natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission therefore considers that it has not been demonstrated that the aid paid was in line with the criterion of proportionality.
Seetõttu leiab komisjon, et antud abi vastavust proportsionaalsuse nõuetele ei ole vaja tõendada.
In conclusion, the Commission considers that the measure in question is not compatible with the internal market on the basis of Article 107(3)(c) TFEU.
Kokkuvõtteks leiab komisjon, et asjaomane meede ei ole ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti c alusel siseturuga kokkusobiv.
Assessment of the measure pursuant to Article 106(2) TFEU
Abimeetme hindamine ELi asutamislepingu artikli 106 lõikest 2 lähtuvalt
The French authorities have argued on many occasions that CELF was entrusted with a public service task and that, consequently, the disputed measures had to be assessed pursuant to Article 106(2) TFEU (former Article 86(2) EC).
Prantsuse ametiasutused kinnitasid korduvalt, et CELF tegeles avaliku teenuse pakkumisega ning et seetõttu tuleb vaidlusaluseid meetmeid hinnata lähtuvalt ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikest 2 (EÜ asutamislepingu artikli 86 lõige 2).
This Article states that ‘undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest or having the character of a revenue-producing monopoly shall be subject to the rules contained in the Treaties, in particular to the rules on competition, in so far as the application of such rules does not obstruct the performance, in law or in fact, of the particular tasks assigned to them.
Kõnealuses artiklis on sätestatud, et „ettevõtjad, kellele on antud üldist majandushuvi pakkuvate osutamine või kes on fiskaalmonopolid, alluvad aluslepingute eeskirjadele, eriti konkurentsieeskirjadele niivõrd, kuivõrd nimetatud eeskirjade kohaldamine juriidiliselt ega faktiliselt ei takista nendele määratud eriülesannete täitmist.
The development of trade must not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Union.’
Kaubanduse arengut ei tohi mõjutada määral, mis oleks vastuolus liidu huvidega.”
Firstly, in this particular case, the question must be asked as to whether there was a service of general economic interest.
Kõigepealt tuleb püstitada küsimus, kas tegelikkuses oli ikka tegemist üldist majandushuvi pakkuva teenusega.
It emerges from the Court of Justice’s case law that, with the exception of sectors for which this issue already forms the object of EU regulations, the Member States have a wide margin of discretion regarding the nature of services that would be classified as being services of general economic interest.
Euroopa Kohtu kohtupraktikast tuleneb, et välja arvatud valdkondades, kus kehtivad Euroopa Liidu asjaomased õigusaktid, on liikmesriikidel suur diskretsiooniõigus, et otsustada, millised teenused võib lugeda üldist majandushuvi pakkuvate teenuste hulka kuuluvaks.
Consequently, it is the Commission’s task to ensure that this margin of discretion is used without manifest error when it comes to defining services of general economic interest.
Seega peab komisjon seisma hea, et kõnealuse otsustusvabaduse kontekstis toimuks üldist majandushuvi pakkuvate teenuste määratlemine ilmseid vigu tegemata.
In this particular case, the French authorities indicated on several occasions that CELF had been given a specific public service task of a cultural nature, consisting of honouring all orders for French-language books coming from bookshops abroad, whatever the volume and nature of the order.
Prantsuse ametiasutused selgitasid korduvalt, et CELF kohustus täitma avaliku teenuse ülesannet, mis seisnes tähelepanu pööramises kõikidele välismaal paiknevatest raamatukauplustest pärinevatele tellimustele, sõltumata nende suurusest.
The Commission considers that this task could, in fact, form a service of general economic interest.
Komisjon leiab, et kõnealuse kohustuse puhul võis tegelikult olla tegemist üldist majandushuvi pakkuva teenusega.
Secondly, it should be verified whether CELF had actually been given responsibility for this service of general economic interest.
Teiseks tuleb kindlaks teha, kas üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamine oli ikka CELFile usaldanud.
In accordance with EU case law, the companies in question must have been entrusted with managing the service by the State by means of one or more official acts, the form of which may be determined by each Member State.
Euroopa Liidus kohtupraktika kohaselt peab riik olema kõnealuse teenuse osutamise teinud ettevõtjale ülesandeks ühe või mitme riikliku aktiga, mille vormi määrab kindlaks liikmesriik.
In this particular case, the French authorities produced a number of agreements signed between CELF and the Ministry of Culture which they consider demonstrate that CELF was indeed given responsibility for the service of general economic interest in question.
Prantsuse ametiasutused esitasid mitu CELFi ja kultuuriministeeriumi vahel sõlmitud lepingut, mis Prantsuse ametiasutuste arvates näitasid, et üldist majandushuvi pakkuva teenuste osutamine oli tehtud ülesandeks CELFile.
According to the French authorities, the Book and Reading Directorate concluded annual agreements with CELF, up until 2001.
Prantsuse ametiasutuste sõnul sõlmis raamatute ja lugemise direktsioon kuni 2001. aastani CELFiga iga-aastasi lepinguid.
However, despite the Commission’s requests, including in its injunction decision, the French authorities have not produced copies of the public service agreements for each of the years in question.
Sellest olenemata ja vaatamata komisjoni nõuetele, sealhulgas korraldusotsusele, ei esitanud Prantsuse ametiasutused ühegi asjaomaseid aastaid hõlmava avalike teenuste osutamise lepingu koopiat.
In addition, the precise nature of the public service obligations is not established in the agreements available to the Commission (and thus the amount at which orders are considered ‘small orders’ is not stated in the agreement).
Peale selle ei ole komisjoni käsutuses olevates lepingutes avalike teenuste osutamise kohustuse täpne sisu kindlaks määratud (ühtlasi ei ole lepingus osutatud summa, millest alates käsitati tellimusi väikeste tellimustena.
It emerges that, even for these years, there is no document indicating the public service obligations entrusted to CELF with sufficient clarity.
Sellest tuleneb, et isegi kõnealuste aastate kohta ei ole akti, milles oleks CELFile pandud avaliku teenindamise kohustused piisava täpsusega sätestatud.
Consequently, the Commission considers that it has not been demonstrated that CELF was actually entrusted with the public service in question by means of an official act for each of the years in question.
Seetõttu leiab komisjon, et puudub tõendusmaterjal, mis kinnitaks, et CELFile tehti ametliku aktiga ülesandeks asjaomastel aastatel kõnealust avalikku teenust pakkuda.
Finally, and without it being necessary to conclude as to the condition of necessity, since the conditions are cumulative, the Commission considers that the condition of proportionality has not been met.
Lõpetuseks ja ilma et oleks vaja teha järeldust vajaduse tingimuse kohta, kuna tingimused on kumulatiivsed, leiab komisjon, et ka proportsionaalsuse tingimus ei ole täidetud.
In the agreements available to the Commission, there is no explanation of the way in which the amount of aid was calculated.
Komisjoni käsutuses olevates lepingutes ei ole mingit selgitust selle kohta, kuidas abisumma oli arvutatud.
Moreover, CELF’s obligation to provide grant utilisation statements for the aid was not accompanied by a clear definition of the parameters of the calculation or monitoring of the cost of the public service activity, which would enable verification that there was no overcompensation.
Lisaks ei kaasnenud CELFile pandud kohustusega esitada toetuse kasutamise kohta arved täpset määratlust arvutusparameetrite ja avaliku teenuse tegevuse kulude kontrolli kohta, mis võimaldaks teha kindlaks, et tegemist ei olnud liigse hüvitisega.
In addition, while the agreements did anticipate a carry forward from 1 year to another if part of the grant was not used, they contained no clarity as to how this mechanism would operate. It would seem, moreover, that this mechanism was not applied.
Kui lepingutega oligi ette nähtud hüvitise kasutamata osa ülekandmine aastast aastasse, ei olnud neis täpsustatud vastavat toimimismehhanismi, mida ei ole arvatavasti ka kohaldatud.
Finally, in more general terms and in the context of analysing the proportionality criterion with regard to Article 107(3) TFEU, the French authorities did not provide any new information demonstrating the proportionality of the aid with regard to the different points of the Court’s judgment.
Laiemas kontekstis ja nagu on osutatud ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 kohase proportsionaalsusnõude analüüsis, ei esitanud Prantsuse ametiasutused Üldkohtu otsuse mitme eri punkti kohta abi proportsionaalsust tõendavaid andmeid.
The French authorities thus did not provide the Commission with the information that would enable the proportionality of the aid in the context of Article 106(2) TFEU to be demonstrated, and this was last requested of them in its injunction decision of 20 November 2009.
Prantsuse ametiasutused ei esitanud komisjonile seega üksikasju, mida viimane oli mitmel korral, viimati 20. novembri 2009. aasta korraldusotsusega nõudnud ja mille alusel oleks saanud tõendada ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 raames antud abi proportsionaalsust.
For the same reasons as those mentioned in the context of the analysis of the proportionality of the aid pursuant to Article 107(3)(d) TFEU, the Commission therefore considers that it has not been demonstrated that the aid paid was in line with the criterion of proportionality.
Samadel põhjustel, kui need, millele oli juba osutatud abi proportsionaalsuse analüüsis vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktile d, leiab komisjon, et antud abi vastavust proportsionaalsuse nõuetele ei ole tõendatud.
The Commission therefore considers that the conditions for application of Article 106(2) TFEU are not met.
Komisjon leiab seega, et ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 kohaldamise tingimused ei olnud täidetud.
In conclusion, the Commission therefore considers that the aid mechanism known as the Small Orders Programme, implemented by France in favour of CELF between 1980 and the end of 2001, constitutes aid incompatible with the internal market.
Samuti leiab komisjon, et abimehhanism nimetusega „Väikeste tellimuste programm”, mida Prantsusmaa on ajavahemikul 1980–2001 CELFi suhtes kohaldanud, ei sobi siseturuga kokku.
LIMITATION PERIOD, EXCEPTIONAL CIRCUMSTANCE, LEGITIMATE EXPECTATION, PRINCIPLE OF LEGAL CERTAINTY, PRINCIPLE OF PROPORTIONALITY
TÄHTAJA KULG, ERANDLIK ASJAOLU, ÕIGUSPÄRANE OOTUS, ÕIGUSKINDLUSE PÕHIMÕTE, PROPORTSIONAALSUSE PÕHIMÕTE
When a State aid is unlawful and incompatible, the Commission must first order the Member State in question to take all necessary measures to recover the aid from its recipient.
Juhul kui tegemist on ebaseadusliku ja siseturuga kokkusobimatu abiga, peab komisjon nõudma, et kõnealune liikmesriik võtab kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada.
Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999 states that, ‘Where negative decisions are taken in cases of unlawful aid, the Commission shall decide that the Member State concerned shall take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary.’
Määruse (EÜ) nr 659/1999 artiklis 14 on sätestatud, et „kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada”.
The Commission must, nevertheless, take the following elements into account.
Samas peab komisjon siiski võtma arvesse järgmisi üksikasju.
Firstly, Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999 stipulates that the powers of the Commission to recover aid are subject to a limitation period of 10 years.
Määruse (EÜ) nr 659/1999 artiklis 15 on sätestatud, et komisjonil on õigus abi tagasi nõuda kümne aasta jooksul.
The limitation period commences on the day when the unlawful aid is granted to the beneficiary, and any measure taken by the Commission, or a Member State acting at the request of the Commission, with regard to the unlawful aid suspends the limitation period.
Tähtaja kulg algab päevast, mil abisaajale hakatakse ebaseaduslikku abi andma ning nimetatud tähtaja kulgemise katkestab komisjoni või komisjoni nõudmise peale liikmesriigi võetud mis tahes meede ebaseadusliku abi suhtes.
As already stated in its decision extending the procedure, without receiving specific comments on this point from the interested parties, the Commission considers that the limitation rule mentioned in the previous recital is applicable in this particular case.
Nagu komisjon juba menetluse laiendamise otsuses osutas, saamata huvitatud isikutelt selle kohta kommentaare, leiab ta nüüdki, et eelmises põhjenduses nimetatud tähtajaeeskiri on asjaomasel juhul kohaldatav.
In this particular case, the aid having been paid each year since 1980 and the Commission having asked for information from the French authorities in April 1992, the aid paid to CELF in 1980 and 1981 cannot be recovered because it is time barred.
Praegusel juhul, kus abi anti alates 1980. aastast igal aastal ja komisjon esitas Prantsuse ametiasutustele nõude teabe saamiseks 1992. aastal, selgub, et CELFile 1980. ja 1981. aastal antud abi ei saa tagasi nõuda, sest nende tähtaja kulgemine on aegunud.
Secondly, the Commission is not calling for recovery of the aid if, by so doing, it would run counter to a general principle of EU law.
Teiseks ei nõua komisjon abi tagastamist, kui ta võiks seda tehes minna vastuollu Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõttega.
According to European Union case law, the Commission is required to take exceptional circumstances into consideration that might justify its waiving the order for recovery of the aid unlawfully granted when the said recovery runs counter to a general principle of EU law.
Euroopa Liidu kohtupraktika kohaselt peab komisjon võtma arvesse erandlikku asjaolu, mille tõttu ta loobub nõudmast ebaseaduslikult antud abi tagastamist, kuna see tagastamine on vastuolus Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõttega.
It was in this context that, in its decision extending the procedure, the Commission called on the French authorities, the beneficiary of the aid and any other interested parties to submit their comments on the application, in this case, of the principle of legitimate expectation, the principle of legal certainty, or any other principles which might lead the Commission not to require the recovery of the aid.
Selles kontekstis tegi komisjon menetluse laiendamise otsuses Prantsuse ametiasutustele, abisaajale ja teistele huvitatud isikutele üleskutse edastada märkused selle kohta, kuidas on asjaomasel juhul kohaldatud õiguspärase ootuse põhimõtet, õiguskindluse põhimõtet või mis tahes põhimõtet, mille alusel komisjon ei saaks abi tagastamist nõuda.
The Commission notes that, in their comments, the French authorities considered that exceptional circumstances did exist that would enable the obligation to recover the aid to be limited.
Komisjon märgib, et Prantsuse ametiasutused osutasid märkustes erandlikule asjaolule, mis võis abi tagastamise kohustust piirata.
In contrast, SIDE considered that such exceptional circumstances were not present.
Seevastu SIDA leidis, et sellist erandlikku asjaolu ei esinenud.
In this regard, the Commission recalls that, in the context of the preliminary questions raised in the Court of Justice in the above-cited CELF case, the court that referred the case had asked, in essence, whether the Commission’s adoption of three successive decisions declaring aid compatible, which were then annulled by the Community judicature, was not in itself likely to form an exceptional circumstance that might justify a limitation of the beneficiary’s obligation to return this aid.
Sel puhul tuletab komisjon meelde, et eespool osutatud CELFi kohtuasjas küsis eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse valdkonda kuuluvate küsimuste raames kõnealuse teema kohta, et kas olukorda, kus komisjon võttis vastu kolm järjestikust otsust, mille kohaselt abi oli siseturuga kokkusobiv, kuid ühenduste kohus need otsused hiljem tühistas, võib lugeda selliseks erandlikuks asjaoluks, mille alusel võiks abisaajapoolset abi tagastamise kohustust piirata.
In its above-cited judgment of 11 March 2010, the Court of Justice first referred to its judgment of 12 February 2008, in which it indicated in paragraphs 65 et seq. that, after the annulment of a positive decision of the Commission, the recipient of unlawfully implemented aid is not precluded from relying on exceptional circumstances on the basis of which it had legitimately assumed the aid to be lawful and thus from declining to refund that aid [22].
Eespool osutatud 11. märtsi 2010. aasta otsuses viitas Euroopa Kohus esmalt oma 12. veebruari 2008. aasta kohtuotsusele, milles ta osutas punktile 65 ja sellele järgnevatele punktidele, mille kohaselt pärast komisjoni positiivse otsuse tühistamist ei ole välistatud võimalus, mille kohaselt abi ebaseaduslikult saanud ettevõtja võiks tugineda erandliku asjaolu tingimusele, mille alusel ta võiks õiguspäraselt eeldada, et antud abi oli seaduslik ning keelduda abi tagasimaksmisest [22].
Nevertheless, the Court of Justice also stated that a legitimate expectation on the part of an aid recipient could not arise from a positive decision of the Commission either when that decision was challenged within the deadlines for judicial appeal then annulled by the EU Courts, or when the deadline for appeal had not passed or, in the case of an appeal, so long as the EU Courts have not delivered a definitive ruling [23].
Samas sedastas Euroopa Kohus ühtlasi, et abisaaja õiguspärane ootus ei saa põhineda ühest küljest komisjoni positiivsel otsusel, kui kõnealune otsus on hagi esitamise tähtaja jooksul vaidlustatud ja seejärel Euroopa Liidu Kohtu poolt tühistatud, ning teisest küljest niikaua, kui hagi esitamise tähtaeg ei ole lõppenud ja Euroopa Liidu Kohus ei ole teinud lõplikku otsust [23].
In this particular case, in its judgment of 11 March 2010, the Court of Justice indicated that the annulment of the Commission’s third positive decision by judgment of the Court of First Instance on 15 April 2008 was not, in itself, liable to give rise to a legitimate expectation or to constitute an exceptional circumstance [24].
11. märtsi 2010. aasta kohtuotsuses osutas Euroopa Kohus, et komisjoni kolmanda positiivse otsuse tühistamine Üldkohtu 15. aprilli 2008. aasta otsusega ei saa iseenesest luua õiguspärast ootust ega kujutada endast erandlikku asjaolu [24].
The Court of Justice added that the unusual succession of three annulments demonstrated, a priori, the complexity of the case and, far from giving rise to a legitimate expectation, was more likely to increase the beneficiary’s doubts as to the compatibility of the aid in question.
Euroopa Kohus lisas, et harvaesinevad kolm järjestikust tühistamisotsust viitavad eelkõige asja keerukusele ning peaks õiguspärase ootuse loomise asemel suurendama abisaaja kahtlusi vaidlusaluse abi kokkusobivuses.
It acknowledged that a succession of three actions leading to three annulments amounted to a very unusual situation. Such circumstances, however, arose as part of the normal operation of the judicial system, which granted individuals who believed that they had suffered as a result of the unlawfulness of aid the possibility of bringing proceedings for the annulment of successive decisions which they considered to be the cause of that situation.
Kohus leidis, et kolme järjestikuse otsuse puhul, mis lõppesid kolme tühistamisega, on tegemist väga haruldase olukorraga, kuid leidis, et need asjaolud on osaks kohtusüsteemi tavalisest toimimisest, ning see kohtusüsteem annab õigussubjektidele, kes leiavad, et abi ebaseaduslikkuse tagajärjed neid puudutavad, õiguse nõuda nende järjestikuste otsuste tühistamist, mille tõttu see olukord nende meelest on tekkinud.
The Court of Justice considered, moreover, that in this particular case the existence of an exceptional circumstance could not be upheld in the light of the principle of legal certainty [25].
Peale selle leidis Euroopa Kohus, et erandliku asjaolu esinemisega ei saa nõustuda ka õiguskindluse põhimõtte seisukohast [25].
So long as the Commission had not taken a decision of approval and so long as the period for bringing an action against such a decision had not expired, the recipient could not be certain as to the lawfulness of the aid, with the result that neither the principle of the protection of legitimate expectations nor that of legal certainty could be relied upon.
Juhul kui komisjon ei ole teinud heakskiitvat otsust või kui sellise otsuse vastu hagi esitamise tähtaeg ei ole lõppenud, ei ole abisaajal kindlust kavandatud abi seaduslikkuse osas, nii et ta ei saa viidata ei õiguspärase ootuse kaitse ega õiguskindluse põhimõtetele.
In addition, as the Court of Justice indicated in its judgment of 11 March 2010, [26] the existence of an exceptional circumstance could not be upheld in the case in point in the light of the principle of proportionality.
Lisaks sellele, nagu osutas Euroopa Kohus oma 11. märtsi 2010. aasta kohtuotsuses, [26] ei saa erandliku asjaolu esinemisega nõustuda ka proportsionaalsuse põhimõttest lähtuvalt.
Abolishing unlawful aid by means of recovery was the logical consequence of a finding that it was unlawful. Accordingly, the recovery of such aid, for the purpose of restoring the previously existing situation, could not in principle be regarded as disproportionate to the objectives of the provisions of the Treaty relating to State aid.
Ebaseadusliku abi kõrvaldamine selle tagasinõudmise teel on abi ebaseaduslikkuse tuvastamise loogiline tagajärg, mistõttu ebaseaduslikult antud riigiabi tagasinõudmist eelneva olukorra taastamiseks ei saa pidada ebaproportsionaalseks, pidades silmas riigiabi käsitlevate EÜ asutamislepingu sätete eesmärke.
Consequently, the Court of Justice concluded that the adoption by the Commission of three successive decisions declaring aid to be compatible, which were subsequently annulled by the Community judicature, was not in itself capable of constituting an exceptional circumstance such as to justify a limitation of the recipient’s obligation to repay that unlawful and incompatible aid.
Seetõttu tegi Euroopa Kohus järelduse, et olukorra puhul, kus komisjon võtab abi ühisturuga kokkusobivaks tunnistamise kohta vastu kolm järjestikust otsust ning ühenduste kohus need seejärel tühistab, ei ole iseenesest tegemist erandliku asjaoluga, millega saaks põhjendada abisaajal olevat abi tagastamise kohustuse piiramist.
Given the above, and in the absence of any other fact capable of constituting an exceptional circumstance, the Commission therefore concludes that in this particular case there is no exceptional circumstance capable of limiting CELF’s obligation to repay the aid in question (apart from the sums paid in 1980 and 1981, as previously explained).
Võttes arvesse eespool osutatut ja mis tahes muu üksikasja puudumist, mida võiks käsitada erandliku asjaoluna, leiab komisjon, et tegelikkuses ei esinenud ühtki erandlikku asjaolu, mille alusel võiks piirata CELFi kohustust kõnealune abi tagastada (v.a aastatel 1980 ja 1981 makstud summad, mille kohta on eelnevalt selgitus antud).
RECOVERY
ABI SISSENÕDMINE
In application of Article 14 of Regulation (EC) No 659/1999, the French authorities must therefore recover the amount of aid paid to CELF by way of the Small Orders Programme during the years 1982 to 2001.
Kohaldades määruse (EÜ) nr 659/1999 artiklit 14 peavad Prantsuse ametiasutused nõudma CELFilt sisse abisumma, mis talle väikeste tellimuste programmi raames aastatel 1982–2001 üle kanti.
As can be seen from Table [27], the total amount of aid to be recovered from CELF, received during the years 1982 to 2001, amounts to EUR 4631401, to which interest should be added.
Tabeli [27] kohaselt ulatub CELFilt aastate 1982–2001 eest tagasi nõutava abi kogusumma 4631401 euroni, millele tuleb lisada intressid.