natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For the reasons already set out in recitals 227, 228 (first to third indents) and 229 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, the Commission believes that the theory of appearance [104] provides confirmation that the creditors of IFP would be justified in believing, on the basis of a body of consistent evidence, that such a guarantee does indeed exist (even assuming, quod non, that the fact that IFP has the legal form of an EPIC is not of a nature to confer on it, in law, an unlimited guarantee given by the French State).
Komisjon on riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 227, 228 (esimene ja kolmas lõik) ning 229, millele ta viitab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et näilikkuse teooria [104] võimaldab kinnitada, et avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatel on rea tegurite kokkusattumise põhjal alust uskuda, et selline tagatis on olemas (ning seda isegi eeldades, quod non, et avalik-õigusliku asutuse IFP staatus avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutusena ei saa talle tegelikult anda Prantsuse riigi piiramatut tagatist).
The main relevant indices in relation to the theory of appearance derive firstly from the fact that a variety of legislative instruments (Law of 16 July 1980 and the measures implementing it) or official (budgetary) documents lead the creditor to believe that the State would take over EPICs’ debts in the event of their having a shortage of funds or that it would assume liability for those debts; secondly from the fact that the lack of clarification by the French authorities of the legal situation following the Campoloro case and of the initial proceedings undertaken by the Commission on the legal form of EPICs also increases creditors’ confidence that such a guarantee does in fact exist; and finally from the fact that the lack of any clear indication as to the effects of a situation in which an EPIC is in default also militates in favour of this view.
Näilikkuse teooriaga seotud peamised asjakohased tegurid võtavad ühest küljest arvesse asjaolu, et avalik-õiguslikele tööstus- ja kaubandusasutustele antava riigitagatise puhul lubavad eri õigusaktid (1980. aasta seadus ja selle rakendusmeetmed) või ametlikud dokumendid (eelarvedokumendid) võlausaldajal uskuda, et riik võtab avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste likviidsusprobleemide korral üle selle kohustused või vastutab nende täitmise eest; teisest küljest asjaolu, et võlausaldajate usaldust sellise tagatise olemasolu suhtes suurendab ka see, et pärast kohtuasja Campoloro ja komisjoni algatatud esimesi menetlusi avalik-õiguslike tööstus- ja kaubandusasutuste staatuse kohta ei ole Prantsusmaa ametiasutused õiguslikku olukorda selgitanud; ning lõpuks asjaolu, et seda mõttekäiku toetab samuti sõnaselge märke puudumine avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse maksejõuetuse tagajärgede kohta.
In the present case, the Commission wishes to add that prior to 7 July 2006, any creditors of the publicly owned establishment IFP were in a contractual relationship with a trade body within the meaning of Law No 43-612 of 17 November 1943 on the management of trade interests, a body which was a legal person governed by private law, and which they had no reason to think could be covered by a State guarantee of any kind.
Kõnealusel juhul soovib komisjon lisada, et enne 7. juulit 2006 olid avalik-õigusliku asutuse IFP võimalikud võlausaldajad lepingulistes suhetes ettevõtjaga 17. novembri 1943. aasta seaduse nr 43-612 (ärihuvide haldamise kohta) tähenduses ja seega eraõigusliku juriidilise isikuga, kelle puhul ei olnud neil mingit põhjust arvata, et tal võiks olla riigitagatis.
Consequently, the theory of appearance can in any event be applied only with regard to claims arising after the change of status of the publicly owned establishment IFP.
Seetõttu saab näilikkuse teooria kohaldamine olla vajaduse korral asjakohane üksnes pärast avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmist tekkinud võlanõuete puhul.
Following the conclusions of its expert in the postal case, the Commission has arrived at the view that, as regards claims arising after 7 July 2006, even if, in the scenario championed by the French authorities, it was in error that a creditor came to consider that the State was required to guarantee the debts of publicly owned establishments and of IFP in particular, his error would be legitimate given the above-mentioned factors, and the law could impart effects to it.
Pärast 7. juulit 2006 tekkinud nõuetega seoses järeldab komisjon, tuginedes oma eksperdi seisukohtadele postiteenuse juhtumis, et isegi kui Prantsusmaa ametiasutuste eelduse kohaselt oleks võlausaldaja arvamus, et riik peab tagama avalik-õiguslike asutuste ja eelkõige avalik-õigusliku asutuse IFP võlad, ekslik, oleks see ekslikkus eespool osutatud andmeid silmas pidades õiguspärane ning sellel võiksid olla õiguslikud tagajärjed.
Guarantee of the continued existence of IFP and/or of its obligations
Avalik-õigusliku asutuse IFP ja/või selle kohustuste olemasolu säilitamise tagatis
For the reasons already set out in recitals 230 to 250 of decision C 56/2007, to which it refers mutatis mutandis, the Commission considers that even if, within a reasonable period and after the use of the procedures described in the previous section, the creditor of an EPIC does not succeed in obtaining the payment of his claim, he will be secure in the knowledge that the claim will not be cancelled, in contrast to the situation of a creditor of a company constituted under private law in liquidation, who has no guarantee that his claim will have to be met.
Komisjon on riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 230–250, millele ta viitab vajalike muudatustega, juba esitatud põhjustel seisukohal, et isegi kui avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse võlausaldaja ei suuda mõistliku aja jooksul ja pärast eelmises jaotises kirjeldatud menetluste kasutamist saavutada oma nõude rahuldamist, on ta jätkuvalt kindel selles, et tema nõue ei kao, vastupidiselt likvideerimisel oleva eraõigusliku üksuse võlausaldajale, kellel ei ole oma nõude rahuldamise suhtes mingisugust tagatist.
The Commission stresses that there is no public authority-motivated winding up/closing down of publicly owned establishments in which the rights and obligations of the establishments are also cancelled: in the event of publicly owned establishments being closed down by decision of a public authority – and despite the fact that no legislation expressly provides for this – experience and certain basic principles of administrative law tend to show that the rights and obligations of publicly owned establishments that are closed down as such are always taken over by another body and, failing that, by the State.
Komisjon rõhutab, et ei ole olemas avaliku võimu otsuse kohast avalik-õigusliku asutuse likvideerimise-kaotamise menetlust, millega kaasneks selle asutuse õiguste ja kohustuste kadumine: kui need asutused avaliku võimu otsusega kaovad, kalduvad praktika ja teatavad haldusõiguse aluspõhimõtted näitama, et sel viisil kaduvate avalik-õiguslike asutuste õigused ja kohustused võtab alati üle teine üksus või vajaduse korral riik, ehkki see ei ole ühegi õigusaktiga sõnaselgelt ette nähtud.
In other words, the debts of publicly owned establishments are always transferred to another legal person, which cannot refuse them, so that each creditor can therefore be certain that the right arising from his claim may be invoked against another body and that his claim will not, therefore, be cancelled.
Teisisõnu kantakse avalik-õiguslike asutuste kohustused alati üle teisele juriidilisele isikule, kes ei saa sellest keelduda, mistõttu on iga võlausaldaja kindel, et võib oma võlanõude esitada mõne teise organi vastu ning et see nõue seega ei kao.
The Commission refers to the detail of the analysis presented in recitals 233 to 250 of decision C 56/2007, based on the study carried out by its expert in the postal case on organic developments affecting publicly owned establishments, which identifies three reasons why publicly owned establishments may be closed [105]: the case of publicly owned establishments which have reached the ends of their lives, the case of publicly owned establishments being closed because the tasks assigned to them no longer need to be carried out, and the case, most frequently encountered, that the tasks assigned to them have been transferred elsewhere, necessarily implying a transfer of the rights and obligations.
Komisjon viitab riigiabi C 56/07 käsitleva otsuse (mida on nimetatud eespool) põhjendustes 233–250 esitatud sellise analüüsi üksikasjadele, mis põhineb postiteenuse juhtumis komisjoni eksperdi teostatud uuringule avalik-õiguslikke asutusi mõjutava loomuliku arengu kohta ning milles eristatakse avalik-õiguslike asutuste kadumise kolme põhjust [105]: avalik-õiguslike asutuste kadumine nende tegevuse lõpetamise tõttu, avalik-õiguslike asutuste kadumine nende missiooni kadumise tõttu ning kõige sagedasem juhtum ehk missiooni ülekandmine, millega kaasneb alati ka õiguste ja kohustuste ülekandmine.
On the basis of this expert report, it can be considered firstly that although there is no overall judicial scheme for organising the closing down of publicly owned establishments, experience shows that the legislation always provides for transferring the rights and obligations of the establishment that is to be closed either to the State or to the body that is to take over its task [106].
Nende eksperditeadmiste põhjal on esiteks võimalik teha kindlaks, et avalik-õiguslike asutuste kaotamise korraldamiseks ei ole olemas üldist õiguskorda, praktikast nähtub, et õigusaktidega kantakse tegevust lõpetava asutuse õigused ja kohustused alati üle kas riigile või selle asutuse ülesandeid ülevõtvale üksusele [106].
Secondly, there is generally a transfer of ‘rights and obligations’ (with the term ‘obligations’ undoubtedly referring to debts), sometimes a transfer of ‘assets’ [107] (a formulation that would also include debts).
Teiseks on üldjuhul tegemist „õiguste ja kohustuste” ülekandmisega („kohustuste” all peetakse kindlasti silmas võlgu), mõnikord „vara” ülekandmisega [107] (ka see sõnastus hõlmab võlgu).
The only example found of the pure and simple closing down of a publicly owned establishment involved, in any case, the transfer of the ‘debts’ themselves to other entities governed by public law [108].
Ainsa leitud näite puhul avalik-õigusliku asutuse puhtakujulisest ja lihtsast kadumisest toimus igal juhul „võlgade” ülekandmine teistele avalik-õiguslikele üksustele [108].
Thirdly, even when the task disappears, the publicly owned establishment’s rights and obligations are, in practice, taken over by another body.
Kolmandaks võtab isegi missiooni kadumise korral avalik-õigusliku asutuse õigused ja kohustused praktikas üle teine asutus.
Fourthly and finally, the practice described in the study is in accordance with codifying instruction No 02-060-M95 of 18 July 2002 and the guide to the financial organisation of the creation, conversion and abolition of national publicly owned establishments, cited above [109], namely that the rights and obligations of a wound-up EPIC go either to the State or to the legal entity that will take over the establishment’s task.
Neljandaks ja viimaseks on kirjeldatud praktika kooskõlas 18. juuli 2002. aasta kodifitseeriva suunisega nr 02-060-M95 ning riigi avalik-õiguslike asutuste loomise ning nende tegevuse muutmise ja lõpetamisega seotud finantskorraldust käsitlevate suunistega [109], millele on viidatud eespool, st et likvideeritud avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse õigused ja kohustused lähevad üle kas riigile või selle asutuse missiooni üle võtvale juriidilisele isikule.
Guided by its expert in the postal case, the Commission concludes that the debts of publicly owned establishments are in practice always transferred to another legal entity governed by public law in the event of the closing down of the publicly owned establishment that carried out the task concerned.
Tuginedes oma eksperdile postiteenuse juhtumis järeldab komisjon, et praktikas kantakse avalik-õiguslike asutuste võlad alati üle teisele avalik-õiguslikule juriidilisele isikule, juhul kui kaob missiooni täitnud avalik-õiguslik asutus.
The creditors of these publicly owned establishments, such as IFP, therefore have a guarantee that their unpaid claims will not be cancelled.
Nende avalik-õiguslike asutuste, sealhulgas avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajad on seetõttu veendunud, et nende veel rahuldamata nõuded ei jää sisse nõudmata.
Conclusion regarding the existence of a State guarantee in favour of IFP
Järeldus avalik-õiguslikule asutusele IFP antud riigitagatise olemasolu kohta
On the basis of the evidence of the existence of a guarantee ensuring the payment of individual claims and the continued existence of IFP’s obligations, the Commission concludes that, from the change in the legal form of the publicly owned establishment IFP which occurred on 7 July 2006:
Tuginedes andmetele, mis on esitatud üksikute võlanõuete hüvitamise tagatise ja avalik-õigusliku asutuse IFP kohustuste olemasolu säilimise tõendamiseks, järeldab komisjon, et alates avalik-õigusliku asutuse IFP staatuse muutmisest 7. juulil 2006 on olukord järgmine:
the creditors of IFP do not encounter the usual private and public law limitations on the payment of a claim in full;
avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatel ei ole eraõiguses ja avalikus õiguses tavapäraselt esilekerkivaid piiranguid, mis võivad kogu võlanõude rahuldamist takistada;
in recovering the sums owed to them, the creditors of IFP may have recourse to specific procedures authorising the State to force the debtor body to settle the claim;
avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajad võivad oma nõuete sissenõudmiseks kasutada erimenetlusi, millega lubatakse riigil sundida võlgnikust asutust nõuet rahuldama;
nowhere does French law give the creditors of IFP to understand that IFP could face, for good, a situation in which it had a shortage of funds;
ühelgi juhul ei anna Prantsuse õigus avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldajatele alust arvata, et selle likviidsusprobleemid võiksid olla lõplikud;
the budgetary documents give the impression that, if there is a shortage of funds, the State could give an exceptional grant to public sector bodies, of which IFP is one;
eelarvedokumentidest nähtub, et likviidsusprobleemide korral saaks riik asjaomastele avaliku sektori asutustele, mille hulka kuulub ka avalik-õiguslik asutus IFP, eraldada erakorralise toetuse;
if the procedures described above do not enable the creditor to obtain satisfaction, he can hold the State liable in order to obtain the payment of his claim in full;
kui eespool kirjeldatud menetlused ei võimalda võlausaldajal oma nõude rahuldamist saavutada, võib ta kogu oma nõude sissenõudmiseks rakendada riigi vastutust;
if the actions envisaged above were to be spread out over time, the creditor can be certain that his claim will not be cancelled, even if IFP were to be subject to structural development.
kui eespool viidatud meetmed peaksid langema pikema perioodi peale, on võlausaldaja kindel, et tema nõue ei kao isegi siis, kui avalik-õiguslik asutus IFP peaks läbi tegema loomuliku muutuse.
These special factors are intrinsically linked to IFP’s legal form as a publicly owned establishment and imply that the State performs the role of guarantor of last resort.
Need eripärad on oma põhiolemuselt seotud avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku asutuse staatusega ning eeldavad, et riik täidab viimase tagatiseandja rolli.
It may therefore be legitimately concluded that IFP benefits from an unlimited guarantee on the part of the French State by virtue of its legal form as an EPIC.
Seetõttu võib õiguspäraselt järeldada, et avalik-õiguslikul asutusel IFP on avalik-õigusliku tööstus- ja kaubandusasutuse staatusest tulenevalt Prantsuse riigi piiramatu tagatis.
The unlimited State guarantee to IFP results in a transfer of State resources within the meaning of point 2.1 of the Guarantees Notice.
Avalik-õiguslikule asutusele IFP antud piiramatu riigitagatise puhul on tegemist riigi ressursside ülekandmisega eespool viidatud tagatisi käsitleva teatise punkti 2.1 tähenduses.
IFP pays no premium for this guarantee.
Avalik-õiguslik asutus IFP ei maksa selle tagatise eest mingit tagatispreemiat.
There is thus both an advantage to the establishment and a drain on public resources, as the State waives the remuneration that normally accompanies guarantees.
Seega on ühtaegu olemas eelis ettevõtja jaoks ja toimub riigi ressursside raiskamine, sest riik loobub tasust, mis tagatiste andmisega tavaliselt kaasneb.
In addition, the guarantee creates the risk of a potential and future claim on the resources of the State, which could find itself obliged to pay IFP’s debts [110].
Lisaks tuleneb tagatisest riigi ressursside edaspidise võimaliku kasutamise risk, kui riik on kohustatud tasuma ka avalik-õigusliku asutuse IFP võlad [110].
Finally, the State’s unlimited guarantee to IFP is imputable to the State, because it derives from the combination of IFP’s public-law legal form, principles of national law, and two legislative acts, namely the Law of 25 January 1985, now the Commercial Code, and Law No 80-539 of 16 July 1980 and the measures implementing it.
Avalik-õiguslikule asutusele IFP antud piiramatu riigitagatis on seostatav riigiga, kuna see tuleneb avalik-õigusliku asutuse IFP avalik-õigusliku staatuse kombineerimisest riigi õiguse ja kahe õigusakti, nimelt 25. jaanuari 1985. aasta seaduse (praegune äriseadustik) ja 16. juuli 1980. aasta seaduse nr 80539 ning selle rakendusmeetmete põhimõtetega.
The unlimited guarantee does not cover IFP’s private-law subsidiaries
Kontserni IFP eraõiguslikud tütarettevõtjad ei ole hõlmatud piiramatu riigitagatisega
As the Commission already indicated in its decision on case C 51/2005 [111], in the opening decision in the present case, and in section 2 above (‘The IFP group’), IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat form an economic group for purposes of competition law: the economic integration of the publicly owned establishment IFP and its subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat is sufficiently strong to justify such a conclusion, because the publicly owned establishment IFP holds 100 % of Axens’s capital and 100 % of Beicip-Franlab’s capital directly, and 100 % of Prosernat’s capital indirectly; it exercises control of its subsidiaries through the presence of IFP managers in the subsidiaries’ decision-making bodies; it expresses its opinion in particular on the strategic planning and the key decisions for the future of the subsidiaries; and it is party to exclusive technology transfer agreements which are essential for the pursuit of its subsidiaries’ economic activities (agreements that include reciprocal rights of first refusal [112]) and to assignment contracts for the provision of premises and staff.
Nagu komisjon on juba märkinud oma riigiabi C 51/2005 käsitlevas otsuses [111] (mida on nimetatud eespool), käesoleva uurimismenetluse algatamise otsuses ning jaotises 2 („Kontsern IFP”), moodustavad avalik-õiguslik asutus IFP ning selle tütarettevõtjad Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat konkurentsiõiguse kohaselt majandusliku kontserni: avalik-õiguslikule asutuse IFP kuulub otseselt 100 % äriühingu Axens ja 100 % äriühingu Beicip-Franlab kapitalist ning kaudselt 100 % äriühingu Prosernat kapitalist; ta kontrollib oma tütarettevõtjaid selle kaudu, et ta juhtkond kuulub tütarettevõtjate otsuseid vastuvõtvatesse organitesse, avaldab arvamust eelkõige tütarettevõtjate tulevikku käsitlevate strateegiliste suuniste ja põhiliste otsuste kohta ning on seotud oma tütarettevõtjate majandustegevuseks hädavajaliku tehnoloogia üleandmise ainuõiguslike lepingutega (lepingutes on sätestatud vastastikuse esimese valiku õigus) [112] ning lepingutega, mis käsitlevad eelkõige ruumide ja personali kasutusse andmist. Niisiis on avalik-õigusliku asutuse IFP ja selle tütarettevõtjate Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat majanduslik lõimumine sellisele järeldusele jõudmiseks piisavalt tugev.
The precise scope of the State guarantee has therefore to be examined in order to establish whether, in the event of default by an IFP subsidiary governed by private law, public resources could be mobilised to compensate its creditors (in other words, whether or not the unlimited State guarantee covers the economic activities of IFP’s subsidiaries).
Samuti tuleks uurida riigitagatise täpset ulatust, et kontrollida, kas avalik-õigusliku asutuse IFP eraõigusliku tütarettevõtja makseviivituse korral võib võlausaldajate nõuete hüvitamiseks kasutada riigi ressursse (teisisõnu, kas avalik-õigusliku asutuse IFP majandustegevus on hõlmatud piiramatu riigitagatisega või mitte).
UOP did not express an opinion on this point in its comments.
Äriühing UOP Limited ei esita oma märkustes selle küsimuse kohta seisukohta.
Its arguments are based on market operators’ perception of ‘IFP/Axens’ which, in its opinion, is liable to confer an advantage on the IFP group in relation to suppliers, customers or capital providers.
Tema väited tuginevad turuosaliste arusaamale üksuse IFP/Axens kohta, mis tema arvates andis kontsernile IFP eelise nii tarnijate, klientide kui ka rahastajate ees.
This aspect will be examined in section 7.1.4 of this decision, which investigates the advantages which the IFP group derives from the measure.
Seda seisukohta uuritakse käesoleva otsuse jaotises 7.1.4, mis on pühendatud eelistele, mida kontsern IFP meetme kaudu sai.
On the other hand, as indicated in recital 47, the French authorities deny the existence of a State guarantee for IFP’s subsidiaries, in particular because they have the legal form of public limited companies governed by ordinary law.
Nagu aga märgitud põhjenduses 47, vaidlustavad Prantsusmaa ametiasutused riigitagatise olemasolu avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjatele, põhjendusel et viimased olid aktsiaseltsid.
In section 7.1.1.1, the Commission showed that the publicly owned establishment IFP enjoyed an unlimited guarantee; it will now consider whether the creditors of IFP’s private-law subsidiaries are covered by (A) a guarantee of payment of their individual claims or (B) a guarantee of the continued existence of their obligations in the event of insufficient assets.
Võttes eeskujuks jaotises 7.1.1.1 esitatud tõenduse avalik-õigusliku asutuse IFP piiramatu tagatise olemasolu kohta, analüüsib komisjon järgnevalt, kas avalik-õigusliku asutuse IFP eraõiguslike tütarettevõtjate võlausaldajatel oli tagatis üksikute võlanõuete rahuldamiseks (A) või tagatis säilitada vara puudujäägi korral tütarettevõtjate kohustused (B).
Creditors of IFP’s subsidiaries have no guarantee of payment of their individual claims
Avalik-õigusliku asutuse IFP tütarettevõtjate võlausaldajatel ei ole isiklike võlanõuete rahuldamiseks mingit tagatist
IFP’s subsidiaries have the legal form of public limited companies.
Avalik-õigusliku asutuse tütarettevõtjad on aktsiaseltsid.
As legal persons governed by private law (unlike their controlling shareholder, which is a publicly owned establishment), they are fully subject to the compulsory administration and winding-up procedures provided for under ordinary law in France [113].
Eraõiguslike juriidiliste isikutena (vastupidiselt nende kontrollivale aktsionärile, kes oli avalik-õiguslik asutus) kuuluvad nad täielikult Prantsusmaa tavaõiguses [113] kehtivate saneerimis- ja likvideerimismenetluste rakendusalasse.
Before examining whether the controlling shareholder, the publicly owned establishment IFP, might have a vicarious liability that could be invoked for its subsidiaries (b), an account must be given of the compulsory winding-up procedure under ordinary law to which these private-law subsidiaries would be subject in the event of cessation of payments (a).
Enne kui uurida, kas kontrolliva aktsionäri – avalik-õigusliku asutuse IFP – vastutust võib rakendada tema tütarettevõtjate puhul (b), tuleks tutvustada tavaõiguses kehtivat likvideerimismenetlust, mis kehtib nende eraõiguslike tütarettevõtjate suhtes maksete tegemise peatamise korral (a).
Compulsory winding up under ordinary law
Tavaõiguses kehtiv likvideerimismenetlus