natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The minimum unit relevant for cadastral purposes can be a building or part of a building or a set of buildings or an area, provided that they are autonomous in terms of function and income.
Katastri seisukohast võib minimaalne üksus olla hoone või hoone osa või hoonete kompleks või piirkond, eeldusel et need on funktsiooni ja tulu poolest sõltumatud.
The Italian cadastral system, which is due to be revised, identifies six categories of real estate.
Itaalia katastrisüsteemis, mida kavatsetakse läbi vaadata, on kuus kinnisvarakategooriat.
Group A includes real estate for housing or similar purposes; Group B includes real estate used for collective use, such as colleges, hospitals, public offices, schools; Group C includes real estate used for ordinary commercial purposes, such as shops, stores and buildings and premises used for sports; Group D includes real estate for special purposes, such as hotels, theatres, hospitals and buildings and premises used for sports; Group E includes real estate for special purposes, such as for land, sea and air transport services, toll bridges, lighthouses, buildings for public worship activities.
Rühm A hõlmab kinnisvara majutamiseks ja sarnasteks eesmärkideks; rühm B hõlmab kinnisvara, mida kasutatakse kollektiivselt, nagu kolledžid, haiglad, avalikud ametid, koolid; rühm C hõlmab kinnisvara, mida kasutatakse tavalistel ärilistel eesmärkidel, nagu poed, kauplused ja spordiks kasutatavad hooned ja valdused; rühm D hõlmab eriotstarbelist kinnisvara, nagu hotellid, teatrid, haiglad ning spordiks kasutatavad hooned ja valdused; rühm E hõlmab eriotstarbelist kinnisvara, nagu maismaa-, mere- ja õhutransporditeenused, tasulised sillad, majakad, avalikud palvehooned.
Group F includes real estate registered in fictitious categories.
Rühm F hõlmab fiktiivsetesse kategooriatesse registreeritud kinnisvara.
With specific reference to the new IMU, Article 91a of Decree Law No 1 of 24 January 2012, converted into Law No 27 of 24 March 2012, introduced a number of changes to the taxation of real estate belonging to non-commercial entities that perform specific activities.
Eriviitega uuele IMU-le kehtestati 24. jaanuari 2012. aasta dekreetseaduse nr 1 (muudetud 24. märtsi 2012. aasta seaduseks nr 27) artiklis 91a mitu muudatust mitteäriliste üksuste eriotstarbelisteks tegevusteks kasutatava kinnisvara maksustamises.
In particular, the new law abolished the 2006 amendment that had broadened the scope of the ICI exemption to include real estate hosting specific activities that were ‘not exclusively commercial in nature’ [29] (paragraph 4) and further specified that the IMU exemption was limited to the activities indicated by the law [30], performed by non-commercial entities on a non-commercial basis (paragraph 1).
Eelkõige kaotati uue seadusega 2006. aasta muudatus, millega oli laiendatud ICI-st vabastamise kohaldamisala, et hõlmata kinnisvara, kus toimuvad eriotstarbelised tegevused, mis „ei olnud eranditult ärilist laadi” [29] (lõige 4), ning täpsustati, et IMU-st vabastamine piirdub seaduses märgitud tegevustega [30], mida teostavad mitteärilised üksused mitteärilisel alusel (lõige 1).
Decree Law No 1/2012 also introduced specific rules to allow a pro-rata payment of the IMU in cases where the same property is used for both commercial and non-commercial activities.
Dekreetseadusega nr 1/2012 kehtestati ka erieeskirjad, et lubada IMU maksmist pro rata juhtudel, kui sama omandit kasutatakse nii äriliseks kui ka mitteäriliseks tegevuseks.
In particular, Article 91a(2) states that, if a property is used for both commercial and non-commercial activities, as of 1 January 2013 the exemption will apply only to the portion of the property where non-commercial activities are carried on, if it is possible to identify the portion of the property devoted exclusively to these activities.
Eelkõige sätestatakse artikli 91a lõikes 2, et juhul, kui omandit kasutatakse nii äriliseks kui ka mitteäriliseks tegevuseks, kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2013 maksuvabastust üksnes omandi selle osa suhtes, mida kasutatakse mitteäriliseks tegevuseks, kui on võimalik kindlaks teha omandi osa, mida kasutatakse eranditult sellisteks tegevusteks.
In cases where it is not be possible to identify these autonomous parts of the property, as of 1 January 2013 the exemption will apply pro-rata to the non-commercial use of the property, as stated in a special declaration (Article 91a(3)).
Juhul kui ei ole võimalik kindlaks teha omandi selliseid sõltumatuid osasid, kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2013 maksuvabastust pro rata omandi mitteärilise kasutuse suhtes, nagu on sätestatud erideklaratsioonis (artikli 91a lõige 3).
Decree Law No 1/2012 left a number of aspects to be dealt with in a future implementing regulation, to be adopted by the Minister for Economic Affairs and Finance.
Dekreetseadusega nr 1/2012 jäeti mitme aspekti käsitlemine tulevaste majandus- ja rahandusministri vastu võetavate rakenduseeskirjade ülesandeks.
These aspects included: the terms and conditions for submitting the declaration; the relevant information for identifying the proportional use; and – following the changes introduced by Decree Law No 174/2012 [31] - general and specific conditions for an activity to be classified as being performed on a non-commercial basis.
Selliste aspektide hulka kuuluvad: deklaratsiooni esitamise tingimused, asjakohane teave proportsionaalse kasutuse kindlaksmääramiseks ning lähtuvalt dekreetseadusega nr 174/2012 [31] kehtestatud muudatustest üldised ja eritingimused tegevuse liigitamiseks mitteärilisel alusel teostatavaks.
Having taken on board the favourable opinion and comments expressed by the Council of State [32], by Decree No 200 of 19 November 2012 the Minister for Economic Affairs and Finance adopted the IMU implementing regulation (hereinafter ‘the Regulation’) [33].
Võttes arvesse riiginõukogu soodsaid arvamusi ja märkusi [32], võttis majandus- ja rahandusminister 19. novembri 2012. aasta dekreediga nr 200 vastu IMU rakendusmääruse (edaspidi „määrus”) [33].
It establishes when the specific activities concerned by the IMU exemption, as defined in the Regulation itself, will be considered to be carried on on a ‘non-commercial basis’.
Selles kehtestatakse, millal peetakse IMU-st vabastamise seisukohast olulisi eriotstarbelisi tegevusi, mis on määratletud määruses, teostatuks mitteärilisel alusel.
First, as a general requirement, the activities must be non-profit-making; furthermore, in line with EU law, because of their nature they must not be in competition with other market operators that are profit-making and they must abide by the principles of solidarity and subsidiarity [34].
Esiteks on üldnõue, et tegevus peab olema mittetulunduslik; lisaks ei tohi see kooskõlas ELi õigusega konkureerida oma olemuse tõttu teiste turuosalistega, kes teenivad tulu, ning kinni tuleb pidada solidaarsuse ja subsidiaarsuse põhimõtetest [34].
In addition to this, two concurrent sets of criteria must be met as regards non-commercial entities (subjective requirements) and as regards the specific activities performed by these entities (objective requirements).
Lisaks sellele peavad olema täidetud kaks samaaegset kriteeriumide kogumit seoses mitteäriliste üksustega (subjektiivsed nõuded) ja nende üksuste teostatavate eriotstarbeliste tegevustega (objektiivsed nõuded).
Concerning the subjective requirements, the Regulation lays down the general conditions that must be met by non-commercial entities for entitlement to the IMU exemption [35].
Subjektiivsete nõuete suhtes sätestatakse määruses üldtingimused, mida mitteärilised üksused peavad IMU-st vabastamise õiguse saamiseks täitma [35].
In particular, the Regulation states that the non-commercial entity’s articles of association or statutes must include a general prohibition on distributing any type of profits, operating surplus, funds and reserves.
Eelkõige sätestatakse määruses, et mitteärilise üksuse põhikiri peab sisaldama üldist keeldu jagada mis tahes liiki kasumit, tegevusülejääki, vahendeid või sääste.
In addition to this, any profits must be reinvested exclusively in activities that contribute to the institutional aim of social solidarity.
Sellele lisaks tuleb mis tahes kasum täielikult reinvesteerida tegevustesse, mis toetavad institutsiooni sotsiaalse solidaarsuse eesmärki.
If the non-commercial entity is wound up, its assets must be attributed to another non-commercial entity that performs a similar activity.
Kui mitteäriline üksus likvideeritakse, tuleb selle vara anda teisele mitteärilisele üksusele, kes tegeleb sarnase tegevusega.
As regards the objective requirements [36], specific characteristics are defined for the different types of activity defined in Article 1 [37].
Objektiivsete nõuetega seoses [36] on kindlaks määratud eriomadused artiklis 1 määratletud eri liiki tegevuste kohta [37].
For welfare and health activities, two alternative requirements must be met: a) the recipient is accredited by the State and has concluded a contract or an agreement with the public authorities; the activities are part of or complementary to the public system and services are provided to users free of charge or for an amount that is only a contribution to the cost of the universal service provision; b) if the entity is not accredited and has not concluded a contract or an agreement, the services are provided free of charge or for a symbolic fee which, in any event, must not exceed half the average price for similar activities in the same geographical area on a competitive basis, also taking into account the absence of any connection with the actual cost of the service.
Hoolekande- ja tervishoiutegevuse korral peab olema täidetud üks kahest tingimusest: a) vabastuse saaja on riigi poolt akrediteeritud ja on sõlminud lepingu või kokkuleppe riigiasutustega; tegevus on osa riiklikust süsteemist või täiendab seda ning teenuseid osutatakse kasutajatele tasuta või summa eest, mis katab üksnes osa teenuse osutamise üldisest maksumusest; b) kui üksus ei ole akrediteeritud ja ta ei ole sõlminud lepingut või kokkulepet, osutatakse teenuseid tasuta või sümboolse tasu eest, mis ei tohi mingil juhul ületada poolt samas geograafilises piirkonnas konkurentsi alusel teostatava samasuguse tegevuse keskmisest hinnast, võttes arvesse ka igasuguse seose puudumist teenuse tegeliku maksumusega.
For educational activities, three cumulative requirements must be met: a) the activity must be on a par with public education and the school must apply a non-discriminatory enrolment policy; b) the school must also accept disabled pupils, apply collective working agreements, have structures that meet the applicable standards and publish its accounts; c) the activity must be provided either free of charge or for a symbolic fee covering only a fraction of the actual cost of the service, also taking into account the absence of any connection with the actual cost of such service.
Haridusliku tegevuse korral peavad olema täidetud kolm kumulatiivset nõuet: a) tegevus peab olema võrdne riikliku haridusega ning kooli vastuvõtupoliitika ei tohi olla diskrimineeriv; b) kool peab vastu võtma ka puudega õpilasi, kohaldama kollektiivlepinguid, olema üles ehitatud vastavalt kohaldatavatele normidele ning avaldama oma aruandeid; c) tegevust tuleb osutada tasuta või sümboolse tasu eest, mis katab üksnes osa teenuse tegelikust maksumusest, võttes arvesse ka igasuguse seose puudumist teenuse tegeliku maksumusega.
For accommodation services and cultural, recreational and sports activities, the recipient must provide the services free of charge or for a symbolic fee which, in any event, must not exceed half the average price for similar activities in the same geographical area, also taking into account the absence of any connection with the actual cost of the service.
Majutusteenuste ja kultuuri-, lõõgastus- ja sporditegevuse korral peab vabastuse saaja osutama teenuseid tasuta või sümboolse tasu eest, mis ei tohi mingil juhul ületada poolt samasuguse tegevuse keskmisest hinnast samas geograafilises piirkonnas, võttes arvesse ka igasuguse seose puudumist teenuse tegeliku maksumusega.
Comments from the two interested parties on the IMU law
Kahe huvitatud isiku märkused IMU seaduse kohta
According to the two parties, Article 91a(2) and (3) of Decree Law No 1/2012 depart from the ordinary rules on the taxation of real estate.
Kahe huvitatud isiku sõnul kalduvad dekreetseaduse nr 1/2012 artikli 91a lõiked 2 ja 3 kõrvale kinnisvara maksustamise tavaeeskirjadest.
First, the two complainants comment on Article 91a(2), according to which, if the real estate has a mixed use, the IMU exemption applies only to the part of the property where non-commercial activities are carried on, when it is possible to identify the part that is used exclusively for these activities.
Esiteks kommenteerivad kaks kaebuse esitajat artikli 91a lõiget 2, mille kohaselt kohaldatakse juhul, kui kinnisvara kasutatakse mitmel otstarbel, IMU-st vabastamist üksnes valduse selle osa suhtes, kus teostatakse mitteärilist tegevust, kui on võimalik kindlaks teha osa, mida kasutatakse eranditult selliseks tegevuseks.
According to this law, in fact, real estate classified under Group E (real estate for special purposes) [38] cannot include buildings or parts of buildings with a commercial or industrial use or used for different purposes, if they are autonomous in terms of function and income.
Selle seaduse kohaselt ei saa rühm E (eriotstarbeline kinnisvara) [38] õigupoolest hõlmata hooneid või hooneosasid, mida kasutatakse ärilisel või tööstuslikul eesmärgil või eri otstarvetel, kui need on funktsiooni ja tulu poolest sõltumatud.
The two interested parties submit that the reference to Decree Law No 262/2006, contained in Article 91a(2), should be read as a general reference to the procedure of cadastral reclassification.
Kaks huvitatud isikut väidavad, et artikli 91a lõikes 2 sisalduvat viidet dekreetseadusele nr 262/2006 tuleks lugeda üldise viitena katastrilise ümberklassifitseerimise menetlusele.
According to the two parties, if the procedure established by Decree Law No 262/2006 were applicable only to real estate belonging to cadastral Group E, the requirement to ‘divide up’ property with a mixed use would be applicable to only a very limited number of buildings, i.e. buildings in categories E7 and E9.
Kahe isiku sõnul oleks nõue n-ö jagada eri otstarbega kinnisvara pooleks, juhul kui dekreetseaduses nr 262/2006 kehtestatud menetlust kohaldatakse üksnes katastri rühma E kuuluva kinnisvara suhtes, kohaldatav üksnes väga piiratud hulga hoonete korral, st hoonete korral, mis kuuluvad kategooriatesse E7 ja E9.
The two parties also argue that the declaration under Article 91a(3) could pose avoidance issues and the new law would leave too much discretionary power to the public authorities.
Kaks isikut väidavad lisaks, et artikli 91a lõikes 3 sisalduv avaldus võib tekitada vältimise probleeme ja uus seadus jätaks liiga palju otsustusvabadust riigiasutustele.
In addition, the new rules will apply only as of 1 January 2013 and therefore, in any case, the Commission should order the recovery of the aid unlawfully granted under the ICI exemption from 2006 to 2012.
Lisaks hakatakse uusi eeskirju kohaldama alles alates 2013. aasta 1. jaanuarist ning seepärast peaks komisjon igal juhul nõudma tagasi aastatel 2006–2012 ebaseaduslikult ICI-st vabastamise alusel antud abi.
Observations from the Italian authorities on the comments from the two interested parties
Itaalia ametivõimude tähelepanekud seoses kahe huvitatud isiku märkustega
The Italian authorities explained that the reference to Article 2(41), (42) and (44) of Decree Law No 262/2006 contained in Article 91a(2) should be read as a general reference to the type of procedure to be followed for dividing up a mixed use property.
Itaalia ametivõimud selgitasid, et artikli 91a lõikes 2 sisalduvat viidet dekreetseaduse nr 262/2006 artikli 2 lõigetele 41, 42 ja 44 tuleks lugeda üldise viitena menetluse liigile, mida tuleb järgida eri kasutusega valduse jagamisel.
This procedure applies irrespective of the cadastral category.
Seda menetlust kohaldatakse katastri kategooriast olenemata.
Italy also explained that, in general, the Italian tax system is based on the obligation for taxpayers to submit a tax declaration and that it is a very common legislative practice to leave the regulation of specific aspects to the implementing legislation.
Itaalia selgitas lisaks, et üldiselt põhineb Itaalia maksusüsteem maksumaksjate kohustusel esitada maksudeklaratsioon ning et see on väga tavaline õigusloome tava jätta konkreetsete aspektide reguleerimine rakendusaktide hooleks.
Moreover, as the law adopted in March 2012 introduces a new system for the declaration of real estate used by non-commercial entities, it was necessary to postpone the entry into force of the new system for those entities.
Pealegi, kuna 2012. aasta märtsis vastu võetud seadusega kehtestatakse uus süsteem mitteäriliste üksuste kasutatava kinnisvara deklareerimiseks, oli vajalik lükata uue süsteemi jõustamine selliste üksuste jaoks edasi.
As regards recovery, the Italian authorities said that it is not possible to identify retroactively which real estate belonging to non-commercial entities was used for not exclusively commercial activities (and which therefore benefited from the ICI exemption).
Tagasinõudmise kohta märkisid Itaalia ametivõimud, et tagantjärele ei ole võimalik kindlaks teha, millist mitteärilistele üksustele kuuluvat kinnisvara kasutati mitte eranditult ärilist laadi tegevusteks (ning mis seepärast vabastati ICI-st).
The cadastral data do not in fact provide any information on the type of activity performed in a property [39].
Katastri andmed ei anna õigupoolest mingit teavet omandis toimunud tegevuse liigi kohta [39].
Nor is it possible to identify from the other tax databases which real estate was used by non-commercial entities for institutional activities performed on a non-exclusively commercial basis.
Samuti ei ole võimalik muude maksuandmebaaside alusel kindlaks teha, millist kinnisvara kasutasid mitteärilised üksused institutsioonilisteks tegevusteks mittetäielikult ärilisel alusel.
In order to ascertain whether a measure constitutes aid, the Commission must assess whether the measure at issue fulfils all the conditions laid down in Article 107(1) of the Treaty.
Selleks et teha kindlaks, kas meede kujutab endast abi, peab komisjon hindama, kas kõnealune meede vastab kõigile aluslepingu artikli 107 lõikes 1 sätestatud tingimustele. Nimetatud sättes on kirjas, et: „[k]ui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust”.
This provision states that: ‘save as otherwise provided in the Treaties, any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market.’ In line with this provision, the Commission will examine whether the measure: (i) is financed by the State or through state resources; (ii) provides a selective advantage; (iii) affects trade between Member States and distorts or threatens to distort competition.
Kooskõlas selle sättega uurib komisjon, kas meede: i) saab rahastust riigilt või riigi vahendite kaudu; ii) annab valikulise eelise; iii) mõjutab liikmesriikidevahelist kaubandust või ohustab moonutada konkurentsi.
First the Commission needs to assess whether at least some of the non-commercial entities involved are in fact undertakings for the purposes of Union competition law.
Esiteks peab komisjon hindama, kas vähemalt osad asjakohastest mitteärilistest üksustest on tegelikult ettevõtjad liidu konkurentsiõiguse tähenduses.
The classification of non-commercial entities as undertakings
Mitteäriliste üksuste liigitamine ettevõtjateks
In the decision initiating the procedure, the Commission noted that the non-commercial entities concerned by the measures in question performed, at least partially, economic activities and were therefore classified as undertakings on the basis of those activities.
Menetluse algatamise otsuses märkis komisjon, et kõnealuste meetmete seisukohast asjakohased mitteärilised üksused tegelesid vähemalt osaliselt majandustegevusega ja liigitusid sellise tegevuse alusel ettevõtjateks.
The Italian authorities and the 78 interested parties maintain that the specific activities carried on by non-commercial entities cannot be considered economic activities.
Itaalia ametivõimud ning 78 huvitatud isikut väidavad, et mitteäriliste üksuste eriotstarbelisi tegevusi ei saa pidada majandustegevuseks.
In particular, they consider that, in the context of the ICI measure, activities such as assistance for young mothers in difficulty or management of a building in the mountains where children from a parish go on their summer holidays do not constitute an economic activity.
Eelkõige leiavad nad, et ICI meetme kontekstis ei kujuta selline tegevus, nagu raskustes noorte emade aitamine või mägedes asuva hoone majandamine, kus piirkonna lapsed käivad suvevaheajal, endast majandustegevust.
These activities – targeting well-defined categories of recipients - do not constitute a supply of goods or services on the market by non-commercial entities and are not in competition with the activities performed by commercial undertakings.
Selliste tegevustega, mis on suunatud täpselt määratletud kasutajakategooriatele, ei paku mitteärilised üksused kaupu või teenuseid turul ning nendega ei konkureerita äriettevõtete tegevustega.
Therefore, these non-commercial entities, operating in the public interest, should not be considered undertakings, which is the prerequisite for the application of Article 107(1) of the Treaty.
Seepärast ei tohiks avalikkuse huvides tegutsevaid mitteärilisi üksusi pidada ettevõtjateks, mis on aluslepingu artikli 107 lõike 1 kohaldamise eeltingimus.
Moreover, according to the Italian authorities and some of the 78 interested parties, in many cases there is no actual market for such activities.
Pealegi ei ole Itaalia ametivõimude ja mõne 78 huvitatud isiku sõnul paljudel juhtudel selliste tegevuste jaoks tegelikku turgu.
Almost all of these activities also have specific characteristics, which can be summarised as follows:
Peaaegu kõikidel sellistel tegevustel on eriomadused, mis võib kokku võtta järgmiselt:
they are provided free of charge or at reduced fees/prices;
neid osutatakse tasuta või vähendatud tasu/hinna eest;
they are provided for purposes of solidarity and social benefit, which fall outside the scope of commercial undertakings;
neid osutatakse solidaarsuse ja sotsiaalse kasu nimel, mis ei kuulu äriliste ettevõtjate tegevusalasse;
they have a reduced tax-paying capacity compared with commercial undertakings, which operate on market principles;
neil on väiksem maksumaksmisvõime võrreldes äriliste ettevõtjatega, kes tegutsevad turupõhimõtetel;
they generate deficits or low income; any profit must be reinvested in line with the entity’s objectives.
nad toodavad kahjumit või väikest tulu; kõik kasum tuleb reinvesteerida kooskõlas üksuse eesmärkidega.
In view of these characteristics and the specific aims of the non-commercial entities in question, it is not possible to consider these entities to be undertakings.
Neid omadusi ning kõnealuste mitteäriliste üksuste konkreetseid eesmärke arvesse võttes ei ole võimalik pidada neid üksusi ettevõtjateks.
The Commission notes that, according to settled case law, the concept of undertaking covers every entity engaged in an economic activity, regardless of its legal status and the way it is financed [40].
Komisjon märgib, et vastavalt kokkulepitud kohtupraktikale hõlmab ettevõtja mõiste igat majandustegevusega tegelevat üksust, hoolimata selle juriidilisest staatusest ja rahastamisviisist [40].