natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission points out in this context that, if an entity performs both economic and non-economic activities, the partial exemption that it enjoys for the part of the real estate used for non-economic activities does not represent an advantage for that entity when it performs an economic activity as an undertaking.
Komisjon juhib sellega seoses tähelepanu asjaolule, et kui üksus tegeleb nii majandus- kui ka mittemajandustegevusega, ei kujuta mittemajandustegevuseks kasutatava kinnisvara suhtes kohaldatav osaline maksuvabastus nimetatud üksuse jaoks ettevõtjana majandustegevust teostades eelist.
Therefore, the measure does not constitute state aid within the meaning of Article 107(1) in this type of situation either.
Seepärast ei ole meetme näol ka seda liiki olukorras tegemist riigiabiga artikli 107 lõike 1 tähenduses.
According to the Treaty and the established case law of the Court of Justice, when the Commission finds that aid is incompatible with the internal market, it is competent to decide that the State concerned must abolish or alter it [73].
Aluslepingu ja Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib komisjon juhul, kui ta leiab, et abi ei ole siseturuga kokkusobiv, otsustada, et asjaomane riik peab sellise abi andmise lõpetama või seda muutma [73].
The Court has also consistently held that the obligation of a State to abolish aid regarded by the Commission as being incompatible with the internal market is designed to re-establish the previously existing situation [74].
Kohus on ka korduvalt sedastanud, et riigi kohustus tühistada abi, mida komisjon peab siseturuga kokkusobimatuks, on kehtestatud selleks, et taastada varasem olukord [74].
In this context, the Court has established that that objective is achieved once the recipient has repaid the amounts granted, thus forfeiting the advantage which it had enjoyed over its competitors on the market, and the situation prior to the payment of the aid is restored [75].
Sellega seoses on kohus leidnud, et see eesmärk on saavutatud, kui abisaaja on saadud summad tagasi maksnud, loobudes seeläbi eelistest, mis tal turul konkurentide ees olid, ja taastatud on abi andmisele eelnenud olukord [75].
Following that case law, Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/99 [76] stipulates that ‘where negative decisions are taken in respect of unlawful aid, the Commission shall decide that the Member State concerned shall take all necessary measures to recover the aid from the recipient.’
Kõnealusest kohtupraktikast tulenevalt on määruse (EÜ) nr 659/99 [76] artikli 14 lõikes 1 sätestatud, et „[k]ui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada”.
Thus, once the ICI exemption measure is considered unlawful and incompatible aid, it must in principle be recovered in order to re-establish the situation that existed on the market prior to the granting of the aid.
Seega, kui ICI-st vabastamise meedet käsitatakse ebaseadusliku ja siseturuga kokkusobimatu abina, tuleb see põhimõtteliselt tagasi nõuda, et taastada turul enne abi andmist valitsenud olukord.
However, Regulation (EC) No 659/99 imposes limits on ordering recovery.
Määrusega (EÜ) nr 659/99 kehtestatakse aga tagasinõudmisele piirangud.
For example, Article 14(1) provides that ‘the Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Community law’ such as the protection of legitimate expectation.
Näiteks on artikli 14 lõikes 1 sätestatud, et „[k]omisjon ei nõua abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega”, näiteks õiguspärase ootuse kaitsega.
The Court of Justice has also recognised one exception to the obligation for a Member State to implement a recovery decision addressed to it, namely the existence of exceptional circumstances that would make it absolutely impossible for the Member State to execute the decision properly [77].
Ka Euroopa Kohus on tunnistanud ühte erandit liikmesriigi kohustusest rakendada talle adresseeritud tagasinõudmisotsus: selleks on erandlike asjaolude esinemine, mis muudavad liikmesriigile otsuse nõuetekohase elluviimise täiesti võimatuks [77].
Since these exceptions were raised by the Italian authorities in the context of the formal investigation, the Commission must examine whether they apply to the present case in order to determine if recovery is required.
Kuna Itaalia ametiasutused tõstatasid ametliku uurimise käigus küsimuse kõnealuste ootuste kohta, peab komisjon abi tagasinõudmise vajadust käsitleva otsuse tegemiseks uurima, kas need kehtivad käesoleva juhtumi puhul.
The case law of the Court of Justice and the Commission's own decision-making practice have established that an order to recover aid would infringe a general principle of Union law if, as a result of the Commission's actions, a legitimate expectation exists on the part of the recipient of a measure that the aid has been granted in accordance with Union law.
Euroopa Kohtu kohtupraktika ja komisjoni enda otsuste tegemise praktika käigus on kindlaks tehtud, et abi tagasimaksmise korraldus rikuks liidu õiguse üldpõhimõtet juhul, kui komisjoni tegevuse tagajärjel on meetme saajal õiguspärane ootus, et abi on antud kooskõlas liidu õigusega.
The Court has repeatedly held that the right to rely on the principle of the protection of legitimate expectation extends to any person in a situation where an authority of the Union has caused him or her to have justified expectations.
Kohus on korduvalt sedastanud, et õigus tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele laieneb kõikidele isikutele, kelles liidu asutus on tekitanud põhjendatud ootusi.
However, a person may not plead legitimate expectation unless he or she has been given precise assurances by the administrative body [78].
Isik ei saa aga tugineda õiguspärasele ootusele juhul, kui asjaomane haldusasutus ei ole talle andnud konkreetseid tagatisi [78].
In the present case, the Italian authorities and the 78 interested parties have essentially invoked the existence of legitimate expectation based on the Commission's reply to a parliamentary written question of 2009 [79].
Käesoleval juhul tuginevad Itaalia ametiasutused ja 78 huvitatud isikut sisuliselt õiguspärase ootuse olemasolule, lähtudes komisjoni vastusest parlamendiliikme 2009. aastal esitatud kirjalikule küsimusele [79].
In its reply, the Commission declared that it had ‘carried out a preliminary assessment and considered that there was no ground to proceed further, since it appears that the ICI tax regime is not liable to put ecclesiastic institutions in an advantageous competitive position’.
Oma vastuses teatas komisjon, et ta on „viinud läbi esialgse hindamise ning leidnud, et menetluse jätkamiseks puudub alus, kuna ICI maksustamiskord ilmselt ei anna vaimulikele institutsioonidele konkurentsieelist”.
The Commission maintains that this reply did not given rise to any legitimate expectation, for the following reasons.
Komisjon on jätkuvalt seisukohal, et kõnealune vastus ei tekitanud õiguspärast ootust järgmistel põhjustel.
First, the Commission’s statement was merely the result of a ‘preliminary assessment’; the Commission did not state that it had taken a decision, but only that it considered that there was no ground to proceed further.
Esiteks esitas komisjon oma avalduse üksnes esialgse hindamise tulemusel – komisjon ei väitnud, et ta on teinud otsuse, vaid ainult seda, et tema arvates puudub alus menetluse jätkamiseks.
Second, the Commission indicated tentatively that it appeared that the ICI exemption was not likely to confer any advantage on ecclesiastical institutions.
Teiseks osutas komisjon ettevaatlikult, et ICI-st vabastamine ei anna vaimulikele institutsioonidele tõenäoliselt mingit eelist.
Third, the question and the reply referred only to ecclesiastical institutions, which are a subcategory of the non-commercial entities concerned by the ICI exemption.
Kolmandaks käsitlesid nii küsimus kui ka vastus ainult vaimulikke institutsioone, mis on üks ICI-st vabastusega seotud mitteäriliste üksuste allkategooria.
In the light of the above, the Commission considers that it did not provide specific, unconditional and consistent assurances of a nature such that the recipients of the measure at issue entertained justified expectations that the scheme was lawful, in the sense that it did not fall within the scope of the state aid rules, and that consequently any advantage derived from it could not be subject to recovery proceedings.
Eespool kirjeldatut arvesse võttes on komisjon seisukohal, et ta ei ole andnud konkreetseid, tingimusteta ja järjepidevaid tagatisi, mille põhjal kõnealuse meetme saajatel oleks võinud tekkida põhjendatud ootus selle kohta, et asjaomane abikava on seaduspärane, kuna see jääb väljapoole riigiabi eeskirjade reguleerimisala, ning et sellest tulenevalt ei saa ühegi selle alusel saadud eelise suhtes kohaldada tagasinõudmismenetlust.
In conclusion, the Commission considers that it did not make any precise and unconditional statement to the effect that the ICI exemption at issue should not be considered state aid.
Kokkuvõttes leiab komisjon, et ta ei ole teinud ühest ja tingimusteta avaldust selle kohta, et arutlusel olevat ICI-st vabastamist ei tuleks käsitada riigiabina.
Italy has also argued that the replies given by the Commission to the complainants on the ICI exemption, about which Italy was informally told, created a legitimate expectation on the part of the non-commercial entities as regards the compatibility of the ICI exemption with Union law.
Samuti on Itaalia väitnud, et komisjoni poolt kaebuse esitajatele ICI-st vabastamise kohta esitatud vastused, millest Itaaliat mitteametlikult teavitati, tekitasid mitteärilistes üksustes õiguspärase ootuse, et ICI-st vabastamine on kooskõlas liidu õigusega.
The Commission does not agree with the views expressed by Italy.
Komisjon ei nõustu Itaalia väljendatud arvamusega.
Preliminary assessment letters sent by the Commission to the complainants, of which the Member State was only unofficially informed, do not constitute the Commission’s final position.
Esialgseid hinnanguid käsitlevad kirjad, mille komisjon kaebuse esitajatele saatis ja millest liikmesriiki teavitati üksnes mitteametlikult, ei kujuta endast komisjoni lõplikku seisukohta.
Whereas Commission decisions are made public and published in the Official Journal, this is not the case in a simple administrative procedure where - on the basis of the facts available - the Commission does not harbour serious doubts about the compatibility of the measures examined.
Kuigi komisjoni otsused tehakse avalikuks ja avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas, ei tehta seda lihtsa haldusmenetluse korral, mille puhul komisjonil ei ole kättesaadavate faktide põhjal tõsiseid kahtlusi uuritavate meetmete siseturuga kokkusobivuse kohta.
Moreover, the letter sent to the complainants on 15 February 2010 was challenged by two complainants before the General Court and did not become final; these Court actions were withdrawn only subsequent to the decision initiating the procedure.
Peale selle vaidlustasid kaks kaebuse esitajat neile 15. veebruaril 2010 saadetud kirja Üldkohtus ning seega ei muutunud see lõplikuks; kohtumenetlus lõpetati alles pärast menetluse algatamise otsuse tegemist.
The Commission therefore concludes that, in the present case, Italy and the 78 interested parties were not given any assurance by any institution of the Union which could justify legitimate expectation and therefore prevent the Commission from ordering recovery.
Seepärast järeldab komisjon, et käesoleval juhul ei andnud ükski liidu institutsioon Itaaliale ega 78-le kaebuse esitajale mingeid tagatisi, mis võiksid põhjendada nende õiguspärast ootust ja takistada komisjonil seega tagasimaksmist nõuda.
Exceptional circumstances: absolute impossibility of recovery
Erandlikud asjaolud: tagasinõudmine on täiesti võimatu
Under Article 288 of the Treaty, the Member State to which a recovery decision is addressed is obliged to execute the decision.
Aluslepingu artikli 288 kohaselt on liikmesriik, kellele tagasinõudmisotsus on suunatud, kohustatud kõnealuse otsuse ellu viima.
As indicated above, there is one exception to this obligation, namely where the Member States demonstrates the existence of exceptional circumstances that would make it absolutely impossible to execute the decision properly.
Nagu eespool viidatud, on selle kohustuse suhtes üks erand: nimelt kui liikmesriigid tõendavad, et esinevad erandlikud asjaolud, mille tõttu otsuse nõuetekohane täitmine on täiesti võimatu.
Member States usually raise this argument in the context of the discussions with the Commission after the adoption of the decision [80].
Tavaliselt esitavad liikmesriigid kõnealuse argumendi komisjoniga peetavate arutelude käigus, mis toimuvad pärast otsuse vastuvõtmist [80].
However, in this case, Italy already argued before the adoption of the decision that recovery should not be ordered because it would be absolutely impossible to implement it.
Käesoleval juhul väitis Itaalia aga juba enne otsuse vastuvõtmist, et tagasimaksmist ei tuleks nõuda, kuna selle elluviimine oleks täiesti võimatu.
Since Italy raised this issue in the context of the formal investigation, and since a general principle of law states that no one can be obliged to do the impossible, the Commission considers that it is necessary to deal with this question in the present Decision.
Kuna Itaalia tõstatas selle küsimuse ametliku uurimise käigus ning kuna õiguse üldpõhimõtte kohaselt ei saa kedagi kohustada tegema võimatut, leiab komisjon, et käesolevas otsuses tuleb kõnealust küsimust käsitleda.
It should first be recalled that the Court of Justice has constantly given a very strict interpretation to the concept of ‘absolute impossibility’.
Esiteks tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus on mõistet „täiesti võimatu” pidevalt väga rangelt tõlgendanud.
The condition that recovery would be absolutely impossible is not fulfilled where Member States merely inform the Commission of the legal, political or practical difficulties involved in implementing the decision [81].
Tagasinõudmise täieliku võimatuse tingimus ei ole täidetud juhul, kui liikmesriik lihtsalt teavitab komisjoni otsuse rakendamisega seotud õiguslikest, poliitilistest või praktilistest probleemidest [81].
The only instance where ‘absolute impossibility’ could be accepted is where recovery would, from the beginning, be impossible in objective and absolute terms [82].
Ainus olukord, mille puhul võib olla vastuvõetav väide, et otsuse täitmine on täiesti võimatu, on see, kui tagasinõudmine oleks algusest peale objektiivselt ja täielikult teostamatu [82].
In the case at hand, the Italian authorities have argued that it would be absolutely impossible to define which real estate, belonging to non-commercial entities, was used for activities that were not of an exclusively commercial nature and to retrieve the information needed to determine the amount of tax that should have been paid.
Käesoleval juhul on Itaalia ametiasutused väitnud, et täiesti võimatu oleks määratleda, milliseid mitteärilistele üksustele kuuluvaid kinnistuid kasutati tegevusteks, mis ei olnud täiesti ärilist laadi, ning taastada tasumisele kuuluva maksusumma kindlakstegemiseks vajalik teave.
The Italian authorities explained that, because of the way the cadastre is structured, it is impossible to extrapolate retroactively from the cadastral databases the data concerning real estate belonging to non-commercial entities which was used for activities of a non-exclusively commercial nature of the type indicated in the ICI exemption.
Itaalia ametiasutused selgitasid, et katastri ülesehituse tõttu on võimatu tagantjärele ekstrapoleerida katastri andmebaasidest andmeid mitteärilistele üksustele kuuluva kinnisvara kohta, mida kasutati ICI-st vabastamises osutatud mittetäielikult ärilist laadi tegevusteks.
It is not possible to trace activities carried on in the real estate from the information contained in the cadastre.
Katastris sisalduva teabe põhjal on võimatu kinnistul teostatud tegevust jälgida.
In other words, on the basis of the data in the cadastre, it is not possible to work out if, in a given property, an entity carried on either commercial or non-commercial activities.
Teiste sõnadega ei ole katastris leiduvate andmete põhjal võimalik kindlaks teha, kas üksus teostas konkreetsel kinnistul ärilist või mitteärilist tegevust.
In fact, each single property (including portions of real estate with a separate classification) is registered in the cadastre only on the basis of its objective characteristics, which take into account physical and structural elements linked to its intended use.
Tegelikult on kõik eraldi kinnistud (sealhulgas kinnistute eraldi liigitatud osad) katastris registreeritud üksnes nende objektiivsete tunnuste põhjal, mille puhul on arvesse võetud nende kavandatud kasutusotstarbega seotud füüsilisi ja struktuurseid elemente.
As regards tax databases, and in particular records of the tax declarations of non-commercial entities, Italy explained that it was possible to identify from them only the real estate used exclusively on a non-commercial basis.
Seoses maksuandmebaaside ning eelkõige mitteäriliste üksuste maksudeklaratsioone käsitlevate dokumentidega selgitas Itaalia, et nende põhjal saab kindlaks teha üksnes täielikult mitteärilisel alusel kasutatava kinnisvara.
In this case, the buildings that produce revenue must be indicated in the standard tax declaration under Section RB on building revenue, whereas Section RS on mixed costs and receipts does not have to be filled in.
Sellisel juhul tuleb tulu teenivad hooned märkida hoonetelt saadud tulu käsitlevasse maksudeklaratsiooni standardvormi jakku RB, samas kui segakulusid ja -laekumisi käsitlevat jagu RS ei ole vaja täita.
On the other hand, if a non-commercial entity owns real estate in which commercial activities are also carried on, then both Sections RB and RS have to be filled in.
Teiselt poolt, kui mitteärilisel üksusel on kinnisvara, millel teostatakse ka ärilist tegevust, tuleb täita nii jagu RB kui ka RS.
However, if more than one building is indicated under Section RB, it is not possible to identify the real estate in which the activity that generated the revenue indicated in the tax declaration was carried on.
Kui jakku RB märgitakse aga rohkem kui üks hoone, ei ole võimalik kindlaks teha kinnistut, kus maksudeklaratsioonis viidatud tulu toonud tegevust teostati.
In any case, it should be noted that Section RS of the standard form includes aggregate cost and revenue data concerning goods and services used for both commercial and non-commercial purposes (goods and services used arbitrarily for commercial activities and other activities).
Igal juhul tuleb tähele panna, et standardvormi jagu RS hõlmab koondandmeid nii ärilisel kui ka mitteärilisel eesmärgil kasutatud kaupade ja teenustega (omal äranägemisel äriliseks tegevuseks ja muuks tegevuseks kasutatud kaupade ja teenustega) seotud kulude ja tulude kohta.
However, even when a single building is indicated under Section RB, because of the way the cadastral system is structured it is not possible to obtain a breakdown based on commercial/non-commercial uses of a building and therefore it is not possible to identify what portion of the building was used for the economic activity that generated the revenue stated in the tax declaration.
Ent isegi kui jaos RB on nimetatud ainult üks hoone, ei ole katastrisüsteemi ülesehituse tõttu võimalik tuvastada, kuidas jaguneb hoone kasutamine ärilise/mitteärilise otstarbe järgi, ning seepärast ei saa kindlaks teha, millist osa hoonest kasutati majandustegevuseks, mille kaudu saadi maksudeklaratsioonis deklareeritud tulu.
Consequently, the Commission considers that the Italian authorities have demonstrated that the recipients of the aid cannot be identified and the aid itself cannot be objectively calculated due to the lack of available data.
Sellest tulenevalt leiab komisjon, et Itaalia ametiasutused on tõestanud, et kättesaadavate andmete puudumise tõttu ei ole abisaajaid võimalik kindlaks teha ning abi ennast ei ole võimalik objektiivselt arvutada.
Basically, it is not possible to identify from the tax and cadastral databases the real estate belonging to non-commercial entities, which was used for non-exclusively commercial activities of the type indicated in the ICI exemption provisions.
Sisuliselt ei saa maksu- ja katastriandmebaaside põhjal tuvastada mitteärilistele üksustele kuuluvat kinnisvara, mida kasutati ICI-st vabastamist käsitlevates sätetes osutatud mittetäielikult ärilist laadi tegevusteks.
Consequently it is not possible to obtain the necessary information to calculate the amount of tax to be recovered.
Selle tagajärjel ei ole võimalik saada tagasinõutava maksusumma arvutamiseks vajalikku teavet.
Therefore, enforcing a possible recovery order would be impossible in objective and absolute terms.
Seetõttu oleks võimaliku tagasimaksmiskorralduse jõustamine objektiivselt ja täielikult võimatu.
In conclusion, the Commission finds that, given the specific nature of this case, it would be absolutely impossible for Italy to recover any aid illegally granted under the ICI exemption provisions.
Kokkuvõttes on komisjon seisukohal, et käesoleva juhtumi eripära arvestades oleks Itaalial täiesti võimatu nõuda tagasi ICI-st vabastamist käsitlevate sätete alusel antud mis tahes ebaseaduslikku abi.
Recovery of the aid arising from the unlawful and incompatible exemption from this municipal tax on real estate should therefore not be ordered.
Seepärast ei tuleks munitsipaalsest kinnisvaramaksust vabastamise teel antud ebaseadusliku ja siseturuga kokkusobimatu abi tagasimaksmist nõuda.
The Commission finds that Italy has unlawfully implemented the exemption from the municipal tax on real estate under Article 7(1)(i) of Legislative Decree No 504/92 in breach of Article 108(3) of the Treaty.
Komisjon leiab, et Itaalia on ebaseaduslikult rakendanud vabastuse munitsipaalsest kinnisvaramaksust seadusandliku dekreedi nr 504/92 artikli 7 lõike 1 punkti i alusel, rikkudes aluslepingu artikli 108 lõiget 3.
Since no grounds of compatibility can be identified for the scheme in question, it is found to be incompatible with the internal market.
Kuna kõnealuse abikava puhul ei ole võimalik kindlaks teha põhjuseid, mille alusel abi võiks siseturuga kokkusobivaks lugeda, leitakse see olevat siseturuga kokkusobimatu.
However, in the light of the exceptional circumstances invoked by Italy, recovery of the aid should not be ordered since Italy has demonstrated that it would be absolutely impossible to enforce.
Võttes aga arvesse Itaalia osutatud erandlikke asjaolusid, ei tuleks abi tagasimaksmist nõuda, sest Itaalia on tõestanud, et seda oleks täiesti võimatu jõustada.
The Commission considers that Article 149(4) TUIR does not constitute state aid within the meaning of Article 107(1) of the Treaty.
Komisjon on seisukohal, et tulumaksuseaduse artikli 149 lõike 4 puhul ei ole tegemist riigiabiga aluslepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Finally, in view of the specific nature of the IMU exemption measure for non-commercial entities that carry on exclusively specific non-commercial activities, in accordance with the conditions laid down by the Italian legislation, the Commission finds that these activities cannot be considered economic activities for the purposes of the state aid rules and that therefore the measure does not fall within the scope of Article 107(1),
Lõpuks leiab komisjon, et võttes arvesse eripärasid seoses IMU-st vabastamise meetmega mitteärilistele üksustele, kes teostavad üksnes konkreetseid mitteärilisi tegevusi kooskõlas Itaalia õigusaktides sätestatud tingimustega, ei saa kõnealuseid tegevusi käsitada majandustegevusena riigiabi eeskirjade tähenduses ning seepärast ei jää nimetatud meede artikli 107 lõike 1 reguleerimisalasse,