete summa, mis on jagatud püsi- ja muutuvkomponendiks, märkida, et kõnealused andmed on AIFi valitseja, mitte ainult AIFi kohta, märkida AIFi valitseja valitsetavate AIFide ja eurofondide arv ning selliste AIFide ja eurofondide valitsetavate varade koguväärtus ning esitada ülevaade tasustamispoliitikast ja viide sellele, kus AIFi valitseja tasustamispoliitika on täies mahus investoritele kättesaadav.
Further details may be provided by disclosure of the total variable remuneration funded by the AIF through payment by it of performance fees or carried interest, as the case may be.
Lisaks võib avalikustada koguandmed muutuvtasu kohta, mida AIF vastavalt oludele tulemustasuna või teenitud intressina maksab.