natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The methodology for the assessment of the risk premium provides for: (i) the definition of a ‘maximum risk premium’ [83]; (ii) the splitting of the relevant period into contract periods to capture the risks related to each contract; (iii) the use of a simple scale to grade each individual risk for each contract period (as low, medium or high); (iv) the conversion of the individual risk scores into an overall score for each of the three broad risk categories; and (v) the conversion of the overall scores into risk premiums, the sum of which gives the total risk premium.
Riskipreemia hindamise meetod seisneb järgmises: i) „maksimaalse riskipreemia” kindlaksmääramine; [83] ii) vaatlusaluse ajavahemiku jagamine lepinguperioodideks, et teha kindlaks iga lepinguga seotud riskid; iii) iga riski hindamine igal lepinguperioodil lihtsa skaala alusel (väike, keskmine või suur); iv) kõikidele riskidele antud hinnete ümberarvutamine iga suure riskikategooria üldhindeks ja v) üldhinnete ümberarvutamine riskipreemiateks, mille summa annab kogu riskipreemia.
Moreover, examples are provided to illustrate that DPLP faces above-average risks.
Lisaks tuuakse näiteid, mis tõendavad, et DPLP tegevusega on seotud suured kuni keskmised riskid.
Thus, the Belgian authorities maintain that DPLP faces higher volume risk as it derives a higher proportion of its revenue from its mail segment and is characterised by higher cost rigidity on account of a higher-than-average proportion of fixed costs.
Näiteks väidavad Belgia ametiasutused, et DPLP-l on suurem mahurisk, sest tuluosa, mille ta saab postiteenusest, on suurem ja tema kulude struktuur on jäigem tingituna kõrgest kuni keskmisest püsikulude osakaalust.
Another type of risk which is considered higher for DPLP is security risk.
Teine risk, mida on DPLP puhul suuremaks hinnatud, on turvalisusega seotud risk.
According to the analysis, this is because DPLP is one of the few European postal operators to deliver cash payments of pensions to households.
Analüüsi kohaselt tuleneb see asjaolust, et DPLP on üks väheseid postiettevõtjaid Euroopas, kes tegeleb sularahas pensionitoetuste kojukandega.
On the basis of the assessment of the different risks, the Belgian authorities conclude that the fourth management contract shows a high level of all three risk types, while the first, second and third contracts are characterised by medium-level risk (the only exception being sectoral risk, which is considered low for the first contract).
Erinevate riskide hindamise tulemusena jõuavad Belgia ametiasutused järeldusele, et neljandat halduslepingut iseloomustab kõigi kolme riskitüübi puhul kõrge riskitase, esimest, teist ja kolmandat lepingut aga keskmine riskitase (ainuke erand on sektori risk, mis on esimese lepingu perioodil hinnatud väikeseks).
The Belgian authorities provide further examples of how the above ranking of the different risks can be converted into a risk premium on the basis of different values for the ‘maximum risk premium’.
Belgia ametiasutused toovad ka näiteid, kuidas toimub ülalnimetatud riskide klassifikatsiooni ümberarvutamine riskipreemiaks, kasutades erinevaid „maksimaalse riskipreemia” väärtusi.
The Deloitte study
Deloitte'i uuring
The Deloitte study referred to in recital 257 above is consistent with the WIK study on several points:
Põhjenduses 257 nimetatud Deloitte'i uuring kattub mitmes punktis WIKi uuringuga:
both studies use the same methodology to search financial databases for comparable companies in terms of functions and risks;
mõlemad kasutavad sama metoodikat funktsioonidelt ja riskitasemelt võrreldavate ettevõtjate otsimiseks finantsandmebaasidest;
both studies propose ROS as the most relevant benchmark for profit benchmarking (because of data limitations and differences in accounting treatment between different companies);
mõlemad kasutavad tegevuskasumit kõige asjakohasema võrdlusnäitajana kasumi võrdlusmäära kindlaksmääramiseks (tingituna andmete puudumisest, erinevustest ettevõtjate raamatupidamises);
finally, universal postal service providers are excluded from the set of comparable companies because they mainly operate on regulated markets and benefit from exclusive rights.
universaalse postiteenuse pakkujad on võrreldavate ettevõtjate hulgast välja jäetud, sest nad tegutsevad peamiselt reguleeritud turgudel ja neil on ainuõigusi.
As regards the set of comparable companies, the main difference between the WIK and Deloitte studies is the size of the companies considered.
Võrreldavate ettevõtjate rühm Deloitte'i uuringus erineb WIKi uuringust peamiselt arvesse võetud ettevõtjate suuruse poolest.
Deloitte only includes in its sample companies with annual revenue higher than EUR 100 million [84].
Deloitte'i valimisse kuuluvad üksnes ettevõtjad, kelle aastatulu on üle 100 miljoni euro [84].
This restriction is based on Deloitte’s analysis of the particular characteristics of the activities related to universal service provision and the associated business and market risks [85].
Seda piirangut seletab universaalteenuse osutamise ja sellega seotud äri- ja tururiskide eripärade analüüs [85].
In particular, Deloitte considers that companies in the parcel and postal sector that operate large, complex collection and delivery networks can be reasonably compared to DP.
Täpsemalt leiab Deloitte, et DPga on võrreldavad posti- ja pakisektori ettevõtjad, kes haldavad suuri ja keerukaid kogumis- ja jaotusvõrke.
The economies of scale, scope and density prevalent in postal networks and the high proportion of operating costs relative to capital costs, as well as the associated risks (for example, volume risk, risk of e-substitution), mean that large multi-product businesses in the postal and parcel sector are more relevant comparators than small mail businesses.
Arvestades postivõrkudele omast mastaabi-, mitmekülgsus- ja tihedussäästu ning tegevuskulude suurt osakaalu võrreldes kapitalikuludega, samuti seotud riske (nagu mahtudega seotud riskid, elektronpostiga asendumise risk), sobivad posti- ja pakisektori suured mitut toodet pakkuvad ettevõtjad paremini võrdluseks kui väikesed postiettevõtjad.
Freight transport and logistics companies would also be – to a more limited degree – suitable comparators because they employ similar assets.
Kaubaveo- ja logistikaettevõtjad võiksid samuti – vähemal määral – võrdluseks sobida, sest nad kasutavad samasuguseid varasid.
In order to illustrate the importance of company size, Deloitte compares its sample with that of WIK benchmark group II.
Et näitlikustada ettevõtjate suuruse olulisust, võrdleb Deloitte oma valimit WIKi II võrdlusrühmaga.
Deloitte illustrates that the average ROS in the WIK sample differs significantly between groups of companies of different size (proxied by the number of employees) [86].
Deloitte juhib tähelepanu sellele, et WIK valimi keskmine tegevuskasum on erineva suurusega ettevõtjate rühmades väga erinev (suurus põhineb töötajate arvul) [86].
Deloitte argues that in its own sample (based on larger firms) there is, on the contrary, no strong relationship between scale and ROS.
Deloitte rõhutab, et tema valimis (mis põhineb suurematel ettevõtjatel) ei ole tihedat seost suuruse ja tegevuskasumi vahel.
As a result of the sample selection process, Deloitte bases its analysis on seven postal and parcels companies, 18 logistics companies and 19 freight transport companies.
Valimi moodustamise protsessi lõpptulemusena põhineb Deloitte'i analüüs 7 posti- ja pakiettevõtjal, 18 logistikaettevõtjal ja 19 kaubaveoettevõtjal.
As regards the postal and parcel sector, the small set of seven comparable companies includes big multinational express parcel operators, such as UPS, FedEx, and TNT Express, as well as a few other postal operators, mostly from the United States and the United Kingdom [87].
Posti- ja pakisektori puhul hõlmab seitsme võrreldava ettevõtja rühm suuri hargmaiseid kiirkullerettevõtjaid, nagu UPS, FedEx ja TNT Express, ning mõningaid postiettevõtjaid peamiselt USAst ja Ühendkuningriigist [87].
In principle the data set covers the period 1990-2007, however data for the early years is very limited and, therefore, Deloitte considers the results for these years less robust [88].
Andmed katavad põhimõtteliselt ajavahemikku 1990–2007, kuid esimeste aastate kohta käivad andmed on siiski väga napid, mistõttu Deloitte peab nende aastate kohta saadud tulemusi vähem usaldusväärseks [88].
Deloitte also examines the advantages and disadvantages of several alternative profitability measures.
Deloitte analüüsib ka mitme teise tulususnäitaja eeliseid ja puudusi.
It dismisses the use of the IRR in the case in question because of the practical difficulties in obtaining adequate cash-flow data.
Ta välistab kõnealusel juhul sisemise tasuvusmäära kasutamise, sest rahavoogude kohta adekvaatsete andmete saamine on seotud praktiliste raskustega.
It also rejects the use of the ROCE or the ROE because of, for example, differences among companies in the accounting treatment of costs and in the capital structure (the latter being important for the ROE).
Ta välistab ka investeeritud kapitali tootluse või omakapitali tootluse kasutamise muu hulgas seetõttu, et ettevõtete raamatupidamisarvestused kajastavad erinevalt kulusid ja kapitali struktuuri (viimane on oluline omakapitali tootluse puhul).
ROA is also deemed inappropriate because it focuses on total assets.
Ka varade tootlust ei peeta sobivaks näitajaks, sest see põhineb kõikidel varadel.
Thus, Deloitte proposes to use the ROS but emphasises that, as the ROS is not a direct measure of return on capital, it can be relied upon for benchmarking purposes as long as the companies compared have similar capital intensity.
Deloitte teeb seega ettepaneku valida näitajaks tegevuskasumi, kuid rõhutab, et kuna see ei mõõda otseselt kapitali tootlust, saab seda võrdlevaks uurimiseks kasutada tingimusel, et ettevõtjad, keda võrreldakse, on kapitalimahukuselt sarnased.
Deloitte argues that, in terms of capital intensity, DP’s universal service is more similar to that of, for instance, UPS and Fedex than to that of freight operators like Kuehne&Nagel or Wincanton.
Ühe tegurina rõhutab Deloitte kapitalimahukuse olulisust. Deloitte märgib, et kapitalimahukuselt on DP universaalteenus lähedasem UPSile ja FedExile kui kaubaveoettevõtjatele nagu Kühne&Nagel või Wincanton.
Deloitte further highlights the significant variation in companies’ profitability over time, as well as within and between the different sectors.
Deloitte rõhutab ka ettevõtjate tulususe suuri erinevusi aja jooksul ning erinevate sektorite sees ja sektorite vahel.
This variation, in Deloitte’s view, would warrant the use of ranges of reasonable profit rather than a single average figure.
Selliste erinevuste tõttu on Deloitte hinnangul põhjendatud pigem mõistliku kasumi vahemike kui üheainsa keskmise väärtuse kasutamine.
Such an approach would also be appropriate because of the need to avoid penalising above-average performance as a result of efficiency gains.
Niisugune lähenemine oleks kooskõlas ka vajadusega mitte karistada keskmisest parema tulemuse saamist tänu tõhususe parandamisele.
The results obtained by Deloitte, by sector and for all sectors together, are summarised in Table 22 of the Deloitte study.
Deloitte saadud tulemused sektorite kaupa ja kõikide sektorite kohta kokku on esitatud Deloitte'i uuringu tabelis 22.
Thus,
Need on järgmised:
for the postal and parcel sector, during the period 1998-2007, the average annual mean ROS is 8,1 %, the average annual median ROS is 7,4 %, the average annual 25th percentile is 4,8 % and the average annual 75th percentile is 12 %;
posti- ja pakisektori tulemused ajavahemikul 1998–2007: kõikide aastate keskmiste tegevuskasumite keskmine 8,1 %, kõikide aastate tegevuskasumite mediaanide keskmine 7,4 %, kõikide aastate 25. protsentiilide keskmine 4,8 % ja kõikide aastate 75. protsentiilide keskmine 12 %;
for all sectors, during the period 1990-2007, the average annual mean ROS is 6 %, the average annual median ROS is 5,4 %, the average annual 25th percentile is 3,6 % and the average annual 75th percentile is 8,1 % [89].
kõikide sektorite tulemused ajavahemikul 1990–2007: kõikide aastate keskmiste tegevuskasumite keskmine 6 %, kõikide aastate tegevuskasumite mediaanide keskmine 5,4 %, kõikide aastate 25. protsentiilide keskmine 3,6 % ja 75. protsentiilide keskmine 8,1 % [89];
As a reference benchmark Deloitte proposes a value based on the average annual mean ROS of 7,9 % [90]; to reflect the observed variation of the ROS, Deloitte further derives a range of reasonable ROS based on the interquartile annual ranges [91].
Deloitte soovitab võtta võrdlusnäitaja alusväärtuseks kõikide aastate keskmiste tegevuskasumite keskmise, mis on 7,9 %; [90] selleks et kajastada tegevuskasumite puhul täheldatud erinevust, tuletab Deloitte ka mõistliku tegevuskasumi vahemiku, mis põhineb kõikide aastate kvartiilide vahedel [91].
Assessment of benchmarking
Võrdleva uuringu hindamine
Reasonable profit (default range)
Mõistlik kasum (baasvahemik)
Choosing a good sample of comparable companies for postal incumbents is a complex task.
Võrreldavatest ettevõtjatest hea valimi moodustamine on turgu valitsevate postiettevõtjate puhul keeruline ülesanne.
It goes without saying that care must be taken to properly select a suitable group of companies as a benchmark in terms of business activities and risk.
On selge, et kõige hoolikam tuleb olla tegevusvaldkondade ja riski poolest võrdluseks sobivate ettevõtjate rühma valimisel.
The WIK and Deloitte studies both focus on commercial companies with activities comparable to those of DPLP, while excluding postal incumbents from the comparator sample.
Nii WIKi kui ka Deloitte'i uuringus otsitakse DPLPga võrreldavate tegevusvaldkondade äriühinguid, jättes samal ajal valimist välja turgu valitsevad postiettevõtjad.
CRA, by contrast, uses a comparator sample that consists only of other European postal incumbents.
CRA seevastu kasutab üksnes teistest turgu valitsevatest Euroopa postiettevõtjatest koosnevat valimit.
The Commission shares the views of both WIK and Deloitte that the profits of postal incumbents (which CRA uses for its benchmarking) are not determined under normal market conditions, but largely result from the regulatory choices of other Member States.
Komisjon jagab WIKi ja Deloitte'i seisukohta, et (CRA võrdlevas uuringus kasutatud) turgu valitsevate postiettevõtjate kasumid ei kujune tavalistes turutingimustes, vaid tulenevad suurel osalt teiste liikmesriikide valikutest reguleerimise valdkonnas.
As such, they may not adequately reflect a proper return benchmark.
Seetõttu ei pruugi need kasumi võrdlusmäära adekvaatselt kajastada.
At the same time, given that the CRA sample focuses on postal incumbents in other European countries, it appears to constitute the sample of companies most similar to DPLP.
Samal ajal tundub CRA valim olevat DPLP-le kõige lähedasem, kuivõrd see koosneb teiste Euroopa riikide turgu valitsevatest postiettevõtjatest.
For this reason, the Commission believes it is appropriate to take the CRA sample fully into account, in particular in order to cross-check the benchmark reasonable profit levels (ROS) established on the basis of the WIK and Deloitte studies.
Seetõttu leiab komisjon, et CRA valimit tuleb täiel määral arvesse võtta, seda eelkõige WIKi ja Deloitte'i uuringute põhjal kindlaks määratud mõistliku kasumi (tegevuskasumi) võrdlusmäärade ristkontrolli eesmärgil.
The WIK and Deloitte studies both acknowledge the need to have a sufficiently large sample to draw relevant conclusions for the purpose of benchmarking.
Nii WIKi kui ka Deloitte'i uuringus tunnistatakse, et võrdleva uuringu tarbeks tähenduslike järelduste tegemiseks peab olema kasutada piisavalt suur valim.
For this purpose, they consider both a (relatively) narrow sample of companies in the postal and parcels sector and wider samples including companies in the logistics and freight transport sectors.
Selleks kasutatakse neis (suhteliselt) väikest valimit, mis koosneb posti- ja pakisektori ettevõtjatest, ja suuremaid valimeid, mis koosnevad logistika- ja kaubaveosektori ettevõtjatest.
The Commission recognises that a sufficient sample size is important for statistical purposes.
Komisjon möönab, et statistika huvides on oluline kasutada piisavalt suur valimit.
In relation to CRA’s position in this regard, which questions the usefulness of increasing the sample size by adding less comparable companies, the Commission takes the view that the wider samples identified by WIK and, in particular, Deloitte on the basis of the adopted sample selection methodologies are sufficiently comparable to serve as meaningful benchmark groups for benchmarking DPLP’s profit.
Seoses CRA seisukohaga, et valimi suurendamine vähem võrreldavate ettevõtjate lisamise teel on vaieldava väärtusega, leiab komisjon, et WIKi ja eriti Deloitte'i metoodikaga koostatud suuremad valimid on piisavalt võrreldavad, et kasutada neid tähenduslike võrdlusrühmadena DPLP kasumi hindamisel.
The WIK study attempts to establish a benchmark ROS on the basis of three different comparator groups.
WIKi uuringus püütakse määrata tegevuskasumi võrdlusmäär kindlaks kolme võrdlusrühma põhjal.
The Commission is also of the opinion, however, that the WIK study can be criticised on two distinct, yet related, issues [92]: (i) WIK’s use of samples that also include a large number of smaller companies [93] which are clearly not comparable to incumbent postal operators such as DPLP; and (ii) WIK’s assumptions regarding the level of risk faced by the postal operator under investigation.
Komisjon aga leiab, et WIK uuringut võib kritiseerida kahes punktis, mis on erinevad, ehkki omavahel seotud: [92] i) WIKi kasutatud valimid, mis sisaldavad ka suurt arvu väiksemaid ettevõtjaid, [93] kes ei ole ilmselgelt võrreldavad turgu valitsevate postiettevõtjatega nagu DPLP, ja ii) WIKi hüpoteesid uuritava postiettevõtja riskitaseme kohta.
The Commission considers that the scale of operations, as well as the cost structure of postal incumbents such as DPLP (in conjunction with the type of regulatory mechanism in place), are essential for assessing the benchmarking of profit levels.
Komisjon leiab, et DPLP kui turgu valitseva postiettevõtja tegevusmastaap ja kulustruktuur (koos kasutatava regulatsioonimehhanismiga) on kasumitasemete võrdleva uuringu hindamisel olulised aspektid.
First, in the presence of significant fixed costs (related, for example, to capital costs or other fixed costs linked to the network), the largest companies benefit more from economies of scale and density than small ones.
Esiteks: kui püsikulud on suured (ja hõlmavad näiteks kapitalikulusid või muid postivõrguga seotud püsikulusid), võidavad suurimad ettevõtjad mastaabi- ja tihedussäästust rohkem kui väikesed.
By comparing the average ROS for large and small companies in WIK’s sample, the Deloitte II study shows convincingly that the average ROS increases with the size of the companies (measured by the number of employees) [94].
Deloitte-II uuring näitab WIKi valimi suurte ja väikeste ettevõtjate tegevuskasumi võrdluse põhjal, et keskmine tegevuskasum kasvab koos ettevõtja suuruse kasvuga (mõõdetuna töötajate arvus) [94].
Indeed, the average first quartile value (Q1) is very low in the three WIK samples (e.g. only 0,75 % for the WIK sample II over the period 1998-2007) [95], so that it would appear that there is a certain over-representation of the (smallest) firms that are loss making and struggling to stay in the market.
Nimelt on esimese kvartiili (Q1) keskmine väärtus WIKi kõigis kolmes valimis väga väike (näiteks WIKi II valimis ajavahemikul 1998–2007 ainult 0,75 %), [95] mis võib viidata sellele, et (väiksemad) ettevõtjad, kes kannavad kahjumit ja võitlevad turul püsimise nimel, on valimis üleesindatud.
By including so many small firms in its samples (including in its main WIK II sample), WIK may have underestimated the benchmark ROS that would be more relevant for larger and better-established firms such as DP and DPLP.
Võttes valimitesse nii palju väikesi ettevõtjaid (sealhulgas ka oma peamisse valimisse, II võrdlusrühma), võis WIK hinnata liiga väikeseks tegevuskasumi võrdlusmäära, mida hakatakse kohaldama pigem suuremate ja kindlama positsiooniga ettevõtjate suhtes nagu DP ja DPLP.
Second, while WIK correctly refers to the operator’s low risk profile on account of the monopoly character of its operations, it does not appear to have paid sufficient attention to the significant fixed costs (relative to variable costs) arising from the USO, nor to changes in the risk profile that may have resulted from changes in the regulatory regime faced by the operator over time, particularly between the different regulatory periods (e.g. the different management contracts, in the case of DPLP).
Teiseks mainib WIK küll õigustatult asjaomase ettevõtja väikest riskiprofiili, mis tuleneb selle tegevusvaldkondade monopoolsest iseloomust, kuid ei tundu piisavalt arvesse võtvat universaalteenuse osutamise kohustusest tingitud suuri püsikulusid (võrreldes muutuvkuludega) ega võimalikku riskiprofiili muutumist seoses aja jooksul toimunud muutustega ettevõtja suhtes kohaldatavas reguleerimiskorras, eelkõige seoses erinevate reguleerimiskordade kehtimise perioodidega (DPLP puhul näiteks erinevate halduslepingutega).
The proportion of fixed costs may be high not only because a firm is very capital intensive (a common reason why fixed costs may be high), but also because it cannot adapt its overall costs in view of the obligation to maintain a large distribution network (related to the USO) and because it is unable to reduce labour costs in view of existing labour contracts.
Püsikulude suur osakaal ei pruugi olla tingitud ainult ettevõtte kapitalimahukusest (mis on üks suurte püsikulude tavalisi seletusi), vaid ka sellest, et ettevõte ei saa oma kogukulu korrigeerida, sest ta on kohustatud (seoses universaalteenuse osutamise kohustusega) hoidma käigus suurt jaotusvõrku, ning sellest, et ta ei saa olemasolevate töölepingute tõttu vähendada tööjõukulusid.
The high proportion of fixed costs [96] further calls into question the inclusion of small companies whose cost structure (ratio of fixed to variable costs) appears to differ significantly [97].
Püsikulude suur osakaal [96] seab veel enam kahtluse alla väikeste ettevõtjate lisamise valimisse, sest nende kulustruktuur (püsi- ja muutuvkulude suhe) tundub olevat oluliselt teistsugune [97].
As set out in the introduction, the Commission is also of the opinion that the extent to which a postal incumbent is exposed to risk depends to a large extent on the characteristics of the regulatory mechanism established by the public authority to finance the USO.
Nagu märgitud sissejuhatuses, leiab komisjon ka, et turgu valitseva postiettevõtja riskitase sõltub suures osas sellest, millise regulatsioonimehhanismi on riigiasutused kehtestanud universaalteenuse kohustuse rahastamiseks.
In particular, the transition to a longer-term price cap for stamp prices (as experienced by DPLP in 2006) entails a significant increase in the size of the volume risk.
Üleminek süsteemile, millega postmarkide hindadele kehtestatakse pikaajalisem ülempiir (nagu toimus DPLP puhul 2006. aastal), suurendab tunduvalt eelkõige mahtudega seotud riski.
The existence of such risk weakens WIK’s assumption about the inherently low-risk nature of DPLP’s activities, at least for the period covered by a price cap.
Niisuguse riski esinemine seab vähemalt hinnalaesüsteemi kehtimisajal kahtluse alla WIKi hüpoteesi, et DPLPi tegevusega seotud risk on juba oma olemuselt väike.
Given the considerations in recitals 286 to 295, the Commission believes that, for the purpose of benchmarking DPLP’s profit, the Deloitte samples improve upon WIK’s samples in so far as they are limited to companies with a bigger minimum size (annual turnover exceeding EUR 100 million).
Võttes arvesse põhjendustes 286–295 esitatud argumente, leiab komisjon, et Deloitte'i valimid on DPLP kasumi hindamiseks sobivamad kui WIKi omad, sest need on piiratud suurema miinimumsuurusega ettevõtjatega (aastakäive üle 100 miljoni euro).