natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Subsequently, by letter of 21 November 2012, the Italian authorities sent the Commission a copy of the IMU implementing regulation adopted on 19 November 2012.
Seejärel saatsid Itaalia ametivõimud 21. novembri 2012. aasta kirjas komisjonile 19. novembril 2012 vastu võetud IMU rakendusmääruse koopia.
Municipal real estate tax exemption for non-commercial entities
Mitteäriliste üksuste vabastamine munitsipaalsest kinnisvaramaksust
In 1992 the Italian authorities introduced a municipal tax on real estate (ICI).
1992. aastal kehtestasid Itaalia ametivõimud munitsipaalse kinnisvaramaksu (ICI).
As laid down in Legislative Decree No 504 of 30 December 1992, all physical and legal persons that were in possession of real estate (for reasons of ownership, right of usufruct, use, occupancy or leasehold) were liable for the tax.
Vastavalt 30. detsembri 1992. aasta seadusandlikule dekreedile nr 504/92 pidid munitsipaalset kinnisvaramaksu tasuma kõik kinnisvara omavad (kas omandi, kasutusvalduse, kasutamise, valdamise või rentimise alusel) füüsilised ja juriidilised isikud.
The tax was payable by both residents and non-residents, irrespective of the use made of the real estate, and it was calculated on the basis of the cadastral value.
Maksu pidid tasuma nii residendid kui ka mitteresidendid, sõltumata kinnisvara kasutusotstarbest, ning see arvutati kinnisvara katastriväärtuse alusel.
According to Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92, real estate used by non-commercial entities exclusively for social assistance, welfare, health, educational and accommodation services and cultural, recreational, sports and religious activities was exempted from ICI.
Vastavalt seadusandliku dekreedi nr 504/92 artikli 7 lõike 1 punktile i oli ICI tasumisest vabastatud mitteäriliste üksuste kasutatav kinnisvara, mida kasutati eranditult sotsiaalabi-, hoolekande-, tervishoiu-, haridus-, majutus-, kultuuri-, lõõgastus-, spordi- ja religioosseks tegevuseks.
According to Article 7(2a) of Decree Law No 203 of 30 September 2005 [6], the exemption provided for by Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92 was applicable to the activities listed there, even if they were of a commercial nature.
Vastavalt 30. septembri 2005. aasta dekreetseaduse nr 203 artikli 7 lõikele 2a [6] kehtis seadusandliku dekreedi nr 504/92 artikli 7 lõike 1 punktis i sätestatud vabastus nimetatud tegevuste korral, isegi kui need olid ärilised.
According to Article 39 of Decree Law No 223 of 4 July 2006 [7], this exemption applied only if the activities in question were not exclusively of a commercial nature.
Vastavalt 4. juuli 2006. aasta dekreetseaduse nr 223 artiklile 39 [7] kehtis see vabastus üksnes juhul, kui sellised tegevused ei olnud eranditult ärilist laadi.
The Italian authorities explained that the municipal real estate tax exemption provided for by Article 7(1)(i) applied only if two cumulative conditions were met:
Itaalia ametivõimud selgitasid, et artikli 7 lõike 1 punktis i sätestatud munitsipaalsest kinnisvaramaksust vabastamine kehtis üksnes juhul, kui täidetud oli kaks kumulatiivset tingimust:
i. the real estate must be used by non-commercial entities [8].
i. kinnisvara peavad kasutama mitteärilised üksused [8].
The law defines non-commercial entities as public and private entities that are not companies and whose activities are not exclusively or primarily commercial;
Seaduse järgi on mitteärilised üksused avalik-õiguslikud ja eraõiguslikud üksused, mis ei ole ettevõtjad ja mille tegevus ei ole eranditult ega peamiselt ärilist laadi;
the real estate must be used exclusively for performing the activities listed in Article 7(1)(i).
kinnisvara tuleb kasutada eranditult artikli 7 lõike 1 punktis i loetletud tegevusteks.
In Circular 2/DF of 26 January 2009, the Italian authorities clarified which entities could be considered non-commercial and the characteristics required of the activities performed by these entities for entitlement to the exemption.
26. jaanuari 2009. aasta ringkirjas nr 2/DF selgitasid Itaalia ametivõimud, milliseid üksusi saab pidada mitteärilisteks, ning omadusi, mida nõutakse selliste üksuste tegevuselt, et kvalifitseeruda maksuvabastuse saamiseks.
The Circular stated that non-commercial entities could be both public and private.
Ringkirjas sätestati, et mitteärilised üksused võivad olla nii avalik-õiguslikud kui ka eraõiguslikud.
Specifically, the following were considered to be public non-commercial entities: the State, regions, provinces, municipalities, chambers of commerce, health agencies, public bodies set up exclusively for welfare, assistance and health purposes, non-economic public entities, welfare and assistance bodies, universities and research institutes, and special public service bodies (the former ‘IPAB’).
Täpsemalt peetakse avalik-õiguslikeks mitteärilisteks üksusteks järgmisi: riik, regioonid, provintsid, omavalitsusüksused, kaubanduskojad, tervishoiuasutused, avalikud organid, mis on loodud eranditult hoolekande, abi ja tervishoiu eesmärkidel, mittemajanduslikud avalik-õiguslikud üksused, hoolekande- ja abiorganid, ülikoolid ja teadusinstituudid ning avaliku teenistuse eriorganid (endine „IPAB”).
Examples of private non-commercial bodies given in the Circular include the following: associations, foundations, committees, NGOs, amateur sports clubs, voluntary service organizations, bodies classified for tax purposes as non-profit organisations (‘ONLUS’) and ecclesiastical bodies belonging to the Catholic Church and other religious denominations.
Ringkirjas toodud näited eraõiguslike mitteäriliste organite kohta hõlmavad järgmisi: ühingud, fondid, komiteed, valitsusvälised organisatsioonid, amatöörspordiklubid, vabatahtliku teenistuse organisatsioonid, organid, mis liigituvad maksustamise seisukohast mittetulunduslikeks organisatsioonideks („ONLUS”), ning vaimulikud organid, mis kuuluvad katoliku kirikusse, ja muud usundid.
The Circular also specified that the activities performed in the real estate exempt from ICI should not be available on the market [9] - i.e. they should be carried on to satisfy social needs that were not always met by public structures or private commercial operators.
Ringkirjas täpsustati ka seda, et ICI-st vabastatud kinnisvaras toimuv tegevus ei tohiks olla turul kättesaadav [9] – st seda tuleks teostada sotsiaalsete vajaduste täitmiseks, mida alati ei saavutata avalik-õiguslike struktuuride või eraõiguslike ärisektori ettevõtjate kaudu.
The Circular contained a number of criteria for each of the activities listed in Article 7(1)(i), which helped to establish when each of them should be considered not exclusively of a commercial nature [10].
Ringkiri sisaldas mitut kriteeriumi iga artikli 7 lõike 1 punktis i loetletud tegevuse kohta ning see aitas kindlaks teha, millal saab igaüht neist pidada mitte eranditult äriliseks [10].
The ICI was replaced by the IMU as of 1 January 2012.
Alates 1. jaanuarist 2012 asendati ICI IMU-ga.
The rules on the municipal real estate tax for non-commercial entities were also amended in the course of 2012, as explained in Section 5.
2012. aastal muudeti ka eeskirju mitteäriliste üksuste munitsipaalsest kinnisvaramaksust vabastamise kohta, nagu on selgitatud 5. jaotises.
Article 149 of the Income Tax Code
Ühtse tulumaksuseaduse artikkel 149
Article 149 comes under Title II, Chapter III of the Income Tax Code (TUIR).
Artikkel 149 kuulub ühtse tulumaksuseaduse II jaotise III peatükki.
Title II lays down the rules on corporate tax and Chapter III lays down the tax provisions applicable to non-commercial entities, such as the rules for calculating the taxable base and the rules on the rates of taxation [11].
II jaotises sätestatakse eeskirjad tulumaksu kohta ning III peatükis sätestatakse mitteäriliste üksuste suhtes kohaldatavad maksusätted, nagu maksubaasi arvutamise ning maksumäära eeskirjad [11].
Article 149 identifies the conditions that can trigger the loss of an entity’s ‘non-commercial status’.
Artiklis 149 tehakse kindlaks tingimused, mis võivad kaasa tuua üksuse mitteärilise staatuse kaotamise.
In particular, Article 149(1) TUIR states that a non-commercial body will lose that status if it carries on chiefly commercial activities during an entire tax period.
Eelkõige sätestatakse tulumaksuseaduse artikli 149 lõikes 1, et mitteäriline organ kaotab oma staatuse, kui ta teostab kogu maksuperioodi jooksul peamiselt ärilist tegevust.
Article 149(2) TUIR defines an entity’s ‘commercial status’ in terms of more income being derived from commercial activities than from institutional revenue and in terms of higher value of fixed assets related to commercial activities than to other activities [12].
Tulumaksuseaduse artikli 149 lõikes 2 määratletakse üksuse äriline staatus selle alusel, et rohkem tulu saadakse ärilisest tegevusest kui institutsionaalsest tulust ning et ärilise tegevusega seotud fikseeritud vara on suurema väärtusega kui muu tegevusega seotud vara [12].
The legal form adopted by the entities in question has no influence on the loss of their ‘non-commercial status’.
Selliste üksuste juriidiline vorm ei mõjuta nende mitteärilise staatuse kaotamist.
Article 149(4) TUIR states that the above provisions (i.e. Article 149(1) and (2) TUIR) do not apply to ecclesiastical bodies that have been granted civil law status or to amateur sports clubs.
Tulumaksuseaduse artikli 149 lõikes 4 sätestatakse, et eespool kirjeldatud sätted (st tulumaksuseaduse artikli 149 lõiked 1 ja 2) ei kehti tsiviilõigusliku staatusega vaimulikele organitele ega amatöörspordiklubidele.
The Commission initiated the formal investigation procedure into the municipal real estate tax exemption (ICI exemption) for real estate used by non-commercial entities for specific purposes because it seemed to qualify as state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Komisjon algatas ametliku uurimismenetluse seoses mitteäriliste üksuste poolt eriotstarbel kasutatava kinnisvara vabastamisega munitsipaalsest kinnisvaramaksust (vabastus ICI-st), kuna see tundus kujutavat endast riigiabi aluslepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
The Commission likewise initiated the formal investigation procedure into Article 149(4) TUIR, according to which the provisions on loss of non-commercial status do not apply to ecclesiastical bodies and amateur sports clubs.
Samuti algatas komisjon ametliku uurimismenetluse seoses tulumaksuseaduse artikli 149 lõikega 4, mille kohaselt ei kehti mitteärilise staatuse kaotamise sätted vaimulikele organitele ja amatöörspordiklubidele.
To assess whether the measures at issue were selective, in line with established case law [13], the Commission first identified the reference tax system for each measure and then considered whether the measure departed from that system and, if so, whether it was justified by the nature and general structure of the tax system.
Et hinnata, kas kooskõlas kehtiva kohtupraktikaga [13] on kõnealused meetmed valikulised, tegi komisjon esmalt kindlaks iga meetme aluseks oleva maksusüsteemi ning seejärel uuris, kas meede kaldus süsteemist kõrvale, ning kui kaldus, siis kas see on põhjendatav maksusüsteemi olemuse ja üldstruktuuriga.
As regards the ICI exemption, the Commission concluded that the reference system for assessing the measure in question was ICI itself.
ICI-st vabastamisega seoses järeldas komisjon, et aluseks olev süsteem meetme hindamiseks oli kõnealune ICI ise.
By granting an exemption to non-commercial entities using their real estate for specific activities, some of them deemed to be economic, the measure departed from the reference system (according to which every legal person in possession of real estate must pay the corresponding municipal tax, irrespective of what it was used for).
Erandi tegemisega mitteärilistele üksustele, kes kasutavad oma kinnisvara eriotstarbeliste tegevuste jaoks, millest mõni tundus olevat majanduslik, kaldus meede alussüsteemist kõrvale (mille kohaselt peavad munitsipaalset kinnisvaramaksu tasuma kõik kinnisvara omavad juriidilised isikud, olenemata kinnisvara otstarbest).
Granting an exemption only to non-commercial entities that performed specific activities with a certain social value was not considered to be justified by the nature and general structure of the Italian system for municipal real estate tax.
Erandi lubamist üksnes mitteärilistele üksustele, mis teostavad eriotstarbelisi tegevusi, millel on teatav sotsiaalne väärtus, ei peetud põhjendatuks Itaalia munitsipaalse kinnisvaramaksu süsteemi olemuse ega üldstruktuuriga.
As regards Article 149(4) TUIR, the Commission identified income tax as the reference system.
Tulumaksuseaduse artikli 149 lõikega 4 seoses tegi komisjon alussüsteemina kindlaks tulumaksu.
The Commission concluded that the measure was, at first sight, selective, since it seemed to offer the possibility – but only to ecclesiastical bodies and amateur sports clubs - to maintain their non-commercial status, even though they were no longer considered to be non-commercial entities.
Komisjon järeldas, et meede oli esmapilgul valikuline, kuna see tundus jätvat võimaluse – kuid üksnes vaimulikele organitele ja amatöörspordiklubidele – säilitada oma mitteäriline staatus, isegi kui neid ei peeta enam mitteärilisteks üksusteks.
Such a measure could not be justified on the basis of the underlying principles of the Italian tax system.
Sellist meedet ei saa põhjendada Itaalia maksusüsteemi aluspõhimõtetega.
The Italian authorities had not provided information showing that the measures in question met the conditions of the Altmark case law [14].
Itaalia ametivõimud ei olnud esitanud teavet, mis näitaks, et kõnealused meetmed vastavad Altmarki kohtuasja tingimustele [14].
Since all the other criteria under Article 107(1) of the Treaty seemed to be met, the measures appeared to involve state aid.
Kuna kõik muud aluslepingu artikli 107 lõikes 1 esitatud tingimused tundusid olevat täidetud, näis, et meetmed sisaldavad riigiabi.
As regards compatibility, Article 107(2) of the Treaty did not appear to apply to the measures.
Siseturuga kokkusobivuse küsimuses ei tundunud aluslepingu artikli 107 lõige 2 olevat meetmete suhtes kohaldatav.
Moreover, none of the exceptions under Article 107(3) seemed to apply, except for Article 107(3)(d) on the promotion of culture and heritage conservation.
Peale selle ei tundunud kehtivat ükski artikli 107 lõikes 3 sätestatud erand, välja arvatud artikli 107 lõike 3 punkt d kultuuri ja kultuuripärandi säilitamise edendamise kohta.
Indeed, as regards the ICI exemption, the Commission considered that this exception could have been applied to specific activities performed by non-commercial entities performing exclusively educational, cultural and recreational activities.
Õigupoolest leidis komisjon seoses ICI-st vabastamisega, et seda erandit saaks kohaldada üksnes mitteäriliste üksuste selliste eriotstarbeliste tegevuste suhtes, mis hõlmavad eranditult hariduslikku, kultuurilist ja lõõgastuslikku tegevust.
Finally, the Commission did not rule out the possibility that certain activities might be classified as services of general economic interest in accordance with Article 106(2) of the Treaty.
Lõpetuseks ei välistanud komisjon võimalust, et teatavad tegevused võivad liigituda üldist majandushuvi pakkuvateks teenusteks kooskõlas aluslepingu artikli 106 lõikega 2.
The Italian authorities had not, however, provided any information allowing it to assess the compatibility of the measures in question with the internal market.
Itaalia ametivõimud ei olnud aga esitanud mingit teavet, mis oleks võimaldanud hinnata kõnealuste meetmete kokkusobivust siseturuga.
Consequently, the Commission had doubts as to the compatibility of the measures with the internal market and, in accordance with Article 4(4) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [15], it decided to initiate the formal investigation procedure, inviting Italy and other interested parties to submit their comments.
Sellest tulenevalt on komisjonil kahtlusi meetmete siseturuga kokkusobivuse suhtes ning kooskõlas nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) [15] artikli 4 lõikega 4 otsustas ta algatada ametliku uurimismenetluse, kutsudes Itaaliat ja teisi huvitatud isikuid oma märkusi esitama.
In the opinion of the Commission, both the ICI exemption and Article 149(4) TUIR could be classified as new aid.
Komisjoni arvates võivad nii ICI-st vabastamine kui ka tulumaksuseaduse artikli 149 lõige 4 liigituda uueks abiks.
ICI, which was levied on an annual basis, had actually been introduced in 1992 and the tax exemption in question had not been notified or otherwise approved by the Commission.
Munitsipaalne kinnisvaramaks, mida nõutakse kord aastas, kehtestati tegelikult 1992. aastal ning kõnealusest maksuvabastusest ei ole komisjoni teavitatud ning komisjon ei ole seda muul viisil heaks kiitnud.
The exemption applied to a wide range of activities that were not closed to competition when ICI was introduced.
Vabastus kehtis suure hulga tegevuste suhtes, mis ei olnud ICI kehtestamise ajal konkurentsile suletud.
Therefore, any departure from the normal rules of this tax regime had to be considered new aid since the requirements of Article 107(1) of the Treaty seemed to be met.
Seepärast tuli pidada igat kõrvalekallet maksukorra tavaeeskirjadest uueks abiks, kuna aluslepingu artikli 107 lõike 1 nõuded tundusid olevat täidetud.
Likewise, Article 149 TUIR [16] had been introduced in 1998 and it had not been notified or otherwise approved by the Commission.
Sarnaselt kehtestati ühtse tulumaksuseaduse artikkel 149 [16] 1998. aastal ning sellest ei oldud teatatud ning komisjon ei olnud seda muul viisil heaks kiitnud.
For this reason, the exception provided for by this measure should be classified as new aid since the requirements of Article 107(1) of the Treaty seemed to be met.
Sel põhjusel tuleks selle meetmega ette nähtud erand liigitada uueks abiks, kuna aluslepingu artikli 107 lõike 1 nõuded tundusid olevat täidetud.
COMMENTS FROM THE ITALIAN AUTHORITIES AND THE INTERESTED THIRD PARTIES
ITAALIA AMETIVÕIMUDE JA HUVITATUD KOLMANDATE ISIKUTE ESITATUD MÄRKUSED
Pursuant to Article 20(2) of Regulation (EC) No 659/1999 and in response to the invitation published in the Official Journal of the European Union [17], the Commission received comments from the Italian authorities and from 80 interested third parties.
Vastavalt määruse (EÜ) 659/1999 artikli 20 lõikele 2 ning vastuseks Euroopa Liidu Teatajas avaldatud kutsele [17] sai komisjon märkusi Itaalia ametivõimudelt ja 80-lt huvitatud kolmandalt isikult.
To summarise, the Italian authorities consider that the entities that benefited from the ICI exemption were not ‘undertakings’ for the purposes of Union law.
Kokkuvõttes leiavad Itaalia ametivõimud, et ICI-st vabastuse saanud üksused ei olnud ettevõtjad liidu õiguse tähenduses.
In any case, the activities carried on by such entities had an important public and social function.
Igal juhul oli selliste üksuste teostatud tegevustel oluline avalik ja sotsiaalne funktsioon.
Thus, it was in keeping with the nature and logic of the taxation system to provide for differentiated tax treatment for purely economic activities, on the one hand, and social assistance, charity, solidarity and religious activities, on the other hand.
Seega järgiti maksusüsteemi olemust ja loogikat kohaldada diferentseeritud maksustamislahendust ühest küljest puhtalt majandustegevuse ja teisest küljest sotsiaalabi, heategevuse, solidaarse ja religioosse tegevuse suhtes.
The Italian authorities also contested the classification of the ICI measure as new aid.
Itaalia ametivõimud vaidlustasid ka ICI meetme liigitamise uueks abiks.
According to them, the measure should be assessed in the light of the continuity it provided with the earlier property taxes (which already applied before the entry into force of the EEC Treaty).
Nende sõnul tuleks meedet hinnata järjepidevuse kontekstis, arvestades varasemaid kinnisvaramakse (mis kehtisid juba enne EMÜ asutamislepingu jõustumist).
Furthermore, on the basis of the letters of rejection sent to the complainants, the measure should be deemed to have been approved by the Commission.
Pealegi tuleks kaebuse esitajatele saadetud tagasilükkavate kirjade alusel eeldada, et komisjon on meetme heaks kiitnud.
In any event, the Commission had created a legitimate expectation on the part of the recipients of the measure because of a reply to a parliamentary written question and also because it had informed the complainants of its preliminary position, of which the Italian authorities had also been apprised informally.
Igal juhul oli komisjon tekitanud vastuse tõttu parlamendiliikme kirjalikule küsimusele ning kuna oli teatanud kaebuse esitajatele oma esialgse seisukoha, millest oli mitteametlikult teavitatud ka Itaalia ametivõime, meetme kasutajates õiguspärase ootuse.
As regards Article 149(4) TUIR, the Italian authorities claim that, despite what its wording suggests, ecclesiastical bodies and amateur sports clubs can lose their non-commercial status.
Tulumaksuseaduse artikli 149 lõike 4 kohta väitsid Itaalia ametivõimud, et sõnastusest hoolimata võivad vaimulikud organid ja amatöörspordiklubid kaotada oma mitteärilise staatuse.
In that case, those entities would no longer enjoy any tax relief.
Sellisel juhul ei saa need üksused enam maksusoodustust.
Of the 80 interested third parties, 78 of them (hereinafter ‘the 78 interested parties’) share the views of the Italian authorities, whereas two third parties (hereinafter ‘the two interested parties’ or ‘the complainants’) from among the original complainants, consider that both ICI and Article 149(4) TUIR constitute unlawful state aid measures, incompatible with the internal market.
t huvitatud kolmandast isikust 78 (edaspidi „78 huvitatud isikut”) on Itaalia ametivõimudega samal arvamusel, samas kui kaks kolmandat isikut (edaspidi „kaks huvitatud isikut” või „kaebuse esitajad”) algsete kaebuse esitajate hulgast leiavad, et nii ICI kui ka tulumaksuseaduse artikli 149 lõige 4 on ebaseaduslikud riigiabi meetmed, mis ei sobi kokku siseturuga.
The arguments of the 78 interested parties will accordingly be presented together with the Italian authorities’ position, while the arguments of the complainants will be addressed separately.
78 huvitatud isiku väited esitatakse koos Itaalia ametivõimude seisukohaga, samas kui kaebuse esitajate väiteid käsitletakse eraldi.
Comments from the Italian authorities and the 78 interested parties
Itaalia ametivõimude ja 78 huvitatud isiku märkused
ICI: the specific activities carried on by non-commercial entities cannot be considered economic activities
ICI: mitteäriliste üksuste eriotstarbelisi tegevusi ei saa pidada majandustegevuseks
The Italian authorities and the 78 interested parties claim that the specific activities carried on by non-commercial entities benefiting from the ICI exemption cannot be considered economic activities.
Itaalia ametivõimud ning 78 huvitatud isikut väidavad, et ICI-st vabastatud mitteäriliste üksuste eriotstarbelisi tegevusi ei saa pidada majandustegevuseks.
They argue that these activities – mainly targeting very specific categories of recipients - do not constitute an offer of goods or services on the market and are thus not in competition with the activities carried on by commercial undertakings.
Nad väidavad, et need tegevused, mis on peamiselt suunatud teenusesaajate erikategooriatele, ei kujuta endast kaupade või teenuste pakkumist turul ning seega ei konkureerita äriettevõtjate tegevusega.
Therefore, these non-commercial entities, which operate in sectors of public interest, cannot be considered undertakings, which is a prerequisite for the application of Article 107(1) TFEU.
Seepärast ei saa avalikku huvi pakkuvates valdkondades tegutsevaid mitteärilisi üksusi pidada ettevõtjateks, mis on ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 kohaldamise eeltingimus.
According to the Italian authorities and some of the 78 interested parties, in most cases these activities have specific characteristics.
Itaalia ametivõimude ja osa 78 huvitatud isiku sõnul on sellistel tegevustel enamasti eriomadused.