natgillin/translations-raw huggingface dataset:
None the less, as regards IMU, the Commission considers it essential first to establish whether the criteria laid down in Italian legislation to exclude the commercial nature of the activities entitled to the IMU exemption are in line with the notion of non-economic activity under Union law.
Sellest hoolimata peab komisjon IMU puhul esmatähtsaks teha kõigepealt kindlaks, kas Itaalia õigusaktides sätestatud kriteeriumid selliste tegevuste ärilise laadi välistamise kohta, mille puhul on õigus saada vabastus IMU-st, on kooskõlas liidu õiguse kohase mittemajandustegevuse mõistega.
In this respect, as illustrated above in paragraphs 82 et seq., the Italian authorities recently approved the implementing legislation provided for by Article 91a(3) of Decree Law No 1/2012.
Nagu on kirjeldatud eespool punktis 82 ja järgnevates punktides, kiitsid Itaalia ametiasutused seoses sellega hiljuti heaks dekreetseaduse nr 1/2012 artikli 91a lõikes 3 sätestatud rakendusaktid.
The Regulation of the Ministry of Economic Affairs and Finance of 19 November 2012 sets out the general and specific requirements needed to establish when the activities listed in Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92 are performed on a non-commercial basis.
Majandus- ja rahandusministeeriumi 19. novembri 2012. aasta määrusega on ette nähtud üldised ja konkreetsed nõuded, mille põhjal tehakse kindlaks, kas seadusandliku dekreedi nr 504/92 artikli 7 lõike 1 punktis i loetletud tegevusi teostatakse mitteärilistel alustel.
First, Article 1(1)(p) of the Ministerial Regulation of 19 November 2012 defines the concept of ‘non-commercial basis’.
Esiteks on ministri 19. novembri 2012. aasta määruse artikli 1 lõike 1 punktis p määratletud „mitteäriliste aluste” mõiste.
The institutional activities are considered to be carried on on a non-commercial basis when: (a) they are not-profit making; (b) in keeping with the principles of Union law, by their nature they are not in competition with other market operators that are profit-making; and (c) they put into practice the principle of solidarity and subsidiarity.
Institutsioonilisi tegevusi käsitletakse mitteärilistel alustel toimuvatena juhul, kui a) need ei ole kasumit taotlevad; b) kooskõlas liidu õiguse põhimõtetega ei ole need oma laadilt teiste kasumit taotlevate turuosalistega konkureerivad ja c) nende puhul järgitakse solidaarsuse ja subsidiaarsuse põhimõtet.
In this respect, the requirement under (b) is an important safeguard since, by referring expressly to Union law, it guarantees in general that the activity is not in competition with other profit-making market operators, which is an essential characteristic of non-economic activities [67].
Siinkohal on punktis b esitatud nõue oluline kaitsemeede, sest sõnaselgelt liidu õigusele viidates tagatakse sellega üldiselt, et tegevus ei konkureeri teiste kasumit taotlevate turuosaliste tegevusega, mis on üks mittemajandustegevuse põhitunnus [67].
Second, Article 3 of the Regulation defines the general subjective requirements which must be included in the articles of association or statutes of non-commercial entities so that their activities are carried on on a non-commercial basis The criteria are as follows: (a) ban on distributing, even indirectly, any profits, operating surplus, funds, reserves or capital during the life of the entity, unless it is imposed by law or is in favour of entities that belong to the same structure and that perform the same activity; (b) any profit and surplus must be reinvested exclusively in developing activities that contribute to the institutional aim of social solidarity; and (c) if the non-commercial entity is wound up, its assets must be attributed to another non-commercial entity that performs a similar activity, unless otherwise provided by law.
Teiseks on määruse artiklis 3 määratletud üldised subjektiivsed tingimused, mis tuleb hõlmata mitteäriliste üksuste põhikirja, et nende tegevus toimuks mitteärilistel alustel. Nimetatud kriteeriumid on järgmised: a) mis tahes kasumi, tegevuse ülejäägi, vahendite, reservide või kapitali jaotamise, sealhulgas kaudse jaotamise keeld terve üksuse tegutsemisaja jooksul, välja arvatud juhul, kui see on ette nähtud seadusega või kui selline jagamine toimub samasse struktuuri kuuluvate ja sama tegevust teostavate üksuste kasuks; b) igasugune kasum ja ülejääk tuleb reinvesteerida üksnes selliste tegevuste arendamiseks, mis aitavad institutsioonil saavutada oma sotsiaalse solidaarsuse eesmärke, ja c) kui mitteäriline üksus likvideeritakse, tuleb tema vara üle anda mõnele teisele sarnast tegevust teostavale mitteärilisele üksusele, kui seaduses ei ole ette nähtud teisiti.
Third, Article 4 of the Regulation identifies additional objective requirements that must be met, together with the conditions indicated in Articles 1 and 3, in order for the activities listed in Article 7(1)(i) of the ICI law to be deemed to be carried on on a non-commercial basis.
Kolmandaks on määruse artiklis 4 täpsustatud täiendavad objektiivsed nõuded, mis peavad olema täidetud koos artiklites 1 ja 3 viidatud tingimustega, et ICI seaduse artikli 7 lõike 1 punktis i loetletud tegevusi saaks käsitada mitteärilisel alusel toimuvana.
In particular, as regards welfare and health care activities, the Regulation states that these are carried on on a non-commercial basis if at least one of the following conditions is met: (a) the activities are accredited by the State and are performed under either a contract or an agreement with the State, the Regions or local authorities and they are part of or complementary to the public national health system and provide services to users free of charge or for an amount that is only a contribution to the cost of the universal service provision; (b) if the activities are not accredited and performed under a contract or an agreement, they must be provided free of charge or for a symbolic fee which, in any event, must not exceed half the average price for similar activities in the same geographical area on a competitive basis, also taking into account the absence of any connection with the actual cost of the service.
Konkreetselt hoolekande ja tervishoiuga seotud tegevuste kohta on määruses sätestatud, et sellised tegevused toimuvad mitteärilistel alustel siis, kui on täidetud vähemalt üks järgmistest tingimustest: a) tegevused on riigi poolt akrediteeritud ning neid teostatakse kas riigi, piirkondlike või kohalike asutustega sõlmitud lepingu või kokkuleppe põhjal ja need moodustavad osa riiklikust tervishoiusüsteemist või täiendavad seda ning teenuseid pakutakse kasutajatele tasuta või summa eest, mis katab üksnes osa teenuse osutamise üldisest maksumusest; b) kui tegevused ei ole akrediteeritud ja neid ei teostata lepingu või kokkuleppe põhjal, peab see toimuma tasuta või üksnes sümboolse tasu eest, mis ei tohi mingil juhul ületada poolt samas geograafilises piirkonnas konkurentsi alusel teostatava samasuguse tegevuse keskmisest hinnast, võttes arvesse ka igasuguse seose puudumist teenuse tegeliku maksumusega.
With reference to the first condition, the Commission notes that, as explained by the Italian authorities, in order to benefit from the exemption the entities concerned must be an integral part of the national health service, which provides universal cover and is based on the principle of solidarity.
Esimese tingimuse puhul märgib komisjon, et vastavalt Itaalia ametiasutuste selgitustele peavad asjaomased üksused maksuvabastuse saamiseks moodustama lahutamatu osa riiklikust tervishoiusüsteemist, mis pakub kõikehõlmavat ravikindlustust ja lähtub solidaarsuse põhimõttest.
In this system, public hospitals are directly funded from social security contributions and other state resources.
Nimetatud süsteemis rahastatakse riiklikke haiglaid otse sotsiaalkindlustusmaksetest ja riigi muudest ressurssidest.
These hospitals provide their services free of charge on the basis of universal cover or for a low fee which covers only a small fraction of the actual cost of the service.
Kõnealused haiglad osutavad oma teenuseid kõikehõlmava ravikindlustuse raames tasuta või väikese tasu eest, mis katab ainult teatava osa teenuse tegelikust maksumusest.
Non-commercial entities falling under the same category and fulfilling the same conditions are also considered an integral part of the national health system [68].
Samasse kategooriasse kuuluvaid ja samadele tingimustele vastavaid mitteärilisi üksusi käsitatakse samuti riikliku tervishoiusüsteemi lahutamatu osana [68].
In the light of the specific features of this case and in line with the principles laid down by Union case law [69], since the Italian national system provides a system of universal cover, the Commission concludes that the entities concerned, which perform the activities described above and fulfil all the statutory requirements, do not qualify as undertakings.
Võttes arvesse käesoleva juhtumi iseärasusi ning järgides liidu kohtupraktikas sätestatud põhimõtteid [69], teeb komisjon järelduse, et kuna Itaalia riiklik süsteem pakub kõikehõlmavat ravikindlustust, ei ole asjaomaste üksuste puhul, mis teostavad eespool kirjeldatud tegevusi ja vastavad kõikidele kohustuslikele nõuetele, tegemist ettevõtjatega.
As regards the second condition, the Regulation states that the activities must be performed either free of charge or for a symbolic fee.
Seoses teise tingimusega on määruses sätestatud, et tegevused tuleb ellu viia tasuta või sümboolse tasu eest.
Services provided free of charge do not generally constitute an economic activity.
Tasuta osutatavaid teenuseid ei käsitata tavaliselt majandustegevusena.
In particular, this is the case if the services are not offered in competition with other market operators, as laid down in Article 1 of the Regulation.
Eelkõige kehtib see juhul, kui teenuste pakkumisel ei konkureerita teiste turuosalistega, nagu on sätestatud määruse artiklis 1.
The same holds true for services that are provided for a symbolic fee.
Sama kehtib sümboolse tasu eest osutatavate teenuste puhul.
In this respect, it is important to note that the Regulation stipulates that, for the fee to be considered symbolic, it must bear no relationship to the cost of the service.
Siinkohal on tähtis tähele panna määruses kehtestatud tingimust, et tasu sümboolsena käsitamiseks ei tohi see olla seotud teenuse maksumusega.
The Regulation also states that the limit set of half the average price charged for similar activities performed on a competitive basis in the same geographical area can be used only to exclude entitlement to the exemption (as indicated by the words ‘in any event’).
Ühtlasi nähakse määrusega ette, et kehtestatud piirmäära – mis moodustab poole samas geograafilises piirkonnas konkurentsi alusel teostatava samasuguse tegevuse keskmisest hinnast – tohib kasutada üksnes maksuvabastuse õiguse välistamiseks (nagu viitavad sõnad „mingil juhul”).
It does not, however, imply that service providers which charge a price below that limit are entitled to the exemption.
See ei tähenda aga, et teenuseosutajatel, kes küsivad sellest piirmäärast väiksemat hinda, oleks õigus maksuvabastusele.
Therefore, given that the assistance and health care activities also meet the general and subjective requirements indicated in Articles 1 and 3 of the Regulation, the Commission concludes that such activities, performed in line with the principles of the current legislation, do not constitute economic activities.
Tingimusel, et sotsiaalabi- ja tervishoiuvaldkonnas teostatavad tegevused vastavad ka määruse artiklites 1 ja 3 viidatud üldistele ja subjektiivsetele nõuetele, teeb komisjon seepärast järelduse, et selliste tegevuste puhul, kui neid teostatakse kooskõlas kehtivates õigusaktides sätestatud põhimõtetega, ei ole tegemist majandustegevusega.
Educational activities, for their part, are deemed to be carried on on a non-commercial basis if a number of specific conditions are met.
Haridustegevust käsitatakse mitteärilisel alusel toimuvana mitme konkreetse tingimuse täitmise korral.
In particular, the activity must be on a par with public education and the school must apply a non-discriminatory enrolment policy; the school must also accept disabled pupils, apply collective working agreements, have structure that meet the applicable standards and publish its accounts.
Eelkõige peab selline tegevus olema samaväärne riikliku haridusega ning kooli vastuvõtupoliitika ei tohi olla diskrimineeriv; kool peab võtma vastu ka puuetega õpilasi, kohaldama kollektiivlepinguid, olema üles ehitatud vastavalt kohaldatavatele normidele ning avaldama oma aruandeid.
In addition, the activity must be provided either free of charge or for a symbolic fee covering only a fraction of the actual cost of the service, also taking into account the absence of any connection therewith.
Peale selle peab tegevus toimuma kas tasuta või väikese tasu eest, mis katab ainult teatava osa teenuse tegelikust maksumusest, võttes arvesse ka tasu ja maksumuse vahelise seose puudumist.
In this respect, the Commission recalls that according to case law [70], courses offered by certain establishments forming part of a public education system and financed, entirely or mainly, by public funds do not constitute an economic activity.
Sellega seoses tuletab komisjon meelde, et kohtupraktika kohaselt [70] ei käsitata üldiselt majandustegevusena kursusi, mida pakuvad teatavad asutused, mis moodustavad osa riiklikust haridussüsteemist ja mida rahastatakse täielikult või osaliselt riiklikest vahenditest.
The non-economic nature of public education is in principle not affected by the fact that pupils or their parents must sometimes pay tuition or enrolment fees which contribute to the operating expenses of the system, provided that the financial contribution covers only a fraction of the actual cost of the service and, therefore, cannot be considered remuneration for the service provided.
Asjaolu, et õpilased või nende vanemad peavad mõnikord tasuma õppe- või vastuvõtumaksu, mida kasutatakse süsteemi tegevuskulude katmiseks, ei mõjuta põhimõtteliselt riikliku hariduse mittemajanduslikku laadi, tingimusel et selline rahaline hüvitis katab ainult väikese osa teenuse tegelikust maksumusest ja seda ei saa seega käsitada tasuna osutatud teenuse eest.
As also acknowledged by the Commission in its Communication on the application of the European Union state aid rules to compensation granted for the provision of services of general economic interest [71], these principles cover kindergartens, private and public primary schools, vocational training, secondary teaching activities in universities and also provision of education in universities.
Nagu komisjon on tunnistanud ka oma teatises Euroopa riigiabi eeskirjade kohaldamise kohta üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise eest makstava hüvitise suhtes [71], hõlmavad need põhimõtted lasteaedu, era- ja riiklikke algkoole, kutseõpet, kõrvaltegevust ülikooli õppejõuna ja samuti hariduse andmist ülikoolides.
In the light of the above, the Commission considers that the symbolic fee referred to in the Regulation, representing only a fraction of the actual cost of the service, cannot be considered remuneration for the services provided.
Eespool kirjeldatut arvesse võttes leiab komisjon, et määruses viidatud sümboolset tasu, mis kujutab üksnes väikest osa teenuse tegelikust maksumusest, ei saa käsitada tasuna osutatud teenuste eest.
Therefore, under these specific circumstances, given the general and subjective requirements of Articles 1 and 3 of the Regulation, together with the specific objective requirements laid down in Article 4, the Commission considers that the education service provided by the entities concerned cannot be considered to be an economic activity.
Seepärast on komisjon seisukohal, et nendel konkreetsetel asjaoludel ning võttes arvesse määruse artiklites 1 ja 3 sätestatud üldisi ja subjektiivseid nõudeid koos artiklis 4 sätestatud konkreetsete objektiivsete nõuetega, ei saa asjaomaste üksuste osutatavaid haridusteenuseid pidada majandustegevuseks.
In respect of accommodation services, cultural and recreational activities and sports activities, Article 4 of the Regulation states that they must be provided either free of charge or for a symbolic fee which, in any event, must not exceed half the average price charged for similar activities performed on a competitive basis in the same geographical area, also taking into account the absence of any connection with the actual cost of the service.
Seoses majutusteenuste, kultuuri- ja lõõgastus- ning sporditegevusega on määruse artiklis 4 sätestatud, et selliseid teenuseid tuleb osutada tasuta või sümboolse tasu eest, mis ei tohi mingil juhul ületada poolt samas geograafilises piirkonnas konkurentsi alusel teostatava samasuguse tegevuse keskmisest hinnast, võttes arvesse ka igasuguse seose puudumist teenuse tegeliku maksumusega.
This requirement is identical to the second condition laid down for assistance and health care activities, examined in paragraph 171 above, hence the same considerations apply.
See nõue on identne sotsiaalabi- ja tervishoiuvaldkonnas teostatavate tegevuste suhtes kehtestatud teise tingimusega, mida on vaadeldud eespool punktis 171, seega kehtivad selle puhul samad kaalutlused.
If the services are provided free of charge, in principle they do not constitute an economic activity.
Kui teenuseid osutatakse tasuta, siis ei ole põhimõtteliselt tegemist majandustegevusega.
The same holds true if they are provided for a symbolic fee.
Sama kehtib juhul, kui nende eest küsitakse sümboolset tasu.
It also states that the limit set of half the average price charged for similar activities performed on a competitive basis in the same geographical area can be used only to exclude entitlement to the exemption (as indicated by the words ‘in any event’).
Ühtlasi on määruses sätestatud, et kehtestatud piirmäära – mis moodustab poole samas geograafilises piirkonnas konkurentsi alusel teostatava samasuguse tegevuse keskmisest hinnast – tohib kasutada üksnes maksuvabastuse õiguse välistamiseks (nagu viitavad sõnad „mingil juhul”).
In the case of accommodation services and sports activities, the Commission also notes the further requirements based on the definitions of these activities in Article 1(1)(j) and (m) of the Regulation.
Seoses majutusteenuste ja sporditegevusega juhib komisjon tähelepanu ka täiendavatele nõuetele, mis põhinevad määruse artikli 1 lõike 1 punktides j ja m esitatud asjaomaste tegevusvaldkondade määratlusel.
As regards accommodation services, the Regulation limits the exemption to services provided by non-commercial entities that are accessible only to certain categories of people and are not open on a continuous basis.
Majutusteenuste puhul piirdub maksuvabastus määruse kohaselt mitteäriliste üksuste pakutavate teenustega, mis on kättesaadavad ainult teatavatele inimrühmadele ja mida ei osutata järjepidevalt.
In particular, as regards ‘social accommodation’, the Regulation indicates that the activities must be targeted at people with temporary or permanent special needs or people who are disadvantaged due to physical, psychological, economic, social and family conditions.
Täpsemalt on määruses nn sotsiaalmajutuse kohta viidatud, et tegevused peavad olema suunatud ajutiste või püsivate erivajadustega inimestele või inimestele, kes on oma füüsiliste, psühholoogiliste, majanduslike, sotsiaalsete või perekondlike tingimuste tõttu ebasoodsas olukorras.
The entity can only request payment of a symbolic fee which, in any event, must not exceed half the average price charged for similar activities performed by commercial entities in the same geographical area, also taking into account the absence of any connection with the actual cost of the service.
Üksus võib nõuda üksnes sümboolse tasu maksmist, mis ei tohi mingil juhul ületada poolt samas geograafilises piirkonnas konkurentsi alusel äriüksuste teostatavate samasuguste tegevuste keskmisest hinnast, võttes arvesse ka igasuguse seose puudumist teenuse tegeliku maksumusega.
The Regulation also specifies that, in any event, the exemption is not applicable to activities that are carried on in hotels or similar establishments, as defined by Article 9 of Legislative Decree No 79 of 23 May 2011 [72].
Samuti on määruses täpsustatud, et maksuvabastust ei kohaldata mingil juhul hotellide või muude sarnaste asutuste tegevuste suhtes, nagu on määratletud 23. mai 2011. aasta seadusandliku dekreedi nr 79 artiklis 9 [72].
The exemption is therefore excluded for activities carried on, for instance, in hotels, motels and bed and breakfast establishments.
Seepärast on maksuvabastus välistatud tegevuste puhul, mida teostatakse näiteks hotellides, motellides ja kodumajutusasutustes.
Since, in the case at issue, the non-commercial entities offering accommodation must fulfil the general, subjective and objective requirements in Articles 1, 3 and 4 of the Regulation, the Commission considers that, in the light of the specific features of the present case, these activities, which meet the above conditions, do not constitute an economic activity for the purposes of Union law.
Kuna käesoleval juhul peavad majutust pakkuvad mitteärilised ühingud vastama määruse artiklites 1, 3 ja 4 sätestatud üldistele, subjektiivsetele ja objektiivsetele nõuetele, leiab komisjon, et võttes arvesse käsitletava juhtumi iseärasusi, ei ole eespool nimetatud tingimustele vastava tegevuse puhul tegemist majandustegevusega liidu õiguse tähenduses.
Therefore, given the specific circumstances of the present case and given that the non-commercial entities offering accommodation services, cultural, recreational and sports activities must also fulfil the requirements of Articles 1 and 3 of the Regulation, the Commission concludes that these activities, performed as described by the law, are not considered economic activities.
Seega, võttes arvesse käesoleva juhtumi konkreetseid asjaolusid ning tõsiasja, et majutusteenuseid, kultuuri-, lõõgastus- ja sporditegevust pakkuvad mitteärilised üksused peavad ühtlasi vastama määruse artiklite 1 ja 3 nõuetele, leiab komisjon, et kõnealuseid tegevusi, mida teostatakse seaduses ettenähtud viisil, ei käsitata majandustegevusena.
The Commission therefore concludes that, on the basis of the information submitted by the Italian authorities, in the light of the specific and particular features of the present case, the activities analysed in the preceding paragraphs, performed by non-commercial entities in full compliance with the general, subjective and objective criteria laid down in Articles 1, 3 and 4 of the Regulation, are not of an economic nature.
Seepärast järeldab komisjon, et Itaalia ametiasutuste esitatud teabe põhjal ning arvestades käesoleva juhtumi konkreetseid eripärasid, ei ole eelmistes punktides analüüsitud tegevused, mida teostavad mitteärilised üksused täielikult kooskõlas määruse artiklites 1, 3 ja 4 sätestatud üldiste, subjektiivsete ja objektiivsete kriteeriumidega, majanduslikku laadi.
Therefore, the non-commercial entities concerned, when performing those activities in full compliance with the conditions laid down by the Italian legislation are not acting as undertakings for the purposes of Union law.
Seepärast ei tegutse asjaomased mitteärilised üksused, kui nad teostavad kõnealuseid tegevusi täielikult kooskõlas Itaalia õigusaktides sätestatud tingimustega, ettevõtjatena liidu õiguse tähenduses.
Given that Article 107(1) of the Treaty applies only to undertakings, it follows that in the case in question the measure does not fall within the scope of that Article.
Kuna aluslepingu artikli 107 lõiget 1 kohaldatakse üksnes ettevõtjate suhtes, võib järeldada, et käesoleval juhul ei jää asjaomane meede nimetatud artikli reguleerimisalasse.
Finally, the Commission notes that, from 1 January 2013, in the case of hybrid use of a building, it is possible under the Italian legislation to calculate the pro-rata commercial use of the real estate and to impose IMU on economic activities only.
Lõpuks märgib komisjon, et hoonete mitmel otstarbel kasutamise korral on Itaalia õigusaktide alusel alates 1. jaanuarist 2013 võimalik välja arvutada kinnisvara ärilise kasutamise osakaal ning kehtestada IMU üksnes majandustegevusele.