natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The ‘personal protection’ market groups together the operations designed to prevent and cover the risk of death, risks relating to personal physical injury or associated with maternity or risks of incapacity for work or invalidity or risk of unemployment [51], as a supplement to the statutory social security system.
Täiendava sotsiaalkindlustuse (prévoyance) turg hõlmab tehinguid, mille eesmärgiks on lisaks riiklikule sotsiaalkindlustussüsteemile täiendavalt ennetada isiku surma, tervisekahjustuste, raseduse ja sünnitusega, töövõimetusega, invaliidsusega või töö kaotamisega seotud riske ja isikuid nendeks juhtumiteks kindlustada [51].
Personal protection cover allows:
Täiendav sotsiaalkindlustuskaitse võimaldab:
access to medical care to be facilitated by providing supplementary reimbursement of health expenses in the case of illness, maternity, accident, etc.
muuta raviteenuseid kättesaadavamaks, tagades ravikulude täiendava hüvitamise haiguse, raseduse ja sünnituse, õnnetusjuhtumite jms korral,
total or partial maintenance of salary in case of work absence, invalidity or incapacity,
tagada palga osalise või täieliku säilimise töölt eemalviibimise, invaliidsuse või võimetuse korral,
guaranteeing of capital and annuities for the spouse and children in the event of the death of the insured person,
tagada kindlustatu surma korral tema abikaasale ja lastele kapitali ja sellest saadava tulu,
a financial supplement to be provided for in case of dependence.
näha ette täiendava sissetuleku eestkoste alla sattumise korral.
Three categories of undertaking are present in this market: companies subject to the Insurance Code (insurance undertakings, mutual insurance companies and subsidiaries of banks), mutual societies subject to the Mutual Society Code, and provident societies subject to the Social Security Code.
Kõnealusel turul tegutseb kolme tüüpi ettevõtjaid: kindlustusseadustikuga reguleeritavad kindlustusettevõtjad (kindlustusseltsid, vastastikkuse alusel tegutsevad kindlustusettevõtjad ja pankade tütarettevõtted), vastastikuse kindlustamise seadustikuga reguleeritavad vastastikused kindlustusandjad ning sotsiaalkindlustusseadustikuga reguleeritavad kindlustusasutused.
Personal protection insurance may be taken out either as a group policy, by subscribing to a group policy through the employer, an occupational or inter-occupational sector, or in an individual capacity by approaching an insurance undertaking or mutual society directly.
Täiendava sotsiaalkindlustuse lepingu võib sõlmida kas kollektiivselt, liitudes tööandja kaudu valdkondliku või valdkondadevahelise kollektiivlepinguga, või individuaalselt, pöördudes otse kindlustusseltsi või vastastikuse kindlustusandja poole.
Nowadays, a very large majority of employees are covered by a group personal protection policy.
Tänapäeval on enamik töötajaid kaitstud kollektiivse täiendava sotsiaalkindlustuse lepinguga.
Affiliation can be either obligatory or optional.
Liitumine võib olla kohustuslik või vabatahtlik.
A group personal protection scheme involves a triangular relationship:
Kollektiivse täiendava sotsiaalkindlustusskeemi puhul on tegemist kolmepoolse suhtega:
the employer enters into a commitment to the employees and, in this capacity, takes out an insurance policy [52],
tööandja täidab kohustusi oma töötajate ees ja sõlmib selleks kindlustuslepingu [52],
the insurer covers the risk, in exchange for collection of premiums,
kindlustusandja saab kindlustusmaksetest tulu ja vastutasuks võtab riski enda kanda,
the employees are the beneficiaries.
töötajad saavad lepingust kasu.
According to the estimates communicated by the French authorities for 2005, the personal protection market accounted for annual turnover of EUR 20 billion (group and individual policies).
Prantsuse asutuste edastatud 2005. aasta prognooside kohaselt oli täiendava sotsiaalkindlustuse turu aastakäive 20 miljardit eurot (kollektiiv- ja üksiklepingud).
Insurance undertakings accounted for the bulk of this market with 71 % of the premium income, whilst provident societies and mutual societies accounted for 21 % and 8 % of the market respectively.
Suurim turuosa on kindlustusseltsidel (71 % kindlustusmaksetest), kindlustusasutuste ja vastastikuste kindlustusandjate turuosa on vastavalt 21 % ja 8 %.
It must nevertheless be pointed out that these last figures relate to all categories of policies in this sector: individual policy, group policy with optional affiliation and group policy with compulsory affiliation.
Tuleb siiski täpsustada, et viimati nimetatud näitajad on seotud kõigi kõnealuses valdkonnas seotud lepingutega: üksiklepingud, vabatahtlikud kollektiivlepingud ja kohustuslikud kollektiivlepingud.
Moreover, the French authorities consider that the occupational designation market [53] providing cover for death, incapacity and invalidity exceeds EUR 4 billion and covers almost all personal protection operations undertaken by provident societies (EUR 4,2 billion) and part of the group policies of insurance undertakings and mutual societies.
Lisaks on valikumenetluse [53] raames surma, võimetuse ja invaliidsusega seotud riskide vastu sõlmitavate lepingute turu käive Prantsuse asutuste hinnangul üle 4 miljardi euro ning see hõlmab peaaegu kõiki kindlustusasutuste täiendava sotsiaalkindlustusega seotud tehinguid (4,2 miljardit eurot) ning osa kindlustusseltside ja vastastikuste kindlustusandjate kollektiivlepingutest.
However, no precise figures were communicated concerning the share of the latter in the designation market.
Viimaste osakaalu kohta valikumenetluse raames sõlmitavate lepingute turul ei ole siiski täpsemaid andmeid esitatud.
Although France accepted the classification as State aid of the measure in its notification, it subsequently pointed out that at least part of the scheme should not be considered aid within the meaning of Article 107(1) TFEU on account of the specific characteristics of designation policies (strong constraints in terms of rates, risk selection and management) which made these policies particularly sensitive to the risks of shifts in loss expectancy compared with original estimates and therefore fully justified a particularly prudent allocation scheme and therefore a higher tax deductibility of allocations to provisions without this giving rise to the existence of an advantage.
Ehkki Prantsusmaa möönis oma teates, et meedet võib pidada riigiabiks, märgiti hiljem, et vähemalt osa meetmest ei saa käsitada riigiabina Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses tulenevalt valikumenetluse raames sõlmitavate lepingute eripärast (ranged piirangud hinnakujunduse, riskide valiku ja haldamise valdkonnas), mille tõttu kõnealuseid lepinguid ohustab eelkõige kahjusummade kõikumine võrreldes algse prognoosiga ning seetõttu oleks nende puhul täiesti põhjendatud eriti ettevaatlik reservi moodustamise kord ja ühtlasi reservi eraldatavate summadega seotud suurem maksusoodustus, ilma et tegemist oleks eelisega.
France therefore considers that part of the tax deduction of the allocations under adapted and strengthened conditions, extending beyond the tax regime under ordinary law existing in Article 39 quinquies GB of the CGI, is justified at regulatory and prudential level and does not constitute an advantage.
Prantsusmaa leiab seega, et osa kohandatud ja tugevdatud tingimustel reservi eraldatavate summadega seotud maksusoodustusest, mis ületab üldise maksuseadustiku artiklis 39d GB sätestatud maksurežiimi nõuded, on õiguslikult ja ettevaatusest lähtuvalt põhjendatud ega kujuta endast eelise andmist.
It is therefore appropriate to examine first of all whether the measure gives rise to the existence of an advantage for the insurers concerned.
Seega tuleb kõigepealt uurida, kas meetmega antakse asjaomastele kindlustusandjatele eelis.
Article 39(1)(5) of the above-mentioned Code provides for the deductibility of ‘provisions constituted with a view to offsetting losses or clearly specified charges which events in progress render probable, provided that they were in fact recorded in the accounts for the financial year’.
Eespool viidatud seadustiku artikli 39 lõike 1 punktis 5 on sätestatud, et maksusoodustust antakse seoses „summadega, mis on eraldatud sellise selgelt täpsustatud kahju või kulu tasakaalustamiseks, mis on toimuvate sündmuste tõttu tõenäoline, tingimusel et kõnealune kahju või kulu on leidnud kinnitust asjakohase majandusaasta raamatupidamisaruannetes”.
The Code provides in certain cases for flat-rate deductibility for certain types of operation.
Seadustikus on teatavate tehingute puhul teatavatel juhtudel ette nähtud kindel maksusoodustuse määr.
This is more particularly the case in the field of insurance and reinsurance for which Articles 39 quinquies G to 39 quinquies GD of the Code lay down specific rules for the deductibility of provisions in order to take account of the specific characteristics of the insurance sector, the principal activity of which consists precisely in covering risks.
Ennekõike puudutab see kindlustuse ja edasikindlustuse valdkonda, millega seoses seadustiku artiklites 39d G kuni 39d GD on ette nähtud reservi eraldatavate summade maksusoodustuse erieeskirjad, millega võetakse arvesse kindlustussektori eripära, kuna selle peamiseks tegevusalaks on just nimelt riskide vastu kaitsmine.
To determine whether any advantage exists, it is therefore appropriate to verify whether the operations covered by the measure do in fact entail loses or additional charges within the meaning of Article 39(1)(5) of the above-mentioned Code to the extent provided for by Article 39 quinquies GD.
Et selgitada välja, kas tegemist on eelisega, tuleb niisiis kontrollida, kas tehingud, mida meede hõlmab, toovad tõepoolest kaasa täiendavat kahju või kulu eespool viidatud seadustiku artikli 39 lõike punkti 5 tähenduses ning artiklis 39d GD määratletud ulatuses.
First of all, it is appropriate to accept the principle that the nature and intensity of the risks of loss in the supplementary insurance sector providing cover for death, incapacity and invalidity are liable to vary according to the types of population covered and the terms and conditions of cover (individual/group policies, optional/compulsory).
Eelnevalt tuleb nõustuda põhimõttega, mille kohaselt surma, võimetuse ja invaliidsuse vastu sõlmitavate täiendavate kindlustuslepingute valdkonnas võib kahjusuhte kõikumise ohu iseloom ja intensiivsus varieeruda olenevalt kindlustatud elanikkonnarühmast ja kindlustuskaitse tüübist (üksiklepingud/kollektiivlepingud, vabatahtlikud/kohustuslikud lepingud).
The policies arising from company agreements, including the designation policies arising from such agreements, relate to a limited population.
Ettevõtte tasandi kollektiivlepingute tulemusel sõlmitud lepingud, sealhulgas valikumenetluse raames sõlmitud lepingud puudutavad piiratud hulka isikuid.
They entail a ‘specific’ risk (risk of loss in the undertaking concerned) without always offering the possibility of mutualisation within a large population.
Need toovad kaasa nn „suunatud riski” (asjakohases ettevõttes kahju tekkimise risk), kuid alati ei kaasne nendega riskide vastastikuse kindlustamise võimalust suurema kindlustatute hulga seas.
The group policies covering a sector (economic activity) concern a wider population and therefore a priori entail greater mutualisation.
Valdkonna (haru) tasandil sõlmitud kollektiivlepingud hõlmavad suuremat hulka isikuid ja annavad seega põhimõtteliselt suurema võimaluse riskide vastastikuseks kindlustamiseks.
For this latter type of policy, there would nevertheless seem to be a strong correlation between loss expectancy and the periods of crisis which may affect an entire economic sector.
Selliste lepingute puhul on aga kahjusuhe tihedalt seotud kriisiperioodidega, mis võivad mõjutada tervet majandusharu.
According to the CTIP, the periods of crisis would amplify the volatility of losses at sector level.
CTIPi väitel suurendavad kriisiperioodid haru tasandil kahjude volatiilsust.
As regards designation group policies resulting from a company agreement, the Commission considers that there is no reason to think that the nature and intensity (and consequently the fluctuation) of the risk of loss is significantly different from the situation in which this same type of policy is concluded outside joint negotiations between trade unions and employers (and therefore outside the designation process).
Ettevõtte tasandi kollektiivlepingute alusel valikumenetluse raames sõlmitud lepingutega seoses ei ole komisjoni hinnangul põhjust arvata, et kahjusuhte olemus ja intensiivsus (ning ühtlasi kõikumine) oleks märkimisväärselt teistsugune kui olukorras, kus sama tüüpi leping sõlmitakse väljaspool ametiühingu ja tööandjate esindajate läbirääkimisi (ja seega valikumenetlust rakendamata).
Moreover, in the absence of precise information on the frequency of losses in this sector, it cannot be concluded that the fluctuations in risks specific to sector designation policies (policies characterised by greater sensitivity to the economic climate but also by greater mutualisation) would be of a greater order of magnitude than the same risks relating to company policies (policies characterised by a specific risk and by lesser mutualisation).
Et valdkonnas esinevate kahjujuhtumite esinemissageduse kohta täpne teave puudub, pole ka alust järeldada, et valikumenetluse raames sõlmitud valdkondlike lepingutega (kõnealused lepingud on küll konjunktuuri suhtes tundlikumad, kuid seevastu on riskide vastastikune kindlustamine nende puhul lihtsam) seotud riskide kõikumine oleks suurem kui ettevõtte tasandil sõlmitud lepingutega (mida iseloomustab suunatud risk ja väiksem vastastikuse kindlustamise võimalus) seotud riskide kõikumine.
In addition, should the constraints of the designation invoked by France in fact have the effect of leading to supplementary pressure at the level of the premiums received by insurers, it has to be noted that this is a circumstance which could affect income and not the expenditure from losses.
Lisaks tuleb nentida, et isegi juhul, kui valikumenetlusega seotud piirangud, millele Prantsusmaa viitas, tooksid tõepoolest kaasa suurema surve kindlustusseltside saadavatele kindlustuspreemiatele, on tegemist asjaoluga, mis võib mõjutada sissetulekut, mitte aga kahjukulusid.
This type of risk (loss of income) is not therefore covered by Article 39(1)(5) of the CGI and is not therefore eligible to benefit from allocations to the deductible provisions.
Sellist riski (saamata jäänud tulu) üldise maksuseadustiku artikli 39 lõike 1 punktis 5 seega ei käsitleta ning seetõttu ei saa selle puhul anda ka reservi eraldatud summadele suunatud abi.
No difference in risk has therefore been established between policies with designation clause and group policies within companies covering the same risks.
Niisiis ei ole valikumenetluse raames sõlmitud lepingute ning samu riske hõlmavate ettevõtte tasandil sõlmitud rühmalepingute vahel riskide osas erinevusi.
Consequently, the supplementary tax deductibility provided for in Article 39 quinquies GD has the effect of reducing or abolishing a corporation tax charge which the undertakings concerned should normally have to pay.
Järelikult aitab artiklis 39d GD ette nähtud täiendav maksusoodustus vähendada või kaotada ettevõtete maksukulu, mille asjaomased ettevõtjad peaksid põhimõtteliselt kandma.
In this capacity, the supplementary deduction therefore constitutes an economic advantage.
Seega on täiendava maksusoodustuse puhul tegemist majandusliku eelisega.
In the light of the references made by France and the CTIP to a possible public service mission, the Commission notes that the conditions identified in the Altmark case (to exclude classification as aid in certain cases of services of general economic interest) are not met in the present case (see in particular recital 189 — the third condition of the Altmark case law is in fact the absence of overcompensation).
Seoses sellega, et Prantsusmaa ja CTIP on viidanud avaliku teenuse osutamise ülesandele, märgib komisjon, et kohtuotsuses Altmark loetletud tingimused (millega välistatakse meetme käsitamine riigiabina teatavatel juhtudel, kui tegemist on üldist majandushuvi pakkuva teenusega) ei ole käesoleval juhul täidetud (vt näiteks punkt 189 – kohtuotsuse Altmark kolmas tingimus, mille kohaselt ei tohi olla ülemäärast hüvitamist).
This is therefore undoubtedly an economic advantage.
Niisiis on tegemist majandusliku eelisega.
The advantages under the measure are granted by the French State, which, in so doing, waives the collection of tax revenue.
Meetme kaudu antavad eelised annab Prantsuse riik, kes loobub sellega teatavast maksutulust.
It therefore grants this advantage through state resources.
Niisiis antakse eelis riigi ressurssidest.
For the reasons already set out with regard to the first measure, the second measure is also selective in character.
Samadel põhjustel nagu on osutatud esimese meetme puhul, on ka teine meede valikulise iseloomuga.
The selectiveness results firstly from the restriction of the measure in question to a single economic sector, i.e. the insurance sector, and secondly from its restriction within this sector to a specific type of policy (sub-sector).
Valikulisus tuleneb esmalt sellest, et meede piirdub ühe majandussektoriga, milleks on käesoleval juhul kindlustussektor, ja teiseks sellest, et meede hõlmab kõnealuses sektoris üht kindlat lepingutüüpi (allsektorit).
The measure benefits certain undertakings of the insurance sector which conclude group policies covering the risks of death and physical injury in the context of the procedure of designation by the social partners.
Meetmest saavad kasu teatavad kindlustussektoris tegutsevad ettevõtjad, kes sõlmivad sotsiaalpartnerite kokkuleppel toimuva valikumenetluse raames kollektiivlepinguid, millega kindlustatakse surma ja kehavigastuste korral tekkivaid riske.
The measure does not therefore apply to policies covering the same risks outside the designation procedure.
Meedet ei rakendata niisiis lepingute suhtes, mis hõlmavad samu riske, kuid mida ei sõlmita valikumenetluse raames.
It is also appropriate to note that the measure does not apply to reinsurance undertakings exposed to the same type of risk.
Lisaks tuleb nentida, et meedet ei rakendata edasikindlustajate suhtes, kes puutuvad kokku sama tüüpi riskiga.
It is nevertheless appropriate to verify whether this selectiveness is not justified by the nature and logic of the reference tax system.
Tuleb siiski kontrollida, kas valikulisus ei ole maksusüsteemi iseloomu ja loogika tõttu põhjendatud.
Although, in respect of the deduction of provisions, the CGI provides for flat-rate deductibility for certain types of provisions, it has to be noted that, for the reasons set out above (see recitals 156 to 163), deductibility exceeding the amount provided for in Article 39 quinquies GB is not justified by the logic of the system which provides for provisioning up to the losses or charges which events in progress render probable.
Ehkki üldises maksuseadustikus on reservi eraldatud summade maksusoodustusega seoses ette nähtud, et teatavatel juhtudel rakendatakse kindlaksmääratud tasemega maksusoodustust, tuleb siiski nentida, et eespool kirjeldatud põhjustel (vt punktid 156–163) ei saa artiklis 39d GB sätestatud summat ületavat maksusoodustust põhjendada süsteemi loogikaga, mis näeb ette reservi moodustamise toimuvate sündmuste tõttu tõenäoliseks peetava kahju ja kulu ulatuses.
Finally, apart from the fact that the insurance sector is the subject of trade within the European Union, it should be recalled that, where a Member State grants aid to an undertaking, domestic production may for that reason be maintained or increased with the result that undertakings established in other Member States have less chance of penetrating the market in that Member State.
Peale selle, et kindlustussektoris toimub Euroopa Liidu sisene majandustegevus, tuleb ka meenutada, et kui liikmesriik annab ettevõttele abi, siis võib see aidata riigisisest majandustegevust säilitada või arendada, kusjuures teistes liikmesriikides registreeritud ettevõtjate võimalused selle liikmesriigi turule pääsemiseks seetõttu kahanevad.
The position of the undertakings concerned will be strengthened in trade within the European Union.
Seega tugevneb asjaomaste ettevõtjate positsioon Euroopa Liidu siseses kaubanduses.
It should also be added that the obligatory nature of designation policies reinforces the distortion of competition.
Samuti tuleb lisada, et tõsiasi, et valikumenetluse raames sõlmitavate lepingutega liitumine on kohustuslik, toetab konkurentsi moonutamist.
This measure is therefore likely to create distortions of competition and to affect trade within the European Union.
Kõnealune meede võib niisiis moonutada konkurentsi ja kahjustada Euroopa Liidu sisest kaubandust.
It must therefore be concluded that the second measure does in fact constitute aid within the meaning of Article 107(1) TFEU, in so far as it provides for a level of deductibility in excess of that provided for in Article 39 quinquies GB of the CGI.
Seega tuleb järeldada, et teise meetme puhul on tõepoolest tegemist riigiabiga Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses, kuna sellega nähakse ette suurem maksusoodustus, kui on sätestatud üldise maksuseadustiku artiklis 39d GB.
Since the measure constitutes State aid, an analysis must be carried out of its compatibility with the internal market.
Et meetme puhul on tegemist riigiabiga, siis tuleb analüüsida selle kokkusobivust siseturuga.
The Commission considers first of all that the social character (first condition) of the measure is established in so far as, as invoked by the French authorities, the operations managed under a designation clause aim to promote the widest possible cover of employees against risks for which social security cover is weak (death, incapacity, invalidity).
Komisjon leiab esmalt, et meetme sotsiaalne suunitlus (esimene kriteerium) on tõendatud, kuna valikumenetluse raames tehtavate tehingute eesmärgiks on, nagu märgivad ka Prantsuse asutused, soodustada töötajate võimalikult laiaulatuslikku kindlustamist selliste riskide vastu, mida sotsiaalkindlustussüsteem piisavalt ei hõlma (surm, võimetus, invaliidsus).
The social character is defined by the considerable mutualisation between generations and between categories of employees, the single premium (no discrimination according to age, sex, state of health), and the implementation of measures of a social nature (rights free of charge in the case of unemployment, for dependent children, etc.).
Sotsiaalne suunitlus väljendub tugevas vastastikuses kindlustamises põlvkondade ja töötajakategooriate vahel, kindlustusmaksete ühetaolisuses (vanuse, soo ega tervisliku seisundi põhjal diskrimineerimist ei ole) ning sotsiaalsete meetmete rakendamises (tasuta kindlustus töökaotuse korral, eestkoste all olevatele lastele jms).
In an optional and purely individual framework, it is also to be expected that populations of employees on low incomes will opt not to subscribe to cover for serious, but exceptional, risks.
Vabatahtliku ja üksiklepingutel põhineva kindlustussüsteemi korral võib eeldada, et väikese sissetulekuga töötajad otsustaksid ennast tõsiste, kuid harva esinevate riskide vastu mitte kindlustada.
In its decision to initiate the procedure, the Commission considered that the social character of the measure was not clearly established at the time the insurance policies are taken out (before the occurrence of the serious events referred to).
Uurimise algatamise otsuses leidis komisjon, et meetme sotsiaalne suunitlus ei ole täielikult tõendatud, kui vaadelda küsimust kindlustuslepingu sõlmimise hetkel (enne kõnealuste tõsiste sündmuste toimumist).
It nevertheless has to be noted, as France points out, that the allocation of aid before the risk materialises, through an insurance covering the risks in question, is in fact the only means of achieving the social objective pursued.
Tuleb siiski nentida, nagu märgib ka Prantsusmaa, et abi andmine enne riski realiseerumist kõnealuseid riske hõlmava kindlustuse kaudu on tõepoolest ainus võimalus seatud sotsiaalse eesmärgi saavutamiseks.