natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The GOC claimed that the Commission showed a complete absence of flexibility during the verification.
Hiina RV valitsus väitis, et komisjoni iseloomustas kontrolli ajal paindlikkuse täielik puudumine.
This is a misinterpretation of facts and situation before and during the verification visit.
See kujutab endast kontrollkäigule eelnenud ja selle ajal esinenud faktide ja olukorra väärtõlgendust.
As already explained in paragraphs 88 — 90 of the definitive disclosure document (replicated as recitals (120) — (122) above) the degree of flexibility shown by the Commission was full and unconditional.
Nagu lõpliku teavet avalikustava dokumendi punktides 88–90 juba selgitatud (esitatud põhjendustes 120–122), oli komisjon täielikult ja tingimusteta paindlik.
Unfortunately, attempts by the GOC to provide information which there was no possibility to verify within the schedule of the on-site visits meant that such information could not be cross-checked and given the weight of a verified document.
Hiina RV valitsus püüdis esitada teavet, mida ei saanud kohapealse kontrollkäigu päevakava raames kontrollida, ja kahjuks tähendas see, et sellise teabe suhtes ei saanud kohaldada ristkontrolli ega anda sellele kontrollitud dokumendi kaalu.
The GOC also reminded the Commission of WTO case law from the EC-Salmon panel that whether documents are ‘verifiable’ is not always determined only by the possibility of on-the-spot investigations and claimed that the Commission cannot reject information simply because it is not available at verification visits.
Hiina RV valitsus juhtis ka komisjoni tähelepanu EÜ — lõhe vaekogu arendatud WTO kohtupraktikale, mille kohaselt seda, kas dokumendid on „kontrollitavad”, ei määra alati üksnes võimalus neid kohapeal uurida; ta väitis, et komisjon ei saa teavet jätta arvesse võtmata lihtsalt sel põhjusel, et see ei ole kontrollkäigu ajal kättesaadav.
The Commission notes that such information, not being susceptible to on-spot verification to test is reliability and accuracy, may be given less weight that if it had been properly verified and that this sometimes happened in the present case.
Komisjon märgib, et teabele, mille usaldusväärsust ja õigsust ei saa kohapealse kontrollkäigu ajal kontrollida, võib anda väiksema kaalu kui siis, kui seda oleks nõuetekohaselt kontrollitud, ja käesolevas juhtumis seda mõnikord juhtus.
The GOC contests the Commission's alleged practice not to accept new documents and evidence which require verification after the end of the verification session to which they belong.
Hiina RV valitsus vaidlustab komisjoni väidetava tava mitte aktsepteerida uusi dokumente ja tõendeid, mida tuleb kontrollida pärast asjaomast kontrollkohtumist.
As already explained in the paragraph 89 of the definitive disclosure document (replicated in recital (121) above) this is not and never was the case.
Nagu lõpliku teavet avalikustava dokumendi punktis 89 juba selgitatud (esitatud põhjenduses 121), komisjonil ei ole ega ole ka kunagi olnud sellist tava.
It is true that the Commission cannot normally accept documents as verification exhibits once the verification session is over and it is not practically possible to verify such documents, but nothing prevents the GOC from submitting such documents in writing which in fact happened in this case as well.
Komisjon ei saa üldiselt tõepoolest aktsepteerida dokumente kontrollimiseks pärast kontrollkohtumise lõppu ja selliste dokumentide kontrollimine on praktiliselt võimatu, kuid Hiina RV valitsust ei takista miski esitamast selliseid dokumente kirjalikult ja seda tegelikult käesoleva juhtumi puhul ka tehti.
The GOC claimed that the Commission did not explain the reason for requesting the six documents referred to in recital (122) above and on this basis their verification was not permitted.
Hiina RV valitsus väitis, et komisjon ei põhjendanud põhjenduses 122 osutatud kuue dokumendi nõudmist ja seepärast ei lubatud neid kontrollida.
Therefore it is obvious from their names and content that they were relevant for the investigation.
Seepärast on juba nende nimest ja sisust selge, et need olid uurimise jaoks olulised.
However the GOC simply refused to answer any questions in this respect during the verification, citing the alleged irrelevance of the document for the proceeding as the only reason.
Paraku Hiina RV valitsus lihtsalt keeldus uurimise ajal sellekohastele küsimustele vastamast ja nimetas ainsa põhjusena dokumendi väidetavat ebaolulisust menetluse seisukohast.
The GOC claimed that it could not provide the supporting evidence for the information it provided in the questionnaire reply concerning percentage of loans granted to the industry concerned as this information was held by the banks which are independent entities and not GOC departments and that the Commission should verify the figures at the banks.
Hiina RV valitsus väitis, et ta ei saa esitada küsimustiku vastuses asjaomasele tootmisharule antud laenude osakaalu kohta esitatud teavet toetavat tõendusmaterjali, sest see teave on pankade valduses, mis on sõltumatud üksused, mitte Hiina RV valituse osakonnad, ja komisjon peaks neid arve kontrollima pankades.
GOC referred to the provisions of the Commercial Banking Law which stipulates that the banks shall carry out their business in accordance with the law (Article 4) and there shall be no interference by local governments or government departments at various levels, public organisations or individuals in the business operation of the banks (Article 5).
Hiina RV valitsus viitas kommertspanganduse seaduse sätetele, millega on ette nähtud, et pangad tegutsevad kooskõlas seadusega (artikkel 4) ning kohaliku omavalitsuse või keskvalitsuse eri tasandi üksused, avalikud organisatsioonid ja üksikisikud ei tohi sekkuda pankade äritegevusse (artikkel 5).
The fact is that the GOC made a statement in the questionnaire reply and it was not able to support it all.
Fakt on see, et Hiina RV valitsus tegi selle avalduse küsimustikule antud vastuses, kuid ei olnud suuteline seda tõendama.
The banks which the Commission attempted to verify were also not able to support this information with any information whatsoever.
Samuti ei suutnud seda teavet mingil moel tõendada pangad, mida komisjon püüdis kontrollida.
If this is to be considered as acceptable practice, the investigated party could simply make any statement which supports its case and the investigated authority would have to accept it without having a chance to verify whether it represents reality.
Kui seda pidada vastuvõetavaks tavaks, siis võiks uurimisalune isik teha lihtsalt oma seisukohta toetava avalduse ja uurimisasutus peaks seda aktsepteerima, ilma et tal oleks võimalus avalduse tõesust kontrollida.
This is even more important taking into account that this particular information is in contradiction with other information on the file.
See on veelgi olulisem, kui võtta arvesse, et kõnealune konkreetne teave on muu toimikus oleva teabega vastuolus.
There are also other articles in the Commercial Banking Law which oblige the banks to carry out their loan business upon the needs of national economy and the social development and with the spirit of the state industrial policies (Article 34).
Kommertspanganduse seadus sisaldab ka sätteid, mis kohustavad pankadel teostada oma laenutegevust vastavalt rahvamajanduse ja sotsiaalarengu vajadustele ning riigi tööstuspoliitika vaimus (artikkel 34).
As correctly pointed out by the GOC in its comments, the banks shall carry out their business activities in accordance with law, i.e. also with the said provisions of Article 34 of the Commercial Banking Law.
Nagu Hiina RV valitsus oma märkustes õigesti nentis, peavad pangad oma äritegevust teostama kooskõlas seadusega, st ka kooskõlas kommertspanganduse seaduse artikliga 34.
Therefore, this supposed bright line between the government and the banks was not borne out by the facts.
Faktid seega seda oletatavat selget vahet valitsuse ja pankade vahel ei kinnitanud.
The GOC claimed that it provided all the information in respect to the ownership of the banks that it possesses.
Hiina RV valitsus väitis, et ta esitas enda omanduses olevate pankade omanike struktuuri kohta kogu teabe.
It also claimed that the reported figures concerning bank ownership are the official figures of CBRC and therefore there was no reason to believe that the information provided by the GOC is false or misleading and apply provisions of Article 28 of the basic Regulation.
Ta väitis ka, et pankade omanike kohta esitatud näitajad on panganduskomisjoni ametlikud näitajad ning puudub alus arvata, et Hiina RV valitsuse esitatud teave on vale või eksitav, ja kohaldada algmääruse artiklit 28.
Further the GOC stated that it was not aware what the source for the Commission statement in paragraph 95 (replicated in recital (127) above) of the definitive disclosure document was (‘The publicly available information suggests that there are also other state-owned banks which provided loans to the sampled exporting producers’), i.e. in addition to those reported by the GOC as being state-owned in its reply to the deficiency letter.
Veel märkis Hiina RV valitsus, et ta ei tea, millise allika põhjal tegi komisjon lõpliku teavet avalikustava dokumendi punktis 95 esitatud avalduse (esitatud põhjenduses 127) („Avalikult kättesaadava teabe põhjal võib järeldada, et on ka teisi riigiosalusega panku, mis annavad valimisse kaasatud eksportivatele tootjatele laenu”), st lisaks neile pankadele, mida Hiina RV valitsus puudustele viitavale kirjale antud vastuses riigiosalusega pankadena nimetas.
These claims could not be accepted.
Nende väidetega ei saanud nõustuda.
It is noted that the GOC initially claimed in its questionnaire reply that it does not possess any information concerning its ownership in the banks.
Tuleb märkida, et Hiina RV valitsus väitis esialgu küsimustikule antud vastuses, et tal puudub igasugune teave pankade omanike kohta.
Only after the Commission pointed out in the deficiency letter that, according to the Chinese legislation, the GOC must collect such information, did the GOC provide some information in this respect.
Alles pärast seda, kui komisjon märkis puudustele viitavas kirjas, et Hiina RV valitsus on Hiina õigusaktide kohaselt kohustatud sellist teavet koguma, esitas Hiina RV valitsus selle kohta teatavat teavet.
During the verification the CBRC official refused to support the figures on bank ownership with any evidence, refused to provide the source of the information and did not explain where it comes from.
Kontrollkäigu ajal keeldus panganduskomisjoni ametnik esitamast pankade omanike kohta esitatud arvude toetuseks tõendeid ja selle teabe allikat ega selgitanud, kust see teave on saadud.
It is also noted that the GOC did not contest the fact that at least 5 other banks named by the Commission in the definitive disclosure document (see footnote in recital (127)) are state-owned.
Veel tuleb märkida, et Hiina RV valitsus ei vaidlustanud fakti, et vähemalt viis muud panka, mida komisjon lõplikus teavet avalikustavas dokumendis nimetas (vt põhjenduse 127 joonealune märkus), on riigi osalusega.
The GOC disagreed with the statement in the paragraph 97 of the definitive disclosure document (replicated in the recital (129) above) that CBRC refused to answer the question concerning the 10 biggest banks in China because it was not submitted in writing and claimed that the Commission misinterpreted the facts, because the main reason for not replying was that since this question was not in the pre-verification letter they needed time to prepare for it.
Hiina RV valitsus ei nõustunud lõpliku teavet avalikustava dokumendi punktis 97 tehtud avaldusega (esitatud põhjenduses 129), mille kohaselt panganduskomisjon keeldus vastamast küsimusele Hiina kümne suurima panga kohta, sest seda ei esitatud kirjalikult; ta väitis, et komisjon tõlgendas fakte valesti, sest mittevastamise peamine põhjus oli selles, et kuna kontrollimiseelne teade seda küsimust ei sisaldanud, siis oli vastuse koostamiseks vaja aega.
In fact it is the GOC which misinterprets the facts concerning this issue.
Tegelikult tõlgendab seda teemat puudutavaid fakte valesti just Hiina RV valitsus.
The Commission did not insist on immediate answer, but the CBRC refused to even look at the question on the pretext that it was not provided in advance in writing.
Komisjon ei nõudnud kohest vastust, kuid panganduskomisjon keeldus küsimusega isegi tutvumast ettekäändel, et seda ei olnud eelnevalt kirjalikult esitatud.
If the reason was insufficient time to prepare the answer the GOC could have submitted the reply later during the verification or by email (although without possibility for the Commission to verify it) as it has done with several other documents.
Kui põhjus oli selles, et vastuse koostamiseks ei olnud piisavalt aega, oleks Hiina RV valitsus võinud esitada vastuse hiljem kontrollkäigu ajal või e-posti teel (kuigi komisjonil ei oleks olnud võimalik seda kontrollida), nagu seda mitme muu dokumendi puhul tehti.
However the GOC did not do this.
Hiina RV valitsus seda siiski ei teinud.
GOC claimed that it provided all the documents concerning the establishment and the mandate of the CBRC which the Commission requested in the questionnaire, and that since the Commission did not raise any issues with this in the deficiency letter and did not ask for this documents in the ‘list of documents to be provided before the start of verification visit’ in Annex 2 to the pre-verification letter the GOC did not feel obliged to provide any other documents.
Hiina RV valitsus väitis, et ta esitas kõik dokumendid panganduskomisjoni asutamise ja volitamise kohta, mida komisjon küsimustikus nõudis, ja kuna komisjon ei tõstatanud sellega seoses puudustele viitavas kirjas mingeid küsimusi ega nõudnud neid dokumente kontrollimiseelse teate 2. lisas sisalduvas „enne kontrollkäigu algust esitatavate dokumentide nimekirjas”, leidis Hiina RV valitsus, et ta ei ole kohustatud muid dokumente esitama.
This is not true.
See ei ole tõsi.
The Commission requested all documents which were basis for the establishment and the mandate of the CBRC but the GOC provided only some of them.
Komisjon nõudis kõiki panganduskomisjoni asutamise ja volitamise aluseks olnud dokumente, kuid Hiina RV valitsus esitas neist ainult mõne.
It was only on the basis of the statement of the CBRC official that the Commission learned that there are also other documents in this respect.
Komisjon sai alles panganduskomisjoni ametniku tehtud avaldusest teada, et selle kohta on olemas ka muid dokumente.
In fact the reply of the GOC in the questionnaire in this respect was incomplete and misleading as the GOC (CBRC) clearly knew about the existence of such additional documents as was admitted by the CBRC during on-the-spot verification.
Tegelikult oli Hiina RV valitsuse poolt küsimustikule antud vastus ebatäielik ja eksitav, sest Hiina RV valitsus (panganduskomisjon) oli ilmselgelt teadlik selliste täiendavate dokumentide olemasolust, nagu panganduskomisjon ka kohapealse kontrollkäigu ajal tunnistas.
The GOC claimed that during the verification the Commission did not actually request the statistics and reports from the banks which provided loans to the sampled exporters for the IP.
Hiina RV valitsus väitis kontrollikäigu ajal, et komisjon ei nõudnud tegelikult valimisse kaasatud eksportijatele laenu andnud pankadelt uurimisperioodi kohta statistilisi andmeid ja aruandeid.
They claimed that the Commission only requested the 2012 statistical report submitted to the CBRC by the Bank of China and for this the CBRC official had to check with the legal services involved due to the confidentiality obligations.
Väidetavalt nõudis komisjon ainult 2012. aasta statistilist aruannet, mille Hiina pank panganduskomisjonile esitas, ja panganduskomisjon pidi oma konfidentsiaalsuskohustuste tõttu konsulteerima selle aruande üle õigustalitusega.
During the verification the Commission repeated its request from the questionnaire and deficiency letter for the statistics from all banks which provided loans to sampled exporters to be provided [87].
Komisjon kordas kontrollkäigu ajal juba küsimustikus ja puudustele viitavale kirjas esitatud nõuet esitada statistilised andmed kõigi pankade kohta, kes annavad valimisse kaasatud eksportijatele laenu [87].
The GOC further claimed that the reference of the complainant in the complaint to the Coated Fine Paper case in which the Commission found ‘on the basis of adverse inferences’ that the SOCBs were acting as public bodies is an ‘unsubstantiated assertion lacking context with regard to the nature and existence of a subsidy granted to the exporting producers of the product concerned and cannot therefore be considered as a sufficient evidence’ of the existence of financial contribution by a government or public body within the meaning of Article 11.2 of the SCM Agreement.
Lisaks väitis Hiina RV valitsus, et kaebuse esitaja viide kaetud kvaliteetpaberi juhtumile, milles komisjon leidis „negatiivsete järelduste alusel”, et riigiosalusega kommertspangad tegutsesid avaliku sektori asutustena, on „põhjendamata väide, milles ei ole arvesse võetud vaatlusalust toodet eksportivatele tootjatele antud subsiidiumi iseloomu ja olemasolu ning mida ei saa seega käsitada piisava tõendina” valitsuse või avaliku sektori asutuse rahalise toetuse olemasolu kohta subsiidiumide ja tasakaalustusmeetmete lepingu artikli 11 lõike 2 tähenduses.
Firstly it must be pointed out that the findings concerned in the Coated Fine Paper case were not based on adverse inferences but on facts available in accordance with Article 28 of the basic Regulation and there is no subsequent ruling which would confirm the claim of the GOC that the Commission finding in this respect is based on the ‘improper’ use of facts available.
Esiteks tuleb märkida, et kaetud kvaliteetpaberi juhtumis tehtud otsused põhinesid mitte negatiivsetel järeldustel, vaid kättesaadavatel faktidel kooskõlas algmääruse artikliga 28, ja selle järel ei ole tehtud ühtegi otsust, mis kinnitaks Hiina RV valitsuse väidet, et komisjoni järeldus selle kohta põhineb „kättesaadavate faktide vääral kasutamisel”.
The GOC continued to claim that the Commission requested certain information from all banks established in China and that it was not within the GOC's practical ability to provide such information for ‘over 3800’ banks.
Veel väitis Hiina RV valitsus, et komisjon nõudis teatavat teavet kõigilt Hiinas asutatud pankadelt ja Hiina RV valitsus ei ole praktiliselt suuteline sellist teavet „üle 3800” panga kohta esitama.
The Commission disagrees with this claim and once again refers to the deficiency letter where, following the GOC reply to the questionnaire, it limited the scope of the information requested only to banks where the GOC has direct or indirect shareholdership [89].
Komisjon ei nõustu selle väitega ja osutab taas puudustele viitavale kirjale, milles ta piiras pärast Hiina RV valitsuselt küsimustikule saadud vastust nõutava teabe pankadega, kus Hiina RV valitsusel on otsene või kaudne osalus [89].
GOC also claimed that the Commission statement that it took account of the summary of the PBOC circulars in question from the website submitted during the verification is incorrect and that this is proved by paragraph 133 of the definitive disclosure documents (replicated in recital (164) above).
Hiina RV valitsus väitis ka, et komisjon avaldus, mille kohaselt ta võttis arvesse kõnealuste Hiina rahvapanga ringkirjade kokkuvõtet veebisaidil, mis uurimise ajal esitati, on vale ja seda tõendab lõpliku teavet avalikustava dokumendi punkt 133 (esitatud põhjenduses 164).
The recital (164) does not contradict the content of the website extracts.
Põhjendus 164 ei ole veebisaidi väljavõtete sisuga vastuolus.
It takes it into account but also relies on the actual content of the Circular which was, in fact, never contested by the GOC to date as not being accurate.
Selles võetakse väljavõtete sisu arvesse, kuid tuginetakse ühtlasi ringkirjade tegelikule sisule, mille õigsust ei ole Hiina RV valitsus siiani vaidlustanud.
The GOC claimed that the Commission ‘has extracted certain terms and phrases out of context from various documents’, misinterpreted others and tried to tie them together in order to establish that the GOC promotes the industry producing product concerned or to establish that the SOCBS are public bodies.
Hiina RV valitsus väitis, et komisjon „rebis teatavad terminid ja väljendid erinevate dokumentide kontekstist välja”, tõlgendas teisi vääralt ja proovis need ühte siduda eesmärgiga teha kindlaks, et Hiina RV valitsus toetab vaatlusalust toodet tootvat tootmisharu või et riigiosalusega kommertspangad on avaliku sektori asutused.
It argues that a ‘complete reading’ of these documents (plans, outlines and decisions) would demonstrate that the Commission's findings lack legal basis and are not based on evidence.
Ta väidab, et nende dokumentidega „terviklik tutvumine” (kavad, kokkuvõtted ja otsused) tõendaks, et komisjoni järeldustel puudub õiguslik alus ja need ei põhine tõenditel.
The Commission analysed and considered all the documents, including those referred to in recital (102) in their totality, in exactly the manner which the GOC advocates.
Komisjon analüüsis ja kaalus kõiki dokumente, sealhulgas põhjenduses 102 viidatuid, terviklikult just selliselt, nagu Hiina RV valitsuse arvates peab.
Concerning the Decision No 40, the GOC claimed that in the definitive disclosure document the Commission quoted from it out of contexts ‘to distort its correct meaning’.
Otsuse nr 40 kohta väitis Hiina RV valitsus, et komisjon tsiteeris seda lõplikus teavet avalikustavas dokumendis kontekstist välja rebituna, „et moonutada selle õiget tähendust”.
According to the GOC it is clear from other provisions of Decision No 40 that it is geared towards the development of the use of renewable energy sources rather than classifying solar modules and cells as target of any expected development policy as proposed by the Commission.
Hiina RV valitsuse sõnul on otsuse nr 40 muudest punktidest selge, et selle eesmärk on suurendada taastuvate energiaallikate kasutamist, mitte liigitada fotoelektrilised moodulid ja elemendid mõne oodatava arengupoliitika sihtmärgina, nagu komisjon välja pakkus.
It is not true that the Commission's reference to the text of Article V of the Decision No 40 was out of context.
Väide, et komisjoni viide otsuse nr 40 V artikli tekstile oli kontekstist välja rebitud, ei vasta tõele.
The Commission is not arguing whether one of the purposes was or was not the development of the use of renewable energy sources.
Komisjon ei arutle selle üle, kas üks eesmärke oli või ei olnud taastuvate energiaallikate kasutamise edendamine.
The fact is that in the Decision No 40 the State Council identified new energy industry and solar energy as prioritised industries and therefore they fell under the encouraged category of projects in the Guiding Catalogue of the Industrial Restructuring.
Fakt on see, et riiginõukogu otsuses nr 40 tehti kindlaks uus energiatööstus ja päikeseenergia prioriteetsete tootmisharudena ning seetõttu kuulusid need tööstuse ümberstruktureerimise suuniskataloogis soodustatud projektide alla.
Taking into account Articles 17, 18 and 19 of the Decision No 40 the financial institutions may only grant loans to industries/companies belonging to this category.
Võttes arvesse otsuse nr 40 artikleid 17, 18 ja 19, võivad finantseerimisasutused anda laenu üksnes sellesse kategooriasse kuuluvatele tootmisharudele/äriühingutele.
This is a clear indication that the PV industry producing, inter alia, solar modules and cells is prioritised.
See näitab selgelt, et fotoelektrisektor, mis toodab muu hulgas fotoelektrilisi mooduleid ja elemente, on seatud esikohale.