natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In respect of the public financing of civil servants’ pensions, the Commission expressed doubts regarding the extent to which the release from pension obligations placed DPLP in a comparable situation to its competitors as regards social security contributions.
Ametnike pensionide riigipoolse rahastamise puhul kahtlustas komisjon, et pensionikohustustest vabastamine seab DPLP sotsiaalkindlustusmaksete osas konkurentide suhtes ebavõrdsesse olukorda.
In line with the approach taken in the Commission Decision on the public financing of pension costs for civil servants working for the French Post Office [27], it was appropriate to examine whether the measure was compatible with Article 107(3)(c) TFEU and, to this effect, to establish the extent to which the social security costs paid by DPLP after it was released from its liabilities were comparable to those of its competitors.
Kooskõlas komisjoni otsusega Prantsuse kontsernis La Poste töötavate riigiteenistujate pensionide riigipoolse rahastamise kohta [27] tuleb uurida, kas kõnealune meede oli ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c seisukohast siseturuga kokkusobiv; selleks tuleb kindlaks teha, kas DPLP sotsiaalkindlustuskulud olid pärast neist kohustustest vabastamist võrreldavad konkurentide kuludega.
COMMENTS BY VFP AND PRODIPRESSE
VFP JA PRODIPRESSE’I MÄRKUSED
On 28 August 2009 VFP and Prodipresse submitted their comments concerning the press distribution scheme operated by DPLP.
VFP ja Prodipresse esitasid 28. augustil 2009 oma märkused DPLP ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise süsteemi kohta.
In line with their previous complaint, VFP and Prodipresse highlighted the distortion of competition arising from the low tariffs offered by DPLP for press distribution, which made it impossible for other operators to compete in the market.
Kooskõlas oma varasema kaebusega rõhutasid VFP ja Prodipresse, et DPLP madalad tariifid ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise valdkonnas moonutavad konkurentsi, võttes teistelt turul tegutsevatelt ettevõtjatelt igasuguse võimaluse konkureerida.
According to their submission, DPLP’s prices were fixed in tripartite negotiations between DPLP, publishers and the State.
Nad viitasid sellele, et DPLP hinnad kehtestatakse kolmepoolsetel läbirääkimistel DPLP, väljaandjate ja riigi vahel.
The losses incurred by DPLP as a result of these below-market prices are, they claim, covered by the State as part of the SGEI compensation.
Kahju, mida DPLP turuhindadest madalamate hindade tõttu kannab, hüvitab nende sõnul riik üldist majandushuvi pakkuvate teenuste hüvitamise raames.
While DPLP is the direct beneficiary of this aid, the newspaper publishers also benefit from it indirectly.
Selle abi otsene saaja on DPLP, kuid kaudselt saavad sellest kasu ka ajalehekirjastajad.
VFP and Prodipresse suspect that DPLP may be overcompensated for the press distribution scheme and may be using the excess compensation to finance its other activities.
VFP ja Prodipresse’i hinnangul võib DPLP saada ajakirjandusväljaannete kättetoimetamise eest liiga suurt hüvitist, mida ta kasutavat oma muu tegevuse rahastamiseks.
COMMENTS BY THE ASSOCIATION BELGE DES EDITEURS DE JOURNAUX/BELGISCHE VERENIGING VAN DAGBLADUITGEVERS
BELGIA AJALEHEKIRJASTAJATE LIIDU MÄRKUSED
On 28 August 2009, the Association Belge des Editeurs de Journaux/Belgische Vereniging van Dagbladuitgevers submitted comments, in which it underlined the importance, in terms of democracy and equality, of an efficient newspaper distribution system throughout Belgium, at uniform and affordable prices, so that subscribers can receive their newspapers early in the morning.
Belgia ajalehekirjastajate liit esitas oma märkused 28. augustil 2009. Ta rõhutas, kuivõrd tähtis demokraatia ja võrdsuse seisukohast on tõhus päevalehtede kättetoimetamine kogu Belgia territooriumil ühtlase ja mõistliku hinnaga, tänu millele päevalehed jõuavad tellijateni varahommikul.
COMMENTS BY DEUTSCHE POST AG AND DHL INTERNATIONAL
DEUTSCHE POST AG JA DHL INTERNATIONALI MÄRKUSED
On 28 August 2009, Deutsche Post AG and DHL International submitted their comments.
Deutsche Post AG ja DHL International esitasid oma märkused 28. augustil 2009.
The submission highlighted the need to examine the pension relief granted to DPLP, in particular to ensure that it was in line with previous practice, verify the market conformity of the capital injections, check that the allocation of costs complied with the Chronopost judgment, and examine the transfer of buildings.
Nad rõhutasid vajadust uurida DPLP pensionikohustuste võtmist riigi kanda, eelkõige seda, kas see meede on kooskõlas varasema praktikaga, samuti vajadust kontrollida kapitalisüstide vastavust turule ja kulude jaotamise vastavust Chronoposti otsusele ning uurida hoonete üleandmist.
COMMENTS BY BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV/BELGIQUE DIFFUSION SA
BELGISCHE DISTRIBUTIEDIENST NV / BELGIQUE DIFFUSION SA MÄRKUSED
On 28 August 2009, Belgische Distributiedienst NV/Belgique Diffusion SA (‘BD’), part of the TNT group, submitted its comments.
28. augustil 2009 esitas oma märkused Belgische Distributiedienst NV / Belgique Diffusion SA (edaspidi „BD”), mis kuulub kontserni TNT.
BD competes against DPLP and particularly its press-distribution subsidiary, Deltamedia, in the market for the distribution of newspapers and periodicals.
BD, täpsemalt selle ajakirjandusväljaannete kättetoimetamisega tegelev tütarettevõtja Deltamedia, on DPLP konkurent päevalehtede ja perioodika kättetoimetamise turul.
In line with its earlier complaint, BD underlined DPLP’s below-cost pricing of newspaper distribution.
Kooskõlas oma varem esitatud kaebusega rõhutas BD, et DPLP hinnad päevalehtede kättetoimetamise valdkonnas on madalamad kui kulud.
It claimed that the losses incurred by DPLP were financed by public subsidies and that the low prices made it difficult to compete against DPLP.
DPLP kahju kaetakse tema väitel riigitoetustest. Madalad hinnad muudavad raskeks DPLPga konkureerimise.
BD alleged that DPLP had breached Council Directive 92/50/EEC of 18 June 1992 relating to the coordination of procedures for the award of public service contracts [28], and Article 7 of Directive 97/67/EC.
BD väitel rikub DPLP nõukogu 18. juuni 1992. aasta direktiivi 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord, [28] ning direktiivi 97/67/EÜ artiklit 7.
It also mooted the existence of aid within the meaning of Article 107(1) TFEU and questioned the compatibility of compensation for costs linked to SGEIs pursuant to Article 106(2) TFEU.
BD kahtlustab ka abi olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 seisukohast ja kahtleb, kas üldist majandushuvi pakkuvate teenuste kulude hüvitamine on ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 seisukohast siseturuga kokkusobiv.
BD questioned whether the distribution of newspapers could be qualified as an SGEI, since in most Member States this activity is open to competition and does not involve the postal operator.
Ta avaldab kahtlust, kas päevalehtede kättetoimetamist saab pidada üldist majandushuvi pakkuvaks teenuseks, kuivõrd enamikus liikmesriikidest on see teenus avatud konkurentsile ilma postiettevõtjat kaasamata.
BD also questioned whether a subsidy reserved exclusively for the postal operator was the most appropriate way to support the distribution of newspapers, as opposed to granting aid to publishers, who could then purchase the distribution services on the open market, thereby allowing competition between different providers.
BD kahtleb ka, kas üksnes postiettevõtjale suunatud toetus on parim abinõu päevalehtede kättetoimetamise toetamiseks; abi võidaks hoopis eraldada kirjastajatele, kes võiksid seejärel osta kättetoimetamisteenust vabaturult, kus saaksid konkureerida erinevad teenusepakkujad.
Even if approval were given for entrusting the distribution of newspapers to DPLP, BD questioned whether the costs were necessary.
Isegi juhul, kui päevalehtede kättetoimetamise kohustuse andmine DPLP-le peaks heaks kiidetama, kahtleb BD kulude vajalikkuses.
According to BD, DPLP’s costs are significantly higher than those of other operators, which increases the level of subsidies required.
Tema väitel on DPLP kulud tunduvalt suuremad kui teistel ettevõtjatel, mis suurendab vajamineva toetuse määra.
In this regard, the subsidies were neither proportionate nor justified.
Seetõttu ei olevat toetused ei proportsionaalsed ega põhjendatud.
Finally, BD suspects that the costs incurred by DPLP that are borne by the State could include investment costs that are not necessary for supplying the SGEI, since DPLP may have used the infrastructure in place for other services.
Viimaks leiab BD, et riigi kaetavad DPLP kulud võivad hõlmata ka selliseid investeeringukulusid, mis ei ole vajalikud üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamiseks, sest DPLP võib olla kasutanud muude teenuste tarbeks rajatud infrastruktuuri.
The marketing campaigns for commercial products may also have been financed through the State subsidy.
Samuti võib riigitoetusest olla rahastatud kaubanduslike toodete sooduspakkumisi.
COMMENTS BY THE BELGIAN AUTHORITIES
BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED
COMMENTS BY THE BELGIAN AUTHORITIES ON THE PENSION RELIEF
BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED PENSIONIKOHUSTUSTE RIIGI KANDA VÕTMISE KOHTA
The Belgian authorities claim that, following the approach adopted in the Combus judgment [29], the release from pension liabilities does not constitute State aid since it relieves the Belgian Post Office of an abnormal burden, which would not normally be borne from an undertaking’s budget.
Belgia ametiasutused märgivad, et vastavalt Combusi kohtuotsusele [29] ei kujuta pensionikohustuste riigi kanda võtmine endast riigiabi, sest see vabastab Belgia postiteenistuse erilisest maksekoormusest, mitte tavalisest ettevõtte eelarvel lasuvast koormusest.
Such an abnormal burden results from higher payroll costs associated with statutory personnel and operational rigidities, which prevent DPLP from reducing the share of civil servants in its workforce as much as it would like.
Eriline kulu olevat tingitud suuremast palgakulust, mis on seotud ametnikest töötajatega, ja vähesest paindlikkusest juhtimistasandil, mille tõttu DPLP ei saa ametnike hulka töötajaskonnas oma soovi kohaselt vähendada.
The Belgian authorities identify three sources of rigidity:
Belgia ametiasutused nimetavad kolm vähese paindlikkuse põhjust:
job security for civil servants;
ametnike töökohakindlus;
no internal mobility;
ettevõttesisese liikuvuse puudumine;
no access to temporary lay-offs.
ajutise koondamise võimaluse puudumine.
Job security for civil servants: DPLP claims that its statutory personnel have de facto permanent employment contracts.
Ametnike töökohakindlus: DPLP rõhutab, et tema ametnikest töötajad on de facto tööle võetud piiramata ajaks.
DPLP is unable to terminate the employment of statutory personnel except for serious reasons or consistently poor performance.
DPLP ei saa oma ametnikest töötajate lepinguid lõpetada, välja arvatud tõsise eksimuse või korduvate halbade töötulemuste tõttu.
Even in these circumstances, the dismissal procedure is subject to particularly onerous requirements.
Kuid isegi sellisel juhul kehtivad vallandamise suhtes äärmiselt ranged nõuded.
Moreover, the Belgian Conseil d’État (administrative court which has jurisdiction over statutory personnel whereas labour courts are competent for contractual personnel) has shown a tendency to favour statutory personnel by setting a strict standard for establishing ‘good cause’.
Peale selle on riiginõukogu (Conseil d’État – Belgia halduskohus, mille jurisdiktsiooni alla kuuluvad riigiteenistujad, sellal kui töölepingu alusel töötajad alluvad töökohtute jurisdiktsioonile) kaldunud soosima ametnikke, kehtestades ranged normid n-ö piisava põhjenduse kindlaksmääramiseks.
As a result, DPLP is unable to dismiss statutory personnel, whether individually or collectively, on economic or technical grounds.
Seetõttu ei saa DPLP oma ametnikest töötajaid majanduslikel või tehnilistel kaalutlustel koondada ei individuaalselt ega kollektiivselt.
Accordingly, termination of employment is not a management tool for adjusting staffing to actual operational needs.
Seega ei saa töölepingute lõpetamist kasutada juhtimisvahendina töötajaskonna koosseisu ümberkujundamiseks vastavalt tegelikele majandustegevuse vajadustele.
Also, the impossibility of dismissal for economic reasons significantly limits DPLP’s leverage to address such issues as inadequate mobility and above-market salaries and benefits of statutory personnel.
Võimaluse puudumine majanduslikel kaalutlustel töötajaid koondada piirab oluliselt ka DPLP võimalusi selliste probleemide lahendamiseks nagu ebapiisav liikuvus ning ametnike turutasemest suuremad palgad ja soodustused.
Furthermore, statutory personnel are not entitled to transfer automatically to the public administration, nor can DPLP impose such a transfer.
Peale selle ei ole ametnikest töötajatel õigust taotleda automaatset üleminekut riigiasutusse ning ka DPLP ei saa sellist üleminekut nõuda.
This means that a reduction in the number of DPLP’s statutory personnel is essentially limited to voluntary departures, which are insignificant in number, and to natural wastage.
See tähendab, et ametnikest personali vähenemine toimub peamiselt vabatahtliku töölt lahkumise kaudu, mida tuleb ette harva, ja loomuliku vähenemise teel.
No internal mobility: in addition to its inability to reduce the number of statutory personnel in areas where the demand for their services has diminished, DPLP’s ability to reallocate statutory personnel within its organisation according to business needs is subject to severe constraints.
Ettevõttesisese liikuvuse puudumine: lisaks sellele, et DPLP ei saa vähendada ametnikest personali valdkondades, kus teenuste nõudlus on vähenenud, on rangelt piiratud ka tema võimalused ametnikest töötajaid organisatsiooni sees vastavalt vajadusele ümber paigutada.
On account of factors such as language group, qualifications, seniority level and functional classification, DPLP is largely unable to move statutory personnel from areas in which staffing needs are diminishing, e.g. as a result of the decline in the volume of the traditional mail business, to areas which are understaffed, inter alia, because of retirement or increased demand.
Sellised tegurid nagu keeleline kuuluvus, kvalifikatsioon, staaž ja ametiaste piiravad oluliselt DPLP võimalust paigutada töötajaid valdkondadest, kus personalivajadus väheneb näiteks traditsioonilise postiteenuse taandumise tõttu, sellistesse valdkondadesse, kus on liiga vähe töötajaid näiteks pensionilemineku või nõudluse kasvu tõttu.
In other words, as a result of the rigidities of their status, DPLP is largely unable to reallocate statutory personnel according to its needs or to address a mismatch between overstaffed and understaffed activity segments.
Teiste sõnadega, avaliku teenistuse eeskirjade jäikuse tõttu ei saa DPLP ametnikest personali vastavalt vajadusele ümber paigutada ega tasakaalustada liiga suure ja liiga väikese töötajaskonnaga tegevusvaldkondi.
Paradoxically, to meet needs in understaffed areas, DPLP needs to hire interim or contractual personnel, while keeping on its payroll excess statutory personnel in overstaffed areas.
Paradoksaalsel kombel peab DPLP palkama liiga väikese töötajaskonnaga valdkondadesse ajutisi või töölepinguga töötajaid, hoides samal ajal liiga suure töötajaskonnaga valdkondades liigset ametnikest personali.
No access to temporary lay-offs: in addition, DPLP cannot temporarily lay off statutory personnel like private-sector operators can in case of shortage of work.
Ajutise koondamise võimaluse puudumine: samuti ei saa DPLP ametnikest töötajaid majanduslikel kaalutlustel ajutiselt koondada, nagu saavad teha erasektori ettevõtjad juhul, kui ei ole piisavalt tööd.
Higher payroll costs: when the Régie des Postes became an autonomous public undertaking in 1992 and was renamed DPLP, the statutory personnel had significantly higher salaries and benefits than contractual personnel in the private sector.
Suurem palgakulu: kui postiamet 1992. aastal iseseisvaks avalik-õiguslikuks ettevõtjaks muudeti ja DPLPks ümber nimetati, olid ametnikest töötajate palgad ja soodustused tunduvalt suuremad kui erasektori töölepinguga töötajatel.
Since 1992, automatic seniority-linked salary increases and a strong union bargaining position have helped to keep salaries and benefits at their comparatively higher levels.
Alates 1992. aastast on staažiga seotud automaatsed palgatõusud ja ametiühingute tugev läbirääkimispositsioon seda suhteliselt kõrgemat palkade ja soodustuste taset säilitanud.
In addition to higher salaries and benefits compared with contractual personnel, statutory employees are entitled to between 4 and 11 additional days of paid leave [30], giving rise to an additional cost to DPLP.
Lisaks töölepinguga töötajatega võrreldes suurematele palkadele ja soodustustele on ametnikest töötajatel ka 4–11 tasulist puhkusepäeva rohkem, [30] mis suurendab DPLP kulusid.
These features of statutory personnel have made it difficult for DPLP to manage its unit staff cost, which is substantially higher than that of contractual employees in the private sector.
Nende ametnikke hõlmavate tegurite tõttu on DPLP-l olnud raske kontrollida ametnikest töötajate ühikukulu, mistõttu see on oluliselt suurem kui töölepinguga töötajate puhul erasektoris.
Since taking over the statutory personnel of the Régie des Postes in 1992, the DPLP management has recognised that these staff, with their significantly higher payroll costs and operational rigidities, represented a structural handicap that was increasingly difficult to bear as postal market liberalisation progressed.
Pärast postiameti ametnike ülevõtmist 1992. aastal mõistsid DPLP juhid, et see töötajaskond oma suurema palgakulu ja juhtimispiirangutega kujutab endast struktuurset halvemust, millega oli postituru liberaliseerudes aina raskem toime tulla.
Accordingly, DPLP stopped hiring statutory workers in 1998.
Seetõttu lõpetas DPLP 1998. aastal ametnikest töötajate palkamise.
Attrition, predominantly through retirement, then reduced these staff in absolute numbers to 23538 in 2008.
Töötajaskonna loomulik vähenemine peamiselt pensionilemineku tõttu tõi kaasa töötajate absoluutarvu vähenemise 23538 inimesele 2008. aastal.
As the reduction in the number of statutory personnel is primarily dependent on the natural attrition rate in the context of the existing age pyramid, its progress has been slow and is likely to remain so until 2030, long after full liberalisation of the postal market, as portrayed below.
Kuna ametnike vähenemine sõltub peamiselt loomulikust vähenemisest tegeliku vanusepüramiidi kontekstis, on see kulgenud aeglaselt ja kulgeb suure tõenäosusega samamoodi kuni 2030. aastani ehk veel pikka aega pärast postituru täielikku liberaliseerimist, nagu on näha järgmisel joonisel.
Evolution of DPLP’s statutory workforce
DPLP ametnikest töötajaskonna muutumine
Historical and projected statutory personnel headcount
Ametnikest töötajate senine ja prognoositav arv
DPLP stopped hiring statutory personnel in 1998
DPLP lõpetas ametike palkamise 1998. aastal
Historical headcount
Senine arv
Projected headcount (1)
Prognoositav arv (1)
The Belgian authorities therefore consider that DPLP’s statutory personnel represents a serious operational and cost handicap vis-à-vis private operators, and that the State has relieved DPLP of an abnormal burden not borne by its competitors.
Belgia ametiasutused leiavad seega, et DPLP ametnikest töötajaskond kujutab endast juhtimise ja kulude seisukohast tõsist halvemust võrreldes eraettevõtjatega ning riik vabastas DPLP erilisest maksekoormusest, mida tema konkurentidel ei ole.
They claim that the measure does not constitute State aid and, therefore, the approach adopted by the Commission in the decision initiating the procedure, in conformity with previous pension scheme cases (EDF [31], La Poste (France) [32], Royal Mail [33]), is not necessary in the case of DPLP.
Meede ei ole nende väitel riigiabi ning lähenemine, mida komisjon rakendas menetluse algatamise otsuses varasemate pensioniskeeme käsitlevate juhtumite eeskujul (EDF, [31] La Poste (Prantsusmaa), [32] Royal Mail [33]), ei ole seega DPLP puhul vajalik.
However, the Belgian authorities claim that, if such a method were applied to DPLP, it would lead to the conclusion that the share of social security costs, as a percentage of wage costs, borne by DPLP is the same as that of its competitors.
Belgia ametiasutused rõhutavad ühtlasi, et juhul kui sellist meetodit DPLP puhul rakendataks, viiks see järeldusele, et DPLP sotsiaalkindlustuskulude protsent palgakuludest on sama suur kui tema konkurentidel.
COMMENTS BY THE BELGIAN AUTHORITIES ON THE ANNUAL COMPENSATION FOR PUBLIC SERVICE COSTS
BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED AVALIKU TEENUSE KULUDE IGA-AASTASE HÜVITAMISE KOHTA
The Belgian authorities submitted DPLP’s accounting data [34] and described the principles of its cost accounting system.
Belgia ametiasutused esitasid DPLP raamatupidamisandmed [34] ja selgitasid DPLP kasutatud kuluarvestuspõhimõtteid.
The Belgian authorities claim, first of all, that the annual public service compensation does not constitute aid since it complies with the Altmark judgment.
Nad väidavad kõigepealt, et avaliku teenuse kulude iga-aastane hüvitamine ei ole riigiabi, kuivõrd see on kooskõlas Altmarki kohtuotsusega.
Secondly, the Belgian authorities argue that, if the public service compensation were aid, it would be compatible since it does not overcompensate DPLP for the net costs it incurs when discharging its public service missions.
Seejärel rõhutavad nad, et isegi kui avaliku teenuse eest makstav hüvitis on riigiabi, on see siseturuga kokkusobiv, sest sellega ei hüvita liigselt DPLP avaliku teenusega seotud netokulu.
They claim that the calculations they have presented show that DPLP is undercompensated for the costs it incurs.
Belgia ametiasutuste väitel näitavad nende esitatud arvutused hoopis DPLP kulude alahüvitamist.
Lastly, the Belgian authorities point out that some of the measures constitute existing aid.
Viimaks märgivad Belgia ametiasutused, et mõned meetmed kujutavad endast olemasolevat riigiabi.
See section on existing aid (recitals 224 et seq.).
Seda küsimust käsitletakse punktis olemasoleva abi kohta (põhjendused 224 jj).
COMMENTS BY THE BELGIAN AUTHORITIES ON THE CAPITAL INJECTIONS
BELGIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED KAPITALISÜSTIDE KOHTA
Capital injections in 1997
aasta kapitalisüstid
In a letter to the Commission dated 12 August 2009, the Belgian authorities indicate that the 1997 capital injections totalling EUR 62 million should be considered deferred compensation for public service obligations.
12. augusti 2009. aasta kirjas komisjonile viitavad Belgia ametiasutused sellele, et 1997. aasta kapitalisüste kogusummas 62 miljonit eurot tuleb käsitada avaliku teenuse eest makstava hüvitise edasilükatud väljamaksetena.
Capital injections in 2003 and 2006
ja 2006. aasta kapitalisüstid
According to the Belgian authorities, the 2003 and 2006 capital increases were both made on the basis of a strategic plan [35] whose ultimate goal was to enhance the company’s competitiveness and profitability in the context of the progressive liberalisation of the postal market.
Belgia ametiasutuste sõnul põhinesid 2003. ja 2006. aasta kapitalisuurendamised strateegilisel kaval, [35] mille lõppeesmärk oli ettevõtte konkurentsivõime ja tulususe parandamine postituru järkjärgulise liberaliseerimise kontekstis.
The strategic plan had two main objectives:
Strateegilisel kaval oli kaks peamist eesmärki:
improving productivity to ensure competitiveness and profitability in a more liberalised market environment;
parandada tootlikkust, et tagada konkurentsivõime ja tulusus liberaliseerituma turu kontekstis;