natgillin/translations-raw huggingface dataset:
By letter dated 2 April 1992, the Commission, having pointed out to the French authorities that any plans to grant or alter aid had to be notified to its services in advance, asked the said authorities to inform it as to the nature and purpose of the aid measures referred to by SIDE.
2. aprilli 1992. aasta kirjas tuletas komisjon Prantsuse ametiasutustele meelde, et mis tahes projektist, millega luuakse või muudetakse abivahendeid, tuleb komisjoni talitusi eelnevalt teavitada, ning palus nimetatud ametiasutustelt teavet SIDE osutatud abimeetmete olemuse ja eesmärgi kohta.
By letter dated 29 June 1992, the French authorities confirmed to the Commission the existence of grants to CELF.
Prantsuse ametiasutused kinnitasid 29. juuni 1992. aasta kirjas CELFile eraldatavate toetuste olemasolu.
They explained that these measures were designed to make French language and literature known in non-French-speaking countries and that CELF had also been asked to manage three schemes of ad hoc aid which were also designed to facilitate access to French books by readers in far-distant places.
Ametiasutused täpsustasid, et nende meetmete eesmärk oli tutvustada prantsuse keelt ja kirjandust prantsuse keelt mittekõnelevates riikides ning et CELF tegeles lisaks sellele veel kolme programmi haldamisega, mis on samuti suunatud prantsuskeelse raamatu kättesaadavamaks tegemisele kaugel asuvate lugejate jaoks.
By letter dated 7 August 1992, the Commission confirmed to SIDE the existence of aid to CELF, explained its purpose and informed the company that the measures at issue had not been notified.
7. augusti 1992. aasta kirjas kinnitas komisjon SIDEle CELFile antava abi olemasolu, täpsustas selle eesmärki ja teatas, et kõnealustest abimeetmetest ei ole komisjoni teavitatud.
It stated, however, that the disputed aid did not seem likely to adversely affect trade between Member States.
Komisjon täpsustas siiski, et vaidlustatud abimeetmete olemus ei ole selline, mis võiks kahjustada kaubandust liikmesriikide vahel.
SIDE was accordingly asked to submit its comments.
SIDE-l paluti esitada omapoolsed märkused.
By letter dated 7 September 1992, SIDE informed the Commission that it intended to submit a complaint with regard to the discriminatory nature of the measures and the consequences for intra-Community trade, without however disputing the cultural purpose of the Ministry of Culture, which was to see the spread of the French language and French literature.
7. septembri 1992. aasta kirjas teatas SIDE komisjonile, et tema arvates on nimetatud meetmed ja nende tagajärjed ühendusesisese kaubanduse jaoks diskrimineeriva olemusega, vaidlustamata sealjuures kultuuriministeeriumi kultuurialast eesmärki, mis oli seotud vajadusega levitada prantsuse keelt ja kirjandust.
By Decision dated 18 May 1993 [6], the Commission concluded that, given the special nature of competition in the book trade and the cultural purpose of the aid schemes at issue, the exemption provided for in former Article 92(3)(c) of the Treaty was applicable to them.
18. mai 1993. aasta otsuses [6] leidis komisjon, et võttes arvesse erilist konkurentsi raamatusektoris ja kõnealuste abimeetmete kultuurialast eesmärki, tuli nende suhtes kohaldada endise asutamislepingu artikli 92 lõike 3 punktiga c ette nähtud erandit.
By application dated 2 August 1993, SIDE filed an action for annulment of the Decision.
2. augustil 1993 esitas SIDE taotluse alustada hagi nimetatud otsuse kehtetuks tunnistamiseks.
By judgment of 18 September 1995 [7], the Court of First Instance (CFI) partially granted SIDE’s request, annulling the Commission Decision of 18 May 1993 but only in relation to the measures granted to CELF with regard to small orders.
18. septembri 1995. aasta otsusega [7] andis Üldkohus SIDEle osaliselt õiguse, tunnistades komisjoni 18. mai 1993. aasta otsuse kehtetuks, kuid üksnes teatavaid väikeste tellimustega seotud meetmeid käsitlevas valdkonnas.
The Court concluded that the Commission was in a position to adopt a favourable decision concerning the following three aid schemes administered by CELF on behalf of the State:
Üldkohus leidis, et komisjonil oli õigus võtta vastu positiivne otsus kolme järgmise abikava suhtes, mis CELFile riigi nimel anti:
subsidies for airfreight or airmail;
abi õhuposti teel saadetavatele postipakkidele või postikottidele;
the ‘Page à Page’ programme [8] (aid for the dissemination of French-language books in the countries of central and eastern Europe);
programm „Page à Page” [8] (abi prantsuskeelsete raamatute levitamiseks Kesk- ja Ida-Euroopa riikides);
the ‘Programme Plus’ (university textbooks in French for students in sub-Saharan Africa).
programm „Programme Plus” (Sahara-taguse Aafrika üliõpilastele suunatud prantsuskeelsed ülikooliõpikud).
The Court held that the Commission had obtained sufficient information on these three schemes to justify the finding that their impact on competition was negligible.
Üldkohus leidis, et komisjonil oli kolme nimetatud toetuskava kohta piisavalt teavet, et põhjendada seisukohta, mille kohaselt nende kavade mõju konkurentsireeglite toimimisele oli tühine.
The Court stated that ‘as regards the cultural purpose of the aids at issue, it is common ground that the aim of the French Government is the spread of the French language and French literature’.
Muu hulgas osutas Üldkohus, et „vaidlusaluste meetmete kultuurialase eesmärgi suhtes on pooled ühel meelel, Prantsuse valitsuse poolt püstitatud eesmärgiks on prantsuse keele ja kirjanduse levitamine”.
The Court felt bound to conclude that determining the cultural purpose of the aid at issue did not pose any particular difficulties for the Commission and that it was not necessary for it to obtain further information in order to accept that its purpose was cultural.
Üldkohtu hinnangul on alust järeldada, et komisjonil ei olnud erilisi raskusi vaidlusaluste abimeetmete kultuurialase eesmärgi hindamisel ning et selles küsimuses ei ole tarvis täiendavat teavet hankida.
On the other hand, the Court found that, as regards the compensation granted exclusively to CELF for small orders, the Commission should have thoroughly examined the conditions of competition in the sector concerned before expressing an opinion on the compatibility of the measures with the internal market.
Seevastu selles osas, mis hõlmab CELFile kompensatsioonide eraldamist üksnes väikeste tellimustega seonduvalt, leidis Üldkohus, et enne otsuse langetamist siseturuga kokkusobivuse kohta oleks komisjon pidanud põhjalikult analüüsima konkurentsitingimusi asjakohases sektoris.
The Court therefore concluded (paragraph 76 of the judgment) that the Commission should have initiated the procedure provided by former Article 93(2) EC (now Article 108(2) TFEU), and it was therefore necessary to annul the Commission Decision of 18 May 1993 in so far as it concerned the aid granted exclusively to CELF for the purpose of offsetting the extra costs involved in handling small orders for French-language books placed by booksellers established abroad.
Üldkohus leidis (kohtuotsuse punkt 76), et komisjon oleks pidanud algatama EÜ asutamislepingu artikli 93 lõikega 2 (praegu Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 108 lõige 2) ette nähtud menetluse ning et sel põhjusel tuli kuulutada komisjoni 18. mai 1993. aasta otsus kehtetuks, kuivõrd see käsitleb toetust, mida anti üksnes CELFile välismaal paiknevate raamatukaupluste prantsuskeelsete raamatute väikeste tellimuste töötlemise tõttu tekkivate lisakulude kompenseerimiseks.
Second stage
Teine etapp
In accordance with the Court’s judgment of 18 September 1995, the Commission decided, by Decision of 30 July 1996, to open a formal investigation procedure.
Vastavalt Üldkohtu 18. septembri 1995. aasta otsusele otsustas komisjon 30. juuli 1996. aasta otsusega algatada kõnealuste meetmete suhtes uurimismenetluse.
Interested parties were invited to submit their comments to the Commission, and these were largely received during December 1996 and January 1997.
Huvitatud isikud, kellel paluti esitada komisjonile oma märkused, saatsid need 1996. aasta detsembri ja 1997. aasta jaanuari jooksul.
Once its investigation was complete, on 10 June 1998 the Commission adopted Decision 1999/133/EC [9].
Järgides Üldkohtu ettekirjutust, võttis komisjon 10. juunil 1998. aastal vastu otsuse 1999/133/EÜ [9].
It confirmed the cultural purpose of aid for small orders and considered that, on the basis of former Article 87(3)(d) of the Treaty, the said aid was not likely to affect trading conditions and competition in the Union to an extent that was contrary to the common interest with regard to the export market for French-language books.
Otsuses kinnitati väikeste tellimuste puhul antava abi kultuurialast eesmärki ja leiti endise asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punktile d tuginedes, et väikestele tellimustele osutatud abi ei olnud sellist laadi, mis oleks võinud mõjutada liidusisese kaubavahetuse tingimusi ja konkurentsi sellisel ebasoovitaval määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega prantsuskeelsete raamatute eksporditurul.
By a judgment dated 28 February 2002 [10], the Court of First Instance annulled the last sentence of Article 1 of the said Decision.
28. veebruari 2002. aasta kohtuotsusega [10] tühistas Üldkohus komisjoni kõnealuse otsuse artikli 1 viimase lause.
The Court concluded that the Commission should have carried out the necessary verifications in order to obtain relevant data enabling it to distinguish the agency market from that of the export of French-language books in general.
Üldkohus leidis, et komisjon oleks pidanud sooritama vajalikud kontrollimised, et saada asjakohaseid andmeid, mille alusel eristada vahendusturgu ja prantsuskeelsete raamatute eksporditurgu laiemas mõistes.
The Court found that, by failing to carry out such verification, the Commission had committed a manifest error of assessment in taking the export market for French-language books in general as the reference market when it was established that the contested aid was intended only for export agencies.
Üldkohus sedastas, et kuna komisjon jättis need kontrollimised sooritamata, tegi ta ilmse hindamisvea, käsitledes hinnangu aluseks võetava turuna prantsuskeelsete raamatute eksporditurgu laiemas mõistes, samas kui vaidlustatud abimeetmed olid suunatud üksnes ekspordi vahendusturule.
However, in its judgment of 22 June 2000 [11], the Court of Justice rejected the appeal brought by the French authorities against the Commission Decision of 10 June 1998, without going into the substance of the case, and confirmed that, even if the aid could be considered compatible with the common market, this was irrelevant to the obligation to notify and that the obligation to give prior notification meant that the aid had to be suspended.
22. juuni 2000. aasta kohtuotsuses [11] lükkas Euroopa Kohus seevastu ilma asja lõpuni uurimata tagasi Prantsuse ametiasutuste hagi seoses komisjoni 10. juuni 1998. aasta otsusega ja sedastas, et isegi juhul, kui abi käsitada ühisturuga kokkusobivana, ei mõjutanud see asjaolu teavitamise kohustust ning et eelneva teavitamise kohustus sisaldas ka abi peatamise kohustuse.
Third stage
Kolmas etapp
Following the partial annulment of the Decision of 10 June 1998, the Commission asked the French authorities and SIDE, by letters dated 14 June 2002, to give their views on the grounds for the annulment of the Decision and, in particular, on the aspects relating to the relevant market.
Pärast 10. juuni 1998. aasta otsuse osalist tühistamist palus komisjon oma 14. juuni 2002. aasta kirjas Prantsuse ametiasutustel ja SIDE-l esitada oma märkused otsuse tühistamise põhjuste kohta, sealjuures eeskätt kõnealuse turuga seotud üksikasjade kohta.
The French authorities were asked to comment in particular on the special features of the CELF offer compared with those of other market operators, including SIDE.
Prantsuse ametiasutustel paluti täpsemalt kommenteerida CELFi pakkumise eripärasid, võrreldes neid teiste turul osalejate, muu hulgas SIDE pakkumisega.
SIDE was asked to comment in particular on the notion of small orders and to indicate any special feature its offer might have compared with CELF’s and those of the other market operators.
SIDE-l paluti täpsemalt kommenteerida väikeste tellimuste mõistet ning näidata, milles seisneb temapoolse pakkumise erinevus CELFi ja teiste turul osalejate pakkumistest.
Having asked SIDE, by letter dated 19 September 2002, to say whether its reply contained confidential information, and having obtained a negative reply on 30 September 2002, the Commission, by letter dated 17 October 2002, sent SIDE’s reply together with its annexes to the French authorities for comment.
19. septembri 2002. aasta kirjas küsiti SIDE-lt, kas nende vastus sisaldab konfidentsiaalset teavet ning pärast SIDE eitavat vastust 30. septembrist 2002 edastas komisjon 17. oktoobri 2002. aasta kirjas SIDE vastuse koos lisadega Prantsuse ametiasutustele kommenteerimiseks.
It also asked them a series of further questions on this occasion.
Komisjon esitas ametiasutustele seoses sellega ka mitu täiendavat küsimust.
On 9 January 2003, the Commission sent SIDE’s reply of 23 December 2002 to the French authorities for comment.
jaanuaril 2003 saatis komisjon Prantsuse ametiasutustele kommenteerimiseks SIDE 23. detsembri 2002. aasta vastuse.
By letter dated 17 January 2003, the French authorities replied to the Commission’s questions sent on 17 October 2002.
17. jaanuari 2003. aasta kirjas vastasid Prantsuse ametiasutused komisjoni 17. oktoobril 2002 esitatud küsimustele.
By letter dated 11 March 2003, the French authorities sent their reply to the Commission.
11. märtsi 2003. aasta kirjas saatsid Prantsuse ametiasutused komisjonile oma vastuse.
In the meantime, SIDE was received by the Commission’s services at its request and was able to explain its view of the case from the beginning, at a meeting held on 4 March 2003.
Lisaks sellele palus SIDE kokkusaamist komisjoni talitustega; kohtumine toimus 4. märtsil 2003 ning SIDE esitas seal oma nägemuse kõnealustest asjaoludest algusest peale.
At the end of this procedure, the Commission adopted Decision 2005/262/EC, concluding that the disputed aid was compatible on the basis of former Article 87(3)(d) of the Treaty, having established that the aid did not overcompensate for the costs of processing small orders.
Osutatud menetluse tulemusena võttis Euroopa Komisjon vastu otsuse 2005/262/EÜ, milles pidas vaidlusalust abi ühisturuga kokkusobivaks endise asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punkti d alusel, olles eelnevalt kindlaks teinud, et abi eesmärk ei olnud katta väikeste tellimuste töötlemisest tulenevaid lisakulusid.
Fourth stage
Neljas etapp
By its judgment of 15 April 2008, the Court of First Instance annulled the Commission Decision of 20 April 2004.
15. aprilli 2008. aasta otsusega tühistas Üldkohus komisjoni 20. aprilli 2004. aasta otsuse.
Moreover, the Court concluded that the Commission had committed a manifest error of assessment when examining the compatibility of the disputed aid by overestimating the small order processing costs that were actually borne by CELF.
Lisaks sellele leidis Üldkohus, et vaidlusaluse abi ühisturuga kokkusobivuse hindamisel tegi komisjon ilmse hindamisvea, kuna hindas CELFi kantud väikeste tellimuste töötlemise kulusid tegelikest suuremaks.
In its Decision of 20 April 2004, the Commission did not take account of the actual costs of processing small orders but estimated these costs on the basis of the total costs borne by CELF (allocating a share of the total costs to the processing of small orders, using a different method of apportioning costs for each cost category).
20. aprilli 2004. aasta otsuses ei võtnud komisjon tõepoolest arvesse väikeste tellimuste töötlemise tegelikke kulusid, vaid hindas neid kulusid CELFi kantud kogukulude alusel (väikeste tellimuste töötlemiseks eraldati üks osa kogukuludest, kasutades iga kululiigi puhul erinevat jaotuspõhimõtet).
Multiplying factors were applied for certain categories of cost, bearing in mind the additional difficulties small order processing would entail in relation to CELF’s other activities.
Kuna CELFi muu tegevusega võrreldes kaasnesid väikeste tellimuste töötlemisega täiendavad raskused, kohaldati teatavate kulukategooriate puhul koefitsienti.
The Court, however, considered that these difficulties would have been resolved through the use of tele-transmission, which related to two thirds of small orders.
Üldkohus leidis, et väikestest tellimustest kahe kolmandiku puhul oleks raskusi olnud võimalik lahendada elektrooniliste vahendite kasutamise abil.
The Court therefore concluded that the Commission had made an error of judgment by applying multiplying factors to some costs (and, in any case, to the tele-transmitted orders) and concluded that, in the absence of the said multiplying factors, the costs related to small order processing would have been reduced and the trading results for the activity relating to small orders would have been positive (FRF 600000, or EUR 91469).
Seetõttu tegi Üldkohus järelduse, et komisjon tegi hindamisvea, kui kohaldas teatavate kulude (elektroonilisel teel tehtavad tellimused) puhul koefitsienti, ühtlasi otsustas Üldkohus, et ilma kõnealuseid koefitsiente kasutamata oleksid väikeste tellimuste töötlemise kulud olnud väiksemad ja väikeste tellimuste töötlemisega seotud tegevuse tulem oleks olnud positiivne (suurusjärgus 600000 Prantsuse franki ehk 91469 eurot).
According to the Court, the Commission had therefore not demonstrated the absence of overcompensation.
Üldkohtu arvates ei suutnud komisjon tõendada, et tegemist ei ole liigse hüvitise maksmisega.
Fifth Phase
Viies etapp
Following the Court’s judgment of 15 April 2008, the investigation procedure initiated by the Commission Decision of 30 July 1996 therefore remains open and the Commission has to adopt a new decision.
Üldkohtu 15. aprilli 2008. aasta otsuse kohaselt jääb komisjoni 30. juuli 1996. aasta otsusega algatatud menetlus avatuks ja komisjon peab vastu võtma uue otsuse.
Having regard to the grounds for the Court’s judgment of 15 April 2008, and in view of the fact that the decision initiating the procedure dates back to 30 July 1996, the Commission wished to invite the French authorities and the parties concerned to submit their comments again.
Seoses Üldkohtu 15. aprilli 2008. aasta otsuse seisukohtadega ja võttes arvesse, et menetluse avamise otsus tehti 30. juulil 1996, soovis komisjon kutsuda Prantsuse ametiasutusi ja huvitatud isikuid üles oma märkusi esitama.
The Commission therefore adopted a decision extending the procedure dated 8 April 2009 [12] (Decision C(2009) 2481, the ‘decision extending the procedure’).
aprillil 2009 võttis komisjon vastu otsuse menetluse laiendamise kohta [12] (otsus K(2009) 2481) ehk menetluse laiendamise otsus).
By setting a new time limit for the submission of comments, this decision extending the procedure supplemented the decision initiating the procedure on 30 July 1996.
Laiendamisotsus, milles nähti ette uus tähtaeg märkuste esitamiseks, oli täienduseks 30. juuli 1996 otsusele menetluse avamise kohta.
It states that the two decisions should be regarded as forming an inseparable whole, that they will give rise to one and the same formal investigation procedure and that, should the description of facts and law or the Commission’s preliminary assessment in the decision extending the procedure diverge from the decision initiating the procedure on 30 July 1996, it would be appropriate to take into consideration only the decision extending the procedure.
Märgitud on, et neid kahte otsust tuleb vaadelda lahutamatult seotuna ning nende alusel algatatakse üks ja sama ametlik uurimismenetlus ning et kuna menetluse laiendamist käsitlevas komisjoni otsuses läks asjaolude ja õiguse kirjeldus või komisjoni eelhinnang lahku 30. juuli 1996. aasta otsusest menetluse avamise kohta, oleks tulnud arvesse võtta üksnes menetluse laiendamise otsust.
The Commission invited interested parties to submit their comments on the measure at issue.
Komisjon tegi huvitatud isikutele ettepaneku esitada kõnealuse meetme kohta oma märkused.
The French authorities did not, however, provide the detailed elements that were requested by the Commission in its decision extending the procedure and, in relation to the proportionality of the aid, merely referred back to information already provided on 17 September 2002, 17 January 2003 and 11 March 2003, which the Commission could not use as such due to the judgment of the Court of First Instance of 15 April 2008.
Ometi ei esitanud Prantsuse ametiasutused komisjoni poolt menetluse laiendamise otsuses nõutud üksikasjalikke andmeid, piirdudes abi proportsionaalsust käsitlevas küsimuses sama teabe esitamisega, mille nad olid esitanud juba 17. septembril 2002, 17. jaanuaril 2003 ja 11. märtsil 2003, mida komisjon ei saanud Üldkohtu 15. aprilli 2008. aasta otsust arvestades enam sellisel kujul kasutada.
By letter of 8 October 2009, the Commission’s services therefore reminded the French authorities of their request for information on the specific points mentioned, indicating that if this information were not provided within ten working days, the Commission would have to take a final decision on the basis of the information at its disposal, in accordance with Article 13(1) of the procedural Regulation, after delivering, if appropriate, an information injunction in accordance with Article 10(3) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [13].
8. oktoobri 2009. aasta kirjas tuletasid komisjoni talitused Prantsuse ametiasutustele meelde, et neile tuleb esitada üksikasjalikud andmed osutatud konkreetsete punktide kohta, märkides ühtlasi, et juhul kui kõnealune teave ei jõua nendeni kümne tööpäeva jooksul, tuleb komisjonil menetlusmääruse artikli 13 lõike 1 kohaselt võtta vastu lõplik otsus tema käsutuses oleva teabe alusel, olles vajaduse korral nõudnud vajaliku teabe esitamist korraldusega, kohaldades nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 (millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) [13] artikli 10 lõiget 3.
By letter dated 21 October 2009, the French authorities informed the Commission that CELF had been put into receivership by judgment of the Paris Commercial Court dated 9 September 2009 and had ceased trading.
21. oktoobri 2009. aasta kirjas teatasid Prantsuse ametiasutused komisjonile, et CELF on Pariisi kaubanduskohtu Tribunal de commerce de Paris 9. septembri 2009. aasta otsusega juriidiliselt likvideeritud ning oma tegevuse lõpetanud.
Moreover, with regard to the elements requested in the Commission’s letter of 8 October 2009, the French authorities indicated that they had no further information to provide and referred back to their comments sent on 9 June 2009.
Lisaks sellele teatasid Prantsuse ametiasutused, et komisjoni 8. oktoobri 2009. aasta kirjas nõutud üksikasjalike andmete kohta ei ole neil täiendavat teavet ning viitasid oma 9. juunil 2009 edastatud märkustele.
By decision dated 20 November 2009 (Decision C(2009) 9256, the ‘injunction decision’), the Commission therefore decided to order France to present the information requested since, despite repeated requests, this information had not been provided.
20. novembri 2009. aasta otsuses (otsus K(2009) 9256 ehk teabe esitamise korraldus) sätestas komisjon, et kuna Prantsusmaa ei ole korduvatele nõuetele vaatamata küsitud teavet esitanud, tuleb anda talle korraldus seda teha.
By letter dated 2 December 2009, the French authorities indicated that they had no further information to give the Commission and referred back to their comments sent on 9 June 2009.
2. detsembri 2009. aasta kirjas teatasid Prantsuse ametiasutused, et neil ei ole täiendavat teavet, mida komisjonile esitada ning viitasid 9. juunil 2009 edastatud märkustele.
It should be noted that, on 2 December 2009, the French authorities also sent a letter relating to the aid scheme known as the ‘University and Scientific Books Programme’ also called ‘Programme Plus’.
2. detsembril 2009 edastasid Prantsuse ametiasutused ühtlasi kirja, milles käsitletakse ülikooli ja teaduskirjanduse abikava „Programme de Livres Universitaires et Scientifiques” ehk „Programme Plus”.