natgillin/translations-raw huggingface dataset:
More detailed information on corresponding gears and codes, in accordance with Commission Regulation (EC) No 26/2004 [1] and Commission Implementing Regulation (EU) No 404/2011 [2]
Üksikasjalik teave vastavate püügivahendite kohta ja koodid, kooskõlas komisjoni määrusega (EÜ) nr 26/2004 [1] ja komisjoni rakendusmäärusega (EL) nr 404/2011 [2]
Trawls
Traalpüünised
Beam trawls
Piimtraal
Bottom otter trawls
Traallaudadega põhjatraal
Bottom pair trawls
Kaksikpõhjatraalid
Midwater otter trawls
Traallaudadega pelaagilised põhjatraali
Otter twin trawls
Muud kaksiktraalid
Gillnets and similar nets
Nakkevõrgud ja sarnased võrgud
Set (anchored) gillnets
Seisvad (ankurdatud) nakkevõrgud
Driftnets
Triivvõrk
Combined trammel and gillnets
Kombineeritud abarad ja nakkevõrgud
Surrounding nets and lift nets
Haardnoodad ja tõstevõrgud
Lampara nets
Avamerenoodad
Hand lines and pole lines (hand operated)
Ridvata õnged ja ridvaga õnged (käsitsi juhitavad)
Hand lines and pole lines (mechanised)
Ridvata õnged ja ridvaga õnged (mehhaniseeritud)
Mechanised dredges including suction dredges
Mehhaniseeritud tragid, sealhulgas imitragid
Pots and traps
Lõkspüünised
Pots (traps)
Lõkspüünised (mõrrad)
Commission Regulation (EC) No 26/2004 of 30 December 2003 on the Community fishing fleet register (OJ L 5, 9.1.2004, p. 25).
Komisjoni 30. detsembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 26/2004 ühenduse kalalaevastiku registri kohta (EÜT L 5, 9.1.2004, lk 25).
Commission Implementing Regulation (EU) No 404/2011 of 8 April 2011 laying down detailed rules for the implementation of Council Regulation (EC) No 1224/2009 establishing a Community control system for ensuring compliance with the rules of the Common Fisheries Policy (OJ L 112, 30.4.2011, p. 1).
Komisjoni 8. aprilli 2011. aasta rakendusmäärus (EL) nr 404/2011, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1224/2009 (millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks) üksikasjalikud rakenduseeskirjad (ELT L 112, 30.4.2011, lk 1),
Regulation (EC) No 104/2000
Määrus (EÜ) nr 104/2000
Articles 2 and 3
Artiklid 2, 3
Articles 35 to 39
Artiklid 35–39
Articles 6, 7, 8,
Artiklid 6, 7 ja 8
Article 5(2), 5(3), 5(4) and Article 6
Artikli 5 lõiked 2, 3 ja 4 ning artikkel 6
Articles 14, 18 to 21
Artiklid 14, 18 ja 21
Articles 22 and 24 to 27
Artiklid 22 ja 24–27
Articles 28, 29
Artiklid 28 ja 29
Articles 11, 12, 13, 16, 18, 20 and 21
Artiklid 11, 12, 13, 16, 18, 20 ja 21
Articles 24 to 27
Artiklid 24–27
Articles 17 to 27
Artiklid 17–27
Articles 20(2), 21 and 32
Artikli 20 lõige 2, artiklid 21 ja 32
Articles 44, 45 and 46
Artiklid 44, 45 ja 46
Member States shall carry out checks to ensure that each producer organisation fulfils the obligations provided for in this Article.
Liikmesriigid teostavad kontrolle selle tagamiseks, et tootjaorganisatsioonid täidaksid käesolevas artiklis sätestatud kohustusi.
"Member States shall undertake checks to ensure compliance.
„Liikmesriigid kontrollivad normidele vastavust.
The checks may take place at all marketing stages and during transport.)"
Kontrolle võib teostada kõikidel turustusetappidel ja vedamise ajal.”;
Regulation (EU) No 1380/2013 of the European Parliament and of the Council
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1380/2013,
on the Common Fisheries Policy, amending Council Regulations (EC) No 1954/2003 and (EC) No 1224/2009 and repealing Council Regulations (EC) No 2371/2002 and (EC) No 639/2004 and Council Decision 2004/585/EC
ühise kalanduspoliitika kohta, millega muudetakse nõukogu määruseid (EÜ) nr 1954/2003 ja (EÜ) nr 1224/2009 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2371/2002 ja (EÜ) nr 639/2004 ning nõukogu otsus 2004/585/EÜ
Council Regulation (EC) No 2371/2002 [4] established a Community system for the conservation and sustainable exploitation of fisheries resources under the Common Fisheries Policy (CFP).
Nõukogu määrusega (EÜ) nr 2371/2002 [4] on kehtestatud ühenduse süsteem kalavarude kaitsmiseks ja säästvaks kasutamiseks ühise kalanduspoliitika raames.
The scope of the CFP includes the conservation of marine biological resources and the management of fisheries targeting them.
Ühise kalanduspoliitika reguleerimisala hõlmab mere bioloogiliste ressursside kaitset ning neid ammutava kalapüügi majandamist.
In addition, it includes, in relation to market measures and financial measures in support of its objectives, fresh water biological resources and aquaculture activities, as well as the processing and marketing of fishery and aquaculture products, where such activities take place on the territory of Member States or in Union waters, including by fishing vessels flying the flag of, and registered in, third countries, by Union fishing vessels, or by nationals of Member States, without prejudice to the primary responsibility of the flag State, bearing in mind the provisions of Article 117 of the United Nations Convention on the Law of the Sea of 10 December 1982 [5] (UNCLOS).
Lisaks hõlmab see ühise kalanduspoliitika eesmärke toetavate turu- ja finantsmeetmete kontekstis magevee bioloogilisi ressursse ja vesiviljelust, samuti kalapüügi- ja vesiviljelustoodete töötlemist ja turustamist, kui see toimub liikmesriikide territooriumil või liidu vetes, sealhulgas kalalaevadel, mis sõidavad kolmanda riigi lipu all ja on seal registrisse kantud, liidu kalalaevadel või kui seda teevad liikmesriikide kodanikud, ilma et see piiraks lipuriigi esmavastutust, pidades silmas 10. detsembri 1982. aasta ÜRO mereõiguse konventsiooni [5] artikli 117 sätteid.
Recreational fisheries can have a significant impact on fish resources and Member States should, therefore, ensure that they are conducted in a manner that is compatible with the objectives of the CFP.
Harrastuspüügil võib olla kalavarudele suur mõju ja liikmesriigid peaksid seega tagama, et harrastuspüük toimub kooskõlas ühise kalanduspoliitika eesmärkidega.
The CFP should ensure that fishing and aquaculture activities contribute to long-term environmental, economic, and social sustainability.
Ühine kalanduspoliitika peaks tagama, et püügitegevus ja vesiviljelus toetaksid keskkonna, majanduse ja sotsiaalset jätkusuutlikkust.
The CFP should contribute to the Europe 2020 Strategy for smart, sustainable and inclusive growth, and should help to achieve the objectives set out therein.
Ühine kalanduspoliitika peaks toetama aruka, jätkusuutliku ja kaasava majanduskasvu strateegiat „Euroopa 2020” ning aitama saavutada selles seatud eesmärke.
The Union is a contracting party to UNCLOS [6] and, pursuant to Council Decision 98/414/EC [7], to the United Nations Agreement on the implementation of the provisions of the United Nations Convention on the Law of the Sea of 10 December 1982 relating to the conservation and management of straddling fish stocks and highly migratory fish stocks of 4 December 1995 [8] (UN Fish Stocks Agreement) and, pursuant to Council Decision 96/428/EC [9], to the Agreement to promote compliance with international conservation and management measures by fishing vessels on the high seas of 24 November 1993 of the Food and Agriculture Organisation of the United Nations [10].
Liit on ÜRO mereõiguse konventsiooni [6] osaline ja nõukogu otsuse 98/414/EÜ [7] kohaselt ÜRO mereõiguse konventsiooni piirialade kalavarude ja pika rändega kalavarude kaitset ja majandamist käsitlevate sätete 4. detsembri 1995. aasta rakenduskokkuleppe [8] (ÜRO kalavarude kokkulepe) ning otsuse 96/428/EC [9] kohaselt ÜRO Toidu- ja Põllumajandusorganisatsiooni24. novembri 1993. aasta kokkuleppe, millega edendatakse rahvusvaheliste kaitse- ja majandamismeetmete järgimist avamerekalalaevadel [10], osaline.
Those international instruments predominantly lay down conservation obligations, including obligations to take conservation and management measures designed to maintain or restore marine resources at levels which can produce the maximum sustainable yield both within sea areas under national jurisdiction and on the high seas, and to cooperate with other States to that end, obligations to apply the precautionary approach widely to conservation, management and exploitation of fish stocks, obligations to ensure compatibility of conservation and management measures where marine resources occur in sea areas of different jurisdictional status and obligations to have due regard to other legitimate uses of the seas.
Nimetatud rahvusvahelised õigusaktid sätestavad peamiselt kaitsekohustused, sealhulgas kaitse- ja majandamismeetmete võtmise kohustused, mille eesmärk on säilitada või taastada mereressursid maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemel niihästi riikliku jurisdiktsiooni alla kuuluvates merepiirkondades kui ka avamerel ning teha kõnealusel eesmärgil koostööd muude riikidega; samuti kohustused, mis on seotud ettevaatusprintsiibi ulatusliku kohaldamisega kalavarude kaitse, majandamise ja kasutamise suhtes ning kaitse- ja majandamismeetmete järgimise tagamisega juhul, kui mereressursid asuvad erineva õigusliku seisundiga merepiirkondades, ning merede muu õiguspärase kasutamisega seotud kohustused.
The CFP should, therefore, contribute to the Union's implementation of its international obligations under those international instruments.
Ühine kalanduspoliitika peaks seetõttu toetama nimetatud rahvusvaheliste õigusaktidega liidule pandud rahvusvaheliste kohustuste täitmist.
Where Member States adopt conservation and management measures, for which they have been empowered within the framework of the CFP, they should also act in a manner which is fully consistent with the international obligations regarding conservation and cooperation under those international instruments.
Liikmesriigid peaksid ühise kalanduspoliitika raames kaitse- ja majandamismeetmeid vastu võttes tegutsema täielikus kooskõlas kõnealustest rahvusvahelistest õigusaktidest tulenevate rahvusvaheliste kaitse- ja koostöökohustustega.
At the World Summit on Sustainable Development at Johannesburg in 2002, the Union and its Member States committed themselves to act against the continued decline of many fish stocks.
Johannesburgis 2002. aastal peetud säästva arengu tippkohtumisel kohustusid liit ja selle liikmesriigid võitlema mitmete kalavarude jätkuva vähenemise vastu.
Therefore, the Union should improve the CFP by adapting exploitation rates so as to ensure that, within a reasonable time-frame, the exploitation of marine biological resources restores and maintains populations of harvested stocks above levels that can produce the maximum sustainable yield.
Seetõttu tuleks liidul täiustada oma ühist kalanduspoliitikat kalavarude kasutamise tasemete kohandamise kaudu, tagamaks et mere bioloogiliste ressursside kasutamise kaudu taastatakse ja hoitakse püütavate liikide populatsioonid mõistliku aja jooksul maksimaalse jätkusuutliku saagikuse saamiseks vajalikust tasemest kõrgemal.
Management decisions relating to maximum sustainable yield in mixed fisheries should take into account the difficulty of fishing all stocks in a mixed fishery at maximum sustainable yield at the same time, in particular where scientific advice indicates that it is very difficult to avoid the phenomenon of "choke species" by increasing the selectivity of the fishing gears used.
Segapüügi maksimaalset jätkusuutlikku saagikust puudutavaid majandamisotsuseid tehes tuleks arvestada, et segapüügi puhul on raske korraga püüda kõiki varusid maksimaalse jätkusuutliku saagikuse tasemel, eriti siis, kui teaduslikest nõuannetest nähtub, et nn püüki piiravate liikide nähtust on väga raske vältida kasutatavate püügivahendite selektiivsuse suurendamisega.
Appropriate scientific bodies should be requested to provide advice on the appropriate fishing mortality levels in such circumstances.
Sellistel juhtudel tuleks sobiva kalastussuremuse kohta paluda nõuandeid asjakohastelt teadusasutustelt.
The CFP should ensure coherence with the fisheries targets laid down in the Decision by the Conference of the Parties to the Convention on Biological Diversity on the Strategic Plan for Biodiversity 2011 – 2020, and with the biodiversity targets adopted by the European Council of 25 and 26 March 2010.
Ühine kalanduspoliitika peaks tagama sidususe kalanduse eesmärkidega, mis on sätestatud bioloogilise mitmekesisuse konventsiooni osalisriikide konverentsi otsuses aastaid 2011–2020 hõlmava bioloogilise mitmekesisuse strateegilise kava kohta, ja Euroopa Ülemkogus 25.-26. märtsil 2010 vastu võetud bioloogilise mitmekesisuse eesmärkidega.
Sustainable exploitation of marine biological resources should be based on the precautionary approach, which derives from the precautionary principle referred to in the first subparagraph of Article 191(2) of the Treaty, taking into account available scientific data.
Mere bioloogiliste ressursside säästev kasutamine peaks põhinema ELi toimimise lepingu artikli 191 lõike 2 esimeses lõigus osutatud ettevaatusprintsiibil põhineva lähenemisviisi rakendamisel, võttes arvesse kättesaadavaid teaduslikke andmeid.
The CFP should contribute to the protection of the marine environment, to the sustainable management of all commercially exploited species, and in particular to the achievement of good environmental status by 2020, as set out in Article 1(1) of Directive 2008/56/EC of the European Parliament and of the Council [11].
Ühine kalanduspoliitika peaks toetama merekeskkonna kaitset ja kõikide ärilisel eesmärgil kasutatavate liikide säästvat majandamist, eriti aga hea keskkonnaseisundi saavutamist hiljemalt 2020. aastaks, nagu on ette nähtud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/56/EÜ [11] artikli 1 lõikes 1.
An ecosystem-based approach to fisheries management needs to be implemented, environmental impacts of fishing activities should be limited and unwanted catches should be avoided and reduced as far as possible.
Kalapüügi majandamisel tuleks kasutusele võtta ökosüsteemipõhine lähenemisviis, püügitegevuse keskkonnamõjusid tuleks piirata ning soovimatut saaki tuleks võimalikult palju vältida ja vähendada.
It is important for the management of the CFP to be guided by principles of good governance.
Ühise kalanduspoliitika juhtimisel on oluline juhinduda hea valitsemistava põhimõtetest.
Those principles include decision-making based on best available scientific advice, broad stakeholder involvement and a long-term perspective.
Kõnealused põhimõtted hõlmavad otsuste tegemist parimate kättesaadavate teaduslike nõuannete põhjal, sidusrühmade laiaulatuslikku kaasamist ja perspektiivide pikaajalisust.
The successful management of the CFP also depends on a clear definition of responsibilities at Union, regional, national and local levels and on the mutual compatibility of the measures taken and their consistency with other Union policies.
Ühise kalanduspoliitika edukas juhtimine sõltub ka liidu, piirkondliku, riikliku ja kohaliku tasandi vastutuse täpsest määratlemisest ning võetavate meetmete kokkusobivusest ja sidususest liidu muude poliitikavaldkondade raames võetavate meetmetega.
The CFP should contribute to the improvement of safety and working conditions for fishing operators.
Ühine kalanduspoliitika peaks andma panuse kalapüügiga tegelevatele käitajatele tagatava ohutuse ja nende töötingimuste parandamisse.
The CFP should pay full regard, where relevant, to animal health, animal welfare, food and feed safety.
Ühine kalanduspoliitika peaks vajaduse korral igati arvestama loomatervishoiu, loomade heaolu ning toidu ja sööda ohutusega.
Since all matters related to Europe's oceans and seas are interlinked, the CFP should be implemented in a way that is consistent with other Union policies and, in particular, that takes into account interactions with Union actions in other maritime policy areas.
Kuna kõik Euroopa ookeanide ja meredega seotud küsimused on omavahel seotud, tuleks ühist kalanduspoliitikat rakendada viisil, mis on kooskõlas liidu muude poliitikavaldkondadega ja millega võetakse eelkõige arvesse vastastoimet liidu meetmetega muudes merenduspoliitika valdkondades.
Coherence should be ensured in the management of different sectoral policies within the Baltic Sea, North Sea, Celtic seas, Bay of Biscay and the Iberian Coast, Mediterranean and Black Sea sea basins.
Läänemerd, Põhjamerd, Keldi merd, Biskaia lahte ja Ibeeria rannikut, Vahemere ja Musta mere merepiirkondi hõlmavate mitmesuguste sektoraalsete poliitikavaldkondade sidusus tuleks tagada nende juhtimise kaudu.
Union fishing vessels should have equal access to Union waters and resources subject to the rules of the CFP.
Liidu kalalaevadel peaks olema võrdne juurdepääs liidu vetele ja varudele, mille suhtes kohaldatakse ühise kalanduspoliitika eeskirju.
Existing rules restricting access to resources within the 12 nautical mile zones of Member States have operated satisfactorily, benefiting conservation by restricting fishing effort in the most sensitive part of Union waters.
Kehtivad eeskirjad, millega piiratakse juurdepääsu kalavarudele liikmesriikide 12 meremiili laiuses vööndis, on toiminud rahuldavalt ning soodustanud kalavarude kaitset, piirates püügikoormust liidu vete kõige tundlikumas osas.
Those rules have also preserved the traditional fishing activities on which the social and economic development of certain coastal communities is highly dependent.
Kõnealused eeskirjad on säilitanud ka traditsioonilised püügitegevused, millest sõltub väga suurel määral teatavate rannikukogukondade sotsiaalne ja majanduslik areng.
Those rules should therefore continue to apply.
Nimetatud eeskirjade kohaldamist tuleks seetõttu jätkata.
Member States should endeavour to give preferential access for small-scale, artisanal or coastal fishermen.
Liikmesriigid peaksid püüdma anda eelisjuurdepääsu väikesemahulise, käsitööndusliku ja rannapüügiga tegelevatele kaluritele.
Small offshore islands which are dependent on fishing should, where appropriate, be especially recognised and supported in order to enable them to survive and prosper.
Eriti tuleks vajaduse korral tunnustada ja toetada kalapüügist sõltuvaid väikeseid avameresaari, et võimaldada neil püsima jääda ja edukas olla.
Marine biological resources around the Union outermost regions referred to in the first paragraph of Article 349 of the Treaty should be especially protected since they contribute to the preservation of the local economy of those territories, having regard to their structural, social and economic situation.
Erikaitse all peaksid olema mere bioloogilised ressursid ELi toimimise lepingu artikli 349 esimeses lõigus osutatud liidu äärepoolseimate piirkondade ümbruses, sest need aitavad säilitada nimetatud territooriumite kohalikku majandust ja avaldavad mõju nende struktuursele, sotsiaalsele ja majanduslikule olukorrale.
Certain fishing activities in those waters should therefore be limited to fishing vessels registered in the ports of those territories.
Teatavaid püügitegevusi kõnealustes vetes tuleks seetõttu lubada üksnes nimetatud territooriumite sadamates registreeritud kalalaevadele.
In order to contribute to the conservation of living aquatic resources and marine ecosystems, the Union should endeavour to protect areas that are biologically sensitive, by designating them as protected areas.
Selleks et aidata kaasa vee-elusressursside ja mereökosüsteemide kaitsele, peaks liit tegema jõupingutusi bioloogiliselt tundlike alade kaitsmiseks, määrates need kaitstavate alade hulka.
In such areas, it should be possible to restrict or to prohibit fishing activities.
Sellistel aladel peaks olema võimalik püügitegevust piirata või see keelata.
When deciding which areas to designate, particular attention should be paid to those in which there is clear evidence of heavy concentrations of fish below minimum conservation reference size and of spawning grounds, and to areas which are deemed to be bio-geographically sensitive.
Otsustades kaitstavate alade määramise üle tuleks erilist tähelepanu pöörata sellistele aladele, mille puhul on selged tõendid kalavarude kaitseks kehtestatud alammõõdust väiksemate kalade suure kontsentratsiooni kohta, ja kudemisaladele ning aladele, mida käsitatakse biogeograafiliselt tundlikena.
Account should also be taken of existing conservation areas.
Arvesse tuleks võtta ka olemasolevaid kaitsealasid.
In order to facilitate the designation process, Member States should identify suitable areas, including areas that form part of a coherent network, and, where appropriate, should cooperate with one another, preparing and sending joint recommendations to the Commission.
Määramise protsessi lihtsustamiseks peaksid liikmesriigid selgitama välja sobivad alad, sealhulgas alad, mis moodustavad osa ühtsest võrgustikust, ning peaksid vajadusel tegema omavahel koostööd, koostades ühiseid soovitusi ja saates neid komisjonile.
In order to establish protected areas more effectively, it should be possible for the Commission to be empowered to establish them in a multiannual plan.
Komisjonil peaks kaitstavate alade tõhusamaks loomiseks olema võimalus luua need mitmeaastase kava osana.
In order to ensure a suitable level of democratic accountability and control, the Commission should regularly report to the European Parliament and to the Council on the functioning of those protected areas.
Komisjon peaks demokraatliku vastutuse ja kontrolli asjakohase taseme tagamiseks andma Euroopa Parlamendile ja nõukogule korrapäraselt aru kõnealuste kaitstavate alade toimimisest.
The objective of sustainable exploitation of marine biological resources is more effectively achieved through a multiannual approach to fisheries management, establishing as a priority multiannual plans reflecting the specificities of different fisheries.
Mere bioloogiliste ressursside säästva kasutamise eesmärki on võimalik tõhusamalt saavutada, kui kalapüügi majandamises kasutatakse mitmeaastast lähenemisviisi, kehtestades esmajärjekorras erinevate püükide eripära kajastavad mitmeaastased kavad.
Multiannual plans should, where possible, cover multiple stocks where those stocks are jointly exploited.
Mitmeaastased kavad peaksid võimaluse korral hõlmama mitmesuguseid kalavarusid, kui neid varusid kasutatakse ühiselt.
The multiannual plans should establish the framework for the sustainable exploitation of stocks and marine ecosystems concerned, defining clear time-frames and safeguard mechanisms for unforeseen developments.
Mitmeaastaste kavadega tuleks luua raamistik asjaomaste varude ja mere ökosüsteemide säästvaks kasutamiseks, määratledes selgelt ajalised raamid ja kaitsemehhanismid ettearvamatu arengu puhuks.
Multiannual plans should also be governed by clearly defined management objectives in order to contribute to the sustainable exploitation of the stocks and to the protection of the marine ecosystems concerned.
Asjaomaste kalavarude säästva kasutamise ja mereökosüsteemide kaitse soodustamiseks tuleks mitmeaastastes kavades juhinduda ka selgelt määratletud majandamiseesmärkidest.
Those plans should be adopted in consultation with Advisory Councils, operators in the fishing industry, scientists and other stakeholders having an interest in fisheries management.
Kõnealused kavad tuleks vastu võtta konsulteerides nõuandekomisjonide, kalapüügitööstuse käitajate, teadlaste ja muude sidusrühmadega, kes on huvitatud kalapüügi majandamisest.
Directive 2009/147/EC of the European Parliament and of the Council [12], Council Directive 92/43/EEC [13] and Directive 2008/56/EC impose certain obligations on Member States as regards special protection areas, special areas of conservation and marine protected areas, respectively.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2009/147/EÜ [12], nõukogu direktiiviga 92/43 [13] ning direktiiviga 2008/56/EÜ pannakse liikmesriikidele teatavad kohustused vastavalt erikaitsealade ja merekaitsealade suhtes.
Such measures might require the adoption of measures falling under the CFP.
Sellised meetmed võivad nõuda meetmete võtmist ühise kalanduspoliitika raames.