natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This aid scheme does not form the object of this Decision.
Kõnealune abikava ei ole käesoleva otsuse ese.
By letter dated 22 December 2009, the Commission asked the French authorities for information on CELF’s situation and applicable liquidation procedure.
22. detsembri 2009. aasta kirjaga soovis komisjon saada Prantsuse ametiasutustelt teavet CELFi olukorra ja CELFi puhul kohaldatud likvideerimismenetluse kohta.
Proceedings before the national courts and preliminary questions
Siseriiklike kohtute menetlus ja eelotsuse küsimused
It should, moreover, be noted that proceedings are under way in France before the national courts, and that they have given rise to referrals to the Court of Justice on the basis of Article 267 TFEU (former Article 234 EC).
Prantsusmaa siseriiklikus kohtus on praegu käimas menetlused, mille raames on esitatud taotlusi Euroopa Kohtusse Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 267 (EÜ asutamislepingu endine artikkel 234) alusel.
The main stages in these proceedings are briefly outlined below.
Menetluste peamised etapid on esitatud järgnevalt.
SIDE referred the matter of the direct effect of former Article 88(3) EC to the French courts.
SIDE pöördus Prantsusmaa kohtusse endise asutamislepingu artikli 88 lõike 3 otsemõju küsimuses.
By judgment of 5 October 2004, confirming a judgment of the Paris Administrative Court of 26 April 2001, the Paris Administrative Court of Appeal ordered the French State to recover the aid paid to CELF.
5. oktoobri 2004. aasta otsusega, mis kinnitas Pariisi halduskohtu Tribunal administratif de Paris 26. aprilli 2001. aasta otsust, andis Pariisi apellatsioonikohus haldusküsimustes Cour administrative d’appel de Paris Prantsuse riigile korralduse hakata CELFile antud abi tagasi nõudma.
After appealing to the Council of State, by judgment of 29 March 2006 this body confirmed certain aspects of the decision of the Administrative Court of Appeal, particularly the fact that the disputed aid was not of a purely compensatory nature for public service obligations [14], that it could not be described as existing aid by the national judge and that CELF could not claim a legitimate expectation.
Vastav kassatsioonkaebus esitati Prantsuse riiginõukogule Conseil d’Etat, kes kinnitas 29. märtsi 2006. aasta kohtuotsusega Cour administrative d’appeli otsuse teatavaid üksikasju, eelkõige asjaolu, et kõnealune abi ei olnud täielikult avaliku teenindamise kohustust [14] kompenseeriva iseloomuga, liikmesriigi kohus ei saanud seda liigitada olemasolevaks abiks ja et CELF ei saanud tugineda õiguspärastele ootustele.
Nevertheless, in its judgment of 29 March 2006, the Council of State also decided to stay proceedings on the appeal until the Court of Justice had issued its judgment on the preliminary questions it had raised with it regarding the national judicature’s obligations in relation to State aid that had not been notified but was subsequently declared compatible with the common market by a decision of the Commission.
Ometi otsustas ka Conseil d’Etat oma 29. märtsi 2006. aasta otsusega peatada menetluse seniks, kuni Euroopa Kohus on võtnud seisukoha eelotsuse küsimuste kohta, mille Conseil d’Etat oli talle esitanud, soovides teada, millised on liikmesriigi kohtu kohustused teatamata riigiabi suhtes, mis deklareeriti pärast abi andmist ja mis on komisjoni otsuse kohaselt ühisturuga kokkusobiv.
In its judgment of 12 February 2008 [15], the Court of Justice ruled:
12. veebruari 2008. aasta otsuses [15] ütles Euroopa Kohus õigusliku käsitluse kohta järgmist:
‘The last sentence of Article 88(3) EC is to be interpreted as meaning that the national court is not bound to order the recovery of aid implemented contrary to that provision, where the Commission has adopted a final decision declaring that aid to be compatible with the common market, within the meaning of Article 87 EC.
„EÜ artikli 88 lõike 3 viimast lauset tuleb tõlgendada selliselt, et liikmesriigi kohus ei pea tegema korraldust selle sätte vastaselt rakendatud abi tagasinõudmiseks, kui komisjon on teinud lõpliku otsuse, millega see abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobivaks EÜ asutamislepingu artikli 87 tähenduses.
Applying Community law, the national court must order the aid recipient to pay interest in respect of the period of unlawfulness.
Ühenduse õigust kohaldades peab see kohus tegema abisaajale korralduse intresside maksmiseks ajavahemiku eest, mil ebaseaduslikkus kestis.
Within the framework of its domestic law, it may, if appropriate, also order the recovery of the unlawful aid, without prejudice to the Member State’s right to re-implement it, subsequently.
Oma riigi õiguse raames võib liikmesriigi kohus asjast sõltuvalt teha lisaks korralduse ebaseadusliku abi tagasinõudmiseks ka siis, kui selle riigi õiguse kohaselt tuleb abi hiljem uuesti rakendada.
It may also be required to uphold claims for compensation for damage caused by reason of the unlawful nature of the aid.
Samuti võib liikmesriigi kohtul olla tarvis rahuldada nõuded abimeetme ebaseaduslikkusega tekitatud kahju hüvitamiseks.
In a procedural situation such as that in the main proceedings, the obligation, arising from the last sentence of Article 88(3) EC, to remedy the consequences of the aid’s unlawfulness extends also, for the purposes of calculating the sums to be paid by the recipient, and save for exceptional circumstances, to the period between a decision of the Commission of the European Communities declaring the aid to be compatible with the common market and the annulment of that decision by the Community court.’
Sellises olukorras nagu põhikohtuasjas ja juhul, kui ei esine erandlikke asjaolusid, laieneb EÜ artikli 88 lõike 3 viimasest lausest tulenev kohustus heastada ebaseadusliku abi tagajärjed seoses abisaaja poolt tasumisele kuuluvate summade väljaarvutamisega ka ajavahemikule, mis lahutab Euroopa Ühenduste Komisjoni otsust, millega abi tunnistatakse kokkusobivaks, ja selle otsuse tühistamist ühenduse kohtu poolt.”
After considering the judgment of the Court of Justice of 12 February 2008, along with the previously mentioned judgment of the Court of First Instance of 15 April 2008, in its judgment of 19 December 2008, the Council of State annulled Articles 2, 3 and 4 of the above-stated judgment of 5 October 2004 of the Paris Administrative Court of Appeal and ruled as follows.
Olles võtnud arvesse Euroopa Kohtu 12. veebruari 2008. aasta otsust ja Üldkohtu 15. aprilli 2008. aasta otsust, tühistas Conseil d’Etat oma 19. detsembri 2008. aasta määrusega Cour administrative d’appel de Paris’ eespool osutatud 5. oktoobri 2004. aasta otsuse artiklid 2, 3 ja 4 ning otsustas järgmist.
Firstly, the Minister for Culture and Communication was ordered to recover the interest relating to the State aid paid to CELF since 1980 and up to the date of the Council of State judgment, calculated in accordance with Commission Regulation (EC) No 794/2004 [16].
Esiteks tehti kultuuri- ja kommunikatsiooniministrile korraldus hakata sisse nõudma intresse, mis on seotud CELFile ajavahemikul alates 1980. aastast kuni Conseil d’Etat’ otsuse kuupäevani antud riigiabiga ja mis on arvutatud vastavalt komisjoni määrusele (EÜ) nr 794/2004 [16].
The Minister was then ordered to take the necessary steps to collect the interest due between the date of the Council of State’s judgment and either the date when the compatibility of the aid with the common market was definitively noted or the date when the aid was finally returned.
Ministrile tehti ühtlasi korraldus alustada tagasiulatuvalt nende intresside sissenõudmist, mida oleks tulnud maksta ajavahemikul, mis jääb Conseil d’Etat’ otsuse kuupäeva ja selle kuupäeva vahele, millal oleks tehtud lõplikult kindlaks abi kokkusobivus ühisturuga ja oleks alustatud abi lõplikku tagastamist.
In addition, the Council of State decided to stay proceedings until the Court of Justice had issued an opinion on the following preliminary questions:
Peale selle otsustas Conseil d’Etat peatada menetluse seniks kuni Euroopa Kohus on võtnud seisukoha järgmiste eelotsuse küsimuste kohta:
May the national court stay proceedings concerning the obligation to recover State aid until the Commission of the European Communities has ruled, by way of a final decision, on the compatibility of the aid with the rules of the common market, where a first decision of the Commission declaring that aid to be compatible has been annulled by the Community judicature?
Kas liikmesriigi kohus tohib peatada riigiabi tagastamise kohustuse küsimust hõlmavat menetlusõigust kuni ajani, mil komisjon võtab vastu lõpliku otsuse abi kokkusobivuse kohta ühisturuga, juhul kui komisjoni esimene otsus abi kokkusobivuse kohta on ühenduse kohtu poolt tühistatud?
Where the Commission has on three occasions declared the aid to be compatible with the common market, before those decisions were annulled by the Court of First Instance of the European Communities, is such a situation capable of being an exceptional circumstance which may lead the national court to limit the obligation to recover the aid?’
Kas olukord, kus komisjon on kolmel korral kinnitanud abi kokkusobivust ühisturuga ja seejärel on Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohus need otsused kehtetuks tunnistanud, võib olla käsitatav erakorralise olukorrana, mille puhul võib liikmesriigi kohus riigiabi tagastamise kohustust piirata?”
On 11 March 2010 [17], the Court of Justice deferred judgment on the said preliminary questions and ruled:
märtsil 2010 [17] tegi Euroopa Kohus avalduse kõnealuste eelotsuse küsimuste kohta ja otsustas järgmist:
A national court before which an application has been brought, on the basis of Article 88(3) EC, for repayment of unlawful State aid may not stay the adoption of its decision on that application until the Commission of the European Communities has ruled on the compatibility of the aid with the common market following the annulment of a previous positive decision;
Liikmesriigi kohus, kes menetleb EÜ artikli 88 lõike 3 alusel esitatud taotlust, mille ese on ebaseadusliku riigiabi tagastamine, ei või selle taotluse üle otsustamist peatada ajani, mil komisjon teeb pärast varasema positiivse otsuse tühistamist otsuse abi ühisturuga kokkusobivuse kohta.
The adoption by the Commission of the European Communities of three successive decisions declaring aid to be compatible with the common market, which were subsequently annulled by the Community judicature, is not, in itself, capable of constituting an exceptional circumstance such as to justify a limitation of the recipient’s obligation to repay that aid, in the case where that aid was implemented contrary to Article 88(3) EC.’
Asjaolu puhul, et komisjon võtab abi ühisturuga kokkusobivaks tunnistamise kohta vastu kolm järjestikust otsust, mille ühenduste kohus seejärel tühistab, ei ole iseenesest tegemist erandliku asjaoluga, mis juhul, kui abi on antud EÜ artikli 88 lõiget 3 rikkudes, võib põhjendada selle abisaajal olevat abi tagastamise kohustuse piiramist.”
DESCRIPTION OF THE DISPUTED MEASURE
KÕNEALUSE MEETME KIRJELDUS
The French authorities informed the Commission that, in 1980, the Ministry of Culture had decided, in line with the French Government’s general policy guidelines on promoting French-language books and French literature, to grant aid to export agents accepting any kind of order, irrespective of its amount and profitability.
Prantsuse ametiasutused selgitasid komisjonile, et kultuuriministeerium otsustas 1980. aastal, vastavalt Prantsuse valitsuse üldisele poliitilisele suundumusele prantsuskeelsete raamatute ja prantsuskeelse kirjanduse levitamise osas, anda abi ekspordivahendajatele, kes võtavad vastu igasuguseid tellimusi, sõltumata nende rahalisest suurusest ja tasuvusest.
These measures were presumably introduced to alleviate the effects of market failure and to foster the continuation of activity relating to ‘small non-profitable orders’ in the export agency market.
Neid meetmeid olevat rakendatud selleks, et leevendada turu madalseisu ja edendada väikestele mittetasuvatele tellimustele suunatud tegevust ekspordi vahendamise turul.
According to the French authorities, small bookshops, established in essentially non-French-speaking areas, sometimes with difficult access and/or remote, were experiencing serious supply difficulties, since their orders could not be met by the traditional distribution channels when the quantities of books ordered were insufficient or when the unit price of the books ordered was not high enough to make the service profitable.
Prantsuse ametiasutuste selgituste kohaselt tekkisid väikestel raamatukauplustel, mis paiknevad põhiliselt prantsuse keelt mittekõnelevates piirkondades, mis mõnikord on raskesti juurdepääsetavad ja/või asuvad kaugel, tõsised varustamisraskused, sest nende tellimusi ei ole võimalik rahuldada traditsiooniliste varustusvõrkude abil, kuivõrd tellitavate teoste arv on väga väike ja raamatute eksemplarihind ei ole piisavalt kõrge, et võimaldada tulusust.
According to the French authorities, the aid at issue was therefore designed to allow export agencies to meet all orders from booksellers established abroad in essentially non-French-speaking areas, irrespective of amount, profitability or destination.
Prantsuse ametiasutuste kohaselt oli kõnealuse abi eesmärk võimaldada ekspordivahendajatel täita nende tellimuste kogumit, mis lähtub raamatukauplustest, mis asuvad välismaal, peamiselt prantsuse keelt mittekõnelevates piirkondades, sõltumata nende tellimuste kogumaksumusest, nende tasuvusest ja nende päritolukohast.
The aim was to ensure, as part of France’s policy of supporting cultural diversity, the optimum distribution of books in the French language, thus promoting the dissemination of French literature throughout the world.
Eesmärk on tagada Prantsusmaa kultuurierinevusi toetava poliitika raames prantsuskeelsete raamatute optimaalne levitamine ja soodustada seeläbi prantsuskeelse kirjanduse levikut terves maailmas.
The aid mechanism chosen by the French authorities, the Small Orders Programme, consisted of a grant intended to offset the extra costs of handling small orders, defined by the French authorities as being orders of FRF 500 (approximately EUR 76) or less.
Prantsuse ametiasutuste poolt väljapakutud abimehhanism nimetusega „Väikeste tellimuste programm” seisnes toetuses, mille eesmärk oli kompenseerida töötlemise lisakulusid väikeste tellimuste puhul, mille Prantsuse ametiasutused olid määranud kindlaks suuruse järgi, mis pidi olema alla 500 Prantsuse frangi (FRF) või sellega võrdne, seega ligikaudu 76 eurot.
According to the French authorities, the company receiving the grants had to promise to provide the Ministry of Culture’s Book Directorate with all information concerning the general activity of the firm (overall turnover, financial accounts, provisional budgets, copies of the proceedings validating these figures, the auditor’s report where appropriate, and a summary salary scale), along with any documents relating to the activity to be subsidised, including in particular the grant utilisation account, substantiating that the services giving rise to the grant awarded the previous year had been carried out.
Prantsuse ametiasutuste kohaselt oli toetust saav ettevõte kohustatud edastama kultuuriministeeriumi raamatu ja lugemise direktsioonile ettevõtte üldist tegevust kajastavad andmed (kogukäive, finantsaruanded, eelarveprojektid, koopiad otsustest, millega need andmed on kinnitatud, vajaduse korral ka audiitori aruanne ja töötasude koondtabel), samuti kõik dokumendid, mis olid seotud toetatava tegevusega, eeskätt arved toetuse kasutamise kohta, mis tõendasid eelmisel aastal selliste toimingute sooritamist, mis võimaldasid toetuse eraldamist.
In practice, only one firm, CELF, had qualified under the Small Orders Programme.
Tegelikult kasutas väikeste tellimuste programmi vaid üks ettevõte – CELF.
According to the French authorities, the company had to justify the extra costs incurred each year by the small orders service in relation to its application for a grant for the following year.
Prantsuse ametiasutuste kohaselt pidi ettevõte iga järgmise aasta toetusetaotlusele lisama tõenduse väikeste tellimuste teenindamisega tekkinud lisakulude kohta.
Specifically, one quarter of the grant awarded the previous year was paid at the start of the year, the balance being awarded in the autumn, after the authorities had examined the provisional budget of the recipient firm and the flows recorded in the first part of the financial year.
Veerand eelmisel aastal kinnitatud toetusest maksti välja aasta alguses, ülejäänud osa maksti välja järgmisel sügisel, pärast seda, kui riigiorganite esindajad olid tutvunud toetust saava ettevõtte eelarveprojektiga ja eelarveaasta esimese poole jooksul toimunud tegevusega.
In addition, the Ministry of Culture attended CELF’s board meetings and general meetings as an invited observer.
Lisaks sellele viibis kultuuriministeerium vaatlejana CELFi haldusnõukogudes ja üldkogudel.
After steadily declining from 1997 onwards, the aid at issue was abolished in 2002.
Tuleb täpsustada, et pärast abisumma pidevat vähenemist alates 1997. aastast lõpetati kõnealuse abi andmine 2002. aastal.
Every year from 1980 to the end of 2001, CELF therefore received aid to reduce, according to the French authorities, the costs of processing small orders from abroad for books in French.
Seega sai CELF ajavahemikus 1980–2001 igal aastal abi, millega Prantsuse ametiasutuste kohaselt oli ette nähtud vähendada kulusid seoses prantsuskeelsete raamatute väikeste tellimustega välisriikidest.
In all, from 1980 until the end of 2001, CELF received approximately EUR 4,8 million by way of the aid at issue.
Kokku sai CELF ajavahemikus 1980–2001 kõnealuse abi raames ligikaudu 4,8 miljonit eurot.
Amounts of aid allocated to CELF since 1980 for processing ‘small orders’
CELFile alates 1980. aastast eraldatud abisummad väikeste tellimuste töötlemiseks
(amounts given in euro)
(summad eurodes on ümardatud)
COMMENTS FROM FRANCE AND OBSERVATIONS FROM SIDE FOLLOWING THE EXTENSION OF THE PROCEDURE
PRANTSUSMAA KOMMENTAARID JA SIDE MÄRKUSED MENETLUSE LAIENDAMISE KOHTA
In their reply of 9 June 2009 to the decision extending the procedure, the French authorities made the following comments in particular.
9. juuni 2009. aasta vastuses menetluse laiendamise otsusele esitasid Prantsuse ametiasutused järgmised märkused.
They first stated that they shared the Commission’s analysis that the aid to CELF represented State aid and that the exemptions laid down in Article 107(2) and Article 107(3)(a) and (b) TFEU were not applicable.
Kõigepealt osutasid nad, et nõustuvad komisjoni analüüsiga, mille kohaselt võis CELFile antud abi lugeda riigiabiks ja mille kohaselt ei olnud selle puhul võimalik ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 2 ja lõike 3 punktides a ja b sätestatud erandeid kohaldada.
In terms of assessing the aid under Article 107(3)(c) and (d) TFEU, the French authorities did not provide any new information with regard to the proportionality of the aid.
Abi hindamisel ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktidest c ja d lähtuvalt ei esitanud Prantsuse ametiasutused uusi üksikasju abi proportsionaalsuse kohta.
The French authorities also stated that they considered that the tasks allocated to CELF formed a public service within the meaning of Article 106(2) TFEU.
Muu hulgas täheldasid Prantsuse ametiasutused, et nende arvates võib CELFile antud ülesannet lugeda üldhuviteenuseks ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 tähenduses.
The French authorities finally, and above all, pleaded the existence of exceptional circumstances that should lead the Commission not to recover the aid.
Lõpuks – ja mis kõige olulisem – rõhutasid Prantsuse ametiasutused, et erandliku asjaolu esinemise tõttu ei peaks komisjon abi tagasi nõudma.
By letter dated 2 December 2009, the French authorities replied that they had no further information to give to the Commission.
2. detsembri 2009. aasta kirjas vastasid Prantsuse ametiasutused, et neil ei ole täiendavat teavet, mida komisjonile esitada.
In its comments of 23 July 2009, SIDE made the following observations in particular.
23. juuli 2009. aasta märkustes esitas SIDE järgmised seisukohad.
SIDE recalled that only CELF had benefited from the aid when, in its opinion, this activity was not specific to CELF since the act of honouring orders of all sizes, however small, coming from geographically dispersed bookshops, in order to group them together and issue larger orders to publishers, was specifically, in SIDE’s opinion, the definition of the activity of an export agent.
SIDE tuletas meelde, et abi sai üksnes CELF, vaatamata sellele, et SIDE arvates ei ole selline tegevus ainuomane üksnes CELFile; toetuse andmine geograafiliselt hajali asuvate raamatupoodide esitatud mis tahes suuruses tellimustele, sealhulgas väga väikestele, selleks et neid kirjastusele esitamiseks suurema tellimusena rühmitada, oleks SIDE arvates ekspordi vahendustegevuse sisu.
SIDE also stated that it was not due to an alleged lack of transparency that it had been refused the aid but because it was a private company and not a publishing cooperative.
SIDE osutas ühtlasi, et abi andmisest keeldumist ei oleks tulnud põhjendada mitte väidetava läbipaistvuse puudumisega, vaid sellega, et tegemist on eraettevõttega ja mitte kirjastajate kooperatiiviga.
Moreover, SIDE contested in detail the fact that the aid was necessary.
Lisaks sellele esitas SIDE üksikasjaliku vastulause väitele, et abi olevat olnud vajalik.
In this context, it considered, in particular, that the notion of ‘small orders’ was arbitrary and rejected the figures presented by the French authorities.
Selles kontekstis väitis ta, et määratlus „väikesed tellimused” oli meelevaldne ja lükkas tagasi kõik Prantsuse ametiasutuste esitatud arvandmed.
In addition, SIDE considered that the aid could not be justified on the basis of Article 106(2) TFEU and based its opinion particularly on national rulings with regard to CELF’s activity.
Veel leidis SIDE, et abi andmisel ei saa aluseks võtta ELi toimimise lepingu artikli 106 lõiget 2 ning põhjendas seda liikmesriigi kohtu otsustega CELFi tegevuse kohta.
Finally, SIDE indicated that it considered that, in this particular case, there were no exceptional circumstances that would enable the obligation to recover the aid to be limited.
Lõpetuseks märkis SIDE, et tegelikkuses ei esinenud mingeid erandlikke asjaolusid, mille alusel oleks võinud riigiabi tagastamise kohustust piirata.
It must be established whether the measure at issue constitutes State aid and whether it can, if appropriate, be considered compatible with the internal market.
Tuleb teha kindlaks, kas kõnealuse meetme puhul on tegemist riigiabiga ja kas seda saab vajaduse korral pidada siseturuga kokkusobivaks.
In the context of its assessment, the Commission must, in particular, take note of the judgment of the Court of First Instance of 15 April 2008.
Hindamisel peab komisjon võtma arvesse Üldkohtu 15. aprilli 2008. aasta otsust.
Assessment of the measure pursuant to Article 107(1) TFEU
Meetme hindamine ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikest 1 lähtuvalt
Article 107(1) TFEU provides that ‘Save as otherwise provided by the Treaties, any aid granted by a Member State or through State resources in any form whatsoever which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods shall, in so far as it affects trade between Member States, be incompatible with the internal market’.
ELi toimimise lepingu artikli 107 lõikes 1 on sätestatud et „kui aluslepingutes ei ole sätestatud teisiti, on igasugune liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest ükskõik missugusel kujul antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, siseturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.”