natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Quantities processed by the ZT in the years 1998-2009
ZT töödeldud kogused aastatel 1998–2009
Internal material
Tegevuspiirkonna materjal
External material
Tegevuspiirkonna väline materjal
Baden-Württemberg
Baden- Württemberg
Northern and Central Hessen
Põhja- ja Kesk- Hessen
Category 1 and 2 controlled goods
ja 2. kategooria kontrollitud kaubad
Category 3 uncontrolled goods
kategooria kontrollimata kaubad
from 1998 to 2009
keskmine
Internal material consists of fallen stock and slaughterhouse waste.
Tegevuspiirkonna materjal koosneb surnud loomadest ja tapamaja jäätmetest.
The ZT carries out both collection and processing (hereafter jointly referred to as ‘disposal’).
ZT tegeleb nii kogumise kui ka töötlemisega (edaspidi üheskoos „jäätmete kõrvaldamine”).
In order to cover the costs involved, the ZT applies charges.
Kulude katteks on ZT kehtestanud teenustasud.
Different scales of charges are applied to fallen stock and slaughterhouse waste.
Surnud loomade ja tapamaja jäätmete suhtes kohaldatakse erinevaid tasumäärasid.
As category 3 material is traded on the free market, the ZT agrees the charges for disposal under private law.
Kuna 3. kategooria materjaliga kaubeldakse vabalt turul, lepib ZT kokku eraõiguslikud jäätmete kõrvaldamise tasud.
While most private disposal plants dispose of category 3 material separately in order to achieve higher sales revenue by processing it — for example into pet food — the ZT processes category 3 material jointly with controlled goods, as it does not have a separate plant.
Kuigi enamik eraõiguslikke jäätmekäitlejaid kõrvaldab 3. kategooria materjali töötlemisest suurema müügitulu saamiseks eraldi (töödeldes materjali näiteks lemmikloomatoiduks), töötleb ZT 3. kategooria materjali eraldiseisva käitise puudumise tõttu koos kontrollitava kaubaga.
Consequently only lower-value end products — such as oil and fats — can be obtained from processed controlled goods.
Kontrollitava kauba töötlemisel saab seepärast toota ainult madalama väärtusega lõpptooteid, näiteks õli ja rasvu, millest saab väiksemat tulu.
Since 2000 the ZT has also been processing category 1 and category 2-slaughterhouse waste from Baden-Württemberg.
ZT töötleb 2000. aastast alates ka Baden-Württembergi 1. ja 2. kategooria materjali.
To this end a special-purpose agreement under public law was concluded between the ZT and the Zweckverband Neckar-Franken.
ZT ja Zweckverband Neckar-Franken sõlmisid sel eesmärgil eraõigusliku erilepingu.
Under the agreement collection was carried out locally by the Zweckverband Neckar-Franken and the material was then delivered to the ZT for processing.
Lepingu kohaselt kogub kohapeal jäätmeid Zweckverband Neckar-Franken ja seejärel veetakse materjal ZT-le töötlemiseks.
In 2007 the ZT also bid to dispose of controlled goods in the rural districts of North and Central Hessen under an invitation to tender and was awarded the contract.
ZT esitas 2007. aastal pakkumuse ka kontrollitava kauba kõrvaldamiseks Põhja- ja Kesk-Hesseni maapiirkondades ning ta võitis hankemenetluse.
Before ZT took over the task of disposal on 1 April 2009, disposal was carried out by one of the complainant’s group companies.
Enne seda, kui ZT võttis 1. aprillil 2009 jäätmete kõrvaldamise ülesande üle, tegeles sellega üks kaebuse esitajale kuuluv kontserni ettevõte.
ZT thus sought to maximise utilisation of its plant capacity not only by processing internal material, but also by engaging quite heavily, beyond its formal task, in processing both category 3 material, which is freely tradable, and category 1 and 2 material from outside the area covered by the association.
ZT töötles seega oma käitiste rakendamiseks nii oma tegevuspiirkonnast pärinevat 1. ja 2. kategooria materjali kui ka – tema ametlike kohustuste väliselt – suures koguses vabalt kaubeldavat 3. kategooria materjali ning väljastpoolt tema tegevuspiirkonda pärinevat 1. ja 2. kategooria materjali.
Between 2002 and 2008 only 54 % to 58 % of the quantities processed by the ZT were internal material.
Aastatel 2002–2008 moodustas tegevuspiirkonnast pärinev 1. ja 2. kategooria materjal üksnes 54–58 % ZT töödeldud kogusest.
In 2009 — partly owing to the inclusion of material from North and Central Hessen — this proportion fell considerably to just 39 %, accounting for not even half the total quantity processed by the ZT.
aastal vähenes see osakaal osaliselt Põhja- ja Kesk-Hesseni materjali lisandumise tõttu järsult 39 protsendini, moodustades vähem kui poole ZT töödeldud kogusest.
The ZT’s plant capacity
ZT käitiste tootmisvõimsus
The ZT has two disposal plants, in Rivenich and Sandersmühle.
ZT-l on kaks jäätmekäitlusrajatist, üks Rivenichis ja teine Sandersmühles.
In normal operation both plants run an average of two shifts on five weekdays (5-day 2-shift operation).
Tavaliselt töötavad mõlemad käitised viis päeva nädalas kahes vahetuses (viiepäevane kahes vahetuses töö).
A maximum of 2160 tonnes per week can be processed in this time.
Nädalas suudetakse töödelda kuni 2160 tonni jäätmeid.
This normal operating capacity was, on average, sufficient to process the 88000 tonnes arising annually in recent years, which amounts to 1700 tonnes per week.
Sellisest tavapärase äritegevuse käigus kasutatavast tootmisvõimsusest piisas, et töödelda viimastel aastatel tekkinud jäätmeid koguses keskmiselt 88000 tonni aastas ehk 1700 tonni nädalas.
Like other disposal companies, the ZT has operational spare capacity in the shape of the unused shifts that occur in the course of normal operation during the week and at weekends.
Sarnaselt teistele jäätmekäitlejatele on ZT-l vaba tootmisvõimsus, s.o tavapärase äritegevuse käigus kasutamata vahetused tööpäevadel ja nädalalõpus.
This spare operational capacity can be used to process the additional carcases in the event of an epidemic.
Sellist ettevõtte vaba tootmisvõimsust saab kasutada epideemiapuhangu ajal, et töödelda täiendavalt tekkivaid loomseid jäätmeid.
Short-term spare operational capacity
Ettevõtte lühiajaline vaba tootmisvõimsus
According to the information supplied by the ZT, the plants can be operated in three shifts on all seven days of the week (7-day 3-shift operation) for a short period of 6 to 12 weeks.
ZT esitatud teabe kohaselt on käitised võimelised tegutsema lühiajaliselt (6–12 nädalat) seitse päeva nädalas kolmes vahetuses (seitsmepäevane kolmes vahetuses töö).
This means that a weekly capacity of up to 4536 tonnes is available for short periods.
Lühiajaline tootmisvõimsus on seega kuni 4536 tonni nädalas.
Continuous three-shift operation on seven days cannot, however, be maintained due to wear and tear and staff fatigue.
Pidevalt ei ole siiski võimalik seitse päeva nädalas kolmes vahetuses töötada, sest seadmed kuluvad ja töötajad väsivad.
So in the short term — over a period of up to 12 weeks — the ZT has spare operational capacity, over and above the normal figure, of 2376 tonnes a week available for processing in the event of an epidemic (see also Table 3 in section 9.3.1).
Seega on ZT-l vaba tootmisvõimsus, mis võimaldab tal lühiajaliselt – kuni 12 nädalat – töödelda epideemia korral lisaks tavakogusele 2376 tonni nädalas (vt ka tabel 3 punktis 9.3.1).
Long-term spare operational capacity
Ettevõtte pikaajaline vaba tootmisvõimsus
Over the longer term the plants could, however, be used for a maximum of three shifts on five days a week (5-day 3-shift operation) to process additional material arising from an epidemic, since weekends would be required for maintenance work in the event of higher utilisation for a fairly long period.
Pikema aja jooksul saaks käitisi rakendada epideemia tõttu tekkiva täiendava materjali töötlemiseks kuni viiel päeval nädalas kolmes vahetuses (viiepäevane kolmes vahetuses töö), sest käitiste pikemaajalisel intensiivsemal rakendamisel tuleb nädalavahetustel teha hooldustöid.
In this case up to 3240 tonnes could be processed per week.
Sel juhul saab nädalas töödelda kuni 3240 tonni.
So in the longer term — over a period of more than 12 weeks — the ZT has spare operational capacity of 1080 tonnes a week, over and above the normal figure, for processing in the event of an epidemic (see also Table 3 in section 9.3.1).
Seega on ZT-l vaba tootmisvõimsus, mis võimaldab tal pikemaajaliselt – vähemalt 12 nädalat – töödelda epideemia korral lisaks tavakogusele 1080 tonni nädalas (vt ka tabel 3 punktis 9.3.1).
Annual contribution and public task
Iga-aastased tasud ja üldhuviteenused
The annual contributions that the ZT receives from its members (rural and urban districts) have their legal basis in the ZT’s Verbandsordnung.
ZT liikmete (maapiirkonnad ja linnad) makstavate iga-aastaste tasude õiguslik alus on ZT põhikiri.
The purpose of the annual contributions is to offset the costs that are not covered by revenue (see § 9(1) of the Verbandsordnung).
Tasude eesmärk on katta kulud, mida ei kaeta tuludest (vt põhikirja § 9 lõige 1).
The amount of the annual contributions is fixed on the basis of the annual budget statute, which first has to be approved by the general meeting of the members.
Iga-aastaste tasude täpne suurus määratakse kindlaks iga-aastases eelarveprojektis, mille liikmete üldkoosolek peab eelnevalt heaks kiitma.
As soon as the budget statute has been adopted, the ZT is entitled to claim payment of the annual contribution by way of an administrative act.
Pärast eelarveprojekti vastuvõtmist on ZT-l õigus nõuda haldusaktiga tasude maksmist.
Under § 10(2) of the Verbandsordnung the reserve capacity for epidemics that had to be provided for each of the years 2009 and 2010 was set at 7110 tonnes, which had to be processed within a period of six weeks (equivalent to six times 1185 tonnes per week).
Põhikirja § 10 lõikega 2 nähti ette vaba tootmisvõimsus 7110 tonni, mis pidi 2009. aastast alates olema epideemia puhuks varuks ja mis tuli töödelda kuue nädala jooksul (st 1185 tonni nädalas).
When fixing the size of the epidemic reserve, account was taken of the fact that, besides the ZT’s own capacity, a further 5000 tonnes of alternative disposal capacity were available per annum in the event of an epidemic.
Epideemiaks ettenähtud vaba tootmisvõimsuse kindlaksmääramisel võeti arvesse asjaolu, et lisaks ZT enda tootmisvõimsusele on jäätmete kõrvaldamiseks olemas alternatiivne tootmisvõimsus 5000 tonni aastas, mida saab kasutada epideemia korral.
The costs of the epidemic reserve must be laid down in advance in the relevant business plan, and the only costs that can be taken into account are the appropriate proportion of fixed costs (depreciation, taxes, insurance, interest on borrowings), the cost of outside maintenance contracts, and the proportion of staff costs required to maintain constant operational readiness.
Epideemiaks ettenähtud vaba tootmisvõimsuse kulud määratakse eelnevalt kindlaks asjaomases äriplaanis. Seejuures võib epideemiaks ettenähtud vaba tootmisvõimsuse kuludena käsitada üksnes proportsionaalset osa püsikuludest (kulum, maksud, kindlustus, laenuintressid), ettevõtteväliste teenuseosutajatega sõlmitud hoolduslepingute kulusid ja pideva tegevusvalmiduse tagamiseks vajalikku osa personalikuludest.
The costs of the epidemic reserve must be recorded in specific accounts, separately from the undertaking’s other costs and are allocated in proportion to the relevant share of capacity.
Epideemiaks ettenähtud vaba tootmisvõimsuse kulud kajastatakse raamatupidamise erikontol, eraldi ettevõtja muudest kuludest. Kõnealused kulud jaotatakse vastavalt tootmisvõimsuse jaotusele.
1998 EUR 2114192 (DM 4135000)
1998 2114192 eurot (4135000 Saksa marka);
1999 EUR 2432216 (DM 4575000)
1999 2432216 eurot (4575000 Saksa marka);
2000 and 2001 EUR 2249684 (DM 4400000) annually
2000 ja 2001 2249684 eurot (4400000 Saksa marka) aastas;
2002 to 2008 EUR 2250000 annually
2002–2008 2250000 eurot aastas;
2009 EUR 1961515
2009 1961515 eurot;
2010 EUR 2212392
2010 2212392 eurot;
2011 EUR 1962515
2011 1962515 eurot.
The annual contributions from 1998 to 2011 amounted to a total of EUR 30932198.
Aastatel 1998–2011 maksti iga-aastaseid tasusid kokku 30932198 eurot.
Approved State aid in connection with TSE tests, fallen stock and slaughterhouse waste
Seoses TSE testide, surnud loomade ja tapamaja jäätmetega heakskiidetud riigiabi
The polluter pays principle under Article 191(2) TFEU applies in general to the disposal of animal by-products.
ELi toimimise lepingu artikli 191 lõike 2 kohaselt kohaldatakse loomsete kõrvalsaaduste kõrvaldamise suhtes üldiselt põhimõtet „saastaja maksab”.
It is thus primarily the responsibility of producers to see to the disposal of fallen stock and slaughterhouse waste and to bear the costs involved [12].
Surnud loomade ja tapamaja jäätmete kõrvaldamine ning sellega seotud kulude kandmine on seega peamiselt põllumajandustootjate ja tapamajade kohustus [12].
However, because of the TSE crisis, there was a need to ensure the proper treatment of fallen stock and slaughterhouse waste consisting of category 1 and 2 materials and to support farmers through State aid.
TSE puhangu tõttu tuli siiski tagada surnud loomade ning 1. ja 2. kategooria materjali sisaldavate tapamaja jäätmete nõuetekohane käitlemine ja toetada riigiabi andmise kaudu põllumajandustootjaid.
The European Commission set up corresponding arrangements in the Community guidelines for State aid concerning TSE tests, fallen stock and slaughterhouse waste of 24 December 2002 [13] (‘the Community TSE guidelines’).
Komisjon sätestas asjaomase korra 24. detsembri 2002. aasta suunistes, mis käsitlevad riigiabi andmist seoses TSE testide, surnud loomade ja tapamaja jäätmetega [13] (edaspidi „TSE suunised”).
These arrangements were incorporated and tightened in section V.B.4 of the Community guidelines for State aid in the agriculture and forestry sector 2007 to 2013 [14] (‘the agricultural aid guidelines 2007–2013’).
Kõnealust korda ajakohastati ja muudeti rangemaks ühenduse suuniste (ühenduse suunised riigiabi kohta põllumajandus- ja metsandussektoris 2007–2013) [14] (edaspidi „2007.–2013. aasta põllumajandusabi suunised”) punktis V.B.4.
No aid at all may be granted for the disposal of slaughterhouse waste [17].
Tapamaja jäätmete kõrvaldamiseks ei tohi üldiselt abi anda [17].
Moreover aid is compatible with the internal market only if it can be demonstrated that the aid goes solely to farmers and not to production enterprises further downstream (such as slaughterhouses or animal disposal plants) [18].
Pealegi on abi siseturuga kokkusobiv üksnes juhul, kui tõendatakse, et sellest saavad kasu ainult põllumajandustootjad, mitte järgtööstuse tootmisettevõtted (nt tapamajad või loomsete jäätmete käitlejad) [18].
Commission Decision of 29 January 2004 in aid case NN 33/03
Komisjoni 29. jaanuari 2004. aasta otsus riigiabi juhtumi NN 33/03 kohta
Alongside other measures, the Commission approved a one-off aid of 100 % for the disposal costs of specified risky slaughterhouse waste that had accumulated from October 2000 to September 2001 as a result of the ban on feeding meat and bone meal.
Peale muude meetmete kiitis komisjon heaks ühekordse abi teatavate ajavahemikul 2000. aasta oktoobrist kuni 2001. aasta septembrini liha- ja kondijahu söödana kasutamise keelu tõttu kogunenud ohtlike tapamaja jäätmete kõrvaldamise kulude täielikuks hüvitamiseks.
However, the beneficiaries of the aid were considered to be the slaughterhouses and not the ZT.
Abisaajad olid siiski tapamajad, mitte ZT.
Commission Decision of 6 July 2004 in aid case N 15/04
Komisjoni 6. juuli 2004. aasta otsus riigiabi juhtumi N 15/04 kohta
However, in the case of the processing costs, the owners of farmed animals have to make a contribution of 25 per cent.
Loomakasvatajad peavad siiski tasuma 25 % töötlemiskuludest.
As the aid compensated for a proportion of the charges fixed in advance (100 % for collection and 75 % for processing), the Commission concluded that it went exclusively to farmers and did not create any economic advantage for the ZT.
Kuna abist hüvitatakse proportsionaalne osa eelnevalt kindlaksmääratud teenustasudest (100 % kogumistasust ja 75 % töötlemistasust), leiab komisjon, et abikava tõi kasu üksnes põllumajandustootjatele ja sellega ei andnud ZT-le majanduslikku eelist.
Relationship between the approved aid schemes NN 33/03 and N 15/04 and the annual contributions
Heakskiidetud abikavade NN 33/03 ja N 15/04 ning iga-aastaste tasude suhe
Both aid schemes (‘the agricultural aid’) are entered as income in the ZT’s books.
Mõlemad heakskiidetud abikavad (edaspidi „põllumajandusabi”) on ZT raamatupidamisarvestuses kajastatud tuluna.
Consequently the losses shown in recial 36 not including the annual contributions already take into account the fact that the ZT received agricultural aid as income.
Põhjenduses 36 nimetatud kahjumis (enne iga-aastaste tasude lisamist) on seega juba võetud arvesse asjaolu, et ZT sai tuluna põllumajandusabi.
In other words, the ZT received the annual contributions as well as the agricultural aid to finance its outstanding losses.
ZT sai seega oma kahjumi rahastamiseks peale põllumajandusabi ka iga-aastaseid tasusid.
The complainant maintains that the ZT could not survive economically if its members did not cover the annual losses arising from the disposal of internal and external material by paying annual contributions.
Kaebuse esitaja leiab, et ZT ei suudaks majanduslikult püsima jääda, kui tema liikmed ei kataks iga-aastaste tasude kaudu tegevuspiirkonna materjali ja tegevuspiirkonna välise materjali kõrvaldamisest tulenevat iga-aastast kahjumit.
The ZT, with a monopoly for the disposal of internal material and thus no competition, offered below-market prices on the open markets for external material.
ZT, kes on tegevuspiirkonna materjali kõrvaldamisel monopoolses seisundis ja kellel seega puuduvad konkurendid, pakub tegevuspiirkonna välise materjali kõrvaldamise avatud turgudel turuhinnast madalamaid hindu.
The ZT’s price policy was only oriented towards maximising utilisation at its plants, which have high spare capacity.
ZT hinnapoliitikaga püütakse üksnes tagada tema suure vaba tootmisvõimsusega käitiste maksimaalne rakendamine.
The complainant sees many kinds of distortion of competition that arise through the annual contribution payments.
Kaebuse esitaja arvates põhjustavad iga-aastased tasud erinevaid konkurentsimoonutusi.
In particular it criticised the ZT’s pricing for category 3 material and in the invitation to tender for the disposal contract in Northern and Central Hessen:
Eelkõige kritiseeris ta ZT hinnakujundust 3. kategooria materjali puhul ning seoses Põhja- ja Kesk-Hessenis jäätmete kõrvaldamist käsitlevas hankemenetluses esitatud pakkumusega:
The ZT offered to dispose of slaughterhouse waste at charges which were not dependent on the quantity processed but at a fixed price per animal.
ZT pakkus tapamaja jäätmete kõrvaldamise teenust looma kohta kindlaksmääratud hinnaga, mitte töödeldava materjali kogusest sõltuva teenustasu eest.
This makes it attractive for smaller slaughterhouses to dispense with separation, as separating controlled and uncontrolled goods involves higher costs than for larger and better equipped slaughterhouses, and to hand over category 3 material to the ZT together with category 1 and 2 slaughterhouse waste.
Sellega muutus väikestele tapamajadele, kus 3. kategooria materjali eraldamine 1. ja 2. kategooria materjalist on kulukam kui suuremates ja paremini varustatud tapamajades, atraktiivseks võimalus loobuda 3. kategooria materjali eraldamisest ja anda see ZT-le üle koos 1. ja 2. kategooriasse kuuluvate tapamaja jäätmetega.
The ZT thus offers to dispose of slaughterhouse waste at prices that do not cover its costs because it does not include in its charges the additional costs arising from processing category 3 material at the same time.
ZT pakkus seega tapamaja jäätmete kõrvaldamist omahinnast madalamate hindadega, sest teenustasudes ei võetud arvesse 3. kategooria materjali samaaegsest töötlemisest tulenevaid täiendavaid kulusid;
In the tendering procedure for the disposal of controlled goods in Northern and Central Hessen, the ZT was able to win the contract only because its fixed costs for maintaining reserve capacity were already covered by the annual contribution and it was therefore able to offer lower rates of charges.
ZT võitis pakkumismenetluse 1. ja 2. kategooria materjali kõrvaldamiseks Põhja- ja Kesk-Hessenis üksnes seetõttu, et tema tootmisvõimsuse hoidmise püsikulud olid juba kaetud iga-aastastest tasudest ja ta sai seega pakkuda madalamaid teenustasumäärasid.
Germany contends, on the other hand, that the annual contribution was necessary to cover ZT’s costs arising from its obligation to provide reserve capacity to cope with epidemics.
Saksamaa leiab seevastu, et iga-aastased tasud olid vajalikud katmaks ZT kulud, mis tulenesid kohustusest hoida epideemiaks ettenähtud vaba tootmisvõimsust.
In support, Germany submitted an expert study from the Fraunhofer Institute of March 2007 [21] (‘the Fraunhofer study’) to show that the cost of the epidemic reserve amounted to 50 % of the total capacity costs.
Oma väite toetuseks esitas Saksamaa eksperdihinnangu, mille koostas 2007. aasta märtsis Fraunhofer Institute [21] (edaspidi „Fraunhoferi hinnang”) ja mille kohaselt moodustasid epideemiaks ettenähtud vaba tootmisvõimsuse kulud ligikaudu 50 % tootmisvõimsuse kogukuludest.
It was also argued that the annual contribution was necessary to cover the clean-up costs for contaminated sites.
Lisaks väideti, et iga-aastased tasud olid vajalikud saastatud alade puhastamiskulude katmiseks.
In its provisional examination the Commission initially found that the annual contributions provide an economic advantage for the ZT, as they reduce its current expenditure, and that the other criteria for the existence of aid were met.
Komisjon leidis esialgse uurimise käigus, et iga-aastased tasud andsid ZT-le põhimõtteliselt majandusliku eelise, sest need vähendasid tema jooksvaid kulusid, ning et täidetud olid ka muud abi olemasolu tingimused.
The Commission pointed out that such aid is generally prohibited.
Komisjon märkis, et selline tegevuskulude katmiseks antav abi on üldiselt keelatud.
It went on to spell out its doubts as to whether the annual contribution could be justified as compensation for maintaining an epidemic reserve.
Samuti väljendas ta kahtlust, kas iga-aastased tasud on epideemiaks ettenähtud vaba tootmisvõimsuse hoidmise hüvitisena põhjendatud.
The Commission based its argument on the four criteria laid down in the Altmark judgment [22]:
Komisjon tugines seejuures Altmarki kohtuotsuses [22] sätestatud neljale kriteeriumile:
The recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and those obligations must be clearly defined.
abi saav ettevõtja peab olema reaalselt vastutav avaliku teenindamise kohustuse täitmise eest ja see kohustus peab olema täpselt määratletud;
The parameters on the basis of which compensation is calculated should be drawn up objectively and transparently in advance.
parameetrid, mille alusel see hüvitis arvutatakse, peavad olema eelnevalt objektiivselt ja läbipaistvalt kindlaks määratud;
The compensation should not exceed what is necessary to cover, wholly or partially, the costs of fulfilling public service obligations taking account of the income obtained and an appropriate profit from the fulfilment of these obligations.
hüvitis ei tohi olla suurem, kui on vajalik avaliku teenindamise kohustuse täitmisest tulenevate kulude täielikuks või osaliseks katmiseks, võttes arvesse selle kohustuse täitmisega seotud tulu ja mõistlikku kasumit;