natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Following provisional and definitive disclosures, both Indian exporting producers reiterated their claim for an adjustment for currency conversion pursuant to Article 2(10)(j) of the basic Regulation arguing that there was a sustained appreciation of the Indian Rupee against the euro as from November 2009 which would have a distorting effect on the dumping calculations (see recital 23 of the provisional Regulation).
Pärast esialgsete järelduste ja lõplike järelduste teatavakstegemist esitasid mõlemad India eksportivad tootjad uuesti taotluse algmääruse artikli 2 lõike 10 punkti j kohaseks konverteerimiskursi kohandamiseks. Nad väitsid, et alates novembrist 2009 tugevnes India ruupia pidevalt euro suhtes ja sellel võinuks olla moonutav mõju dumpingu arvutustele (vt ajutise määruse põhjendust 23).
Both exporting producers acknowledged that their sale prices in the second half of the IP were higher than those in the first half of the IP but they claimed that this trend was due exclusively to an increase in the costs of raw materials and to the general improvement in the market conditions following the end of the economic crisis, and did not reflect the appreciation of the Indian Rupee against the euro.
Mõlemad eksportivad tootjad tunnistasid, et uurimisperioodi teisel poolel olid nende müügihinnad kõrgemad kui uurimisperioodi esimesel poolel kehtinud hinnad, samas nad väitsid, et see trend tulenes üksnes tooraine kulude üldisest kasvust ja majanduskriisi lõpuga seonduvatest turutingimuste üldisest paranemisest ning see ei peegelda India ruupia tugevnemist euro suhtes.
Moreover, the companies claimed that even if they were able to adjust their prices regularly and at short intervals, they would never be able to predict exactly the developments in the exchange rates for a future period.
Lisaks väitsid need äriühingud, et isegi kui nad oleksid suutnud regulaarselt ja iga natukese aja tagant oma hindu kohandada, ei oleks nad iialgi suutnud täpselt ette ennustada valuutakursi arenguid.
The investigation has shown that even though the Indian Rupee appreciated progressively against the euro during the second half of the IP, for each Indian exporting producer its prices for sales of the main products to several main customers actually changed on a month-to-month basis, in particular during the second half of the IP.
Uurimisel selgus, et kuigi India ruupia tugevnes uurimisperioodi teisel poolel pidevalt euro suhtes, muudeti kummagi India eksportiva tootja peamiste toodete müügihindu mitme põhikliendi puhul iga kuu, eelkõige just uurimisperioodi teisel poolel.
Therefore, there is no indication that prices for sales to the Union could not have been modified at the same time to reflect also changes in currency exchange rates within 60 days as provided for in Article 2(10)(j) of the basic Regulation and Article 2.4.1 of the WTO Anti-Dumping Agreement.
Seega puuduvad tõendid, et liitu müüdavate toodete hindu ei oleks samal ajal saanud samuti muuta, et kajastada valuutakursside kõikumisi iga 60 päeva kaupa, nagu on ette nähtud algmääruse artikli 2 lõike 10 punktis j ja WTO dumpinguvastase lepingu artikli 2 lõike 4 punktis 1.
Since, in several cases, prices were changed frequently, any change in exchange rates could also have been reflected.
Paljudel juhtudel muudeti hindu sageli ja mis tahes valuutakursside kõikumisi oleks saanud samuti kajastada.
Moreover, this showed that FOH market in general is open to accept frequent changes in prices.
Lisaks näitas see, et rasvalkoholide turg on nii avatud, et sagedased hinnamuutused ei ole probleemiks.
Therefore, even in cases where prices were changed less frequently, there is no evidence that this was not because of the business choice made by the parties.
Seega isegi neil juhtudel, kui hindu nii sageli ei muudetud, puuduvad tõendid selle kohta, et seda ei tehtud huvitatud isikute ärihuvide tõttu.
The fact that prices can be adapted quickly to reflect modified market situations (in this case, allegedly changes in currency exchange rates) gave the Indian exporting producers the possibility to reflect such changes in their selling prices if they had so wished and apparently done in a number of cases.
Asjaolu, et hindu saab muutunud turuolukorra (praegusel juhul väidetava valuutakursi muutumise) kajastamiseks kiiresti kohandada, on andnud India eksportivatele tootjatele võimaluse neid muutusi oma müügihindades kajastada, juhul kui nad oleksid seda teha tahtnud ja nagu nad mitmel juhul ilmselt ka tegid.
In view of the above, an adjustment for currency conversions is not warranted and the claim is rejected.
Kõiki eespool nimetatud asjaolusid arvesse võttes ei ole valuutakursi kohandamise taotlus põhjendatud ja see lükatakse tagasi.
Following provisional disclosure, one Indian exporting producer claimed that an allowance granted under Article 2(10)(b) of the basic Regulation for differences in indirect taxes, which had been made in respect of certain product types, should also have been made in respect of products and blends with chain lengths of C12 and C14 because the duty paid on raw materials used for these products was refunded upon export of the product.
Pärast esialgsete järelduste teatavakstegemist väitis üks India eksportiv tootja, et algmääruse artikli 2 lõike 10 punktis b ette nähtud soodustus kaudsete maksude erinevuse korral, mis kehtestati teatavate tooteliikide puhul, tuleks kehtestada ka toodete ja segude puhul, mille hargahelate pikkused on C12 ja C14, sest nende toodete puhul kasutatava tooraine tollimaks tagastati toote ekspordi korral.
However, no information which could be verified on spot was submitted during the investigation, proving that indeed such duties had been subsequently refunded.
Samas ei esitatud uurimise ajal teavet, mida oleks saanud kohapeal kontrollida ning mis oleks tõestanud, et see tollimaks tõepoolest hiljem tagastati.
Following definitive disclosure, the company claimed that its comments had been misunderstood and that all the raw materials used for the production of products and blends with chain lengths of C12 and C14 had been imported duty free.
Pärast lõplike järelduste teatavakstegemist väitis see äriühing, et tema märkustest on valesti aru saadud ja et kogu tooraine, mida kasutati hargahelate pikkusega C12 ja C14 toodete ja segude valmistamiseks, imporditi tollimaksuvabalt.
Since an indirect tax needs to be paid if these raw materials are consequently incorporated into products sold on the domestic market, the company claims an adjustment of the normal value for these specific product types.
Kuna kaudseid makse on vaja maksta siis, kui toorainet kasutatakse hiljem nende toodete valmistamiseks, mida müüakse siseturul, siis taotleb äriühing nende konkreetsete tooteliikide puhul normaalväärtuse kohandamist.
However, the evidence submitted during the verification shows that the specific raw materials that are needed for the production of the product types with chain lengths C12 and C14 and that were imported duty free during the IP, were sufficient to manufacture only a fraction of the company’s export sales of this product during the IP.
Samas näitab kontrollimise käigus saadud teave, et kõnealust toorainet, mida on vaja sellise tooteliigi valmistamiseks, mille hargahela pikkused on C12 ja C14 ning mida uurimisperioodi ajal imporditi tollimaksuvabalt, jätkus uurimisperioodil ainult teatava osa selle äriühingu poolt valmistatud vaatlusaluse toote ekspordimüügi tarbeks.
It is therefore certain that at least two thirds of the exported product with chain lengths C12 and C14 have been manufactured by using raw materials for which import duties had been paid.
Seega on kindel, et vähemalt kaks kolmandikku eksporditud toodetest, mille hargahela pikkused olid C12 ja C14, toodeti toorainest, mille eest oli makstud imporditollimaksu.
Since the company has never submitted any evidence showing that any of these raw materials imported duty free was used for export sales to the Union and not for export sales to third countries, the claim is rejected.
Kuna äriühing ei esitanud tõendeid, mis oleksid näidanud, et mis tahes osa tollimaksuvabalt imporditud toorainest kasutati sellise toodangu valmistamiseks, mida müüakse ekspordiks liitu ja mitte kolmandatesse riikidesse, siis lükatakse see väide tagasi.
In the absence of any other comments in respect of comparison, the content of recitals 20 and 23 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
Kuna muid märkusi võrdluse kohta ei ole esitatud, kinnitatakse ajutise määruse põhjendused 20 ja 23.
In the absence of any comments concerning the dumping margin calculation, the content of recitals 24 to 26 of the provisional Regulation is hereby confirmed.
Kuna ühtki märkust dumpingumarginaali arvutamise kohta ei ole esitatud, kinnitatakse ajutise määruse põhjendused 24–26.
The amount of dumping finally determined, expressed as a percentage of the cif net free-at-Union-frontier price, before duty, is as follows:
Lõplik dumpingumarginaal, väljendatuna protsendimäärana CIF-netohinnast liidu piiril enne tollimaksu sissenõudmist, on järgmine:
Following provisional and definitive disclosures, one Indonesian exporting producer claimed that in testing the profitability of transactions, the selling, general and administrative (SG&A) expenses, should not have been allocated to individual transactions on the basis of turnover, and that this had led to a number of transactions being found to be unprofitable.
Pärast esialgsete ja lõplike järelduste teatavakstegemist väitis üks Indoneesia eksportiv tootja, et tehingute kasumlikkuse kontrollimise käigus ei oleks pidanud jagama üksikute tehingute müügi-, üld- ja halduskulusid käibega ja et sedasi arvutades tuli välja, nagu oleks paljud tehingud jäänud kasumita.
The claim was examined, but it was found that matching SG&A expenses to individual transactions on the basis of turnover is more appropriate given the nature of such expenses, which are more value-related rather than volume-related.
Seda väidet kontrolliti, kuid leiti, et müügi-, üld- ja halduskulude jaotus üksikute tehingute ja käibe põhjal on nende kulude iseloomu arvestades asjakohasem, kuna need kulud on pigem seotud väärtuse kui mahuga.
It should be noted that the total amount of SG&A expenses allocated to each product type remains the same irrespective of which of the two methods is used for matching SG&A expenses to individual transactions.
Tuleb märkida, et iga tooteliigi kaupa jaotatud müügi-, üld- ja halduskulude kogusumma jääb samaks, olenemata sellest, millist kahest meetodist kõnealuste kulude jaotuse arvutamisel konkreetse tehingu puhul kasutati.
Finally, the transactions for which the exporting producer queried the outcome of the profitability test were re-examined and it was confirmed that the transactions were unprofitable.
Kokkuvõttes märgitakse, et tehingud, mille kasumlikkuse kontrolli tulemused eksportiv tootja kahtluse alla seadis, kontrolliti veel kord üle ja tehingute osutumine mittekasumlikuks leidis kinnitust.
The claim is therefore rejected.
Seetõttu lükatakse kõnealune taotlus tagasi.
The same Indonesian exporting producer also claimed that, in determining the profit level used when constructing normal value, the profit of sales identified as not being in the ordinary course of trade at product type level should not be excluded, since more than 80 % of the overall domestic sales were profitable.
Sama Indoneesia eksportiv tootja väitis veel, et normaalväärtuse arvutamiseks kasutatava kasumitaseme kindlaksmääramisel ei tuleks välja jätta tooteliigi sellise müügi kasumit, mida ei peeta tavapärase kaubavahetuse käigus toimunuks, sest üle 80 % kodumaisel turul toimunud müügist oli kasumlik.
With regard to this claim, it is recalled that the determination of which sales are in the ordinary course of trade is made at the level of product types, as explained in recitals 29 to 32 of the provisional Regulation, since this is the most appropriate way to accurately match sales prices with the relating costs of production.
Selle väite puhul tuletatakse meelde, et kui tahetakse kindlaks määrata, milline müük toimub tavapärase kaubavahetuse käigus, võetakse aluseks tooteliik (nagu on selgitatud ajutise määruse põhjendustes 29–32), sest see on kõige sobivam viis müügihindade ja tootmiskulude täpseks vastavusse viimiseks.
Furthermore, Article 2(6) of the basic Regulation does not exclude the division of the product investigated into product types where appropriate.
Lisaks ei välista algmääruse artikli 2 lõige 6 uurimisaluse toote jaotamist tooteliikideks, kui see on asjakohane.
Therefore, sales not found to be in the ordinary course of trade are excluded at product type level from the calculation of the profit to be used in constructing the normal value.
Seega tuleks müük, mille puhul ei leitud, et see oleks toimunud tooteliigi tavapärase kaubavahetuse käigus, normaalväärtuse määramiseks kasutatava kasumi arvutamisest välja jätta.
The same Indonesian exporting producer also claimed that when constructing normal value for certain product types, no deduction for allowances had been made in order to bring the normal values back to an ex-works level.
Sama Indoneesia eksportiv tootja väitis ka, et teatavate tooteliikide normaalväärtuse määramise juures ei ole selleks, et viia normaalväärtus tagasi tehasehinna tasemele, toetusi maha lahutatud.
The claim was accepted and the calculation amended accordingly.
Selle väitega nõustuti ja arvutustes tehti vastavad muutused.
In the absence of any other comments concerning the determination of normal value, the provisional findings in recitals 27 to 33 of the provisional Regulation — corrected as indicated in recital 26 of this Regulation — are hereby confirmed.
Kuna rohkem märkusi normaalväärtuse kindlaksmääramise kohta ei ole esitatud, kinnitatakse ajutise määruse põhjendustes 27–33 esitatud esialgsed järeldused, mida on parandatud käesoleva määruse põhjenduses 26 kohaselt.
Following provisional disclosure, one Indonesian exporting producer claimed that no justification had been given for considering the price to its related importer company in the Union as unreliable, and for the construction of the export price, in respect of such sales, under Article 2(9) of the basic Regulation.
Pärast esialgsete järelduste teatavakstegemist väitis üks Indoneesia eksportiv tootja, et jäeti põhjendamata, miks temaga seotud importiva liidu äriühingu jaoks kehtivaid hindu peeti ebausaldusväärseks ning miks sellise müügi ekspordihind kujundati algmääruse artikli 2 lõike 9 põhjal.
In this regard, it should be noted that transfer prices between related parties are not considered to be reliable because they could be artificially set at different levels depending on what would be more advantageous for the related companies concerned.
Sellega seoses märgitakse, et seotud äriühingute vaheliste tehingute siirdehindu ei peeta usaldusväärseks põhjusel, et neid saab määrata kunstlikult erinevale tasemele, sõltuvalt sellest, mis on seotud äriühingule kasulikum.
For this reason, the construction of the export price under Article 2(9) of the basic Regulation, using a reasonable profit margin independent of the actual profit resulting from transfer prices, avoids any distorting effects that may arise from the transfer prices.
Algmääruse artikli 2 lõike 9 kohasel ekspordihinna kujundamisel kasutatakse kasumi põhjendatud marginaali, mis ei sõltu siirdehindade alusel saadavast tegelikust kasumist, just seetõttu, et vältida moonutusi, mis võinuks tekkida siirdehindadele toetumisest.
For export sales to the Union through related importers located in the Union, following provisional disclosure, both Indonesian exporters claimed that the profit margin used for the construction of the export price pursuant to Article 2(9) of the basic Regulation was inappropriate.
Liidus paiknevate seotud importijate kaudu liitu toimuva eksportmüügi kohta väitsid mõlemad Indoneesia eksportivad tootjad pärast esialgsete järelduste teatavakstegemist, et algmääruse artikli 2 lõike 9 kohasel ekspordihinna kujundamisel kasutatud kasumi marginaal ei olnud asjakohane.
They both argued that the profit which had been used at the provisional stage referred to only one partially cooperating importer and had not been verified, and was therefore not reliable.
Mõlemad äriühingud väitsid, et esialgses etapis kasutatud kasumi marginaal oli seotud ainult ühe osaliselt koostööd tegeva importijaga ning kuna seda kasumimarginaali ei kontrollitud, siis ei ole see usaldusväärne.
Accordingly, they suggested using a profit of 5 % as it was done in other investigations.
Selle asemel soovitasid äriühingud kasutada 5-protsendilist kasumimarginaali, nagu muudegi uurimiste puhul.
In consideration of the low level of cooperation by independent importers in this investigation, the claim is accepted and a profit level of 5 % was applied, which is in line with profits levels used in previous investigations for the same sector.
Kuna sõltumatute importijate koostöötase selles uurimises oli vähene, siis nõustuti selle väitega ja kohaldati 5-protsendilist kasumimarginaali, mis on kooskõlas samas sektoris varasemate uurimiste käigus kasutatud kasumitasemetega.
In the absence of any other comments in respect of comparison, the content of recitals 34 to 36 of the provisional Regulation — adjusted as explained in recital 29 of this Regulation — is hereby confirmed.
Kuna muid märkusi ekspordihinna kohta ei ole esitatud, kinnitatakse ajutise määruse põhjendused 34–36, mida kohandatakse käesoleva määruse põhjenduse 29 kohaselt.
Following provisional disclosure both Indonesian exporters pointed out that no adjustment should have been made for differences in commissions pursuant to Article 2(10)(i) for sales via the respective related traders in a third country.
Pärast esialgsete järelduste teatavakstegemist osutasid mõlemad Indoneesia eksportivad tootjad sellele, et algmääruse artikli 2 lõike 10 punkti i kohaselt ei oleks pidanud erinevaid komisjonitasusid kohandama müügi puhul, mis toimus kolmandas riigis paiknevate seotud kaubandusettevõtete kaudu.
Both companies argued that their production companies in Indonesia and the respective related traders in Singapore form a single economic entity and that the traders in the third country act as the export department of their related Indonesian companies.
Mõlemad äriühingud väitsid, et nende Indoneesias paiknevad tootmisettevõtted ja vastavad Singapuris paiknevad seotud kaubandusettevõtted moodustavad ühe majandusüksuse ja et kolmandas riigis paiknevad kaubandusettevõtted tegutsevad nendega seotud Indoneesia äriühingu ekspordiosakonnana.
However, in both cases domestic sales, as well as some export sales to third countries, are invoiced directly by the manufacturer in Indonesia, and the traders in Singapore receive a specific commission.
Mõlemal juhul esitatakse siiski nii omamaise müügi kui ka kolmandatesse riikidesse toimuva ekspordimüügi arved otse Indoneesias paiknevale tootjale, ning Singapuris paiknevad kaubandusettevõtted saavad teatava komisjonitasu.
For one of the Indonesian companies this commission is mentioned in a contract covering only export sales.
Ühe Indoneesia äriühingu puhul oli see komisjonitasu märgitud ainult ekspordimüügilepingutes.
Moreover, the traders in the third country also sell products manufactured by other producers, in one case also from unrelated producers.
Need kolmandas riigis paiknevad kaubandusettevõtted müüvad ka teiste tootjate toodetud tooteid, ühel juhul ka sõltumatute tootjate tooteid.
Both related traders in Singapore therefore clearly have functions which are similar to those of an agent working on a commission basis.
Mõlemad Singapuris paiknevad seotud kaubandusettevõtted täidavad seega funktsioone, mis sarnanevad komisjonitasu eest töötava agendi omadega.
Following definitive disclosure, the Indonesian government and one Indonesian exporting producer reiterated the claim of single economic entity referred to in the previous recital.
Pärast lõplike järelduste teatavakstegemist kordasid Indoneesia valitsus ja üks Indoneesia eksportiv tootja väidet eelmises põhjenduses nimetatud ühe majandusüksuse kohta.
They argued that in Matsushita v Council [4] the Court had previously held that the fact that the producer performs certain sales functions does not mean that a manufacturing company and a trading company cannot constitute a single economic entity.
Nad väitsid, et kohtuasjas Matsushita vs. nõukogu [4] on kohus otsustanud, et asjaolu, et tootja tegeleb osaliselt ka müügiga, ei tähenda seda, et tootja äriühing ja kaubandusettevõte ei võiks moodustada ühte majandusüksust.
Furthermore, they also claimed that sales to third countries that are carried out by the exporter directly without involving the trader in Singapore only represent a small percentage of export sales and that in the Interpipe judgement [5] the Court of First Instance held that small volumes of direct sales by the producer did not support the claim that there was no single economic entity.
Nad väitsid veel, et kolmandatesse riikidesse toimunud müük, mis toimus otse eksportija kaudu ilma Singapuris paikneva kaubandusettevõtte osaluseta, moodustab ainult väikese osa eksportmüügist, ja et kohtuotsuses Interpipe [5] on Esimese Astme Kohus otsustanud, et kui tootja müüb oma toodangut väikeses koguses, ei tähenda see veel, et tegemist ei ole ühe majandusüksusega.
Finally, they brought forward that in Canon v Council [6] the fact that a sales subsidiary also acted as a distributor of products from other companies did not affect the finding of a single economic entity.
Lõpuks ütlesid nad, et kohtuasjas Canon vs. nõukogu [6] ei mõjutanud asjaolu, et müügiga tegelev tütarettevõte tegeles ka teiste äriühingute toodangu vahendajana, järeldust ühe majandusüksuse kohta.
Even though in Matsushita v Council the Court held that the institutions were in that case entitled to find that a manufacturer, together with one or more distribution companies which it controls, forms an economic entity even though it performs certain sales functions itself, it does not necessarily follow that there is an obligation to always consider a producer and its related sales companies as a single economic entity.
Kuigi kohtuasjas Matsushita vs. nõukogu otsustas kohus, et institutsioonidel oli kõnealusel juhul õigus leida, et tootja koos ühe või mitme vahendusfirmaga, mida ta kontrollis, moodustas ühe majandusüksuse isegi juhul, kui ta müüs teatud osa toodangust ise, siis ei tähenda see ilmtingimata seda, et alati peab lugema tootja ja temaga seotud müügiettevõtte üheks majandusüksuseks.
Furthermore, unlike the Indonesian exporting producer, the manufacturer in Matsushita v Council did not make any direct sales itself.
Lisaks ei müünud kohtuasjas Matsushita vs. nõukogu nimetatud tootja otse oma toodangut, nagu seda tegi Indoneesia eksportiv tootja.
Secondly in the Interpipe judgement, the fact that direct sales by the exporting producer represented only a limited percentage of the total sales volume to the Union was only one element analysed by the Court of First Instance.
Teiseks, kohtuasjas Interpipe tehtud otsuses oli asjaolu, et eksportiva tootja otsemüük moodustas vaid väikese osa liitu suunatud eksportmüügi kogumahust, ainult üks Esimese Astme Kohtus analüüsitud tegur.
More importantly, the Court stressed the fact that these direct sales were made to the new Member States for a transitional period only.
Palju olulisem on asjaolu, et kohus rõhutas, et selline otsemüük toimus uutesse liikmesriikidesse ainult üleminekuperioodil.
In contrast, in this case, the available evidence indicates that the sales directly by the producer to certain third countries are not temporary but — at least in principle — structural, i.e. permanent.
Vastupidiselt sellele näitavad olemasolevad tõendid praegusel juhul seda, et tootja poolt teatavatesse kolmandatesse riikidesse toimuv müük ei ole ajutine, vaid põhimõtteliselt struktuuriline, st püsiva iseloomuga.
Moreover, for each producer concerned, those sales represent a considerable percentage of its domestic sales.
Lisaks moodustab selline müük iga asjaomase tootja puhul olulise osa kodumaisel turul toimuvast müügist.