natgillin/translations-raw huggingface dataset:
General context of the agreement of 21 December 2000 between the Special Tax Inspectorate and Umicore
ISI ja Umicore’i vahel 21. detsembril 2000 sõlmitud kokkuleppe üldine taust
In particular, the two adjustment notices concerned the provisional establishment of the VAT owed by Umicore, as a result of the irregular application of exemptions, and the amount of the tax fine, as well as the interest automatically payable from the date on which the VAT debt was incurred.
Eelkõige olid need kaks käibemaksu tasumise nõuet seotud esialgu määratud käibemaksusummaga, mida Umicore oli kohustatud maksma käibemaksuvabastuse vale kohaldamise tõttu trahvisumma ja viivistena alates käibemaksuvõla tekkimise kuupäevast.
The two notices invited Umicore to send in writing within 20 days to the Special Tax Inspectorate its approval of the amounts established or its duly justified objections.
Kahes nõudes paluti maksukohustuslasel edastada ISI-le kirjalikult oma nõusolek niiviisi kindlaksmääratud summade kohta või esitada 20 päeva jooksul oma nõuetekohaselt põhjendatud vastuväited.
Following the second option, Umicore sent two letters to the Special Tax Inspectorate in June 1999, in which it stated its objections to the Special Tax Inspectorate’s findings and claimed that the VAT exemptions applied were in order.
Valides väljapakutud võimalustest viimase, saatis Umicore ISI-le 1999. aasta juunis kaks kirja, milles ta esitas oma vastuväited ISI väidete kohta, ja kinnitas, et käibemaksuvabastust kohaldati õigesti.
The Special Tax Inspectorate responded to the two letters from Umicore on 23 December 1999 by reaffirming the validity of the findings in the two adjustment notices.
23. detsembril 1999 edastas ISI Umicore’ile oma märkused vastusena kahele maksukohustuslase kirjale ja kinnitas veel kord kahes käibemaksu tasumise nõudes esitatud väidete õigsust.
The Special Tax Inspectorate invited Umicore either to agree to the tax established or to provide new information that would lead to the reduction or cancellation of the amount and, if appropriate, to forgo the part of the limitation period already elapsed so as to allow suspension of limitation for the recovery of the tax, the interest and the tax fines.
ISI palus Umicore’il saata kindlaksmääratud maksusumma kohta kas oma kinnitus või esitada maksusumma vähendamise või tühistamise aluseks olevad uued asjaolud ja vajaduse korral kinnitada, et ta loobub tuginemast sellele, et maksu, viiviste ja trahvide sissenõudmiseks on aegumistähtaja kulgemine katkenud.
On 30 March 2000 Umicore put forward further arguments and again rejected the Special Tax Inspectorate’s conclusions.
märtsil 2000 täiendas Umicore oma argumente ja vaidles ISI nõuetele taas vastu.
On 21 December 2000 the Special Tax Inspectorate accepted a proposal for an agreement from Umicore (‘the settlement agreement’) concerning the two adjustment notices, covering the application of VAT for the entire period examined by the Special Tax Inspectorate.
21. detsembril 2000 nõustus ISI Umicore’i esitatud kokkuleppe ettepanekuga (edaspidi „kokkulepe”), mis oli seotud kahe käibemaksu tasumise nõudega ja hõlmas tervet ISI kontrollitud ajavahemikku.
The agreement provided for the payment by Umicore of a much lower amount than the amounts included in the adjustment notices.
Kõnealune kokkulepe nägi ette, et Umicore tasub märkimisväärselt väiksema summa, kui oli ette nähtud kahes eespool nimetatud käibemaksu tasumise nõudes.
Tax arrangements applicable to intra-Community supplies and exports of goods
Ühendusesiseste tarnete ja kauba ekspordi suhtes kohaldatav maksustamise kord
The VAT rules applicable to intra-Community supplies and exports of the goods covered by the settlement agreement from 1995 to 1998 originate in the transposition of Council Directive 91/680/EEC [5] into the Belgian VAT Code.
1995.–1998. aastat hõlmavas kokkuleppes sätestatud käibemaksusätted, mida kohaldatakse ühendusesiseste tarnete ja kauba ekspordi suhtes, pärinevad Belgia käibemaksuseadustikust, millega võeti üle nõukogu direktiiv 91/680/EMÜ [5].
The Directive provides for transitional VAT arrangements with a view to the abolition of fiscal frontiers and amends the Sixth VAT Directive [6].
Nimetatud direktiiv sisaldas käibemaksu üleminekukorda eesmärgiga kaotada maksupiirid Euroopa Liidus ja sellega muudeti kuuendat käibemaksudirektiivi [6].
Taxation of supplies of goods
Kaubatarne maksustamine
The first subparagraph of Article 2 of the Belgian VAT Code states: ‘supplies of goods and services carried out for consideration by a taxable person acting as such are subject to tax when they take place in Belgium.’
Käibemaksuseadustiku artikli 2 esimeses lõigus on sätestatud, et „käibemaksuga maksustatakse kauba tarnimine või teenuste osutamine tasu eest Belgias maksukohustuslase poolt, kes sellena tegutseb.”
Article 10 of the VAT Code states:
Käibemaksuseadustiku artiklis 10 on muu hulgas sätestatud järgmiselt:
‘The supply of goods shall mean the transfer of the right to dispose of property as owner.
„kaubatarne on vara omanikuna käsutamise õiguse üleminek.
In particular, this involves making goods available to a person acquiring them pursuant to a contract transferring or dividing up ownership.’
See hõlmab eelkõige vara üleandmist tarnesaajale või omandajale omandiõiguse üleandmise kokkuleppe või vara jagamise kokkuleppe alusel.”
Article 15 of the VAT Code states:
Käibemaksuseadustiku artiklis 15 on sätestatud järgmiselt:
The place of supply of goods is deemed to be the place where the goods are made available to the person acquiring them.
Kauba tarnekohaks peetakse kohta, kus kaup antakse tarnesaaja või omandaja käsutusse.
However, the place of supply is deemed to be:
Tarnekohaks loetakse siiski:
where the dispatch or transport to the person to whom they are supplied begins when the goods are dispatched or transported by the supplier, by the person acquiring them or by a third party;
kohta, kust saadetakse saadetis või algab vedu tarnesaaja sihtkohta, kui kaupa saadab või veab tarnija, tarnesaaja või kolmas isik;
Unless proven otherwise, movable goods are deemed to have been supplied in Belgium when, at the time of supply, one of the parties to the transaction has established his business or has a fixed establishment there or, in the absence of such a place of business or fixed establishment, has his permanent address or is habitually resident there.’
Kui ei tõendata vastupidist, peetakse vallasvara tarne toimumiskohaks Belgiat, kui tarne hetkel on ühel tehingu pooltest seal tegevuskoht või püsiv asukoht või sellise tegevuskoha või püsiva asukoha puudumise korral tema alaline elu- või asukoht või peamine elukoht.”
The supply of goods (the transport of which begins in Belgium) is therefore in principle taxable in Belgium.
Kaubatarne (mille vedu algab Belgiast) on seega põhimõtteliselt maksustatav Belgias.
The law has introduced a legal presumption that the supply is deemed to have taken place in Belgium when one of the parties to the transaction is established in Belgium.
Kui üks tehingu pooltest on asutatud Belgias, on seadusega kehtestatud õiguslik eeldus, et tarne on toimunud Belgias.
VAT liability
Käibemaksu tasumise kohustus
In accordance with Article 51(1) of the VAT Code tax is payable by the taxable person carrying out the supply of taxable goods or services that takes place in Belgium.
Käibemaksuseadustiku artikli 51 lõike 1 alusel tuleb maks tasuda maksukohustuslasel, kes tarnib kaupa või osutab maksustatavat teenust Belgias.
Article 39(1) of the VAT Code lays down VAT exemptions for exports of goods; it states: ‘The following are exempt from tax: 1. the supply of goods dispatched or transported to a destination outside the Community by or on behalf of the vendor; 2. the supply of goods dispatched or transported to a destination outside the Community by or on behalf of the purchaser, who is not established in Belgium …’
Käibemaksuseadustiku artikli 39 lõikega 1 on ette nähtud käibemaksust vabastamise kord, mida kohaldatakse kauba ekspordi suhtes, ja selles on sätestatud, et „maksust on vabastatud: 1) niisuguse kauba tarned, mida müüja või müüja nimel tegutsev isik lähetab või veab ühendusest välja; 2) niisuguse kauba tarned, mida Belgiast väljaspool asutatud ostja või ostja nimel tegutsev isik lähetab või veab ühendusest välja […]”
In accordance with Article 39(3) of the VAT Code, Royal Decree No 18 of 29 December 1992 lays down the conditions in Belgian law for exempting exports of goods from Belgium to destinations outside the Community [7].
Vastavalt käibemaksuseadustiku artikli 39 lõikele 3 kehtestati 29. detsembri 1992. aasta kuninga dekreediga nr 18 (edaspidi „dekreet nr 18”) Belgia õiguses maksuvabastuse tingimused Belgiast väljapoole ühendust eksporditava kauba suhtes [7].
Intra-Community supplies
Ühendusesisesed tarned
Article 39 bis of the VAT Code provides from 1 January 1993: ‘The following are exempt from tax: 1. supplies of goods dispatched or transported to destinations outside Belgium, but within the Community, by or on behalf of the vendor … or the person acquiring the goods for another taxable person or non-taxable natural person acting as such in another Member State who is liable for tax on his intra-Community acquisitions of goods …’
Käibemaksuseadustiku artikliga 39a on alates 1. jaanuarist 1993 ette nähtud järgmine: „maksust on vabastatud: 1) sellise kauba tarned, mille müüja […], tarnesaaja või nende nimel tegutsev isik lähetab või veab ühenduse territooriumil Belgiast välja teisele maksukohustuslasele või mittemaksukohustuslasest juriidilisele isikule, kes tegutseb sellisena muus liikmesriigis ja kes peab kaupade ühendusesise omandamise eest maksu maksma […].”
Belgian tax law lays down several conditions regarding the proof that has to be furnished to ensure correct application of the exemption provided for in Article 39 bis of the VAT Code.
Belgia maksuõigusega on kehtestatud mitu tingimust tõenditele, mida tuleb esitada käibemaksuseadustiku artikliga 39a ettenähtud maksuvabastuse nõuetekohaseks kohaldamiseks.
Article 1 of Royal Decree No 52 of 29 December 1992 states: ‘The tax exemptions provided for in Article 39 bis of the Code are subject to proof that the goods were dispatched or transported outside Belgium but within the Community’.
29. detsembri 1992. aasta kuninga dekreediga nr 52 (edaspidi „dekreet nr 52”) on sätestatud, et „käibemaksuseadustiku artiklis 39a ettenähtud maksuvabastuse kohaldamiseks tuleb tõendada, et kaupa on lähetatud või veetud Belgiast välja, kuid ühenduse sees”.
Article 2 of Royal Decree No 52 specifies that the exemption is ‘also subject to proof that the supply is carried out for a taxable person … registered for VAT in another Member State.’
Seejärel on dekreedi nr 52 artiklis 2 täpsustatud, et selle vabastuse „kohaldamiseks tuleb veel tõendada, et tarne sooritas teises liikmesriigis kindlakstehtav käibemaksukohustuslane”.
In addition, the first subparagraph of Article 3 of Royal Decree No 52 provides: ‘The vendor must at all times be in possession of all documents proving that the dispatch or transport of the goods has actually taken place …’ In this connection, the extract from a press release published in Moniteur belge No 36 of 20 February 1993 informs taxpayers that ‘transport must be carried out by or on behalf of the vendor or the person acquiring the goods.
Dekreedi nr 52 artikli 3 esimeses lõigus on muu hulgas sätestatud, et „müüja peab kogu aeg alles hoidma kõik dokumendid, mis tõendavad kauba lähetamist või veo tegelikku toimumist […]”. 20. veebruari 1993. aasta Moniteur belge’is nr 36 avaldatud pressiteate väljavõte juhib selles küsimuses maksumaksjate tähelepanu tõsiasjale, et „veo peab sooritama müüja, tarnesaaja või nende nimel tegutsev isik.
Consequently, if transport is carried out by or on behalf of a subsequent customer (e.g. in chain transactions where the transport is carried out by the final customer), supplies before the supply to the final customer may not be exempted’.
Järelikult veo korral, mille teostab järgmine klient või tema nimel tegutsev isik (näiteks siis, kui müügiahelas on vedaja lõppklient), ei ole võimalik vabastada maksust sellele viimasele kliendile toimunud tarnele eelnevaid tarneid”.
In order to qualify for an exemption for intra-Community supply, the taxable person must therefore prove, inter alia, that the transport was carried out by or on behalf of either the vendor or the person acquiring the goods [8].
Ühendusesisesel tarnimisel tuleb maksuvabastuse saamiseks maksukohustuslasel seega muu hulgas tõendada, et veo teostas müüja, tarnesaaja või nende nimel tegutsev isik [8].
If the conditions for the application of the exemptions laid down in Articles 39 and 39 bis of the VAT Code are not fulfilled, the supply of the goods becomes taxable in Belgium and the debt is incurred as a result of the mere existence of the transaction [9].
Käibemaksuseadustiku artiklites 39 ja 39a sätestatud maksuvabastuse kohaldamiseks ettenähtud tingimuste täitmata jätmisel muutub kauba tarne Belgias maksustatavaks ja võlg tekib tehingu toimumise hetkest [9].
In the interests of fairness towards the taxable person, the Belgian tax authorities nevertheless agree to grant an exemption under these articles to a taxable person who is not able to provide all the proof necessary to show that the conditions for exemption have been met if they themselves are in possession of such proof, for example within the framework of mutual assistance from other Member States or third countries.
Fair play-põhimõtte alusel on Belgia maksuamet siiski nõus kohaldama maksukohustuslase suhtes nende artiklite alusel maksuvabastust, kui maksukohustuslane ei suuda esitada kõiki maksuvabastuse tingimuste täitmist tõendavaid dokumente, kuid maksuametil endal on sellised tõendid olemas, näiteks teiste liikmesriikide või kolmandate riikide vastastikuse abistamise raames.
Taxation based on actual facts
Maksustamine faktiliste asjaolude toimumise alusel
According to the established case law of the Belgian Court of Cassation, tax (including VAT) must be established on the basis of the actual facts [10].
Belgia kassatsioonikohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb maks (sealhulgas käibemaks) kindlaks määrata faktiliste asjaolude alusel [10].
In applying this principle, the authorities are therefore required to impose tax, not on the basis of the apparent existence of an act as presented by the taxpayer, but on the basis of the actual existence of an act (resulting from the actual intention of one of the parties concerned).
Selle põhimõtte järgi ei tohi maksuamet võtta maksustamisel aluseks maksumaksja esitatud näilist tehingut, vaid tegelikku tehingut (mis on vastavate poolte tegelike kavatsuste tulemus).
In cases where the authorities contest VAT exemptions applied to supplies of goods, they address an adjustment notice [11] to the taxable person, normally together with a fine.
Kui maksuamet vaidlustab kõnealuse kaubatarne suhtes kohaldatud käibemaksuvabastuse, saadab ta maksukohustuslasele käibemaksu tasumise nõude, [11] millele tavaliselt lisandub trahv.
Settlement with the taxable person
Tehing maksukohustuslasega
The second subparagraph of Article 84 of the VAT Code states that the Minister for Finance may conclude settlements with taxpayers provided that these do not involve an exemption from or a reduction of the tax.
Käibemaksuseadustiku artikli 84 lõikega 2 on ette nähtud, et tehingud maksukohustuslastega sõlmib rahandusminister, kui tegemist ei ole maksuvabastuse või -vähendusega.
Such settlements, therefore, must concern only points of fact and not points of law.
Need tehingud võivad seega olla seotud üksnes faktiliste asjaoludega, mitte aga õiguslike asjaoludega.
The Minister for Finance delegates his powers in this area to the Regional Directorates of the VAT authorities and to the Special Tax Inspectorate.
Rahandusministri pädevuses on anda vastavad volitused käibemaksuameti piirkondlikele ametitele ja ISI-le.
Imposition of administrative fines
Haldustrahvide kohaldamine
As regards the imposition of fines when the right to an exemption is not proved, Article 70(1) of the VAT Code lays down a fine in proportion to the infringement of the obligation to pay VAT, equivalent to twice the amount of the unpaid tax.
Maksuvabastusõiguse tõendamata jätmise korral on käibemaksuseadustiku artikli 70 lõikega 1 ette nähtud iga käibemaksu tasumise kohustuse rikkumise eest trahv, mille suurus leitakse tasumata maksu korrutamisel kahega.
Nevertheless, Royal Decree No 41 of 30 January 1987 provides for a scale reducing the proportional tax fines.
Maksutrahvide vähendamise ulatus on ette nähtud 30. jaanuari 1987. aasta kuninga dekreediga nr 41 (edaspidi „dekreet nr 41”).
Article 1(1) of Royal Decree No 41 states that the fine is reduced by 10 % of the amount of the tax due (table G of the Annex) in the case of infringements against Article 39 bis of the VAT Code (wrongly applied exemption or lack of proof of the right to an exemption).
Dekreedi nr 41 artikli 1 lõikega 1 on ette nähtud, et seda trahvi vähendatakse kuni 10 % võlguolevast maksusummast (lisa tabel G), kui rikkumised on toime pandud käibemaksuseadustiku artikli 39a kohaldamisel (ekslikult kohaldatud maksuvabastus või maksuvabastusõiguse tõendamata jätmine).
The same proportional fine is imposed for similar infringements of Article 39 of the VAT Code.
Sama trahvi kohaldatakse sama laadi rikkumiste suhtes käibemaksuseadustiku artikli 39 kohaldamisel.
Article 70(2) of the VAT Code lays down a fine of twice the amount of the tax due on the transaction if the invoice is not supplied or contains inaccurate information, inter alia, as regards identification, the name or the address of the parties to the transaction.
Käibemaksuseadustiku artikli 70 lõikega 2 on omakorda ette nähtud, et kohaldatakse trahvi, mis võrdub tehingu eest tasumisele kuuluva maksu topeltsummaga, juhul kui arvet ei ole esitatud või kui arve sisaldab ebatäpseid andmeid, sealhulgas seoses tehingu poolte registreerimisnumbri, nime või aadressiga.
In accordance with the second subparagraph of Article 70(2) of the VAT Code this fine is, however, not imposed when the irregularities can be deemed to be purely accidental [13] or when the supplier had no reason to doubt that the other party [14] was a non-taxable person.
Käibemaksuseadustiku artikli 70 lõike 2 lõigu 2 alusel ei kohaldata seda trahvi siiski juhul, kui rikkumist saab pidada selgelt juhuslikuks [13] või kui tarnijal puudus alus kahelda lepingupartneriks oleva mittemaksukohustuslase staatuses [14].
Royal Decree No 41 [15] increases the fine to 100 % of the tax due on the transactions in the case of inaccuracies in the invoices.
Dekreediga nr 41 [15] on vähendatud trahvisummat 100 % ni tasumisele kuuluvast maksust nende tehingute puhul, kus arvetel esitatud andmed on ebatäpsed.
Article 3 of the same Royal Decree provides for full cancellation of the fine if a taxpayer rectifies the situation immediately before the intervention of the tax authorities.
Dekreedi nr 41 artikliga 3 on lubatud täielik loobumine trahvidest, kui maksumaksja parandab olukorra ise enne maksuameti sekkumist.
Proportionality of fines
Trahvide proportsionaalsus
In addition, recent case law from the Belgian Court of Cassation [18] confirmed that both the competent tax authority and the judge are obliged to apply the principle of proportionality to the calculation of administrative fines, even if this means derogating from fixed scales.
Belgia vahekohus [18] kinnitas oma hiljutises kohtupraktikas, et nii pädeval maksuametil kui ka kohtunikul on kohustus kohaldada proportsionaalsuse põhimõtet haldustrahvide summade suhtes, sealhulgas juhul, kui see tähendab kindlaksmääratud skaalast kõrvalekaldumist.
Possible reduction or cancellation of fines by the authorities
Maksuameti võimalus vähendada trahve või loobuda nende määramisest
Following the entry into force of the Law of 15 March 1999 on tax disputes, the provisions of the VAT Code [19] that enabled the Minister for Finance to cancel fines have been repealed.
Pärast maksuvaidlusi reguleeriva 15. märtsi 1999. aasta seaduse jõustumist tühistati käibemaksuseadustiku sätted, [19] mis andsid rahandusministrile õiguse loobuda trahvi sissenõudmisest.
Nevertheless, on the basis of Article 9 of the Regent’s Decree of 18 March 1831 [20] the Minister for Finance, or the official delegated by him for this purpose, retains the power to reduce or cancel fines.
Regendi 18. märtsi 1831. aasta [20] dekreedi artikli 9 alusel säilib rahandusministril või ametnikul, kelle ta on selleks volitanud, siiski õigus trahve vähendada või neist loobuda.
The Minister has delegated this power to the Director-General and the Regional Directors [21] of the VAT authorities [22].
Minister delegeeris selle õiguse käibemaksuameti [21] peadirektorile ja piirkondlikele direktoritele [22].
In principle this provision allows the authorities, when imposing a VAT fine, to deviate from the scales laid down in Article 70(2) of the VAT Code and in Royal Decree No 41, especially when strict application of the scales would not be in line with the principle of proportionality.
Selle sättega on ametiasutusele antud võimalus kalduda käibemaksu trahvi kohaldamisel kõrvale käibemaksuseadustiku artikli 70 lõikes 2 sätestatud seaduslikust skaalast ja dekreedist nr 41 eelkõige juhul, kui vastava skaala range kohaldamine võib minna vastuollu proportsionaalsuse põhimõttega.
If a reduction in the fine is possible, it is therefore normal, in the case of an amicable settlement between the tax authorities and the taxpayer, for the agreement also to cover the fine and for negotiations to be held on this matter.
Kui trahvi vähendamine on võimalik, on normaalne, et maksuameti ja võlgniku üksmeelse kokkuleppe korral hõlmab see kokkulepe ka trahvi ja et selles osas võivad toimuda läbirääkimised.
Default interest
Viivised
Article 91(1) of the VAT Code states that default interest is to be calculated at a rate of 0,8 % of the tax due for each month of default.
Viiviste kohta on käibemaksuseadustiku artikli 91 lõikes 1 sätestatud, et nende suurus on 0,8 % tasumisele kuuluvast summast hilinetud kuu kohta.
Article 84 bis of the VAT Code provides that, in special cases, the competent Director-General may, under the conditions stipulated by himself, grant an exemption for all or part of the interest payable under Article 91 of the VAT Code.
Käibemaksuseadustiku artiklis 84a on täpsustatud, et erandjuhtudel võib pädev piirkondlik direktor vabastada tema enda kindlaksmääratud tingimustel osaliselt või täielikult käibemaksuseadustiku artiklis 91 sätestatud viivistest.
However, it is clear from administrative comments on VAT [23] that a partial or total remission of default interest may be granted only if the taxable person is in a difficult financial situation for reasons beyond his control.
Käibemaksu teemal [23] antud ametlikest kommentaaridest siiski järeldub, et selline osaline või täielik viivistest vabastamine võib toimuda üksnes juhul, kui maksukohustuslane on raskes majanduslikus olukorras, mille põhjus ei sõltu tema tahtest.
This view was confirmed by Belgium in its letter dated 13 June 2005 in response to the comments from third parties, where it stated: ‘the Special Tax Inspectorate’s Regional Directors have never granted a total or partial remission of default interest in any tax case.
Seda seisukohta on kinnitanud Belgia oma 13. juuni 2005. aasta kirjas, mis on vastus kolmandate isikute märkustele ja milles täpsustatakse, et „ISI piirkondlikud direktorid ei ole mitte ühegi juhtumi puhul andnud ei täielikku ega osalist vabastust viivistest.
Moreover, such a remission is granted only to taxpayers in a difficult financial situation …’
Pealegi antakse selline vabastus vaid võlgnikele, kes on raskes majanduslikus olukorras […]”.
Refund
Tagastamine
Article 77(1), number 7, of the VAT Code provides that the tax charged on the supply of goods (or services) shall be refunded in the appropriate amount in the event of the loss of a claim for payment of all or part of the purchase price.
Käibemaksuseadustiku artikli 77 lõike 1 punkt 7 näeb ette, et kaubatarnelt (või teenuselt) tasutud maks tagastatakse vastava summa ulatuses, kui müügihinna tasumise nõue on jäänud täies ulatuses või osaliselt rahuldamata.