natgillin/translations-raw huggingface dataset:
(Commission translation) ‘That is why no arrangements to soften the blow have been made under national law to confront a situation of default on the part of the commune The State cannot offload its obligation to implement judicial decisions by invoking the absence of funds or the autonomy of regional or local authorities – an autonomy that it has not been able to guarantee to date, since the commune is in no position to pay its debts. The applicants therefore denounce the State’s incapacity to adopt positive measures that would have enabled the commune to contribute in accordance with its obligation … The applicants note that, in its judgment of 18 November 2005, the Council of State held that the legislature intended to give the representative of the State, in the event of a local or regional authority’s not being able to implement a judicial decision, the power to take the place of that authority’s decision-making bodies in order to release or create the resources enabling the judicial decision concerned to be fully implemented.
„Seega ei ole riigi õigusega ette nähtud ühtegi leevendavat sätet olukorra kohta, kus kommuun peatab maksete tegemise”; „Riik ei saa eirata kohtuotsuste täideviimise kohustust, viidates kohalike omavalitsuste vahendite puudumisele või autonoomiale, mida ta ei ole veel suutnud tagada, kuna kommuun ei suuda oma võlgu tagasi maksta. Seetõttu heidavad hagejad ette riigi suutmatust võtta vastu positiivseid meetmeid, mis oleksid kommuunil võimaldanud oma rahalisi kohustusi täita”; „Hagejad märgivad, et riiginõukogu on oma 18. novembri 2005. aasta otsuses leidnud, et seadusandja soovis anda riigi esindajale juhul, kui kohalik omavalitsus ei suuda tagada jõustunud kohtuotsuse täideviimist, volituse asendada kõnealuse omavalitsuse organeid, et eraldada või luua vahendeid, mis võimaldaksid seda kohtuotsust täies ulatuses täita.
It is on the basis of these omissions on the part of the French State that the applicants demand both acknowledgement of Article 6-1’s having been breached and the resulting compensation – an initiative that no more contradicts the concept of legal personality than it does the concepts of independence and of a distinct set of assets’.
Nendest Prantsuse riigi vigadest lähtudes taotlevad hagejad artikli 6 lõike 1 rikkumise tunnistamist ning sellest tulenevat hüvitust; see ei ole kuidagi vastuolus juriidilise isiku mõistega ega ka selle sõltumatuse ja eraldiseisva varaga.”
(Commission translation) ‘The interested parties’ inability to have these judgments implemented constitutes interference with those parties’ property rights – interference such as is referred to in the first sentence of the first paragraph of Article 1 of Protocol No 1.
„Huvitatud isikute võimatus neid kohtuotsuseid täita kujutab endast esimese protokolli artikli 1 esimese lõigu esimeses lauses osutatud omandiõiguse rikkumist. Valitsus ei ole seda rikkumist millegagi põhjendanud ning kohus leiab, et vahendite puudumisega ei saa sellist tegemata jätmist õigustada.”
(Commission translation) ‘In view of the above, the Court holds that it is for the defendant State to pay the applicants or, if appropriate, their legal successors, the sums (including interest) due to them as from the delivery, on 10 July 1992, of the judgments of the Bastia administrative tribunal (ibid.) until the day on which this judgment is given’.
„Eespool esitatud argumente arvesse võttes leiab kohus, et kostjaks olev riik peab tagama hagejatele või vajaduse korral nende õigusjärglastele võlanõuete tasumise, millele neil on õigus alates 10. juuli 1992. aasta Bastia halduskohtu otsuste vastuvõtmisest (ibidem), tagades sealhulgas käesoleva otsuse teatavaks tegemise kuupäevani kogunenud intresside tasumise.”
The Commission wishes to emphasise that the terms used by the ECHR do not refer to a possible liability on the part of the State but hold that it is the responsibility of the State to ‘ensure’ that payment is made.
Komisjon soovib rõhutada, et Euroopa Inimõiguste Kohtu kasutatud sõnastuses ei mainita riigi võimalikku vastutust, vaid leiab, et riik peab tasumise „tagama”.
Such terms relate more to the concept of a guarantee than to that of liability.
Selline sõnastus seondub rohkem tagatise kui vastutusega.
A judicial mechanism under national law can therefore be interpreted as an implied guarantee.
Riigi õiguse kohast õiguslikku mehhanismi on täiesti võimalik tõlgendada kaudse tagatisena.
ECHR, Artico v Italy, 13 May 1980, Series A, No 37: The ECHR decided that, where a failure to act was imputable to an entity other than the State, it was for the State, as giver of the guarantee provided for in Article 6-1, to act in such a way that the applicant in practice enjoyed the right conferred on him by that Article.
Euroopa Inimõiguste Kohus otsustas oma 13. mai 1980. aasta otsuses kohtuasjas Artico vs. Itaalia (seeria A nr 37), et kui kohustuste mittetäitmine on omistatav muule isikule kui riigile, peab asjaomane riik, kes on artikli 6 lõikega 1 ette nähtud tagatise andja, käituma viisil, mis tagab hagejale selle artikliga antud õiguse tegeliku kasutamise.
ECHR, Bourdov v Russia, 19 March 1997, No 59498/00: Here too the Court held that an authority of the State could not use lack of resources as a pretext for not honouring its debt.
Euroopa Inimõiguste Kohus otsustas 19. märtsi 1997. aasta otsuses kohtuasjas nr 59498/00: Bourdov vs. Venemaa, et „riigiasutus ei saa oma võlgade maksmata jätmisel tuua ettekäändeks vahendite puudumist.”
The Commission refers in particular to its arguments presented in decision C 56/2007 relating to the effect on State liability of the absorption by a publicly owned establishment of another structure, the rights and obligations of which are transferred to it at the same time.
Komisjon viitab nimelt riigiabi C 56/07 käsitlevas otsuses esitatud arutluskäigule seoses sellega, kuidas mõjutab riigivastutust avalik-õigusliku üksuse poolt mõne teise struktuuriüksuse ülevõtmine, kui talle kantakse samas üle ka selle õigused ja kohustused.
If it were subsequently to meet that structure’s debts towards a third party, no contract or other legal document would have laid down that the State was not required to pay the debts of this publicly owned establishment towards creditors of the absorbed structure, since such a situation could not have been foreseen ex ante.
Kui ta peaks seejärel tasuma selle struktuuriüksuse võlad kolmanda isiku ees, ei ole ühegi lepingu ega õigusaktiga ette nähtud, et riik ei pea vastutama võlgade eest, mis avalik-õiguslikul asutusel on ülevõetud struktuuriüksuse võlausaldajate ees, kuna sellist olukorda ei ole võimalik eelnevalt ette näha.
Thus, through a mechanism (such as merger or absorption) for converting certain public sector structures, the publicly owned establishment IFP could acquire debts towards third parties, without its being possible contractually to provide in advance for a limitation of the guarantee on the part of the State.
Seega võib avalik-õiguslik asutus IFP avalik-õigusliku sektori teatavate struktuuriüksuste muutmise mehhanismi (ühinemine, ülevõtmine) kaudu saada teatavad võlad kolmandate isikute ees, ilma et lepinguga oleks võimalik eelnevalt ette näha riigitagatise piiranguid.
As will be shown in section B of this part, a creditor of IFP who had not been able to have his individual claim met by requesting payment could always hope to obtain payment within the framework of an overall State-financed restructuring of the publicly owned establishment IFP.
Nagu näidatakse käesoleva jaotise B osas, võib avalik-õigusliku asutuse IFP võlausaldaja, kelle üksiknõue ei ole rahuldatud, selle täitmist taotledes ikkagi loota, et tema nõue rahuldatakse avalik-õigusliku asutuse IFP üldise saneerimise raames, mida rahastab riik.
According to Cornu’s Vocabulaire Juridique, appearance is ‘the aspect resulting – intentionally or otherwise – from the combination of external signs through which states and functions (status as representative, heir, owner, etc.) normally manifest themselves and that give rise to the belief that the person invested with these signs really does possess such a state or function’.
Cornu õigussõnastiku kohaselt on näilikkus „aspekt, mis tahtlikult või tahtmatult tuleneb väliste tunnuste ühinemisest, mille kaudu tavaliselt väljendatakse mingit seisundit, ülesannet (volitatu, pärija, omaniku staatus jne), ning laseb uskuda, et nende tunnustega isikul on tõepoolest asjaomane seisund või ülesanne.”
The theory of appearance is a ‘theory of the courts according to which appearance alone is enough to produce effects in respect of third parties who, following a legitimate error, have been unaware of the real state of affairs’.
Näilikkuse teooria on „kohtupraktikas kasutatav teooria, mille kohaselt piisab ainult näilikkusest, et avaldada mõju kolmandatele isikutele, kes õiguspärase eksimuse tagajärjel ei olnud tegelikust olukorrast teadlikud.”
The theory of appearance is used in case-law (ECHR, 7 June 2001, Kress) and in private law to impart legal effects to a contract in respect of which one of the parties has legitimately relied on simple appearance.
Näilikkuse teooria võimaldab nii kohtupraktikas (Euroopa Inimõiguste Kohtu 7. juuni 2001. aasta otsus kohtuasjas Kress) kui ka eraõiguses tunnustada sellise lepingu õigusmõju, mida üks lepinguosalistest usaldas õiguspäraselt ainult näilikkuse põhjal.
The examples of apparent domicile or, in public law, of de facto officials whose decisions can remain legitimate may also be cited.
Samuti võib näiteks tuua näiliku elukoha või avalikus õiguses de facto ametnikud, kelle otsused võivad jõusse jääda.
This theory has the advantage of making it easier to demonstrate the existence of a legal attribute or legal effect not expressly and explicitly affirmed by any legislation.
See teooria hõlbustab õigusliku tunnuse või õigusmõju olemasolu tõendamist, kui seda ei ole ühegi dokumendiga sõnaselgelt ega otseselt kinnitatud.
Distinction drawn on the basis of the arguments in the thesis of S. Carpi-Petit, Les successions en droit administratif, PUR, 2006.
Eristamisel lähtuti S. Carpi-Petit’ väitekirja Les successions en droit administratif („Õigusjärglus haldusõiguses”) mõttekäigust, PUR, 2006.
To the Commission’s knowledge, there are no instances of legal texts envisaging the extinction of the debts.
Komisjonile teadaolevalt ei ole ühtegi näidet õigusaktist, milles oleks käsitletud võlgade kadumist.
According to Cornu’s Vocabulaire juridique, by ‘assets’ ( patrimoine) is meant a ‘collection of the property and obligations of one and the same person (that is to say of his duties and charges assessable in monetary terms)’.
Cornu õigussõnastiku kohaselt on vara „kõik sama isiku varad ja kohustused (see tähendab rahaliselt hinnatavad õigused ja kohustused).”
The Commission expert in the postal case refers to the only known example of a publicly owned establishment which reached the end of its life: the winding up of the Université thématique d’Agen (Decree of 15 July 2002, Journal Officielle de la République Française, 23 July 2002).
Komisjoni ekspert postiteenuse juhtumis viitas ainsale teadaolevale näitele avalik-õigusliku asutuse kadumise kohta selle tegevuse lõpetamise tõttu: Ageni ülikooli likvideerimine (15. juuli 2002. aasta otsus, 23. juuli 2002. aasta Prantsuse Vabariigi Teataja).
Article 1 of this Decree provides that the liquidator is responsible for ‘proposing to the Minister for Higher Education that the assets, claims, debts and balance of the liquidation account remaining at the end of the winding-up period be distributed between Bordeaux I and Bordeaux IV universities’.
Artiklis 1 on sätestatud, et likvideerija on kohustatud „tegema kõrgharidusvaldkonna eest vastutavale ministrile ettepaneku likvideerimisperioodi lõpus allesjäänud varade, kohustuste, laenude ja kontojäägi jagunemise kohta Bordeaux I ja Bordeaux IV ülikoolide vahel.”
It is thus expressly provided that the debts of the publicly owned establishment which has been wound up are to be transferred to other legal persons governed by public law.
Seega on sõnaselgelt ette nähtud, et tegevuse lõpetanud avalik-õigusliku asutuse kohustused kantakse üle teistele avalik-õiguslikele juriidilistele isikule.
See recitals 25 (third indent) and 45, and footnote 20.
Vt põhjendus 25 (kolmas taane), põhjendus 45, ning joonealune märkus 20.
General Court, Joined Cases T-204/97 and T-270/97 EPAC v Commission [2000] ECR II-2267, paragraphs 80 and 81.
Üldkohtu otsus liidetud kohtuasjades T-204/97 ja T-270/97: EPAC vs. komisjon, EKL 2000, lk II-2267, punktid 80 ja 81.
Section 7.1 of decision C 51/2005.
Riigiabi C 51/2005 käsitleva otsuse jaotis 7.1.
Articles 3-1, c) of the industrial research agreement between IFP and Axens and the industrial research agreement between IFP and Prosernat, and Article III.2 of the agreement between IFP and Beicip-Franlab.
Avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Axens vahel sõlmitud rakendusuuringu lepingu ning avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Prosernat vahel sõlmitud rakendusuuringu lepingu artikli 3 lõike 1 punkt c ning avalik-õigusliku asutuse IFP ja äriühingu Beicip-Franlab vahel sõlmitud lepingu artikli 3 lõige 2.
It may be worth recalling that Article 2 of the Law of 25 January 1985, which has become Article L. 620-2 of the Commercial Code, provides that: ‘Administration and winding-up procedures shall apply to traders, persons registered with the craftsmen’s register, farmers and legal persons governed by private law’ (emphasis added).
Tuleks meelde tuletada, et 25. jaanuari 1985. aasta seaduse artiklis 2 (nüüd äriseadustiku artikkel L. 620-2) on sätestatud: „Saneerimine ja likvideerimine on kohaldatav kõikide ettevõtjate, kutsealade registrisse kantud isikute, põllumajandusettevõtjate ja eraõiguslike juriidiliste isikute suhtes” (esiletõst lisatud).
Cf. Article L. 640-1, subparagraph 1 of the Commercial Code.
Äriseadustiku artikli L. 640-1 esimene lõik.
The simplified procedure introduced by the Law of 26 July 2005 would not be applicable to the subsidiaries Axens, Beicip-Franlab and Prosernat.
26. juuli 2005. aasta seadusega kehtestatud lihtsustatud menetluskorda ei kohaldata tütarettevõtjate Axens, Beicip-Franlab ja Prosernat suhtes.
Cf. Article L. 640-4 of the Commercial Code.
Vt äriseadustiku artikkel L. 640-4.
Cf. Article L. 640-1 of the Commercial Code.
Vt äriseadustiku artikkel L. 640-1.
Cf. Article L. 641-1, second subparagraph, of the Commercial Code.
Vt äriseadustiku artikli L. 641-1 teine lõik.
Cf. Article L. 641-4, first subparagraph, of the Commercial Code.
Vt äriseadustiku artikli L. 641-4 esimene lõik.
The second subparagraph of the same Article specifies that unsecured claims (i.e. those not covered by any particular guarantee) are not verified in principle if it is clear that the proceeds of the asset sales will be totally absorbed by legal fees and preferential claims.
Sama artikli teises lõigus on täpsustatud, et tagamata võlanõudeid (st need, mille puhul ei ole olemas ühtegi konkreetset tagatist) üldiselt ei kontrollita, kui ilmneb, et vara on täielikult ära kasutatud kohtukuludeks ja kõrgema nõudeõiguse järguga nõueteks.
All creditors of the IFP subsidiary concerned whose claims predated the decision to open the proceedings have to send a statement of their claims to the representative of the creditors within a period of two months of the publication of the decision ordering the winding up in the Official Bulletin of Civil and Commercial Announcements (BODACC).
Alates likvideerimisotsuse avaldamisest peavad kõik avalik-õigusliku asutuse IFP asjaomase tütarettevõtja võlausaldajad, kelle nõue on tekkinud enne menetluse algatamise otsust, esitama võlausaldajate esindajale võlanõuete deklaratsiooni kahe kuu jooksul alates menetluse algatamise otsuse avaldamisest tsiviil- ja äriteadete ametlikus väljaandes (Bulletin Officiel des Annonces Civiles et Commerciales, BODACC).
Cf. Articles L. 643-9 and following of the Commercial Code.
Vt äriseadustiku artikkel L. 643-9 jj.
There are a few exceptions to the principle that proceedings against the debtor may not be resumed, in particular in the case of 1) personal bankruptcy of the debtor (faillite personnelle); 2) the debtor being found guilty of fraudulent or negligent bankruptcy (banqueroute); 3) previous compulsory winding up proceedings closed for lack of assets, less than five years before the opening of the current proceedings; 4) fraud in dealings with one or more creditors (the court then authorises the resumption of individual proceedings by any creditor against the debtor).
Põhimõtte puhul, et võlgniku kohta tehtud otsust ei saa enam edasi kaevata, esinevad teatavad erandid, eelkõige 1) võlgniku isiklik pankrot, 2) võlgniku süüdimõistmine pankrotis, 3) varasem likvideerimismenetlus (lõpetatud vara puudujäägi tõttu), vähem kui viis aastat enne asjaomase menetluse algatamist, 4) pettus ühe või mitme võlausaldaja suhtes (sellisel juhul lubab kohus võtta igal võlausaldajal isiklikud meetmed võlgniku suhtes).
Finally, proceedings may be resumed after closure on the grounds of insufficiency of assets if it appears that assets were not realised or that actions in the interests of the creditors were not taken during the proceedings.
Menetluse, mis on lõpetatud vara puudujäägi tõttu, võib uuesti algatada, kui ilmneb, et vara ei olnud realiseeritud või kui menetluse käigus ei võetud meetmeid võlausaldajate huvides.
According to Mestre (Lamy Sociétés Commerciales, 2003, No 1914), a letter of intent is defined as ‘a document sent by a parent company to its subsidiary’s creditor bank in which the parent company, in any of a number of ways, provides the bank with assurances regarding commitments given to the bank by the subsidiary’.
Mestre'i (Lamy Sociétés Commerciales, 2003, nr 1914) sõnul on eelleping määratletud järgmiselt: „emaettevõtja poolt oma tütarettevõtja võlausaldajast pangale saadetud dokument, mille kaudu annab emaettevõtja eri tingimustel kirja saajale tagatise oma tütarettevõtja lepinguliste kohustuste osas.”
According to Cozian, Viandier, and Deboissy, Droit des Sociétés, Litec, 16th edition, No 1992 et seq.), ‘by signing the letter of intent, the parent company promises the creditor to ensure that the subsidiary is in a position to meet its commitments’.16with assurances regarding commitments given to the bank by the subsidiary’.
Cozian, Viandier ja Deboissy ( Droit des Sociétés, Litec, 16. väljaanne, nr 1992 jj) väidavad, et „[e]ellepingule alla kirjutades lubab emaettevõtja võlausaldajale jälgida, et tema tütarettevõtja kohustusi täidab.”
According to the information sent by the French authorities, the commitments of IFP’s private-law subsidiaries are not explicitly g uaranteed by the publicly owned establishment IFP.
Prantsusmaa ametiasutuste edastatud teabe kohaselt ei taga avalik-õiguslik asutus IFP sõnaselgelt kontserni IFP eraõiguslike tütarettevõtjate kohustusi.
Grimonprez, ‘Pour une responsabilité des sociétés mères du fait de leurs filiales’, Revue des sociétés, 2009, p. 715, point 8.
Grimonprez, 2009, „Pour une responsabilité des sociétés mères du fait de leurs filiales” ( „Emaettevõtjate vastutus tütarettevõtjate eest”), Revue des sociétés, lk 715, punkt 8.
This is the general provision according to which a person must repair any damage caused through that person’s fault to another.
Artiklis on sätestatud: „Igasugune inimese tehtud tegu, millega tekitatakse teisele kahju, kohustab isikut, kes selle põhjustas, kahju heastama.”
Cf. Article L. 651-2 of the Commercial Code.
Vt äriseadustiku artikkel L. 651-2.
Submissions of Government Commissioner, Emmanuel Glaser, in Case CE (3/8 SSR) Département de la Dordogne, 5 December 2005, req.
Riigiprokuröri Emmanuel Glaser järeldused 5. detsembri 2005. aasta kohtuasjas CE (3/8 SSR): Département de la Dordogne, kohtulahendite kogumik nr 259748.
No 259748; see in particular ‘La faillite d’un comité d’expansion économique entraîne-t-elle la responsabilité du département qui l’a créé?’, Bulletin Juridique des Collectivités Locales No 2/06, p. 138-143.
Vt eelkõige: Bulletin Juridique des Collectivités Locales nr 2/06, „La faillite d'un comité d'expansion économique entraîne-t-elle la responsabilité du département qui l'a créé”? , (lk 138–143).
Court of Conflicts of Jurisdiction, Comité d’expansion de la Dordogne v Département de la Dordogne, 15 November 1999, Rec., p. 479; AJDA 1999.992, chron.
Pädevuskonfliktide kohus, 15. november 1999, Comité d'expansion de la Dordogne vs. Département de la Dordogne (kohtulahendite kogumik, lk 479; AJDA 1999.992, chron.
Ms P. Fombeur and M. Guyomar.
Fombeur ja M. Guyomar.
The object of SEM Olympique d’Alès en Cévennes was in particular to organise sports events for which an admission fee would be charged, the recruitment and training of players, and the promotion, by any appropriate means, of the town’s professional team.
Aktsiaseltsi SEM Olympique d'Alès en Cévennes eesmärk oli nimelt tasuliste spordisündmuste korraldamine, mängijate värbamine ja koolitus ning linna elukutselise meeskonna reklaamimine kõikvõimalikel viisidel.
The financing of SEM Olympique d’Alès en Cévennes was ensured largely from the proceeds of spectators’ entry tickets, advertising, sponsoring and subsidies from the National Football League and the French Football Federation.
Aktsiaseltsi SEM Olympique d'Alès en Cévennes rahastamine oli tagatud tegevustuluga, mis tulenes suures osas pealtvaatajate sissepääsutasudest, reklaamist, sponsimisest ning nii rahvusliku jalgpalliliiga kui ka Prantsusmaa jalgpalliliidu toetustest.
In the case of Axens, marketing of catalysts and technologies for the refining and petrochemicals industries; in the case of Beicip-Franlab, publication and distribution of specialised software and consultancy and advisory services; and in the case of Prosernat, marketing of gas treatment and sulphur recovery plants and related services.
Äriühingu Axens puhul katalüsaatorite ning rafineerimise ja naftakeemia tehnoloogiate turustamine; äriühingu Beicip-Franlab puhul spetsiaalse tarkvara väljaandmine ja levitamine ning uuringud ja nõustamine; äriühingu Prosernat puhul gaasitootmise ja väävlitustamise seadmete turustamine ja sellega seonduvad teenused.
As a trade body, IFP did not have the character of a publicly owned establishment, but of a legal person governed by private law (Council of State, 5/3 SSR, 7 December 1984, 16900 22572, published in Recueil Lebon).
Avalik-õiguslik asutus IFP-l ei ole majandusorganisatsioonina avalik-õigusliku asutuse iseloomu, vaid eraõigusliku juriidilise isiku oma (riiginõukogu, 5/3 SSR, 7. detsember 1984, 16900 22572, avaldatud kogumikus Lebon).
This interpretation was confirmed by an opinion delivered by the Finance Section of the Council of State in 1997, following a referral by the Minister for the Economy, Finance and Industry (Finance Section – Opinion No 360 991 of 26 August 1997).
Seda tõlgendust kinnitati riiginõukogu rahandusküsimuste osakonna arvamuses 1997. aastal pärast majandus-, rahandus- ja tööstusministri pöördumist kohtu poole (rahandusküsimuste osakond, 26. augusti 1997. aasta arvamus nr 360 991).
See in particular recital 158.
Vt eelkõige põhjendus 158.
1225, comments A. Lienhard and summary 2013, comments F.-X.
AJ. 1225, märkused: A. Lienhard ja kokkuvõte 2013, märkused: F.-X.
721, note B. Rolland and chron.
721, märkus: B. Rolland ja chron.
1274, comments P. Petel.
1274, märkused: P. Petel.
See footnote 117.
Vt joonealune märkus 117.
Roussel Galle, note cited above; P. Delmotte, ‘Les critères de la confusion de patrimoines dans la jurisprudence de la Cour de cassation’, RJDA 2006-6.
Roussel Galle, eespool viidatud märkus: P. Delmotte, Les critères de la confusion de patrimoines dans la jurisprudence de la Cour de cassation, (Vara segunemise kriteeriumid kassatsioonikohtu kohtupraktikas) RJDA 2006–6.
Cf. recital 132 of Decision C 51/2005.
Vt riigiabi C 51/2005 käsitleva otsuse (millele on viidatud eespool) põhjendus 132.
And hence the fact, mentioned by UOP in its comments, that the staff of Axens and IFP sometimes visit their customers together.
Ning kinnitavad seega a fortiori äriühingu UOP Limited märkustes osutatud asjaolu, et äriühingu Axens ja avalik-õigusliku asutuse IFP töötajad külastavad mõnikord ühiselt oma kliente.
Com. 13 October 1998, Bull. Joly 1999.
Kassatsioonikohtu kaubanduskoda, 13. oktoober 1998, Bull. Joly 1999.