natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In April 2001 the Commission asked its consultant to identify the differences between its report and that of Arthur Andersen and to determine the changes to data or methodology that could, if necessary, be included in its previous report.
aasta aprillis palus komisjon oma konsultandil teha kindlaks lahknevused tema aruande ja Arthur Anderseni aruande vahel ning fikseerida andmete ja metoodika muudatused, mille võiks vajaduse korral lisada tema varasemasse aruandesse.
A new final report from the Commission consultant was handed over on 23 July 2001.
Komisjoni konsultandi uus lõpparuanne esitati 23. juulil 2001.
It evaluates the result of the Livret bleu cost accounts at a cumulated non-capitalised profit of FRF 1,074 billion (EUR 163,7 million).
Selles on „livret bleu” analüütilise raamatupidamisarvestuse tulemuseks hinnatud kapitaliseerimata kogukasum 1,074 miljardit Prantsuse franki (163,7 miljonit eurot).
The report was sent to the French authorities on the same day.
See aruanne edastati samal päeval Prantsuse ametiasutustele.
At a meeting on 26 July 2001 between the Commission, the French authorities, Crédit Mutuel and Arthur Andersen, Crédit Mutuel and Arthur Andersen announced that they disagreed with the final conclusions of the Commission’s consultant.
Komisjoni, Prantsuse ametiasutuste, Crédit Mutuel’i ja Arthur Anderseni vahel 26. juuli 2006 peetud koosolekul teatasid Crédit Mutuel ja Arthur Andersen, et nad ei nõustu komisjoni konsultandi lõppjäreldustega.
The memo sent to the Commission by the French authorities on 26 October 2001 explained why, according to them, (i) the Livret bleu scheme did not constitute State aid; (ii) if the Commission did classify the scheme as aid, it could only be existing aid, and (iii) in any event it was compatible aid.
Teatises, mille Prantsuse ametiasutused saatsid komisjonile 26. oktoobril 2001, on selgitatud, miks need ametiasutused olid seisukohal, et i) „livret bleu” süsteem ei kujuta endast abi, ii) juhul kui komisjon otsustab abiks kvalifitseerimise kasuks, saab olla tegemist üksnes olemasoleva abiga, ja iii) igal juhul on tegemist siseturuga kokkusobiva abiga.
By Decision of 15 January 2002 [6] (hereinafter: ‘the annulled Decision’), the Commission declared the State aid granted by France to Crédit Mutuel incompatible with the common market.
15. jaanuari 2002. aasta otsusega [6] (edaspidi „tühistatud otsus”) tunnistas komisjon Prantsuse Vabariigi poolt Crédit Mutuel’ile antud riigiabi siseturuga kokkusobimatuks.
The Decision of 15 January 2002 was annulled by judgment of the Court of First Instance on 18 January 2005 [7].
15. jaanuari 2002. aasta otsus tühistati Üldkohtu 18. jaanuari 2005. aasta otsusega [7].
The Commission did not appeal against the judgment.
Komisjon ei esitanud Üldkohtu otsuse peale apellatsioonkaebust.
In accordance with Article 266(1) TFEU, the Commission is required to take the necessary measures to comply with the judgment.
Vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 266 lõikele 1 peab komisjon võtma selle kohtuotsuse täitmiseks vajalikud meetmed.
With regard to State aid, this means that, following the annulment of the Decision, the procedure is returned to the formal investigation stage.
Riigiabi valdkonnas tähendab see seda, et otsuse tühistamise järel suunatakse menetlus tagasi ametliku uurimise staadiumisse.
By Decision of 7 June 2006 [8] (hereinafter: ‘the extension Decision’), the Commission extended the formal investigation procedure and clarified the purpose of its assessment of potential aid.
7. juuni 2006. aasta otsusega [8] (edaspidi „laiendamisotsus”) laiendas komisjon ametlikku uurimismenetlust ja selgitas võimaliku abi hindamise ulatust.
France submitted its comments on the extension Decision to the Commission by letters dated 1 September 2006 and 7 September 2006.
Prantsusmaa esitas 1. septembri 2006. aasta ja 7. septembri 2006. aasta kirjades komisjonile oma märkused laiendamisotsuse kohta.
On 19 September 2006 the Commission received a complaint from the Association des Victimes du Crédit Mutuel (Association of Victims of Crédit Mutuel).
Euroopa Komisjon sai 19. septembril 2006 „Association des Victimes du Crédit Mutuel’i” kaebuse.
The Commission received the comments of Crédit Mutuel by letter dated 13 October 2006.
13. oktoobri 2006. aasta kirjas laekusid komisjonile Crédit Mutuel’i märkused.
By letter dated 31 October 2006, the Commission forwarded the observations by Crédit Mutuel to the French authorities.
Komisjon edastas Crédit Mutuel’i märkused Prantsuse ametiasutustele 31. oktoobri 2006. aasta kirjas.
Following two requests for further information from the Commission dated 22 September 2006 and 28 November 2006, France submitted additional comments by letters dated 8 November 2006 and 28 February 2007.
Komisjoni kahe, 22. septembri 2006. aasta ja 28. novembri 2006. aasta täiendava teabenõude järel esitas Prantsusmaa 8. novembri 2006. aasta ja 28. veebruari 2007. aasta kirjadega lisamärkused.
The Commission met the French authorities on 19 December 2006 and Crédit Mutuel on 15 January 2007.
Komisjon kohtus Prantsuse ametiasutustega 19. detsembril 2006 ja Crédit Mutuel’iga 15. jaanuaril 2007.
On 10 May 2007 the Commission adopted a decision pursuant to Article 86(3) of the EC Treaty (now Article 106(3) TFEU) in conjunction with Articles 43 and 49 of the EC Treaty (now Articles 49 and 56 TFEU) requiring France to put an end to the special rights [9] of Crédit Mutuel, Caisses d’Épargne and Banque Populaire for the distribution of the Livret bleu (Crédit Mutuel) and Livret A (Caisses d’Épargne and Banque Postale) [10].
mail 2007 võttis komisjon EÜ asutamislepingu artikli 86 lõike 3 alusel (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 106 lõige 3) ja koostoimes EÜ asutamislepingu artiklitega 43 ja 49 (nüüd ELi toimimise lepingu artiklid 49 ja 56) vastu otsuse, mille kohaselt Prantsusmaa pidi kaotama Crédit Mutuel’i, Caisses d’Épargne ja Banque Populaire’i eriõigused [9] „livret bleu” (Crédit Mutuel’i puhul) ja „livret A” (Caisses d’Épargne ja La Poste’i puhul) levitamiseks [10].
Since France did not put an end to the special rights for the distribution of the Livret A and Livret bleu within the nine-month deadline set by the Decision of 10 May 2007, the Commission opened infringement proceedings pursuant to Article 226 of the EC Treaty (now Article 258 TFEU) by sending France on 5 June 2008 a letter of formal notice for not complying with the Decision.
Kuna Prantsusmaa ei kaotanud „livret A” ja „livret bleu” levitamise eriõigusi 10. mai 2007. aasta otsuses määratud üheksakuulise tähtaja jooksul, algatas komisjon EÜ asutamislepingu artikliga 226 (nüüd ELi toimimise lepingu artikkel 258) ette nähtud rikkumismenetluse, saates talle otsuse täitmata jätmise tõttu 5. juunil 2008 märgukirja.
On 19 September 2009 the Commission asked France for more information, which was provided on 13 October 2009.
septembril 2009 palus komisjon Prantsusmaalt uut teavet ning Prantsusmaa vastas sellele palvele 13. oktoobril 2009.
On 8 October 2009 the Commission terminated the infringement proceedings because France, by adopting the reform of 1 January 2009 liberalising the distribution of the Livret A and Livret bleu [11], had complied with its obligation to put an end to the special rights for the distribution of the livrets [12].
8. oktoobril 2009 lõpetas komisjon rikkumismenetluse, sest Prantsusmaa oli ellu viinud 1. jaanuari 2009. aasta reformi, millega liberaliseeriti „livret A” ja „livret bleu” levitamine, [11] ning täitnud seeläbi oma kohustuse lõpetada nende hoiuste levitamise eriõigused [12].
Over the course of 2010 the Commission sent e-mails with several questions to Crédit Mutuel, to which e-mailed replies were received.
aastal esitas komisjon Crédit Mutuel’ile e-kirjadega mitu küsimust, millele viimane vastas samuti e-kirjadega.
This Decision closes, pursuant to Article 13 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [13], the procedure relating to the potential aid contained in the Livret bleu savings vehicle.
Käesolev otsus lõpetab vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) [13] artiklile 13 menetluse võimalike abielementide olemasolu kohta „livret bleu” süsteemis.
DESCRIPTION OF THE LIVRET BLEU SAVINGS VEHICLE
„LIVRET BLEU” SÜSTEEMI KIRJELDUS
Description of Crédit Mutuel
Crédit Mutuel’i kirjeldus
Crédit Mutuel is a decentralised banking and insurance group consisting of a national network of branches with the status of cooperative companies with open-ended capital.
Crédit Mutuel on detsentraliseeritud panga- ja kindlustuskontsern, mis koosneb muutuva kapitaliga ühistupankade riigisisesest võrgust.
Crédit Mutuel is governed by the law of 10 September 1947, which laid down the principles of cooperation.
Crédit Mutuel’i reguleeritakse 10. septembri 1947. aasta seadusega, millega on kehtestud koostöö põhimõtted.
It is organised on three levels: local, regional and national.
See on korraldatud kolmel tasandil: kohalikul, piirkondlikul ja riiklikul.
Crédit Mutuel is a group with a single management that pursues a global policy.
Lisaks on Crédit Mutuel kontsern, millel on ühine juhatus, mis teostab üldist juhtimispoliitikat.
It maintains internal financial solidarity at the level of the confederation, which ensures the liquidity of the regional federations.
Kontsern säilitab konföderatsiooni tasandil sisemise finantssolidaarsuse, mis kindlustab piirkondlike liitude likviidsuse.
The group has the features of a single undertaking from the perspective of competition law because is has a single decision-making body at central level.
Oma tunnustelt moodustab kontsern konkurentsiõiguse seisukohalt üheainsa ettevõtja, sest sellel on üks keskne otsustuskeskus.
Description of the Livret bleu
„Livret bleu” kirjeldus
The Livret bleu was a savings product regulated by the State and distributed exclusively by Crédit Mutuel.
„Livret bleu” oli riigi reguleeritud säästuhoiuse tüüp, mida levitas vaid Crédit Mutuel.
The product was partially tax-exempt under the terms of the Amending Finance Act for 1975 [14].
Kõnealuse finantstoote suhtes kehtis 1975. aasta paranduseelarve seaduse [14] alusel osaline maksuvabastus.
The interest on sums deposited paid to savers qualified for a tax exemption to the tune of two thirds.
Hoiustajatele hoiustatud summade pealt makstavad intressid olid kahe kolmandiku ulatuses maksuvabad.
The State set the gross interest rate on the Livret bleu for savers in such a way that, after deduction of tax [15], the net rate was identical to that earned on the Livret A, which was fully tax-exempt.
Riik määras „livret bleu” hoiustajatele makstava brutointressi määra kindlaks nii, et pärast maksu kinnipidamist [15] oli netomäär sama nagu täielikult maksust vabastatud „livret A” puhul.
The State set the interest rate on the Livret bleu at a level above inflation, indexed to the money market.
Riik määras „livret bleu” intressimäära inflatsioonist kõrgemale tasemele, mis oli seotud rahaturuga.
The last net rate of remuneration on the Livret bleu before this savings product was discontinued by the reform of 1 January 2009 (see recital 41) was 4 % [16].
Viimane „livret bleu” netointressimäär enne, kui see säästuhoiustamise toode 1. jaanuari 2009. aasta reformiga kaotati (vt põhjendus 41), oli 4 % [16].
The Livret bleu’s features — immediate availability of funds, minimum initial deposit authorised from EUR 15, no costs (in particular on opening the account), etc. — led to great liquidity.
„Livret bleu” tunnused – vahendite kohe kättesaadavaks tegemine, alates 15 eurost lubatud maksed, kulude puudumine (eelkõige avamistasu) jne – eeldas suurt likviidsust.
In addition, it was possible to set up direct debits from the Livret bleu account to the national exchequer or public companies such as EDF or France Télécom.
Peale selle oli võimalik teha „livret bleu” kontolt automaatseid makseid riigikassasse või avalik-õiguslikele ettevõtjatele, nagu EDF või France Télécom.
The Livret bleu, which was a savings product aimed at the general public, was therefore similar in some respects to a current account.
Eraisikutele ette nähtud säästutoode „livret bleu” sarnanes seega teatud mõttes arvelduskontoga.
The obligations associated with the use of the funds collected through the Livret bleu changed over time.
„Livret bleu” kaudu kogutud vahendite kasutamisega seotud kohustused muutusid aja jooksul.
Initially Crédit Mutuel was obliged to allocate 50 % of the resources (in 1983 [17] this proportion was increased to 65 % of the resources and 80 % for new deposits) to general-interest uses (notably the financing of local authorities and other public bodies), with the balance being left to the bank to dispose of freely (hereinafter: ‘non-earmarked uses’).
Esialgu oli Crédit Mutuel kohustatud eraldama 50 % vahenditest (1983. aastal [17] suurendati seda määra 65 protsendini vahenditest ja 80 protsendini vastuvõetud uutest hoiustest) nn üldistes huvides kasutamiseks (eelkõige kohalike omavalitsuste ja muude avalik-õiguslike asutuste rahastamiseks); saldot võis pank vabalt kasutada (edaspidi „vabalt valitud kasutusviisid”).
The system was radically reformed by a Decree of 27 September 1991 [18] to bring the Livret bleu gradually into line with the Livret A system.
Seda süsteemi muudeti põhjalikult 27. septembri 1991. aasta määrusega, [18] millega „livret bleu” ühtlustati „livret A” süsteemiga.
After the Decree was adopted, all new deposits [19] were centralised with the Caisse des Dépôts et Consignations (hereinafter: ‘CDC’) which, in return, paid Crédit Mutuel a brokerage commission.
Alates sellest määrusest koondati kogu uute säästuhoiuste summa [19] Caisse des dépôts et consignations’i (edaspidi „CDC”), kes vastutasuks maksis Crédit Mutuel’ile maakleritasu.
Moreover, this radical reform of the system was reflected in a gradual reallocation of existing deposits [20].
Peale selle väljendus see süsteemi põhjalik muutmine olemasolevate säästuhoiuste kogusumma järkjärgulises ümberkandmises [20].
Since the Decree of 27 September 1991 until the end of the first half of 1999, the share of existing ‘general-interest uses’ and ‘non-earmarked uses’ fell until all the deposits were allocated to the CDC.
Alates 27. septembri 1991. aasta määrusest kuni 1999. aasta esimese poolaastani vähenes olemasolevate summade „üldistes huvides kasutamise” ja „vabalt valitud kasutusviiside” osakaal seni, kuni kogu säästuhoiuste summa kanti üle CDCsse.
Source: Littlejohn Frazer.
Allikas: Littlejohn Fraser
FRF billion and %
Miljardites Prantsuse frankides ja protsentides
Annual average deposits
Keskmine säästuhoiuste kogusumma aastas
Centralised allocation CDC
CDCsse koondamine
General-interest uses
Üldistes huvides kasutamine
Non-earmarked uses
Vabalt valitud kasutusviis
On 1 January 2009 a reform of the Livret A and Livret bleu came into force that granted all banking institutions the right to distribute Livret A accounts and ended the distinction between the Livret A and Livret bleu accounts.
jaanuaril 2009 jõustus „livret A” ja „livret bleu” reform, mis võimaldab kõikidel pankadel levitada säästutoodet „livret A”, lõpetades „livret A” ja „livret bleu” vahelise eristuse.
Since 1 January 2009, the Crédit Mutuel Livret bleu has simply been a Livret A marketed under a different name.
Alates 1. jaanuarist 2009 ei ole Crédit Mutuel’i „livret bleu” muud kui „livret A”, mida turustatakse teise nime all.
On that date the Livret bleu ceased to exist, and so did the exclusive right of distribution by the Crédit Mutuel.
„Livret bleu” olemasolu ja seega Crédit Mutuel’i ainuõigus selle levitamiseks lõppes nimetatud kuupäeval.
Reasons for initiating the procedure/extending the procedure
Menetluse algatamise/laiendamise põhjuste kirjeldus
As set out in the extension Decision [21], the Commission took the view that it was possible that France had granted aid to Crédit Mutuel through the brokerage commission.
Nagu on märgitud laiendamisotsuses, [21] pidas komisjon võimalikuks, et Prantsusmaa andis Crédit Mutuel’ile maakleritasu kaudu abi.
The Altmark case-law of the Court of Justice holds that public-service compensation does not constitute State aid within the meaning of Article 107 TFEU if it satisfies certain cumulative conditions referred to in the Altmark judgment of 24 July 2003 [22].
Euroopa Kohtu otsusest Altmark tuleneb, et avalike teenuste eest makstav hüvitis ei ole riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 tähenduses, kui see vastab teatavatele kumulatiivsetele tingimustele, mis on nimetatud 24. juuli 2003. aasta kohtuotsuses Altmark [22].
In its extension Decision, the Commission took the view that the fourth condition under the Altmark case-law might not be satisfied where the State did not assign this public-service task of collecting deposits intended for social rented housing to the highest bidder in a tendering procedure, but entrusted it directly through negotiations with Crédit Mutuel, which does not allow for any guarantee, by deduction, that the remuneration awarded to Crédit Mutuel is not higher than the amount required by a well-run undertaking.
Komisjon leidis oma laiendamisotsuses, et kohtuotsuse Altmark neljas tingimus ei saa olla täidetud, sest riik ei määranud avaliku teenuse osutamise ülesannet võtta vastu üürile antavate sotsiaalkorterite rahastamiseks ette nähtud hoiused parimale pakkujale riigihankemenetluse teel, vaid otse Crédit Mutuel’iga peetud läbirääkimiste teel, mis ei anna iseenesest mingit tagatist, et Crédit Mutuel’ile antud tasu ei ole suurem kui hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja küsitud tasu.
The Commission also took the view that the French authorities had not demonstrated that the level of compensation had been determined by reference to the costs of a typical, well-run undertaking in the banking sector.
Peale selle leiab komisjon, et Prantsuse ametiasutused ei tõendanud, et hüvitise tase määrati kindlaks pangandussektori keskmise suurusega, hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kulude alusel.
It is not enough for the French authorities to highlight that Crédit Mutuel is a well-run undertaking to establish that the level of compensation has been determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, within the meaning of the Altmark case-law, would have incurred.
Asjaolust, et Prantsuse ametiasutused rõhutavad, et Crédit Mutuel on hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja, ei piisa selle tõendamiseks, et hüvitise tase määrati kindlaks selliste kulude analüüsi alusel, mida kannaks hästi korraldatud juhtimisega ettevõtja kohtuotsuse Altmark tähenduses.
The Commission’s view is that the brokerage commission was a state resource that could constitute a selective advantage likely to distort competition and affect trade between Member States, which had not been notified.
Komisjon on seisukohal, et maakleritasu oli riigi ressurss, mis võis kujutada endast konkurentsi moonutavat ja liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutavat valikulist eelist, millest komisjonile ei ole teatatud.
The brokerage commission could therefore contain elements of unlawful aid.
Maakleritasu võis seega sisaldada ebaseadusliku abi elemente.
In its extension Decision, the Commission thought it possible that the measure was not compatible with Article 86(2) of the EC Treaty (now Article 106(2) TFEU) and took the view that none of the exceptions referred to in Article 87(2) and (3) of the EC Treaty (now Article 107(2) and (3) TFEU) seemed to apply.
Oma laiendamisotsuses pidas komisjon võimalikuks, et see meede ei ole kooskõlas EÜ asutamislepingu artikli 86 lõikega 2 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 106 lõige 2), ja ei pidanud ühtki EÜ asutamislepingu artikli 87 lõigetes 2 ja 3 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 107 lõiked 2 ja 3) nimetatud eranditest kohaldatavaks.
It seemed possible to the Commission, on the basis of the calculations by its consultant, that the amount of the compensation had exceeded what was necessary to cover the costs incurred in discharging the public service obligations (the collection of deposits intended for social rented housing), taking into account the related income and a reasonable profit for discharging that obligation.
Nimelt näis komisjonile oma konsultandi arvutuste põhjal võimalik, et hüvitise summa ületas avaliku teenindamise kohustuse täitmisega (üürile antavate sotsiaalkorterite rahastamiseks ettenähtud hoiuste vastuvõtmine) tekkivate kulude katmiseks vajalikku summat, arvestades selle kohustusega seotud tulu ja mõistlikku kasumit.
The Commission, having reiterated that the amount of the compensation had to include all the advantages granted by the State or through state resources in any form whatsoever, took account in the calculation of the compensation not only of the net cost of collecting the deposits centralised with the CDC, but also of the net result (cost or profit) of the general-interest uses and non-earmarked uses.
Komisjon meenutas, et hüvitise summa peab hõlmama kõiki riigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antavaid eeliseid, ning võttis seetõttu hüvitise arvutamisel arvesse mitte ainult CDCsse koondatud hoiuste vastuvõtmise netokulu, vaid ka üldistes huvides kasutamise ja vabalt valitud kasutamise netotulemit (kulu või kasumit).
The report by the Commission’s consultant revealed over-compensation to Crédit Mutuel for the years 1991, 1992, 1993 and 1998.
Komisjoni konsultandi aruandest nähtus, et Crédit Mutuel’ile maksti aastate 1991, 1992, 1993 ja 1998 eest liigset hüvitist.
THE COMPLAINANTS’ ARGUMENTS
KAEBUSE ESITAJATE ARGUMENDID
The complainants’ arguments were presented by the Commission in its Decision of 6 February 1998 on the initiation of proceedings pursuant to Article 88(2) of the EC Treaty (now Article 108(2) TFEU).
Kaebuse esitajate argumente tutvustas komisjon oma 6. veebruari 1998. aasta otsuses, mis käsitles menetluse algatamist EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 2 (nüüd ELi toimimise lepingu artikli 108 lõige 2) alusel.
The additional written statements submitted since then contain the following new arguments.
Peale seda edastatud täiendavad avaldused sisaldavad järgmisi uusi argumente.
A paper (updated at the end of February 1999 and communicated to the Commission in October 1999) on the pull effect of the Livret bleu assessed the net banking income generated by this effect at FRF 17 billion (EUR 2,6 billion), assuming that the increase in Crédit Mutuel’s market shares in every segment over the period 1986 to 1997 was exclusively the result of distributing the Livret bleu.
„Livret bleu” juurdemeelitavat mõju käsitlevas AFB teatises (ajakohastatud 1999. aasta veebruari lõpus ja edastatud komisjonile 1999. aasta oktoobris) on panga puhastulu, mis tekkis tänu „livret bleu” juurdemeelitavale mõjule, hinnatud 17 miljardile Prantsuse frangile (2,6 miljardit eurot), eeldusel et Crédit Mutuel’i turuosa suurenemine kõikides segmentides ajavahemikul 1986–1997 on tingitud üksnes „livret bleu” levitamisest.
A study conducted by Caisse Nationale du Crédit Agricole, submitted in May 2000, analysed developments in the number of Crédit Mutuel branches.
Caisse Nationale du Crédit Agricole’i teostatud uuringus, mis esitati 2000. aasta mais, on analüüsitud Crédit Mutuel’i kontorite arvu muutumist.
It is therefore likely that Crédit Mutuel reduced its establishments in rural areas in order to concentrate on urban areas.
Seega on võimalik, et Crédit Mutuel vähendas oma esindatust maapiirkondades, et suurendada oma kohalolu linnapiirkondades.
These figures appear to refute Crédit Mutuel’s allegations that it was obliged to maintain a large number of branches in rural areas in the 1990s.
Need andmed näivad lükkavat ümber Crédit Mutuel’i väited, et ta oli 1990. aastatel sunnitud säilitama tugevat esindatust maapiirkondades.
They also tend to show that Crédit Mutuel is capable of maintaining an exceptionally dense network of branches even after the removal of all controls by the authorities.
Kõnealused andmed viitavad ka sellele, et Crédit Mutuel suudab säilitada erakordselt tiheda kontorite võrgu isegi pärast seda, kui on kaotatud igasugune riigi kontroll.