natgillin/translations-raw huggingface dataset:
WIK considers several measures of profitability, distinguishing between the internal rate of return (IRR), which relies on cash flows and is deemed the conceptually correct measure of the profitability of an activity, and other measures derived from accounting data (rates of return), such as the return on capital employed (ROCE), the return on equity (ROE), the return on assets (ROA) and the return on sales (ROS) [73].
WIK kasutab mitut tulususe mõõtmise meetodit ning teeb vahet sisemisel tasuvusmääral, mis põhineb rahavoogudel ja on teoreetiliselt korrektne meetod mingi tegevusvaldkonna tasuvuse mõõtmiseks, ja muudel raamatupidamisandmetel põhinevatel näitajatel (tasuvusmääradel) nagu investeeritud kapitali tootlus, omakapitali tootlus, varade tootlus ja tegevusmarginaal [73].
As set out in Chapter 5 of the study, WIK proposes using the ROS as a profitability indicator.
Nagu on selgitatud uuringu 5. peatükis, otsustab WIK kasutada kõnealusel juhul tulususnäitajana tegevusmarginaali.
One advantage of this measure is that it only depends on accounting profit (EBIT [74]) and sales data, which are both easily observable in the company’s accounts.
Üks selle eeliseid on, et see põhineb ainult kasumiandmetel (tegevuskasum ehk EBIT) [74] ja müügil – kahel kergesti jälgitaval real ettevõtte raamatupidamisearvestuses.
In addition, the use of the ROS avoids the valuation and attribution of assets between different services, which would be necessary for a capital-based benchmark, such as the ROE and the ROCE, and which is normally a difficult exercise.
Samuti ei pea tegevusmarginaalile toetudes varasid hindama ja jaotama erinevate teenuste vahel, mida peaks tegema kapitalil põhinevate näitajate (nagu omakapitali tootlus ja investeeritud kapitali tootlus) kasutamisel ja mis on tavaliselt keeruline.
WIK also points out that a benchmark based on the ROS is advisable if the comparator companies and the benchmarked company belong to the same branch/industry sector so as to ensure that the structure of EBIT and sales is homogeneous.
WIK märgib ka, et tegevusmarginaalil põhinev näitaja on soovitatav juhul, kui võrdlusettevõtjad ja uuritav ettevõtja tegutsevad samas majandusharus, mis tagab tegevuskasumi ja müügi struktuuri sarnasuse.
Regarding the composition of the benchmark group, WIK concludes that there is a trade-off between the comparability of companies in the sample and the size of the sample.
Seoses võrdlusrühma koosseisuga jõuab WIK järeldusele, et tuleb leida kompromiss valimisse kuuluvate ettevõtjate võrreldavuse ja rühma suuruse vahel.
WIK argues against including European postal incumbents in the sample because their prices have been regulated in a market which has been foreclosed to competition in most countries over the entire period under investigation.
WIK ei poolda turgu valitsevate Euroopa postiettevõtjate kaasamist valimisse, sest enamikus riikides olid nende hinnad terve vaatlusaluse perioodi vältel reguleeritud konkurentsile suletud turul.
For the same reason, the number of companies in direct competition with the postal incumbents is rather limited.
Samal põhjusel on turgu valitsevate postiettevõtjatega otseselt konkureerivate ettevõtjate arv suhteliselt väike.
Mostly, these are smaller companies.
Peamiselt on need väiksemad ettevõtjad.
In order to obtain a balanced set of comparable companies, WIK includes both the direct competitors on national markets and big multinational players, such as large international express parcel companies (e.g. UPS, FedEx, DHL), which run a more capital-intensive and riskier business than a postal incumbent on a protected national market.
Selleks et moodustada võrreldavatest ettevõtjatest tasakaalustatud rühm, lisab WIK sinna nii otsesed konkurendid siseturgudel kui ka suured hargmaised ettevõtjad nagu rahvusvahelised kiirkullerettevõtjad (UPS, FedEx, DHL), mis tegutsevad kõrgema riskitasemega ja kapitalimahukamas valdkonnas kui valitsev postiettevõtja kaitstud siseturul.
WIK addresses the trade-off between comparability and sample size by considering three different benchmark groups: (i) benchmark group I, or the narrow parcel sector, including companies that are primarily active as parcel service providers (10 companies, considered highly comparable with universal postal service providers); (ii) benchmark group II, or the broader parcel sector, including companies whose main activity might focus on other services, such as courier services (26 companies with a somewhat lower level of comparability); and (iii) benchmark group III, including also companies from the land transportation sector (1163 companies with lower comparability) [75].
Valimi võrreldavuse ja suuruse vahelise kompromissina määratleb WIK kolm võrdlusrühma: i) I võrdlusrühm ehk kitsam postipakkide sektor, mis hõlmab peamiselt pakiteenuseid pakkuvaid äriühinguid (10 äriühingut, mis on hinnatud väga hästi võrreldavaks universaalse postiteenuse pakkujatega); ii) II võrdlusrühm ehk laiem postipakkide sektor, mis hõlmab äriühinguid, mille peamiseks tegevusvaldkonnaks võivad olla muud teenused, näiteks posti kättetoimetamisteenused (26 äriühingut, mille võrreldavus on mõnevõrra väiksem); iii) III võrdlusrühm, mis hõlmab ka maismaatranspordi sektori ettevõtjaid (1163 vähem võrreldavat ettevõtjat) [75].
This approach, according to WIK, reinforces the statistical validity of the final benchmark.
WIKi kohaselt suurendab selline lähenemisviis lõpliku võrdleva uuringu statistilist usaldusväärsust.
One of the selection criteria applied to all benchmark groups is the size of the company; only companies with revenues above EUR 3 million are considered [76].
Üks valikukriteerium, mida rakendati kõikide võrdlusrühmade puhul, oli ettevõtja suurus; valimisse võeti üksnes ettevõtjad, kelle tulud ületavad 3 miljonit eurot [76].
As regards the time span of the data, reliable data were available only for the period 1998-2007, while backward interpolation was used for the period 1990-1997 [77].
Andmetega kaetud ajavahemiku osas oli usaldusväärseid andmeid võimalik saada üksnes ajavahemiku 1998–2007 kohta ning ajavahemiku 1990–1997 andmed interpoleeriti tagantjärele [77].
Furthermore, WIK follows the analysis adopted in transfer pricing by relying on the concept of the interquartile range [78] to reduce the effect of outliers and to establish a level of reasonable profit.
Peale selle rakendab WIK siirdehindade puhul kasutatavat analüüsimeetodit, toetudes kvartiilide vahe mõistele, [78] et tasandada äärmiste väärtuste mõju ja määrata kindlaks mõistlik kasumimäär.
WIK obtains the following results for the period 1998-2007:
WIK saab ajavahemikuks 1998–2007 järgmised tulemused:
benchmark group I: 25th percentile equal to -0,42 %, 75th percentile equal to 6,72 % and median (50th percentile) equal to 3,86 %;
I võrdlusrühm: 25. protsentiil – 0,42 %, 75. protsentiil 6,72 % ja mediaan (50. protsentiil) 3,86 %;
benchmark group II: 25th percentile equal to 0,45 %, 75th percentile equal to 6,77 % and median (50th percentile) equal to 3,48 %;
II võrdlusrühm: 25. protsentiil 0,45 %, 75. protsentiil 6,77 % ja mediaan (50. protsentiil) 3,48 %;
benchmark group III: 25th percentile equal to 0,64 %, 75th percentile equal to 5,57 % and median (50th percentile) equal to 2,59 %.
III võrdlusrühm: 25. protsentiil 0,64 %, 75. protsentiil 5,57 % ja mediaan (50. protsentiil) 2,59 %.
WIK concludes that the broader parcel sector, or benchmark group II, is the best benchmark because the results obtained are relatively stable over time compared with the alternative benchmark (narrow parcel sector) and because this sector is functionally closer to letter and parcel activities than the other alternative benchmark (land transport sector).
WIK jõudis järeldusele, et laiem postipakkide sektor ehk II võrdlusrühm on kõige sobivam võrdlusrühm, sest saadud tulemused on ajas suhteliselt stabiilsemad võrreldes teise võrdlusrühmaga (kitsama postipakkide sektoriga) ja see sektor on posti- ja pakiteenuse valdkonnale funktsionaalselt sarnasem kui teine võrdlusrühm (maismaatranspordi sektor).
A further adjustment is made to obtain an upper limit for the reasonable profit for DP on the basis of the analysis of DP’s entrepreneurial risk relative to the benchmark group.
Tehakse veel üks kohandus selleks, et saada DP mõistliku kasumi ülempiir, toetudes tema ettevõtlusriski analüüsile võrreldes võrdlusrühmaga.
On this basis WIK proposes the median benchmark II ROS of 3,48 % as an upper limit for a reasonable profit for DP.
Selle põhjal pakub WIK DP mõistliku kasumi ülempiiriks 3,48 %, mis on II võrdlusrühma tegevuskasumi mediaan.
WIK chooses the median instead of the 75th percentile as the upper value of reasonable profit to reflect the fact that the companies in the sample bear higher risk than postal incumbents since they do not benefit from special rights.
Valides mõistliku kasumi ülempiiriks mediaani ja mitte 75. protsentiili, lähtus WIK sellest, et valimisse võetud ettevõtjate risk on suurem kui turgu valitsevatel postiettevõtjatel, sest neil ei ole mingeid eriõigusi.
Comments by the Belgian authorities on the WIK study
Belgia ametiasutuste märkused WIKi uuringu kohta
Comments on the WIK study
Märkused WIKi uuringu kohta
The Belgian authorities considered the methodology used in the WIK report to be flawed and submitted several documents (letters, position papers and reports) on 23 April 2010, 1 March 2011, 14 June 2011, 5 August 2011, 10 August 2011, 14 December 2011 and 19 December 2011 which refute the approach of the WIK report and present their own method for estimating a reasonable profit benchmark.
Belgia ametiasutused leidsid, et WIKi uuringus kasutatud metoodika ei ole korrektne, ning esitasid 23. aprillil 2010, 1. märtsil 2011, 14. juunil 2011, 5. augustil 2011, 10. augustil 2011, 14. detsembril 2011 ja 19. detsembril 2011 mitu dokumenti (kirjad, seisukohavõtud ja ülevaated), milles lükkavad ümber WIKi uuringu metoodika ja esitavad nende enda meetodi mõistliku kasumi võrdlusmäära leidmiseks.
In a position paper sent on 5 August 2011, the Belgian authorities essentially argued that the sample used in the WIK study is not representative in terms of activity, size, risk profile and reference period.
5. augustil 2011 saadetud seisukohavõtus rõhutavad Belgia ametiasutused lühidalt kokku võttes seda, et WIKi uuringus kasutatud valim ei ole tegevusvaldkonna, suuruse, riskiprofiili ja võrdlusperioodi osas representatiivne.
Belgium therefore claims that the sample is very hard to legitimise in the light of the criteria set out in paragraph 18 of the SGEI Framework.
Belgia väitel on väga raske põhjendada seda valimit üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistiku punktis 18 esitatud kriteeriumide seisukohast.
In the same position paper, Belgium also argues that it makes sense to differentiate between the profit margins for activities which present very different levels of risk: if press distribution and letters are activities which have a different risk profile, the Belgian authorities argue that different levels of reasonable profit should be used.
Belgia rõhutab samas seisukohavõtus ka seda, et oluliselt erineva riskitasemega tegevusvaldkondade kasumimarginaalid peaksid olema erinevad: kui ajakirjandusväljaannete ja posti kättetoimetamine on erineva riskiprofiiliga valdkonnad, peaks Belgia ametiasutuste kohaselt kasutama nende puhul ka erinevat mõistliku kasumi määra.
In addition, the Belgian authorities claim that DPLP’s operations benefit from productivity gains and that this should be considered by the Commission when establishing the rate of reasonable return, as set out in paragraph 18 of the SGEI Framework.
Samuti kinnitavad Belgia ametiasutused, et DPLP tootlikkus on suurenenud ning komisjon peaks seda mõistliku kasumimäära määratlemisel arvesse võtma, nagu on sätestatud üldist majandushuvi pakkuvate teenuste raamistiku punktis 18.
The Belgian authorities point out that DPLP has become profitable as a result of numerous reforms, after having been historically loss-making.
Belgia ametiasutused rõhutavad, et DPLP jõudis kasumisse pärast mitut ümberkorraldust, olles olnud väga pikka aega puudujäägis.
DPLP’s costs have been cut, in particular by closing post offices.
DPLP kulud on vähenenud, eelkõige tänu postkontorite sulgemisele.
The 50 % share held by private investors since 2006 has created a new culture geared towards efficiency.
50 % suuruse osaluse minek erainvestorite kätte 2006. aastal tõi kaasa uue tõhususele suunatud ettevõtluskultuuri.
According to the Belgian authorities such efficiency gains should be taken into account in determining the reasonable rate of return that can be granted to DPLP.
Belgia ametiasutuste arvates tuleks sellist tõhususe suurenemist võtta arvesse DPLP mõistliku kasumi määratlemisel.
The Charles River Associates study
Charles River Associatesi uuring
On 1 March 2011, the Belgian authorities sent the Commission a report prepared by Charles River Associates (CRA), which critically evaluates the WIK study and proposes an alternative method for benchmarking the reasonable profit of DPLP.
märtsil 2011 saatsid Belgia ametiasutused komisjonile Charles River Associatesi (CRA) koostatud raporti, milles kritiseeritakse WIKi uuringut ja pakutakse välja teistsugune meetod DPLP mõistliku kasumi kindlaksmääramiseks.
Regarding the sample composition, CRA argues that all three WIK samples include many small firms whose risk profiles are not comparable to the risk profile of a large postal operator.
Valimi koosseisu osas toob CRA välja, et WIKi kolmes valimis on palju väikeseid ettevõtjaid, kelle riskiprofiilid ei ole võrreldavad suure postiettevõtja omaga.
Thus, CRA criticises WIK’s conclusions that the provision of letter services by the incumbent postal operator in question is low risk and that the companies included in the benchmark groups are good comparators.
CRA seab seega kahtluse alla WIKi järeldused, mille kohaselt kõnealuse turgu valitseva postiettevõtja kirjateenused on seotud väikese riskiga ning võrdlusrühmadesse valitud ettevõtjad on temaga hästi võrreldavad.
In particular, CRA points to the relationship between a firm’s cost structure (in terms of the proportion of fixed and variable costs) and the business risk it faces.
CRA juhib eelkõige tähelepanu ettevõtja kulude struktuuri (püsi- ja muutuvkulude vahekorra mõttes) ja äririski omavahelisele seosele.
CRA argues that a postal operator entrusted with a USO has larger fixed costs and, therefore, faces a relatively higher risk of a downturn in demand compared with a company with lower fixed costs.
CRA rõhutab, et universaalteenuse kohustust täitval postiettevõtjal on suuremad püsikulud, mistõttu nõudluse vähenemine ohustab teda rohkem kui väiksemate püsikuludega ettevõtjat.
In addition, CRA points to the difference in the ROS between the small and big companies in the WIK groups [79], which suggests, in CRA’s view, the existence of systematic differences between the small parcel firms and the larger firms, such as UPS and FedEx, which might be explained by the different cost structure.
CRA tõstab esile ka erinevust WIKi võrdlusrühmadesse kuuluvate väikeste ja suurte ettevõtjate tegevuskasumi vahel, [79] mis tema sõnul viitab sellele, et väikeste pakiettevõtjate ja selliste suuremate ettevõtjate nagu UPS ja FedEX vahel on süstemaatilised erinevused, mis võivad tuleneda kulude erinevast struktuurist.
CRA also analyses in more detail the characteristics of some of the small parcel firms included in the WIK Benchmark I sample and concludes that their risk profile is not comparable to that of a large postal operator.
CRA analüüsib üksikasjalikumalt ka mõningate WIKi I võrdlusrühma valimisse kuuluvate väikeste pakiettevõtjate tunnuseid ja jõuab järeldusele, et nende riskiprofiil ei ole võrreldav suure postiettevõtja omaga.
CRA also considers that increasing the size of this already barely comparable sample by adding even less comparable companies is not appropriate.
CRA leiab ka, et ei ole mõtet seda juba niigi raskesti võrreldavat valimit suurendada, lisades sellesse DPLPga veel vähem võrreldavaid ettevõtjaid.
CRA dismisses WIK’s argument that European postal incumbents should not be included in the sample because their profits have been constrained by price regulation, rather than by competition, leading to the risk that price regulation has allowed these incumbents to earn excessive profits.
CRA vaidlustab WIKi argumendi, mille kohaselt turgu valitsevaid Euroopa postiettevõtjaid ei peaks valimisse võtma, sest nende kasum ei kujune konkurentsi, vaid hinnaregulatsiooni teel, mille tõttu selliste turgu valitsevate postiettevõtjate kasum võib olla liiga suur.
CRA argues that in dismissing other postal incumbents as good comparators, WIK relies on the theoretical possibility that these incumbents might have been allowed to charge excessive prices without, however, supporting its argument with empirical evidence.
CRA märgib, et loobudes võrdlusest teiste turgu valitsevate postiettevõtjatega, lähtub WIK hüpoteetilisest oletusest, et selliste ettevõtjate hinnad võisid olla liiga kõrged, ilma et ta seda oletust empiiriliselt tõestaks.
In this regard, CRA points out that the type of price regulation mechanisms applied in a number of Member States, such as price caps [80], would suggest that the high profits observed are the result of productivity gains rather than high prices.
CRA toob esile, et arvestades paljudes liikmesriikides kasutatavaid hinnaregulatsiooni mehhanisme nagu hindadele ülempiiri kehtestamine, [80] on täheldatavad suured kasumid tingitud pigem tootlikkuse suurendamisest kui kõrgetest hindadest.
CRA argues that the natural method for calculating a reasonable profit margin for DPLP from its public service obligations would be based on the available data on profit margins for the letter operations of other western European postal operators.
CRA rõhutab, et loomulik viis DPLP avalike teenuste mõistliku kasumimarginaali leidmiseks oleks toetuda kättesaadavatele andmetele teiste Lääne-Euroopa postiettevõtjate postiteenuste pealt teenitava kasumimarginaali kohta.
This method is all the more natural because the public services at issue are primarily letter services and the data on profit margins from the letter-related operations of other western European postal operators are readily available and do not suggest too lenient price regulation.
See meetod on seda loomulikum, et asjaomased avalikud teenused on ennekõike kirjateenused ning andmed teiste Lääne-Euroopa postiettevõtjate postiteenuste pealt teenitavate kasumimarginaalide kohta on kergesti kättesaadavad ega viita kuidagi liiga leebele hinnaregulatsioonile.
Specifically, CRA argues that the analysis should be based on the EBIT margins (ROS) realised on letter operations by western European postal operators that report segment data showing EBIT margins for their letter operations or (if segment data on EBIT margins are not reported) the company-wide EBIT margins of western European postal operators that derive more than 75 % of their revenue from letter services.
CRA täpsustab, et analüüs peaks põhinema intresside ja maksude eelsel kasumil (tegevuskasumil), mida teenivad postiteenuste eest Lääne-Euroopa postiettevõtjad, kes annavad segmendipõhist teavet oma postiteenuse tegevuskasumi kohta, või (kui segmendipõhist teavet tegevuskasumi kohta ei anta) kogu tegevuskasumil, mida teenivad Lääne-Euroopa postiettevõtjad, kes saavad üle 75 % oma tulust postiteenustelt.
CRA excludes from its sample eastern European operators on the basis of their relative inefficiency compared with postal operators in western Europe.
CRA jätab valimist välja Ida-Euroopa ettevõtjad, sest nende tõhusus on üldiselt väiksem kui Lääne-Euroopa postiettevõtjatel.
As a result, CRA bases its analysis on a sample of 11 western European postal operators during the period 2002-2009 (73 observations in total).
Seega põhineb CRA analüüs 11 Lääne-Euroopa postiettevõtja tegevuskasumil ajavahemikus 2002–2009 (kokku vaadeldi 73 väärtust).
The mean ROS in this sample is […] %, the median is […] % and the 75th percentile is […] % [81].
Selle valimi keskmine tegevuskasum on […] %, mediaan on […] % ja 75. protsentiil […] % [81].
CRA also calculates the trimmed mean ([…] %) and the Winsorised mean ([…] %), which, like the median, are not affected by extreme values [82].
CRA leidis ka kärbitud keskmise ([…] %) ja Winsori meetodil arvutatud keskmise ([…] %), mis nagu mediaangi ei ole mõjutatud äärmistest väärtusest [82].
As regards establishing a benchmark for the reasonable profit margin, CRA argues that there are methodological problems with relying on average values.
Mõistliku kasumimarginaali võrdlusmäära defineerimise küsimuses toob CRA välja, et keskmiste väärtuste kasutamine on metoodika seisukohast problemaatiline.
CRA explains that because of variations in observed profit margins in the sample, the critical threshold for establishing excessive profitability should be higher than the mean or any other measure of central tendency and could, for example, equal the 75th percentile.
CRA selgitab, et valimis täheldatava kasumimäärade varieeruvuse tõttu peaks kriitiline lävi, mis määrab liigse tulususe, olema kõrgem kui keskmine ja kõik muud keskmise suundumuse näitajad ning võiks võrduda näiteks 75. protsentiiliga.
Such an approach, according to CRA, would be consistent with the practice in transfer pricing investigations of relying on a range (for example, an interquartile range or other percentiles).
CRA kohaselt oleks selline lähenemine kooskõlas siirdehindade kontrollimisel kasutatava meetodiga, mis põhineb vahede (näiteks kvartiilide või muude protsentiilide vahe) kasutamisel.
Document presented by the Belgian authorities on 14 Dec 2011 — Demonstration of DPLP’s entitlement to a risk premium on reasonable profit for the period 1992-2010
Belgia ametiasutuste 14. detsembril 2011 esitatud dokument. Tõendus, et DPLP-l on õigus saada ajavahemikul 1992–2010 mõistliku kasumi pealt riskipreemiat
On 14 Dec 2011, the Belgian authorities presented to the Commission a document summarising DPLP’s views on the risks faced by postal operators and proposing a methodology with a view to developing a tool to measure the risk premium which, together with the risk-free return on sales, would provide a reasonable ROS rate.
14. detsembril 2011 esitasid Belgia ametiasutused komisjonile dokumendi, milles esitatakse DPLP seisukoht postiettevõtjate riskide kohta ja pakutakse välja metoodika, mis võimaldaks välja töötada viisi, et mõõta riskipreemiat, mis koos riskivaba tegevusmarginaaliga annaks kokku mõistliku tegevuskasumi määra.
The document does not explain how the risk-free return on sales (expressed in terms of ROS) could be determined in the present case and does not provide a clear view of what precisely the reasonable ROS should be on the basis of the proposed methodology.
Dokumendis ei selgitata, kuidas võiks kõnealusel juhul kindlaks määrata riskivaba tegevusmarginaali (väljendatuna tegevuskasumina), ega väljendata selgelt, milline täpselt oleks mõistlik tegevuskasum väljapakutud meetodi põhjal.
Instead, the analysis focuses on the assessment of the various risks and the calculation of a risk premium that reflects all types of risks.
Analüüsis rõhutakse pigem erinevate riskide hindamisele ja kõiki riskitüüpe arvestava riskipreemia arvutamisele.
In particular, the Belgian authorities focus on three broad risk categories – sectoral risk, service-related risk and contractual risk – and on the typical types of risks in each category to which postal operators are exposed.
Belgia ametiasutused tõstavad esile eelkõige kolm suurt riskikategooriat – sektori risk, teenusega seotud risk ja lepingurisk – ning postiettevõtjate tavapärased riskid igas kategoorias.