natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In fact, contrary to the reform as foreseen by the La Poste decision invoked by the French Republic and France Télécom, the reform of the arrangements for financing the retirement pensions of the civil servant staff of France Télécom occurred on the eve of the opening-up, at Union level, of the markets where France Télécom could operate.
Vastupidiselt reformile, mida on käsitletud otsuses La Poste, millele viitavad Prantsuse Vabariik ja France Télécom, toimus France Télécomi ametnike pensionide rahastamise reform ajal, mil avati ELi tasandil turud, kus France Télécom võis tegutseda.
Moreover, it appears that France Télécom took advantage of this liberalisation by establishing itself in the markets of other Member States, thanks not only to its change of status into a public limited company, but also, in part, from the elimination of retirement pension commitments from its balance sheet and the lower future potential charges resulting from the reform.
Lisaks ilmnes, et France Télécom sai kasu liberaliseerimisest, seades end sisse teiste liikmesriikide turgudele, ning seda mitte üksnes enda aktsiaseltsiks muutmise tõttu, vaid osaliselt ka seetõttu, et ta kustutas oma bilansist pensionikohustused, ning tänu reformist tulenevatele väiksematele võimalikele maksetele tulevikus.
This reduction in its balance-sheet commitments enabled France Télécom to boost its solvency and borrowing capacity.
Kohustuste vähendamine bilansis võimaldas France Télécomil suurendada oma makse- ja laenuvõimet.
The debt figures, supplied by the complainants in their comments and not contested by the French Republic regarding the amounts, show that the net financial debt of France Télécom rose from EUR 19,2 billion in 1997 to EUR 83 billion in 2002.
Andmetest, mida kaebuse esitajad esitasid oma märkustes võla kohta ning mida Prantsuse Vabariik ei vaidlustanud, nähtub, et France Télécomi netofinantsvõlg kasvas 19,2 miljardist eurost 1997. aastal 83 miljardi euroni 2002. aastal.
It is true that a dedicated investment policy for expansion on the markets of other Member States, made possible by the liberalisation, may be at the origin of this very substantial increase in financial debt.
Vastab tõele, et teiste liikmesriikide turgudele laienemist toetav investeerimispoliitika, mis oli võimalik tänu liberaliseerimisele, võib olla finantsvõla märgatava kasvu alguseks.
On the other hand, the group of postal markets on which the French La Poste can operate in the Union is not yet entirely open to competition and would only have to be in 2012, i.e. six years after the reform of financing the pensions of La Poste [66].
Kogu postiturg, millel Prantsuse La Poste võib liidus tegutseda, ei ole siiani veel täielikult konkurentsile avatud ega peaks seda olema enne 2012. aastat ehk kuus aastat pärast La Poste’i pensionide rahastamise reformi [66].
The effect of restricting competition of the aid granted to France Télécom on markets which have been fully opened up is therefore greater than that of the aid to La Poste.
France Télécomile antud abi konkurentsi piirav mõju täielikult avatud turgudele on seega suurem La Poste’ile antud abi mõjust.
Complete parallelism in the conditions necessary for compatibility of the aid is not therefore required, since the competitive situations are separate on markets for which the priority in opening-up at Union level and the contribution to the competitiveness of its economy were also different.
Seega ei pea abi siseturuga kokkusobivuseks vajalikud tingimused olema täielikult paralleelsed, sest erinevad on ka konkurentsiolukorrad turgudel, mille puhul erinevad liidu tasandil turgude avamise prioriteet ja panus majanduse konkurentsivõimesse.
As a result, the common interest criterion referred to in Article 107(3)(c) of the TFEU need not necessarily be assessed in an identical fashion in the two cases in point.
Sellest tulenevalt ei ole kahe juhtumi puhul vaja ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis c esitatud ühise huvi kriteeriumi hinnata tingimata sarnasel viisil.
In addition, the financial situation of La Poste and, consequently, its capacity for expansion on external markets or for reinforcement on the French market were not comparable to those of France Télécom.
La Poste’i finantsseisundit ning seega ka suutlikkust laieneda välisturgudele või tugevdada oma positsiooni Prantsuse turul ei saa võrrelda France Télécomi omaga.
As emphasised in the La Poste decision, without the reform of 2006, on account of the changeover to new accounting standards, La Poste had to enter into its accounts a provision for the State liability which it hitherto entered as an off-balance-sheet item for an amount of EUR 76 billion [67].
Nagu on rõhutatud otsuses La Poste, pidanuks La Poste ilma 2006. aasta reformita kirjendama uutele raamatupidamisstandarditele ülemineku tõttu oma kontole reservvahendid, mis katavad ta kohustused riigi ees, mida ta selle ajani kandis bilansiväliselt summas 76 miljardit eurot [67].
However, unlike La Poste, France Télécom set aside accounting provisions in its accounts to meet its future liabilities in the absence of the reform, which means that the financial situations of each undertaking were objectively different.
Vastupidiselt La Poste’ile oli France Télécomil raamatupidamises arvestuslik reserv, et täita riigi ees kohustused tulevikus ilma reformita, ning see muutis mõlema ettevõtja finantsseisundi objektiivselt erinevaks.
Likewise, the absence of reform for France Télécom and the continuation of the arrangements introduced by the 1990 Law would have been reflected in an increase in the retirement pension costs which would become significant from 2005-07 according to the forecasts of the time set out in recital 30, which is corroborated ex post by the results shown in Table 3.
France Télécomiga seotud reformi puudumine ning 1990. aasta seadusega kehtestatud korra jätkamine põhjustanuks pensionikohustuste kasvu, mis oli põhjenduses 30 esitatud tolleaegsete prognooside kohaselt eriti märgatav alates 2005.–2007. aastast, mida kinnitavad allpool tabelis 3 esitatud tulemused.
At the time of the reform, the continuation of the arrangements established by the Law applicable to La Poste was reflected immediately in an additional annual cost of approximately EUR […] million for La Poste [68].
Reformi ajal La Poste’i suhtes kohaldatava seadusega kehtestatud korra jätkamine tõi La Poste’i jaoks kohe kaasa ligikaudu […] miljoni euro suuruse lisakulu aastas [68].
It has not therefore been established that the situation of the two undertakings under the effect of the law applicable before the respective reforms and, consequently, the competitive impact of these reforms, was similar.
Seega ei ole kindlaks tehtud, et kahe ettevõtja olukord enne vastavaid reforme kohaldatava seaduse tõttu ja seega mõju konkurentsile oli sarnane.
The facts point to the contrary.
Faktidest nähtub vastupidine olukord.
As a result, an examination coming to similar conclusions in both cases is not justified.
Kahe juhtumi puhul sarnaste järeldusteni viiv analüüs ei ole seega õigustatud.
Furthermore, in the case of the La Poste decision, there were sufficient reasons to consider that the exceptional flat-rate contribution could be reallocated in the future as an advance on the payment of the contributions linked to the adjusted competitively fair rate.
La Poste’i otsuse puhul olid piisavad põhjused järeldamaks, et erakorralise kindlasummalise sissemakse võis muudetud konkurentsitingimustest lähtuva osalusmääraga seotud sissemaksete ettemaksena panna tuleviku arvele.
Such reasons are lacking in the present case.
Kõnealuse juhtumi puhul sellised põhjendused puuduvad.
In fact, the condition imposing the reallocation of the exceptional contribution by La Poste was established after the Commission had initiated the formal investigation procedure, calling into question the underestimation of the contribution in full discharge of liabilities necessary to attain a competitively fair rate.
La Poste’i erakorralise sissemakse taasmääramise tingimus kehtestati pärast seda, kui komisjon algatas ametliku uurimismenetluse, milles seadis kahtluse alla sellise hilisemast maksekohustusest vabastava sissemakse alahindamise, mis on vajalik konkurentsitingimustest lähtuva osalusmäära saavutamiseks.
To a large extent, and even though the French authorities did not recognise it explicitly, the allocation of the exceptional flat-rate contribution in question in the La Poste decision was therefore the result of negotiations between the Commission and the Member State with a view to ensuring the payment of a contribution in full discharge of liabilities ensuring a competitively fair rate.
Kuigi Prantsuse ametiasutused ei tunnista seda sõnaselgelt, oli kõnealuse erakorralise kindlasummalise sissemakse määramine otsuses La Poste suurel määral komisjoni ja liikmesriigi vaheliste läbirääkimiste tulemus, millega püüti tagada hilisemast maksekohustusest vabastav sissemakse, mis tagab konkurentsitingimustest lähtuva osalusmäära.
In these negotiations, the starting point of the French authorities expressed in their notification of 23 June 2006, after the first contacts on the file in December 2005, was that the exceptional contribution for La Poste provided for was not necessary from the point of view of the level playing field, contrary to the envisaged draft reform of the annual contribution.
Neis läbirääkimistes oli Prantsuse ametiasutuste lähtepunkt, mille nad esitasid 23. juuni 2006. aasta teatises pärast esimest kokkupuudet toimikuga 2005. aasta detsembris, see, et otsusega La Poste ette nähtud erakorraline sissemakse ei olnud vastupidiselt kavandatud iga-aastase sissemakse reformi projektile võrdsete konkurentsitingimuste seisukohast vajalik.
In this way, the Commission decision did not confirm a reform which had entered into force, as France Télécom seems to maintain.
Seega ei olnud reformi jõustumise aluseks komisjoni otsus, nagu näib väitvat France Télécom.
In fact, the notification and the decision to initiate the procedure of 12 October 2006 preceded the establishment of the amount of the exceptional contribution by Law No 2006-1771 of 30 December 2006 (Amending Finance Act 2006).
Teatis ja menetluse algatamise otsus 12. oktoobril 2006 eelnes 30. detsembri 2006. aasta seadusele nr 2006-1771 (riigieelarve seaduse muutmisettepanek 2006. aasta kohta), millega määrati kindlaks erakorralise sissemakse summa.
These negotiations concerned several aspects of the reform and in particular, the taking into account of the advantage which the notified reform could have represented in the past, the scope of the contribution rate envisaged and the terms for taking into account the specific nature of the La Banque Postale in relation to the postal activities and the staff allocated.
Kõnealused läbirääkimised hõlmasid reformi mitut aspekti ning eriti selle eelise arvessevõtmist, mis võis tuleneda minevikus teavitatud reformist, kavandatud sissemakse määra arvutuse rakendamise ulatust ning võimalusi võtta arvesse postipanga eripära seoses postitoimingute ja töötajatega.
These negotiations continued and it is only in their comments of 8 June 2007 that the French authorities accepted the terms of allocation of the exceptional contribution under an overall agreement relating to the reform, in this way going back on their position notified on the subject of the exceptional contribution and the method of calculating the future annual contributions.
Läbirääkimised jätkusid ja alles 8. juuni 2007. aasta märkustes nõustusid Prantsuse ametiasutused reformi käsitleva üldise kokkuleppe raames erakorralise sissemakse eraldamise meetoditega ning jõudsid niisiis seisukohale teavitatud erakorralises sissemakses ja iga-aastaste sissemaksete arvutamise viisis.
On the other hand, contrary to the provisions of the Finance Act 1997 setting up the public body managing the contribution of France Télécom, which provided for inflexible rules concerning the annual repayments to the State, the public body managing the contribution of La Poste did not have specific rules imposed on it [69].
Teisest küljest ja vastupidiselt 1997. aasta riigieelarve seadusele, millega loodi France Télécomi sissemakset haldav avalik-õiguslik asutus ning millega määrati kindlaks ranged eeskirjad iga-aastaselt riigile ülekannete tegemise kohta, ei kehtinud La Poste’i sissemakset haldava avalik-õigusliku asutuse suhtes erieeskirjad [69].
Since it was an exceptional contribution to be paid and was not earmarked, the Commission was able to consider that the French Republic could have reduced the amount and at the same time increased the annual contribution rate of La Poste.
Kuna tegemist oli makstava erakorralise sissemaksega, mille suurus oli vabalt valitav, siis võis komisjon hinnata, et Prantsuse Vabariik oleks võinud selle summat vähendada ja suurendada samaaegselt La Poste’i iga-aastase sissemakse määra.
Moreover, it must be noted that the terms of the 1996 Law define the parameters for the calculation of the annual contribution paid regularly to the State in return for the pensions of the civil service staff, without there being any question of taking into account the risks not common to civil servants and ordinary employees.
Lisaks tuleb märkida, et 1996. aasta seaduses on määratletud riigile ametnike pensionide eest makstava iga-aastase sissemakse arvutamise parameetrid, ilma et tõstatataks ühistest riskidest erinevate riskide arvessevõtmise küsimust ametnike ja eraõiguslike töötajate puhul.
In this respect, the Court and the Court of Justice specified, with regard to the business tax payable by France Télécom, that a reduction in charges could not be offset by a different specific charge, in particular where the Member State, the French Republic in this case, has failed to demonstrate that earlier charges were introduced in anticipation of a reduced tax burden in the future under different arrangements [70].
Selles suhtes on Üldkohus ja Euroopa Kohus täpsustanud France Télécomi makstava ettevõtlusmaksu kohta, et konkreetne erimaks ei hüvita maksude vähendamist, eelkõige juhul, kui liikmesriik, vaatlusalusel juhul Prantsuse Vabariik, ei saa tõendada, et varasemad maksud kehtestati kavatsusega maksta tulevikus teistsuguse maksustamise korra alusel väiksemaid makse [70].
The Commission cannot disregard the fact that the purpose of the specific flat-rate contribution already paid in 1997 was, as expressly established by Article 6 of the 1996 Law, to compensate the French State in part for the financial burden it was assuming on account of the 1996 Law.
Komisjon ei tohiks siiski jätta tähelepanuta, et juba 1997. aastal makstud erakorralise kindlasummalise sissemakse eesmärk oli, nagu ka sõnaselgelt sätestatud 1996. aasta seaduse artiklis 6, hüvitada riigile osaliselt 1996. aasta seadusega võetud finantskohustus.
In addition, it is inferred from the content of the Senate report cited in recital 27 that, in adopting the principle of the exceptional contribution, the legislator did not seek to take into consideration, and still less to compensate for, the difference between the annual contributions of France Télécom and the relatively higher contributions of the competitors.
Lisaks tuleneb Prantsuse Senati aruandest, mille sisu on kokkuvõtlikult esitatud põhjenduses 27, et hääletades erakorralise sissemakse põhimõtte üle, ei ole seadusandja püüdnud võtta arvesse ja veelgi vähem hüvitada France Télécomi ja selle konkurentide oluliselt suurte iga-aastaste sissemaksete erinevust.
On the contrary, the legislator deliberately imposed on France Télécom the payment of annual costs not covering the risks which are not common to the two categories of staff (civil servant and non-civil servant) and did not establish a link between this choice and the levying of the exceptional contribution paid in 1997.
Seadusandja kohustas France Télécomi hoopiski tahtlikult tasuma iga-aastaseid makseid, mis ei hõlma ühistest riskidest erinevaid riske mõlema kategooria töötajate (ametnikud ja ülejäänud töötajad) jaoks, ning tegi seda ilma nimetatud valiku ja 1997. aastal makstud erakorralise sissemakse vahel seost kehtestamata.
The burden for France Télécom represented by the flat-rate contribution was paid as general revenue to the State budget, assigned to the public body responsible for its management and used.
France Télécom maksis kindlasummalise sissemakse riigieelarvesse üldise tulu all, mis anti selle haldamise ja kasutamise eest vastutavaks tehtud avalik-õiguslikule asutusele.
Under these circumstances, the Commission cannot therefore, in whole or in part, reallocate fictitiously and retrospectively the exceptional flat-rate contribution already used for a purpose totally divorced from that assigned to it by the French authorities and not provided for by the Law, i.e. compensation of not taking into account risks not common to ordinary employees and civil servants.
Komisjon ei või sellistel tingimustel seega täielikult ega osaliselt uuesti fiktiivselt ega tagantjärele eraldada erakorralist kindlasummalist sissemakset, mis on juba ära kasutatud täielikult teistsuguse eesmärgiga kui see, mille olid määranud Prantsuse ametiasutused ning mis ei olnud ette nähtud seadusega, st ühistest riskidest erinevate riskide hüvitamine eraõiguslike töötajate ja riigiteenistujate puhul.
This flat-rate contribution was not therefore introduced in anticipation of full equalisation, under different legislative and regulatory arrangements, of the annual charges of France Télécom with those of its competitors.
See kindlasummaline sissemakse ei toonud seega eri õiguslikus ja reguleerivas raamistikus kaasa France Télécomi ja selle konkurentide iga-aastaste maksete täielikku võrdsustamist.
For the same reasons, on account of the rules for the management and repayment to the budget provided for in the Finance Law since 1997 and implemented up to now, the allegations and calculations of the French Republic intended to show that the 1996 reform has ended now with considerable surplus revenue for the State cannot be accepted.
Samadel põhjustel ei saa nõustuda Prantsuse Vabariigi väidete ja arvutustega, et riigieelarve seadusega alates 1997. aastast ette nähtud ja kuni praeguseni rakendatud halduseeskirjade ja eelarvesse maksete tegemise tõttu tõi 1996. aasta reform riigi jaoks kaasa märkimisväärse tulu.
In fact, taking into account the terms for the management and use of France Télécom’s exceptional flat-rate contribution by the competent public body, as laid down in a Finance Act and the figures for the actual repayments since 1997 forwarded by the French Republic, described in recitals 36 and 37 and in Table 3, it has to be concluded that the revenue which the French Republic tries to claim, with an investment producing interest at the rate of 7 %, has never existed.
Võttes arvesse, kuidas avalik-õiguslik asutus juhtis ja kasutas France Télécomi erakorralist kindlasummalist sissemakset vastavalt riigieelarve seadusele, ning selliseid andmeid alates 1997. aastast tehtud tegelikke maksete kohta, mida Prantsuse Vabariik edastas ning mida on kirjeldatud põhjendustes 36 ja 37 ning tabelis 3, tuleks sedastada, et tulu, millele kaldub tuginema Prantsusmaa Vabariik, ning 7 % määraga investeeringut ei eksisteerinud kunagi.
In addition, the allegation does not reflect the actual behaviour of the French authorities.
Lisaks ei kajasta kõnealune väide Prantsuse ametiasutuste tegelikku käitumist.
In view of the management rules established in the Finance Acts passed since it was set up, this public body has not generated such revenue, which for that matter was not foreseen and did not generate interest.
Võttes arvesse alates kõnealuse avalik-õigusliku asutuse loomisest vastu võetud riigieelarve seadustes sätestatud halduseeskirju, ei ole kõnealune asutus tootnud sellist tulu (mis ei olnud ka ette nähtud) ega kogunud intressi.
Also, taking into account higher revenue from corporation tax is unlawful, as it leads to confusion of the different roles of the State.
Lisaks on ettevõtlusmaksust tuleneva lisatulu arvessevõtmine ebaseaduslik, sest see põhjustab riigi rollide eristamatuse.
The combination of these different roles proposed by the French authorities cannot be accepted and a distinction should be maintained between on the one hand the State granting aid to France Télécom by financing the payment of the retirement pensions of the civil servants, in order to develop a merit-based competition process, and on the other hand, the State as shareholder of France Télécom and, ultimately, the State as a public authority exercising its power to raise taxes.
Nõustuda ei saa Prantsuse ametiasutuste välja pakutud segunemisega nende eri rollide vahel ning endiselt tuleks eristada riiki kui France Télécomile abi andjat, kes võtab enda kanda ametnike pensionimaksed, et arendada välja konkurents võrdsetel tingimustel, teisest küljest riiki kui France Télécomi aktsionäri ning lõpuks riiki kui avalikku võimu maksualase pädevuse teostajana.
In addition, it should be noted that the application made by the French Republic and France Télécom to take into consideration the exceptional contribution when examining the compatibility of the reform is in contradiction with the comments the French Republic made in its letter of 17 March 2004, according to which ‘the exceptional flat-rate contribution provided for by Article 6 of the Law of 26 July 1996 could not therefore be seen as compensation for an alleged ‘advantage’. The analysis of its amount is all the less relevant in the light of the State aid rules’ since this amount was ‘an extraordinary contribution in favour of its sole shareholder [the French State], which can be assimilated to an extraordinary dividend distributed before any opening-up of the capital to private investors’.
Lisaks tuleks märkida, et Prantsuse Vabariigi ja France Télécomi taotlus võtta reformi siseturuga kokkusobivuse uurimisel arvesse erakorralist sissemakset on vastuolus märkustega, mille Prantsuse Vabariik esitas oma 17. märtsi 2004. aasta kirjas, mille kohaselt ei saa „26. juuli 1996. aasta seaduse artikliga 6 ette nähtud erakorralist kindlasummalist sissemakset seega käsitada väidetava eelise hüvitamisena. Selle summa analüüs on riigiabi eeskirjadega seoses a fortiori asjakohatu,” kuna see summa oli „ühekordne erakorraline sissemakse selle ainuaktsionärile [Prantsusmaale] ning on võrreldav erakorralise dividendiga, mis on jagatud enne kapitali avamist erainvestoritele”.
The reasoning underlying the argument put forward at the time by the French Republic shows a certain economic and financial logic.
Mõttekäigul, millele tugineb Prantsuse Vabariik varasemas väites, on teatav majanduslik ja finantsloogika.
It is reasonable, for a sole shareholder, on the eve of the opening-up of the capital to other investors, to absorb, for its benefit alone and as far as possible, the funds available in the undertaking before the opening-up of the capital, provided that this does not compromise the attractiveness of the investment.
Ainuaktsionäri jaoks on mõistlik enne kapitali avamist teistele investoritele kasutada ära oma tulu ja nii palju kui võimalik ettevõtja kättesaadavad rahalised vahendid, kui see ei ohusta investeerimise atraktiivsust.
The validity of this reasoning put forward at the time by the French Republic, which called for the analysis of the amount of the balance compensation of EUR 5,7 billion not to be taken into account in any way for the assessment of the reform in the light of the State aid rules, is also corroborated by its comments during the procedure.
Märkustega, mille Prantsusmaa esitas menetluse käigus, on tõendatud Prantsuse Vabariigi tol ajal esitatud mõttekäigu paikapidavus, millega see nõudis, et 5,7 miljardi euro suuruse rahalise hüvitise summa analüüsi ei võetaks mingil juhul arvesse, kui hinnatakse reformi vastavust riigiabi eeskirjadele.