natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Dutch State acknowledged that FBN had been able to pursue its activities because of its acquisition by the State [74], but it argued that the acquisition was in line with the so-called ‘market economy investor principle’ (MEIP).
Madalmaade valitsus tunnistas, et ettevõtja FBN sai jätkata oma tegevust, sest riik omandas selle ettevõtte, [74] kuid valitsus väitis, et omandamine oli kooskõlas nn turumajandusliku investori põhimõttega.
As a result, according to the Dutch State there was no selective advantage and consequently no State aid.
Madalmaade valitsuse sõnul ei eksisteerinud selle tulemusel valikulist eelist ja sellest tulenevalt ei olnud ka tegemist riigiabiga.
The Dutch State claimed that – even though the integrated transactions of 3 October 2008 were primarily meant to prevent the destabilisation of FBN and ABN AMRO N and the Dutch banking system in general – by purchasing participations in FBN and ABN AMRO N it aimed to make a positive long-term return.
Madalmaade valitsus väitis, et kuigi 3. oktoobri 2008. aasta integreeritud tehingud olid peamiselt suunatud ettevõtjate FBN JA ABN AMRO N ning üldiselt Madalmaade pangandussüsteemi destabiliseerimise ennetamiseks, soovis valitsus ettevõtjates FBN ja ABN AMRO N osaluse omandamisega teenida pikaajalist kasu.
The Dutch State underlined that the price for FBN (including ABN AMRO N) was within the valuation range of its external valuation expert.
Madalmaade valitsus rõhutas, et ettevõtja FBN (sealhulgas ettevõtja ABN AMRO N) eest makstud hind jäi valitsuse välishindaja poolt kindlaks määratud vahemikku.
The Dutch State claimed that it had paid a fair market price for FBN but it pointed out that even if it overpaid, that payment would have been State aid to Fortis SA/NV (which was the selling company) and not State aid to FBN.
Madalmaade valitsus väitis, et ta oli ettevõtja FBN eest maksnud õiglast turuhinda, kuid rõhutas, et isegi kui ta maksis kõrgemat hinda, oleks see makse kujutanud endast riigiabi ettevõtjale Fortis SA/NV (kes oli müüja), mitte aga ettevõtjale FBN.
With respect to Measure Y1, the Dutch State claimed that it provided short-term funding to FBN at market conditions.
Seoses meetmega Y1 väitis Madalmaade valitsus, et ta oli võimaldanud ettevõtjale FBN lühiajalist rahastamist turutingimustel.
It argued that before the crisis FBN received funding from its parent company at EONIA or EURIBOR rates without any extra spread.
Ta väitis, et enne kriisi rahastas ettevõtjat FBN tema emaettevõtja EONIA või EURIBORi määradega täiendavat marginaali lisamata.
The Dutch State argued that the pricing it applied (as described in recital 96) was in line with market practice.
Madalmaade valitsus väitis, et tema kohaldatud hinnastamine (nagu on kirjeldatud põhjenduses 96) oli kooskõlas turul valitsevate tavadega.
More specifically, it also argued that its pricing system used for the period after 5 November 2008 (with a 50 basis points spread for loans of more than 3 months) was aligned with the Dutch Guarantee Scheme [75].
Konkreetsemalt väitis valitsus ka seda, et hinnastamissüsteem, mida ta kasutas pärast 5. novembrit 2008 (hinnavahe 50 baaspunkti alla 3-kuulise tähtajaga laenude puhul), oli kooskõlas Madalmaade tagatise andmise skeemiga [75].
With respect to the period during which FBN’s liquidity facility was made available, the Dutch State explained that it started negotiations on ending the liquidity facility in January 2009 with the aim of ending the liquidity facility as fast as possible.
Seoses perioodiga, mille jooksul ettevõtja FBN sai kasutada likviidsusvahendit, selgitas Madalmaade valitsus, et ta alustas läbirääkimisi likviidsusvahendi kasutamise lõpetamise üle 2009. aasta jaanuaris ning tema soov oli lõpetada nimetatud vahendi kasutamine võimalikult kiiresti.
With that objective in mind, the Dutch State introduced in March 2009 a new two-step pricing system, which made funding more expensive if it exceeded a pre-defined threshold.
Seda eesmärki silmas pidades kehtestas Madalmaade valitsus 2009. aasta märtsis uue kaheastmelise hinnastamissüsteemi, mis muutis rahastamise eelnevalt määratletud künnise ületamisel kallimaks.
The liquidity facility was already ended on 1 July 2009.
Likviidsusvahendi kasutamine lõpetati juba 1. juulil 2009.
The Dutch State argued that the maximum maturity of the liquidity provided under the liquidity facility was proportional.
Madalmaade valitsus väitis, et võimaldatud likviidsusvahendi raames antud likviidsuse maksimaalne tähtaeg oli proportsionaalne.
In that regard, the Dutch State explained that in the first period (i.e. from 6 to 23 October 2008), it had granted liquidity with a maturity of not more than a few weeks.
Sellega seoses selgitas Madalmaade valitsus, et esimesel perioodil (st 6.–23. oktoobrini 2008) oli ta võimaldanud likviidsust vaid mõnenädalase tähtajaga.
When the liquidity facility was subsequently adjusted, the maximum maturity was prolonged to 9 months to avoid redemption peaks.
Kui likviidsusvahendit seejärel kohandati, pikendati maksimaalset tähtaega 9 kuuni, et vältida väga intensiivseid tagasimaksmise perioode.
The Dutch State explained that the total volume of the liquidity facility (namely EUR 5 billion overnight and EUR 40 billion longer-term funding) was based on FBN’s real financing needs and was therefore the minimum necessary.
Madalmaade valitsuse selgitas, et likviidsusvahendi kogumaht (nimelt 5 miljardit eurot üleöölaenude puhul ja 40 miljardit eurot pikaajalise rahastamise puhul) tulenes ettevõtja FBN tegelikust finantseerimisvajadusest ning kujutas endast seega hädavajalikku miinimumi.
The short-term liquidity facility of EUR 45 billion took into account the normal volatility of FBN’s cash position and it also allowed FBN to immediately repay approximately EUR 34 billion to Fortis SA/NV.
45 miljardi euro suuruse lühiajalise likviidsusvahendi puhul võeti arvesse ettevõtja FBN sularahapositsiooni tavapärast volatiilsust ning lisaks võimaldas see ettevõtjal FBN viivitamata tagasi maksta ettevõtjale Fortis SA/NV umbes 34 miljardit eurot.
With respect to the long-term loans (namely Measure Y2), the Dutch State acknowledged that Fortis Bank SA/NV could have requested the repayment of the fixed-interest rate loans (but not of the variable-rate loans) [76].
Pikaajaliste laenude osas (nimelt meede Y2) tunnistas Madalmaade valitsus, et ettevõtja Fortis Bank SA/NV oleks võinud nõuda fikseeritud intressiga laenude tagasimaksmist (kuid mitte ujuva intressiga laenude tagasimaksmist) [76].
The Dutch State argued however that it had only replaced Fortis Bank SA/NV leaving all the conditions of the existing contracts unchanged.
Madalmaade valitsus väitis siiski, et ta oli vaid asunud lepingutes ettevõtja Fortis Bank SA/NV asemele ning kõik kehtivate lepingute tingimused olid jäänud samaks.
According to the Dutch State, the contract between Fortis Bank SA/NV and FBN was a normal market contract between private market actors.
Madalmaade valitsuse sõnul oli ettevõtjate Fortis Bank SA/NV ja FBN vaheline leping tavapärane turuosaliste vahel sõlmitud leping.
The Dutch State argued that – because it had replaced a market economy investor – its behaviour was automatically in line with the MEIP.
Valitsus väitis, et kuna ta oli asunud turumajandusliku investori asemele, oli tema käitumine automaatselt kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega.
As such, the Dutch State considered it did not have to justify why rates could have been higher or why it should have replaced those long-term loans by shorter-term loans [77].
Sellest tulenevalt leidis Madalmaade valitsus, et ta ei pidanud põhjendama, miks intressimäärad oleksid võinud olla kõrgemad või miks ta oleks pidanud asendama need pikaajalised laenud lühiajalistega [77].
The Dutch State also argued that it was quite common for companies, when pursuing acquisitions, to simultaneously provide liquidity to newly-acquired subsidiaries.
Samuti väitis Madalmaade valitsus, et oli üsna tavapärane, et ettevõtjad pakkusid omandamisega samaaegselt likviidsust äsja omandatud tütarettevõtjatele.
With respect to Measure Z, the Dutch State claimed that the transaction price of EUR 6,5 billion was a fair market price.
Seoses meetmega Z väitis Madalmaade valitsus, et 6,5 miljoni euro suurune tehinguhind oli õiglane turuhind.
It underlined that the price was between the ‘current market conditions’ valuation of EUR [4 - 6,5] billion and the ‘through the cycle’ valuation of EUR [6,5 - 9] billion as calculated by its external valuation expert at the beginning of October 2008 (prior to the 3 October 2008 transaction).
Ta rõhutas, et hind jäi valitsuse välishindamiseksperdi poolt 2008. aasta oktoobri alguses (enne 3. oktoobri 2008. aasta tehingut) arvutatud ja valitsevate turutingimuste alusel saadud väärtuse – [4 – 6,5] miljardit eurot – ja kogu majandustsüklit arvestava väärtuse – [6,5 – 9] miljardit eurot – vahele.
ABN AMRO N, by contrast, with its stable retail and commercial bank profile, was fundamentally different to other banks.
Ettevõtja ABN AMRO N oli seevastu teistest pankadest täiesti erinev, omades stabiilset jae- ja äripangandusprofiili.
Given that context, the Dutch State argued that a price correction by analogy to other banks made no sense.
Seda arvesse võttes väitis Madalmaade valitsus, et hinnakorrektsiooni tegemine analoogia alusel ei olnud asjakohane.
The Dutch State also underlined that the other consortium members, and in particular RBS, had to approve the transaction and that […].
Madalmaade valitsus rõhutas ka seda, et teised konsortsiumi liikmed ja eelkõige RBS pidid tehingu heaks kiitma ja et […].
The Dutch State also refers to points (166) and (177) of the preliminary report of experts to the General Shareholders’ Meeting of Fortis SA/NV on 11 February 2009 in Brussels [79], claiming that those points support the Dutch State’s argument that it paid a fair price for FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance and Fortis Corporate Insurance on 3 October 2008, which constitutes therefore a valid reference price for the sale of December 2008.
Samuti viitab Madalmaade valitsus selle ekspertide esialgse aruande punktidele 166 ja 177, mis esitati 11. veebruaril 2009 Brüsselis toimunud ettevõtja Fortis SA/NV aktsionäride üldkoosolekule, [79] väites, et need punktid toetavad Madalmaade valitsuse argumenti, et ta maksis 3. oktoobril 2008 ettevõtjate FBN, ABN AMRO N, Fortis Insurance ja Fortis Corporate Insurance eest õiglast hinda, mis kujutab endast seega kehtivat viitehinda 2008. aasta detsembris toimunud müügi jaoks.
The Dutch State implemented Measure Z by waiving claims it had towards FBN.
Madalmaade valitsus rakendas meetme Z, loobudes võlanõudest ettevõtja FBN vastu.
Furthermore, the Dutch State claimed that the Commission – if it were to come to the conclusion that Measure Z implied State aid – should apply a correction.
Peale selle väitis Madalmaade valitsus, et kui komisjon peaks jõudma järeldusele, et meede Z kujutas endast riigiabi, peaks komisjon kohaldama korrektsioone.
Since similar instruments of other banks were trading at a substantial discount to par [80], it was logical that the market value of the debt instruments waived by the Dutch State was also below par. In other words, the prevailing market circumstances suggested that the Dutch State was not entitled to par value but to a lower market value.
Kuna teiste pankade samalaadsete instrumentidega kaubeldi märkimisväärselt madalamal tasemel võrreldes nimiväärtusega, [80] siis oli loogiline, et selle võlainstrumendi turuväärtus, mille sissenõudmisest Madalmaade valitsus loobus, oli samuti alla nimiväärtuse. Teisisõnu, valitsevad turutingimused nägid ette, et Madalmaade valitsusel ei olnud õigust kasutada nimiväärtust, vaid madalamat turuväärtust.
The Dutch State argued that, taking into account the then prevailing market circumstances, it was only entitled to a market value of EUR [4,55 - 5,85] billion (so the par value of the loans of EUR 6,5 billion corrected for a market discount of EUR [0,65 - 1,95] billion).
Madalmaade valitsus väitis, et võttes arvesse tol hetkel valitsenud turutingimusi, oli tal õigus vaid turuväärtusele [4,55 – 5,85] miljardit eurot (st 6,5 miljardi euro suuruste laenude nimiväärtus, mida oli korrigeeritud turu diskontomääraga [0,65 – 1,95] miljardit eurot).
Comments from the Dutch State on the Decision of 5 February 2010
Madalmaade valitsuse märkused 5. veebruari 2010. aasta otsuse kohta
In general, the Dutch State argued that the measures taken did not constitute State aid because the measures:
Üldiselt väitis Madalmaade valitsus, et võetud meetmed ei kujutanud endast riigiabi, sest meetmed:
did not benefit ABN AMRO N nor FBN,
ei toonud kasu ettevõtjatele ABN AMRO N ja FBN;
were necessary to separate ABN AMRO N and FBN from their respective former parent companies and followed from contractual obligations of the Dutch State as successor to Fortis SA/NV in the CSA, or
olid vajalikud, et eraldada ettevõtjad ABN AMRO N ja FBN oma vastavatest endistest emaettevõtjatest, ning tulenesid Madalmaade valitsuse lepingulistest kohustustest, kui ta asus ettevõtja Fortis SA/NV asemel aktsionäride lepingu pooleks; ning
were economically rational from the viewpoint of a private investor.
olid turumajandusliku investori vaatenurgast majanduslikult mõistlikud.
The Dutch State argued that the Commission should apply the MEIP to every individual measure that the Dutch State had taken.
Madalmaade valitsus väitis, et komisjon peaks kohaldama turumajandusliku investori põhimõtet iga konkreetse meetme suhtes, mida Madalmaade valitsus võtnud oli.
Particularly concerning the merger-related measures (namely Measures B4 and B5), the Dutch State underlined that the merger was an investment with a positive net present value (‘NPV’) and therefore compatible with the MEIP.
Valitsus rõhutas – eriti seoses ühinemisega seotud meetmetega (nimelt meetmed B4 ja B5) –, et ühinemine oli positiivse nüüdispuhasväärtusega investeering ning seega kooskõlas turumajandusliku investori põhimõttega.
In other words, the Dutch State did not accept the Commission’s preliminary position, as developed in recital 96 of the Decision of 5 February 2010, that the MEIP did not apply to the measures following the integrated transactions of 3 October 2008 State, since those measures were part of a larger rescue and restructuring operation.
Teisisõnu ei nõustunud Madalmaade valitsus komisjoni esialgse seisukohaga, mis oli esitatud 5. veebruari 2010. aasta otsuse põhjenduses 96 ning mille kohaselt ei kohaldatud turumajandusliku investori põhimõtet nende meetmete suhtes, mis võeti pärast 3. oktoobri 2008. aasta integreeritud tehinguid, sest need meetmed olid osa suuremast päästmis- ja restruktureerimistegevusest.
The Dutch State acknowledged that the State aid rules imply that the MEIP does not apply when several interconnected capital injections are made in a short time period.
Madalmaade valitsus tunnistas, et riigiabi eeskirjades on kehtestatud, et turumajandusliku investori põhimõtet ei kohaldata, kui lühikese aja jooksul tehakse mitmeid omavahel seotud kapitalimahutusi.
Nevertheless it argued that this analysis did not hold true for FBN and ABN AMRO N as the integrated transactions of 3 October 2008 – in its view – did not contain State aid measures and, in addition, the follow-up measures were not connected to the initial transaction.
Sellest olenemata väitis ta, et see analüüs ei kehtinud ettevõtjate FBN ja ABN AMRO N puhul, sest tema arvates ei sisaldanud 3. oktoobri 2008. aasta integreeritud tehingud riigiabimeetmeid ning peale selle ei olnud järelmeetmed seotud esialgse tehinguga.
The Dutch State argued that the Commission should take into account the very specific circumstances under which the Dutch State was obliged to buy FBN.
Madalmaade valitsus väitis, et komisjon peaks arvesse võtma neid väga spetsiifilisi tingimusi, milles Madalmaade valitsus oli kohustatud ostma ettevõtja FBN.
The Dutch State also pointed out that the sale of New HBU had been very burdensome for the Dutch State and for ABN AMRO N with a negative capital impact of EUR 470 million.
Samuti rõhutas Madalmaade valitsus, et äriüksuse New HBU müük oli olnud väga koormav Madalmaade valitsusele ja ettevõtjale ABN AMRO N, avaldades kapitalile negatiivset mõju 470 miljoni euro ulatuses.
The Dutch State claimed to have based all its measures on the principles set forward in the Banking Communication [84] and the Communication from the Commission — The recapitalisation of financial institutions in the current financial crisis: limitation of aid to the minimum necessary and safeguards against undue distortions of competition [85] (the ‘Recapitalisation Communication’).
Madalmaade valitsus väitis, et võttis kõik oma meetmed vastavalt pangandusteatises [84] ja komisjoni teatises „Finantsasutuste rekapitaliseerimine praeguses finantskriisis: piirdumine minimaalselt vajaliku abiga ja kaitsemeetmed põhjendamatute konkurentsimoonutuste vastu” [85] (edaspidi „rekapitaliseerimise teatis”) sätestatud põhimõtetele.
In general, the Dutch State argued that its measures were well-targeted, proportionate to the challenges faced and designed so as to minimise negative spill-over effects to competitors.
Kokkuvõttes väitis Madalmaade valitsus, et tema meetmed oli hästi suunitletud, proportsionaalsed lahendust vajanud probleemidega ning kavandatud nõnda, et minimeerida konkurentidele ülekanduvat negatiivset mõju.
The Dutch State argued Measure A and Measure B1 did not qualify as State aid, since the State was contractually obliged to resolve capital problems faced by ABN AMRO Z. The Dutch State was contractually obliged under the CSA to implement the separation of ABN AMRO Holding.
Madalmaade valitsus väitis, et meetmed A ja B1 ei kujutanud endast riigiabi, sest valitsus oli lepingust tulenevalt kohustatud lahendama ettevõtja ABN AMRO Z kapitaliprobleemid. Madalmaade valitsus oli aktsionäride lepingust tulenevalt kohustatud eraldama ettevõtja ABN AMRO Holding.
DNB only allowed the separation of ABN AMRO II to start if all the consortium members had paid their share in the capital shortage of ABN AMRO Z. The Dutch State admitted that it had provided capital to ABN AMRO Z via ABN AMRO N but it underlined that ABN AMRO N only acted as an intermediate vehicle.
DNB lubas ettevõtja ABN AMRO II eraldamisega alustada alles siis, kui kõik konsortsiumi liikmed olid tasunud oma osa ettevõtja ABN AMRO Z kapitali puudujäägist. Madalmaade valitsus tunnistas, et ta oli andnud ettevõtjale ABN AMRO Z kapitali ettevõtja ABN AMRO N kaudu, kuid rõhutas, et ettevõtja ABN AMRO N toimis vaid vahelülina.
Ultimately, ABN AMRO N had only passed capital through to ABN AMRO Z and Measure A did not selectively advantage ABN AMRO N.
Lõppkokkuvõttes oli ettevõtja ABN AMRO N vaid edastanud kapitali ettevõtjale ABN AMRO Z ning meetmega A ei antud ettevõtjale ABN AMRO N valikulist eelist.
As to whether the capital shortage of ABN AMRO Z was the result of selective advantages granted to ABN AMRO N, the Dutch State stated that the consortium members had already ensured at the time of the acquisition of ABN AMRO Holdings by the consortium (see recital 33) that the activities of the different tracking shares (as defined in recital 35) were sufficiently ring-fenced vis-à-vis one another.
Selle kohta, kas ettevõtja ABN AMRO Z kapitali puudujääk oli ettevõtjale ABN AMRO N antud valikulise eelise tulemus, väitis Madalmaade valitsus, et konsortsiumi liikmed olid juba siis, kui konsortsium omandas ettevõtja ABN AMRO Holding (vt põhjendus 33), taganud selle, et erinevate indeksaktsiate (nagu määratletud põhjenduses 35) tegevused olid üksteisest piisavalt eraldatud.
That arrangement meant that there was also a clear distinction between the activities of ABN AMRO N and ABN AMRO Z. It meant for instance that ABN AMRO N had its own corporate governance structure and its own reporting.
Selline korraldus tähendas, et eristati selgelt ka ettevõtjate ABN AMRO N ja ABN AMRO Z tegevust. Näiteks tähendas see seda, et ettevõtjal ABN AMRO N oli oma juhtimisstruktuur ja aruandlus.
The Dutch State also drew the Commission’s attention to the fact that ABN AMRO N had separate legal status as of 6 February 2010 [86].
Lisaks juhtis Madalmaade valitsus komisjoni tähelepanu asjaolule, et ettevõtja ABN AMRO N oli alates 6. veebruarist 2010 [86] eraldiseisev juriidiline isik.
The Dutch State also provided evidence that the ABN AMRO Z capital shortfall already existed at the time of the acquisition of 3 October 2008.
Samuti esitas Madalmaade valitsus tõendid selle kohta, et ettevõtja ABN AMRO Z kapitali puudujääk oli olemas juba omandamise ajal 3. oktoobril 2008.
With respect to the costs borne by ABN AMRO Z related to head office functions, the Dutch State underlined that those costs decreased dramatically after the acquisition of ABN AMRO Holding by the consortium members described in recital 33.
Peakontori funktsiooniga seoses ettevõtja ABN AMRO Z poolt kantud kulude osas rõhutas Madalmaade valitsus, et need kulud vähenesid drastiliselt pärast seda, kui konsortsiumi liikmed omandasid ettevõtja ABN AMRO Holding, nagu on kirjeldatud põhjenduses 33.
Since the consortium members had no interest in maintaining a large integrated head office, it was logical to keep those costs as low as possible.
Kuna konsortsiumi liikmetel puudus igasugune huvi suure integreeritud peakontori säilitamise vastu, siis oli loogiline hoida need kulud võimalikult väikesed.
Figures provided by the Dutch State showed that group function costs borne by ABN AMRO Z were EUR [0 - 0,5] billion in 2008 and EUR [0 - 0,2] billion in 2009, which the Dutch State considered to be negligible.
Madalmaade valitsuse esitatud arvud näitasid, et ettevõtja ABN AMRO Z kantud grupi tegevuskulud oli [0 – 0,5] miljardit eurot 2008. aastal ja [0 – 0,2] miljardit eurot 2009. aastal ning Madalmaade valitsus pidas neid kulusid tühisteks.
The Dutch State also underlined that it incurred the obligation to absorb those costs when it replaced Fortis SA/NV as a party to the CSA, following the acquisition of FBN (including ABN AMRO N) on 3 October 2008.
Madalmaade valitsus rõhutas, et kui ta asendas 3. oktoobril 2008 pärast ettevõtja FBN (sealhulgas ettevõtja ABN AMRO N) omandamist aktsionäride lepingus ettevõtja Fortis SA/NV, tekkis talle kohustus neid kulusid kanda.
Should the Commission consider Measure A as State aid, the Dutch State argued that the Impaired Asset Communication [87] should not apply.
Madalmaade valitsus väitis, et kui komisjon peaks leidma, et meede A on riigiabi, tuleks kohaldada langenud väärtusega vara käsitlevat teatist [87].
According to the Dutch State, there was no uncertainty on the valuation of the protected assets, which therefore could not be considered ‘impaired’ in the sense used in the Communication.
Madalmaade valitsuse sõnul puudus igasugune ebakindlus kaitstud varade väärtuse osas ning seetõttu ei tohiks seda vara käsitada langenud väärtusega varana teatise mõistes.
Should the Commission not share its point of view, the Dutch government contended that ABN AMRO N’s CDS still complied with the general principles of that Communication.
Juhuks, kui komisjon selle seisukohaga ei nõustu, väitis Madalmaade valitsus, et ettevõtja ABN AMRO N krediidiriski vahetustehing oli siiski kooskõlas teatise üldpõhimõtetega.
Moreover, it argued that the credit protection instrument was necessary and proportional, while keeping competition distortions to the minimum.
Peale selle väitis valitsus, et krediidiriski kaitse oli vajalik ja proportsionaalne ning samas välditi konkurentsimoonutusi nii palju kui võimalik.
The Dutch State asserted that the remuneration of the CRI – a 10 % return of the freed up capital – was sufficiently high.
Madalmaade valitsus kinnitas, et hüvitis kapitali toetusmeetme kasutamise eest – 10 % tulu vabastatud kapitali eest – oli piisavalt suur.
It also provided evidence that the first loss tranche of 20 basis points was substantially higher than the expected loss.
Lisaks esitas valitsus tõendid selle kohta, et esimese kahjukandmise järguga seeria suurusjärgus 20 baaspunkti oli olulisel määral kõrgem võrreldes oodatud kahjumiga.