natgillin/translations-raw huggingface dataset:
It is, therefore, appropriate to authorise Member States to adopt, in the waters under their sovereignty or jurisdiction, such conservation measures that are necessary to comply with their obligations under those Union acts where such measures do not affect the fisheries interests of other Member States.
Seetõttu on asjakohane lubada liikmesriikidel võtta oma suveräänsete õiguste või jurisdiktsiooni alla kuuluvates vetes selliseid kaitsemeetmeid, mis on vajalikud, et täita nimetatud liidu õigusaktidest tulenevaid riigi kohustusi, kui sellised meetmed ei mõjuta teiste liikmesriikide kalandushuve.
Where such measures might affect fisheries interests of other Member States, the power to adopt such measures should be granted to the Commission and recourse should be had to regional cooperation among the Member States concerned.
Kui sellised meetmed võivad mõjutada teiste liikmesriikide kalandushuve, tuleks nende meetmete vastuvõtmise õigus anda komisjonile ja asjaomaste liikmesriikide vahel tuleks kasutada piirkondlikku koostööd.
Measures are needed to reduce the current high levels of unwanted catches and to gradually eliminate discards.
Vaja on meetmeid, mis aitaksid langetada praegust soovimatu saagi kõrget taset ja järk-järgult kaotada tagasiheite.
Unwanted catches and discards constitute a substantial waste and negatively affect the sustainable exploitation of marine biological resources and marine ecosystems and the financial viability of fisheries.
Soovimatu saak ja tagasiheide on tõsine varude raiskamine, mis mõjutab negatiivselt mere bioloogiliste ressursside ja mere ökosüsteemide säästvat kasutamist ning kalanduse majanduslikku elujõulisust.
An obligation to land all catches ("the landing obligation") of species which are subject to catch limits and, in the Mediterranean Sea, also catches of species which are subject to minimum sizes, made during fishing activities in Union waters or by Union fishing vessels should be established and gradually implemented and rules that have so far obliged fishermen to discard should be repealed.
Liidu vetes või liidu laevadega püütud nende liikide saagile, mille suhtes kohaldatakse püügi piirnorme, ja Vahemeres ka saagile, mille suhtes kohaldatakse eeskirju saagi alammõõdu kohta, tuleks kehtestada kohustus kogu saak lossida („lossimiskohustus”) ja seda järk-järgult rakendada, ning eeskirjad, mis on seni kohustanud kalureid saaki tagasi heitma, tuleks kehtetuks tunnistada.
The landing obligation should be introduced on a fishery-by-fishery basis.
Lossimiskohustus tuleks kehtestada igale püügile eraldi.
Fishermen should be allowed to continue discarding species which, according to the best available scientific advice, have a high survival rate when released into the sea.
Kaluritel peaks olema lubatud jätkata selliste liikide tagasiheidet, kellel on parimate kättesaadavate teaduslike nõuannete kohaselt merre tagasi laskmisel kõrge ellujäämismäär.
In order to make the landing obligation workable and to mitigate the effect of varying yearly catch compositions, Member States should be allowed to transfer quotas between years, up to a certain percentage.
Et muuta lossimiskohustus toimivaks ning leevendada iga-aastase saagi vahelduva koostise mõju, peaks liikmesriikidel olema lubatud teatud protsendi ulatuses kvoote aastate vahel üle kanda.
In the management of the landing obligation, it is necessary that Member States do their utmost to reduce unwanted catches.
Lossimiskohustuse haldamise raames on vaja, et liikmesriigid teeksid kõik enesest oleneva soovimatu saagi vähendamiseks.
To this end, improvements of selective fishing techniques to avoid and reduce, as far as possible, unwanted catches must have high priority.
Selleks tuleb käsitada prioriteetsena selektiivsete püügitehnikate täiustamist soovimatu saagi võimalikult tõhusaks vältimiseks ja vähendamiseks.
It is important for Member States to distribute quotas between vessels in a mix that reflects as far as possible the expected composition of species in the fisheries.
On oluline, et liikmesriigid jaotaksid kvoodid kalalaevade vahel selliselt, et see peegeldab nii palju kui võimalik kalapüügi eeldatavat liigilist koosseisu.
In the event of a mismatch between available quotas and actual fishing pattern, Member States should consider adjustments through quota swaps with other Member States, including on a permanent basis.
Mittevastavuse korral olemasolevate kvootide ja tegeliku kalapüügi vahel võiks liikmesriigid kaaluda korrigeerimist liikmesriikidevahelise kvootide vahetamisega, sealhulgas püsivalt.
Member States should also consider facilitating the pooling by vessel owners of individual quotas, for example at the level of producer organisations or groups of vessel owners.
Liikmesriigid võiksid kaaluda ka laevaomanike individuaalsete kvootide koondamise hõlbustamist näiteks tootjaorganisatsioonide või kalalaevade omanike ühenduste tasandil.
Ultimately, Member States should consider counting by-catch species against the quota of the target species, depending on the conservation status of the by-catch species.
Viimase võimalusena peaksid liikmesriigid kaaluma kaaspüügi liikide mahaarvestamist sihtliikide kvootidest sõltuvalt kaaspüügi liikide kaitsestaatusest.
The destination of landings of catches of fish under the minimum conservation reference size should be limited and should exclude sale for human consumption.
Kalavarude kaitseks kehtestatud alammõõdust väiksemaks liigitatud lossitud saagi kasutus peaks olema piiratud ning seda ei tohiks müüa inimtoiduks.
In order to cater for unwanted catches that are unavoidable even when all the measures for their reduction are applied, certain de minimis exemptions from the landing obligation should be established for the fisheries to which the landing obligation applies, primarily through multiannual plans.
Selleks et kanda hoolt soovimatu saagi eest, mis on vältimatu isegi siis, kui kohaldatakse kõiki meetmeid selle vähendamiseks, tuleks lossimiskohustusega kalapüügi suhtes kehtestada eelkõige mitmeaastaste kavade abil lossimiskohustusest teatavad vähese tähtsusega erandid.
Subject to scientific advice and without jeopardising the objectives of maximum sustainable yield or increasing fishing mortality, where the landing obligation, including the obligation to document catches, applies, an increase of related fishing opportunities should be possible, in order to take into account the fact that fish previously discarded will be landed.
Lossimiskohustuse korral, mis hõlmab saagi dokumenteerimise kohustust, peaks olema võimalik teaduslike soovituste alusel, ohustamata maksimaalse jätkusuutliku saagikuse eesmärke või suurendamata kalastussuremust, suurendada kalapüügivõimalusi, et võtta arvesse varem tagasi heidetud kala lossimist.
Access to a fishery should be based on transparent and objective criteria including those of an environmental, social and economic nature.
Juurdepääs kalapüügile peaks põhinema läbipaistvatel ja objektiivsetel kriteeriumidel, sealhulgas sellistel, mis on keskkonnaalast, sotsiaalset või majanduslikku laadi.
Member States should promote responsible fishing by providing incentives to those operators who fish in the least environmentally damaging way and who provide the greatest benefits for society.
Liikmesriigid peaksid edendama vastutustundlikku kalapüüki, luues stiimuleid nendele käitajatele, kelle kalapüügiviis kahjustab kõige vähem keskkonda ja kes toovad ühiskonnale kõige rohkem kasu.
For stocks for which no multiannual plan has been established, exploitation rates delivering maximum sustainable yield should be ensured by setting catch or fishing effort limits.
Kalavarudele, mille suhtes ei ole kehtestatud mitmeaastaseid kavasid, tuleks kehtestada maksimaalset jätkusuutlikku saagikust tagavad kasutusmäärad saagi või püügikoormuse piirnormide kasutuselevõtu teel.
If available data is insufficient, fisheries should be managed by using approximative parameters.
Kui andmeid ei ole piisavalt, tuleks püüki majandada ligikaudsete parameetrite alusel.
In view of the precarious economic state of the fishing industry and the dependence of certain coastal communities on fishing, it is necessary to ensure the relative stability of fishing activities by allocating fishing opportunities among Member States, based on a predictable share of the stocks for each Member State.
Pidades silmas kalapüügitööstuse ebakindlat majanduslikku seisundit ning teatavate rannikuäärsete kogukondade sõltuvust kalapüügist, on vaja tagada püügitegevuse suhteline stabiilsus kalapüügivõimaluste eraldamise läbi liikmesriikidele, kusjuures aluseks võetakse iga liikmesriigi prognoositav osa varudest.
Such relative stability of fishing activities, given the temporary biological situation of stocks, should safeguard and take full account of the particular needs of regions where local communities are especially dependent on fisheries and related activities, as decided by the Council in its Resolution of 3 November 1976 [14], and in particular Annex VII thereto.
Sellise püügitegevuse suhtelise stabiilsuse puhul tuleks varude bioloogilise seisundi ajutisust arvestades kaitsta ja täielikult arvesse võtta nende piirkondade erivajadusi, kus kohalik kogukond sõltub suuresti kalapüügist ja sellega seotud tegevusest, nagu on otsustatud nõukogu 3. novembri 1976. aasta resolutsioonis [14] ja eelkõige selle VII lisas.
Therefore, it is in this sense that the concept of relative stability should be understood.
Seetõttu tuleks suhtelist stabiilsust mõista kõnealuses tähenduses.
The Commission should be authorised to adopt temporary measures in the event of a serious threat, requiring immediate action, to the conservation of marine biological resources or to the marine ecosystem resulting from fishing activities.
Komisjonil peaks olema õigus võtta ajutisi meetmeid püügitegevusest tulenevate tõsiste ohtude puhul, mis ohustavad mere bioloogiliste ressursside kaitset või mere ökosüsteemi, ja nõuavad viivitamatut tegutsemist.
Those measures should be established within defined time-frames and should be operational for a fixed period of time.
Kõnealused meetmed peaksid olema seotud kindlate tähtaegadega ning kehtima kindlaksmääratud aja jooksul.
Member States should cooperate at regional level in order to adopt joint recommendations and other instruments for the development and implementation of conservation measures and measures affecting fishing activity in areas protected by environmental law.
Liikmesriigid peaksid tegema piirkondlikul tasandil koostööd, et võtta vastu ühiseid soovitusi ja muid vahendeid kaitsemeetmete väljatöötamiseks ja rakendamiseks ning seoses meetmetega, mis mõjutavad püügitegevust keskkonnaõigusega kaitstud aladel.
Member States should be empowered to adopt conservation and management measures for stocks in Union waters applicable solely to Union fishing vessels flying their flag.
Liikmesriikidel peaks olema õigus võtta liidu vete kalavarude kaitseks ja majandamiseks meetmeid, mida nad kohaldavad üksnes oma lipu all sõitvate liidu kalalaevade suhtes.
In their 12 nautical mile zones, Member States should be empowered to adopt conservation and management measures applicable to all Union fishing vessels, provided that, where such measures apply to Union fishing vessels from other Member States, they are non-discriminatory, prior consultation of other Member States concerned has taken place and the Union has not adopted measures specifically addressing conservation and management within the 12 nautical mile zone concerned.
Liikmesriikidel peaks olema oma 12 meremiili laiuses vööndis õigus vastu võtta kõik liidu kalalaevade suhtes kohaldatavad kaitse- ja majandamismeetmed juhul, kui kohaldatavad meetmed ei ole liidu muude liikmesriikide kalalaevade suhtes diskrimineerivad, eelnevalt on konsulteeritud teiste asjaomaste liikmesriikidega ning liit ei ole asjaomase 12 meremiili laiuses vööndis vastu võtnud kaitset ja majandamist käsitlevaid erimeetmeid.
Member States should be able to introduce a system of transferable fishing concessions.
Liikmesriikidel peaks olema võimalik kehtestada ülekantavate püügikontsessioonide süsteem.
Member States should take specific measures to align the number of Union fishing vessels with available resources, based on their assessments of the balance between the fishing capacity of their fleets and the fishing opportunities available to them.
Liikmesriigid peaksid võtma erimeetmeid, et viia liidu kalalaevade arv vastavusse kättesaadavate varudega, tuginedes oma hinnangutele tasakaalu kohta oma laevastiku püügivõimsuse ja neile määratud püügivõimaluste vahel.
The assessments should be made in accordance with Commission guidelines and be presented in an annual report to be transmitted to the Commission.
Hindamised tuleks läbi viia kooskõlas komisjoni suunistega ning esitada komisjonile edastatavas aastaaruandes.
Those reports should be made public.
Kõnealused aastaaruanded tuleks avalikustada.
Each Member State should be able to choose the measures and instruments which it wishes to adopt in order to reduce excessive fishing capacity.
Igal liikmesriigil peaks olema võimalik valida meetmeid ja vahendeid, mida ta soovib vastu võtta, et vähendada liigset püügivõimsust.
In addition, compulsory maximum fleet capacity ceilings and national entry/exit schemes in relation to decommissioning funding should be maintained for the purpose of managing and adjusting fishing capacity.
Lisaks tuleks püügivõimsuse haldamise ja korrigeerimise eesmärgil säilitada laevade püügilt kõrvaldamise rahastamisega seotud kohustuslikud laevastiku püügivõimsuse sihttasemed ja riiklikud laevastiku koosseisu arvamise / koosseisust väljaarvamise korrad.
Member States should record the minimum information on characteristics and activities of Union fishing vessels flying their flag.
Liikmesriigid peaksid registreerima minimaalsed andmed nende lipu all sõitvate liidu kalalaevade omaduste ja tegevuse kohta.
Those records should be made available to the Commission for the purpose of monitoring the size of Member States' fleets.
Kõnealused andmed tuleks liikmesriikide laevastike suuruse seire eesmärgil komisjonile kättesaadavaks teha.
Fisheries management based on the best available scientific advice requires harmonised, reliable and accurate data sets.
Kalapüügi majandamiseks parimate kättesaadavate teaduslike nõuannete põhjal on vaja ühtlustatud, usaldusväärseid ja täpseid andmekogumeid.
Therefore, Member States should collect data on fleets and their fishing activities, in particular biological data on catches, including discards and survey information on fish stocks and on the potential environmental impact of fishing activities on the marine ecosystem.
Seetõttu peaksid liikmesriigid koguma andmeid laevastike ja nende püügitegevuse kohta, eriti bioloogilisi andmeid saagi, sealhulgas ka tagasiheite kohta ning teavet kalavarusid käsitlevate uuringute ja püügitegevuse võimaliku mõju kohta mere ökosüsteemile.
Member States should manage and make the collected data available to end-users and to other interested parties.
Liikmesriigid peaksid haldama kogutud andmeid ning tegema need kättesaadavaks lõppkasutajatele ja muudele huvitatud isikutele.
Member States should cooperate with each other and with the Commission to coordinate data collection activities.
Liikmesriigid peaksid andmete kogumise kooskõlastamiseks tegema omavahel ja komisjoniga koostööd.
Where relevant, Member States should also cooperate with third countries regarding data collection.
Liikmesriigid peaksid andmete kogumisel tegema vajaduse korral koostööd kolmandate riikidega.
Member States should provide the Commission, for its assessment, with an annual report on their data collection activities, which shall be made public.
Liikmesriigid peaksid esitama komisjonile hindamiseks andmete kogumise kohta aastaaruande, mis avalikustatakse.
Data collection should include data which facilitate the economic assessment of undertakings active in the fisheries sector, in aquaculture and in the processing of fisheries and aquaculture products and of employment trends in those industries.
Andmekogumine peaks hõlmama andmeid, mis hõlbustavad kalapüügisektoris, vesiviljeluses ning kalapüügi- ja vesiviljelustooteid töötlevas tööstuses tegutsevate ettevõtjate ning kõnealuste tööstusharude tööhõivealaste suundumuste majanduslikku hindamist
The Scientific, Technical and Economic Committee for Fisheries (STECF), as established by Commission Decision 2005/629/EC [15], may be consulted on matters pertaining to the conservation and management of marine biological resources in order to ensure the required assistance of highly qualified scientific personnel, particularly in the application of biological, economic, environmental, social and technical disciplines.
Komisjoni otsusega 2005/629/EÜ [15] asutatud kalanduse teadus-, tehnika- ja majanduskomiteega võib konsulteerida küsimustes, mis on seotud mere bioloogiliste ressursside kaitse ja majandamisega, et tagada vajalik kõrgelt kvalifitseeritud teadustöötajate abi, eelkõige bioloogiliste, majanduslike, keskkonnaalaste, sotsiaalsete ja tehniliste teadmiste rakendamisel.
The Union should promote the objectives of the CFP internationally, ensuring that Union fishing activities outside Union waters are based on the same principles and standards as those applicable under Union law, and promoting a level–playing field for Union operators and third-country operators.
Liit peaks edendama ühise kalanduspoliitika eesmärke rahvusvahelisel tasandil, tagades, et liidu ettevõtjate püügitegevus liidu vetest väljaspool põhineb samadel põhimõtetel ja standarditel, mida rakendatakse liidu õiguse alusel, ning edendades võrdseid võimalusi liidu ja kolmandate riikide käitajatele.
To this end, the Union should seek to lead the process of strengthening the performance of regional and international organisations in order to better enable them to conserve and manage marine living resources under their purview, including combating illegal, unreported and unregulated (IUU) fishing.
Selleks peaks liit püüdma juhtida piirkondlike ja rahvusvaheliste organisatsioonide tulemuslikkuse parandamist, et paremini kaitsta ja majandada nende pädevusse kuuluvaid mere bioloogilisi ressursse, sealhulgas võideldes ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vastu.
The Union should cooperate with third countries and international organisations for the purpose of improving compliance with international measures, including combating IUU.
Liit peaks tegema koostööd kolmandate riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonidega, et parandada rahvusvaheliste meetmete täitmist, sealhulgas võitluses ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vastu.
The position of the Union should be based on the best available scientific advice.
Liidu seisukohad peaksid põhinema parimatel kättesaadavatel teaduslikel nõuannetel.
Sustainable fisheries partnership agreements with third countries should ensure that Union fishing activities in third country waters are based on the best available scientific advice and relevant information exchange, ensuring a sustainable exploitation of the marine biological resources, transparency as regards the determination of the surplus and, consequently, a management of the resources that is consistent with the objectives of the CFP.
Säästva kalapüügi partnerluslepingud kolmandate riikidega peaksid tagama, et liidu ettevõtjate püügitegevus kolmanda riigi vetes põhineb parimatel kättesaadavatel teaduslikel nõuannetel ja asjakohasel teabevahetusel, tagades mere bioloogiliste ressursside säästva kasutamise, ülejäägi kindlakstegemise läbipaistvuse ning vastavalt sellele varude majandamise kooskõlas ühise kalanduspoliitika eesmärkidega.
Those agreements, which provide for access to resources commensurate with the interests of the Union fleet in exchange for a financial contribution from the Union, should contribute to the establishment of a high quality governance framework to ensure, in particular, efficient data collection, monitoring, control and surveillance measures.
Need lepingud, milles nähakse ette juurdepääs liidu laevastiku huvide kohastele ressurssidele vastutasuks liidu rahalise toetuse eest, peaksid aitama luua kvaliteetse majandamisraamistiku, et tagada eelkõige tõhusad andmekogumis-, seire-, kontrolli- ja järelevalvemeetmed.
Respect for democratic principles and human rights, as laid down in the Universal Declaration of Human Rights and other relevant international human rights instruments, and for the principle of the rule of law, should constitute an essential element of sustainable fisheries partnership agreements, which should contain a specific human rights clause.
Inimõiguste ülddeklaratsioonis ja muudes asjakohastes rahvusvahelistes inimõigusi käsitlevates dokumentides sätestatud demokraatlike põhimõtete ja inimõiguste austamine peaks olema säästva kalapüügi partnerluslepingute oluliseks osaks ning nendes peaks sisalduma inimõigusi käsitlev erisäte.
The introduction of a human rights clause in sustainable fisheries partnership agreements should be fully consistent with the overall Union development policy objectives.
Inimõigusi käsitleva erisätte sisseviimine säästva kalapüügi partnerluslepingutesse peaks toimuma täielikus kooskõlas liidu arengupoliitika üldiste eesmärkidega.
Aquaculture should contribute to the preservation of the food production potential on a sustainable basis throughout the Union so as to guarantee long-term food security, including food supplies, as well as growth and employment for Union citizens, and to contribute to meeting the growing world demand for aquatic food.
Vesiviljelus peaks toetama toidutootmise potentsiaali jätkusuutlikku säilitamist kogu liidus, et tagada pikaajalist toiduga kindlustatust, sealhulgas toiduga varustatust, samuti majanduskasvu ja tööhõivet liidu kodanikele ning kogu maailmas veeandide üha kasvava nõudluse rahuldamist.
The Commission's Strategy for the Sustainable Development of European Aquaculture adopted in 2009, which was welcomed and endorsed by the Council and welcomed by the European Parliament, noted the need for the creation and promotion of a level-playing field for aquaculture as the basis for its sustainable development.
Komisjoni poolt 2009. aastal vastu võetud Euroopa vesiviljeluse säästva arengu strateegias, mida tervitas ja toetas nõukogu ning mille kiitis heaks Euroopa Parlament, viidati vajadusele luua ja edendada vesiviljeluse säästva arengu aluseks olevaid võrdseid tingimusi.
Aquaculture activities in the Union are influenced by different conditions across national borders, including as regards authorisations for the operators.
Liidus mõjutavad vesiviljelust väga erinevad piiriülese mõjuga tingimused, sealhulgas lubade väljastamine käitajatele.
Therefore, Union strategic guidelines for national strategic plans should be developed to improve the competitiveness of the aquaculture industry, supporting its development and innovation, and encouraging economic activity, diversification and improving the quality of life in coastal and inland areas.
Seetõttu tuleks välja töötada liidu strateegilised suunised riiklike strateegiliste kavade koostamise kohta, et parandada vesiviljelussektori konkurentsivõimet, toetades selle arendamist ja innovatsiooni ning ergutades majandustegevust, tegevuste mitmekesistamist ja elukvaliteedi parandamist ranniku- ja sisemaa-aladel.
Furthermore, mechanisms should be introduced for the exchange between Member States of information and best practices through an open method of coordination of national measures concerning business security, access to Union waters and space, and the simplification of licensing procedures.
Lisaks tuleks kasutusele võtta mehhanismid, kasutades avatud koordinatsiooni meetodit, et vahetada liikmesriikide vahel teavet ja parimaid tavasid seoses riiklike meetmetega, mis puudutavad ärikeskkonna stabiilsust, liidu vetele ja muudele aladele juurdepääsu ning lubade andmise menetluste lihtsustamist.
The specific nature of aquaculture requires an Advisory Council for stakeholder consultation on elements of Union policies which could affect aquaculture.
Vesiviljeluse eripära tõttu on vaja nõuandekomisjoni, et konsulteerida sidusrühmadega vesiviljelust mõjutada võivates liidu poliitika küsimustes.