natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In line with that case-law, Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/1999 lays down that: ‘where negative decisions are taken in respect of unlawful aid, the Commission shall decide that the Member State concerned shall take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary […]. The Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Community law.’
Kooskõlas kõnealuse kohtupraktikaga on määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 14 lõikes 1 sätestatud, et: „kui ebaseadusliku abi korral tehakse negatiivne otsus, nõuab komisjon, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada. […] Komisjon ei nõua abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega.”
For the calculation of the aid element which has already been put at the disposal of Deutsche Post, it should be pointed out that, according to the case-law of the Court of Justice, no provision of Union law requires the Commission, when ordering the recovery of aid declared incompatible with the internal market, to fix the exact amount of the aid to be recovered.
Deutsche Posti esitatud abielemendi arvutuse kohta tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ei nõua ükski liidu õigusnorm siseturuga kokkusobimatuks kuulutatud abi tagasinõudmise korralduse korral komisjonilt tagastatava abi täpse summa kindlaksmääramist.
It is sufficient for the Commission's decision to include information enabling the Member State to work out itself, without overmuch difficulty, that amount [102].
Piisab sellest, kui komisjoni otsus sisaldab andmeid, mis võimaldavad selle adressaadil summa ilma liigsete probleemideta ise kindlaks määrata [103].
The incompatible aid has to be calculated according to the formula in Table 8 based on the regulatory contribution rate and the benchmark rate, as defined in the annex and shown in Table 7, and the civil servants' gross wage as defined in Table 6.
Siseturuga kokkusobimatu abi tuleb arvutada tabelis 8 esitatud valemi järgi tulu- ja kuluarvestuse kohase maksemäära ja võrdlusmäära (vt lisas esitatud määratlus ja tabel 7) ning ametnike brutopalga (vt määratlus tabelis 6) alusel.
The amount of incompatible aid granted each year should bear interest until recovery.
Õigusvastase abi pealt tuleb abi tagasimaksmiseni arvestada intressi.
Interest should be established pursuant to Chapter V of Commission Regulation (EC) No 794/2004 of 21 April 2004 implementing Council Regulation (EC) No 659/1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty [103].
Intress tuleb arvutada vastavalt komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 794/2004 (millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks) [104] V peatükile.
The calculations in the annex, which estimate the incompatible aid for the period from 2003 to 2010, excluding interest, are based on the assumption that civil servants work in the same proportion for price-regulated and non-price regulated services.
Lisas esitatud arvutused, mille abil tehti kindlaks õigusvastase abi summa aastatel 2003–2010 (intressideta), tuginevad eeldusele, et ametnikud olid võrdsetes osades tegevad nii reguleeritud kui ka reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas.
The available data does not provide information on the exact number of civil servants who have worked for the price-regulated and non-price regulated services.
Olemasolevatest andmetest ei selgu reguleeritud ja reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas tegutsevate ametnike täpne arv.
It is therefore assumed that the revenue shares of the price-regulated and non-price regulated services provide a reliable first approximation for the split of the incurred wage costs.
Neist andmetest ilmneb seevastu, et tulude jaotus reguleeritud ja reguleerimata hindadega teenuste vahel on usaldusväärne esmane indikaator palgakulude jaotuse kohta.
More detailed data may therefore lead to a more precise calculation and change the results.
Täpsemate andmete kasutamisel võib arvutus olla seega täpsem ja tulemus muutuda.
Such an approach might result in a lower civil servants' wage sum than estimated by the split based on revenue shares.
Sellist lähenemisviisi kasutades võib saada väiksema ametnike palkade summa kui tuluosadel põhinevale jaotusele tuginedes.
Germany submitted comments on 2 and 19 January 2012 which suggest that, at least with regard to the 2011 Price cap decision, the relative sharing of burdens within the price-regulated services and also between price-regulated and non-price regulated services has been changed.
Saksamaa esitas 2. jaanuaril ja 19. jaanuaril 2012 oma märkused, mis viitavad sellele, et kulude jaotust reguleeritud hindadega teenuste endi ning reguleeritud ja reguleerimata hindadega teenuste vahel on muudetud (vähemalt seoses 2011. aasta võrdlushinna kehtestamise otsusega).
That information seems to indicate that from 2008 onwards a share of burdens has been allocated to non-price regulated services.
Esitatud andmete kohaselt tuleks 2008. aastast alates osa kulusid selgelt kanda reguleerimata hindadega teenuste arvelt.
In the execution of this decision, the precise amount of the incompatible aid will be calculated in cooperation with Germany, taking those considerations into account.
Käesoleva otsuse kohaldamisel arvutatakse õigusvastase abi täpne summa esitatud kaalutlusi arvesse võttes välja koos Saksamaaga.
In those particular circumstances, respect for the Member State's rights of defence and the principle of legal certainty constitute obstacles to recovery pursuant to Article 14(1) of Regulation (EC) No 659/1999, according to which ‘the Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Community law’.
Neil asjaoludel on abi tagasinõudmine määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 14 lõike 1 alusel vastuolus liikmesriigi kaitseõigusega ja õiguskindluse põhimõttega, sest kõnealuse sätte kohaselt „ei nõua komisjon abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega”.
The recovery should therefore start at 1 January 2003 and continue until the comparative advantage for the non-price regulated services has ceased to exist.
Seepärast tuleks abi, mida anti alates 1. jaanuarist 2003 kuni selle päevani, mil reguleerimata hindadega teenuste puhul enam suhtelist eelist ei esine, tagasi nõuda.
For the time period from the date of notification of this decision, it must be ensured that the level of wage-based social security contributions that Deutsche Post pays for its civil servants is not lower than the level paid by its competitors for private employees.
Pärast käesoleva otsuse teatavakstegemise kuupäeva tuleb tagada, et palkadel põhinevad sotsiaalkindlustusmaksed, mida Deutsche Post oma ametnike eest maksab, ei oleks tema konkurentide poolt lepinguliste töötajate eest tehtavatest sissemaksetest väiksemad.
That comparison must take into account any compensation Deutsche Post receives on the basis of price regulation under § 20 PostG.
Võrdlemisel tuleb arvesse võtta kõiki hüvitisi, mida Deutsche Post postiseaduse § 20 kohase hindade reguleerimise alusel saab.
AID ASSESSMENT OF PUBLIC TRANSFERS
HINNANG RIIKLIKE HÜVITISTE KOHTA
The public transfers constitute State resources, because they were based on Articles 37, 40 PostVerfG 1989 and Article 2 PostUmwG 1994, and were financed from public resources, because they came from the resources of the publicly-owned TELEKOM.
Riiklike hüvitiste puhul on tegemist riiklike ressurssidega, kuna need anti 1989. aasta postikorralduse seaduse §-de 37 ja 40 ning 1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 alusel ja neid rahastati avalik-õigusliku äriühingu Telekom vahenditest.
Financial advantage granted by public transfers
Riiklikest hüvitistest tulenenud majanduslik eelis
Germany's claim of Ablieferungen as special charge
Saksamaa väide, mille kohaselt tuleb tagasimakseid käsitada erilise maksekohustusena
Germany claims that the public transfers would only have compensated the Ablieferungen that were costs that private competitors would not have normally had to finance.
Saksamaa väidab, et riiklikud hüvitised kujutasid endast üksnes hüvitist tagasimaksete eest, mille puhul oli tegemist kuludega, mida eraõiguslikud konkurendid ei pidanud tavaliselt kandma.
It views the Ablieferungen as a levy ‘sui generis’ which could be qualified neither as a tax nor a dividend.
Saksamaa sõnul on tagasimaksed sui generis kohustus, mida ei saa käsitada maksu ega dividendina.
Furthermore, the Ablieferungen were identified as costs (‘Kosten der Leistung’) that Deutsche Post had to pay for the provision of its services.
Peale selle liigitati tagasimaksed teenusekuluna, mida Deutsche Post pidi oma teenuste osutamise eest kandma.
Although the Bundesverfassungsgericht did not define exactly to which extent the Ablieferungen should be considered as a substitute for taxes or dividends, it is clear that the Ablieferungen generated revenue for the public budget:
Kuigi Bundesverfassungsgericht ei määratlenud täpselt, millises ulatuses tuleb tagasimakseid käsitada mõnd maksu või dividendi asendavana, on selge, et tagasimaksed tõid riigikassasse tulu.
Firstly, many Member States used the revenues of the postal and telecommunication monopolies as an income source for the public budget in the past.
Esiteks on paljud liikmesriigid kasutanud monopoolsete posti- ja telekommunikatsiooniettevõtjate tulusid varemal ajal riigikassa tuluallikana.
As BUNDESPOST and their predecessors were up to 1995 exempted from general taxes because of their public-law status, an imposition of a sui-generis levy was used to generate income for the public budget from those sectors.
Kuna Bundespostil ja tema õiguseellasel ei olnud avalik-õiguslike äriühingutena 1995. aastani üldist maksukohustust, kehtestati sui generis kohustus, et riik saaks ka sellest valdkonnast tulu.
Furthermore, it was sensible from an economic point of view to impose levies on those monopolies.
Pealegi oli kõnealustele monopoolsetele ettevõtjatele kõnealuse kohustuse kehtestamine majanduslikult põhjendatud.
Consumers were ready to accept price increases without greatly reducing their consumption so that a high level of revenue could be generated for the public budget.
Kasutajad olid valmis maksma suuremaid tasusid teenuste kasutamist märkimisväärselt piiramata, nii et riigikassa võis saada suuremat tulu.
Secondly, unlike private undertakings, Deutsche Post was neither liable to pay direct and indirect taxes nor liable to pay any dividends on the provided equity.
Teiseks ei olnud Deutsche Post – erinevalt eraettevõtjatest – otseselt ega kaudselt maksukohustuslane ega pidanud omakapitalilt dividende maksma.
As a result, the Ablieferungen were the only means for the federal government — whether in its role of tax authority or shareholder — to receive income from Deutsche Post.
Seepärast olid tagasimaksed riigi jaoks ainus võimalus saada – kas siis maksuhaldurina või osanikuna – Deutsche Postilt tulu.
In that respect, it does not matter whether the Ablieferungen fully correspond to the definitions of certain tax or dividend regimes.
See, kas tagasimaksed vastavad täpselt teatava maksu- või dividendisüsteemi määratlusele, ei ole käesoleval juhul oluline.
In any case, the Ablieferungen were payments that Deutsche Post had to pay since 1924 that generated revenue for the public budget.
Igal juhul on tagasimaksete puhul tegemist maksetega, mida Deutsche Post tegi alates 1924. aastast ja mis tõid riigile tulu.
To conclude, the imposition of the Ablieferungen was in line with the public objective to generate revenues for the public budget — whether in the form of taxes or dividends — from a State monopoly.
Kokkuvõttes oli tagasimaksete tegemise kohustus kooskõlas avaliku huviga saada riigimonopolilt riigile tulu kas maksude või dividendide näol.
The Ablieferungen constituted therefore a normal cost that Deutsche Post was liable to finance out of its own resources.
Tagasimaksed kujutasid endast seega tavapärast kulu, mida Deutsche Post pidi rahastama oma rahalistest vahenditest.
Germany's claim of public transfers in accordance with private-investor behaviour
Saksamaa väide, mille kohaselt on riiklikud hüvitised kooskõlas erainvestori käitumisega
Germany claims that it acted partly as a private investor when granting the public transfers because the public transfers financed profitable investments into Deutsche Post's network.
Saksamaa väidab, et riiklike hüvitiste maksmisel käituti osaliselt samamoodi kui erainvestor käitub, kuna kõnealuste maksetega rahastati kasumlike investeeringute tegemist Deutsche Posti võrku.
However, as the public transfers were granted based on accrued losses as opposed to on investment plans, it is evident that a private investor would have never adopted such an investment strategy.
Kuna riiklike hüvitiste maksmine tulenes siiski kogunenud kahjumist, mitte investeerimiskavadest, on selge, et ükski erainvestor ei oleks sellist investeerimisstrateegiat rakendanud.
Consequently, the public transfers provided a financial advantage to Deutsche Post.
Järelikult sai Deutsche Post riiklike hüvitiste kaudu majandusliku eelise.
Germany's claim of compensation of net costs from universal service obligation
Saksamaa väide, mille kohaselt on tegemist hüvitisega universaalteenuse osutamise kohustuse netokulude katmiseks
Germany claims that the public transfers would not constitute aid because they compensated the net costs of the universal service obligation.
Saksamaa väidab, et riiklikud hüvitised ei ole riigiabi, sest nende kaudu hüvitati universaalteenuse osutamise kohustuse netokulud.
The Court ruled in the Altmark judgment [104] that public service compensation does not constitute State aid for the purposes of Article 107 TFEU provided that four cumulative criteria are met: First, the recipient undertaking must actually have public service obligations to discharge, and the obligations must be clearly defined.
Euroopa Kohus on Altmarki kohtuotsuses [105] tuvastanud, et hüvitised, mida makstakse üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise eest, ei ole riigiabi ELi toimimise lepingu artikli 107 tähenduses, kui on täidetud järgmised neli tingimust: esiteks peab abi saav ettevõtja reaalselt täitma avaliku teenuse osutamise kohustust ja see kohustus peab olema täpselt määratletud.
Second, the parameters on the basis of which the compensation is calculated must be established in advance in an objective and transparent manner.
Teiseks peavad hüvitise arvutamise aluseks olevad parameetrid olema eelnevalt objektiivselt ja läbipaistvalt kindlaks määratud.
Third, the compensation cannot exceed what is necessary to cover all or part of the costs incurred in the discharge of the public service obligations, taking into account the relevant receipts and a reasonable profit.
Kolmandaks ei tohi hüvitis ületada avaliku teenuse osutamise kohustuse täitmisega kaasnevate kulude täielikuks või osaliseks katmiseks vajalikku summat, võttes arvesse asjaomase kohustuse täitmisega seotud tulu ja mõistlikku kasumit.
Finally, where the undertaking which is to discharge public service obligations, in a specific case, is not chosen pursuant to a public procurement procedure which would allow for the selection of the tenderer capable of providing those services at the least cost to the community, the level of compensation needed must be determined on the basis of an analysis of the costs which a typical undertaking, well run and adequately provided with means of transport, would have incurred.
Neljandaks, kui avaliku teenuse osutamise kohustust täitvat ettevõtjat ei valitud riigihankemenetluse raames, mis võimaldaks valida välja pakkuja, kes suudab nimetatud teenuseid osutada ühiskonnale väikseimate kuludega, tuleb vajaliku hüvitise suuruse määramiseks analüüsida kulusid, mida keskmine hästi korraldatud juhtimise ja avaliku teenusega seotud nõuete täitmiseks vajalike piisavate transpordivahenditega ettevõtja oleks nende kohustuste täitmiseks kandnud.
As Deutsche Post was not selected by means of a public tender and as Germany has not proven that Deutsche Post was a well-run undertaking, the fourth condition of the Altmark judgment is not fulfilled.
Kuna Deutsche Posti ei valitud avaliku teenuse osutamiseks riigihankemenetluse raames ja Saksamaa ei ole tõendanud, et Deutsche Posti juhitakse nõuetekohaselt, ei ole neljas Altmarki kohtuotsuses nimetatud tingimus täidetud.
Conclusions on existence of aid
Järeldused abi olemasolu kohta
The public transfers were granted from State resources and relieved Deutsche Post from costs that are normally assumed by private undertakings.
Riiklikke hüvitisi maksti riigi ressurssidest ja nendega vabastati Deutsche Post kuludest, mida eraettevõtjad pidid tavaliselt kandma.
Germany has not been able to prove that the public transfers fulfilled the Altmark criteria to escape the classification of aid.
Saksamaa ei suutnud tõendada, et riiklikud hüvitised vastavad Altmarki kohtuotsuses nimetatud tingimustele ja et seega ei saa neid käsitada riigiabina.
For the reasons set out above in Section VII.1.2, the public transfers are liable to distort competition and affect trade.
Punktis VII.1.2 nimetatud põhjustel moonutavad riiklikud hüvitised konkurentsi ja kahjustavad kaubandust.
The Commission finds therefore that the public transfers constitute aid within the meaning of Article 107(1) TFEU.
Seepärast jõuab komisjon järeldusele, et riiklikud hüvitised on abi ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Assessment of existing aid pursuant to Article 108(3) TFEU
Hinnang olemasoleva abi kohta ELi toimimise lepingu artikli 108 lõike 3 alusel
The public transfers were introduced by Article 37(2)(3) PostVerfG 1989 and constitute therefore a new aid measure.
Riiklikud hüvitised kehtestati 1989. aasta postikorralduse seaduse § 37 lõigetega 2 ja 3 ning need kujutavad endast seega uut abimeedet.
Assessment of compatibility pursuant to Article 106(2) TFEU
Hinnang siseturuga kokkusobivuse kohta ELi toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 alusel
Article 106(2) TFEU provides that undertakings entrusted with the operation of services of general economic interest, or having the character of a revenue-producing monopoly are subject to the rules contained in the Treaty, in particular to the rules on competition.
ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 on sätestatud, et ettevõtjad, kellele on tehtud ülesandeks üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamine või kes on fiskaalmonopolid, alluvad kõnealuse aluslepingu eeskirjadele, eelkõige konkurentsieeskirjadele.
However, it foresees an exception from the rules contained in the Treaty, providing that a number of criteria are met: Firstly, there must be an act of entrustment, whereby the State confers responsibility for the execution of a certain task to an undertaking.
Siiski lubab alusleping teha erandi, kui on täidetud hulk tingimusi: esiteks ülesande andmise akt, millega riik annab vastutuse teatava ülesande täitmise eest ettevõtjale.
Thirdly, the exception has to be necessary for the performance of the tasks assigned and proportional to that end.
Kolmandaks peab erand olema ettevõtjale määratud ülesande täitmiseks vajalik ning selle eesmärgiga proportsionaalne.
Finally, the development of trade must not be affected to such an extent as would be contrary to the interests of the Union.
Ja lõpuks, kaubanduse arengut ei tohi mõjutada määral, mis oleks vastuolus ühenduse huvidega.
The Commission has — in the 1996 and 2001 Communications [105], [106] as well as in the 2005 Framework on services of general economic interest — explained the application of the necessity and proportionality requirements for the exception under Article 106(2) TFEU.
Komisjon selgitas oma 1996. ja 2001. aasta teatises [106], [107] ning 2005. aasta ühenduse raamistikus vajalikkuse ja proportsionaalsuse kriteeriumide kohaldamist, võttes arvesse ELi toimimise lepingu artikli 106 lõikes 2 sätestatud erandit.
Section 2.4 of the 2005 Framework is the latest codification of the meaning and extent of those requirements that have consistently been applied in the past by the Court of Justice, the General Court and the Commission.
aasta ühenduse raamistiku punktis 2.4 sõnastati viimaks nende kriteeriumide tähendust ja ulatust käsitlevad eeskirjad, mida Euroopa Kohus, Üldkohus ja komisjon olid varem järjekindlalt kohaldanud.
According to Section 2.4 of the 2005 Framework, the necessity and proportionality of the granted compensation must be in line with the following principles:
aasta ühenduse raamistiku punkti 2.4 kohaselt tuleb antud hüvitise vajalikkust ja proportsionaalsust hinnates järgida järgmisi põhimõtteid:
The amount of compensation may not exceed what is necessary to cover the costs incurred in discharging the public service obligations, taking into account the relevant receipts and reasonable profit for discharging those obligations.
hüvitise suurus ei tohi ületada avaliku teenuse osutamise kohustuste täitmisel tekkivaid kulutusi, kui võetakse arvesse saadud tulu ja kõnealuste kohustuste täitmisest saadud mõistlikku kasumit;
The amount of compensation includes all advantages granted by the State or through State resources in any form whatsoever — irrespective of their classification for the purposes of Article 107(1) TFEU.
hüvitis hõlmab kõiki riigi antud soodustusi või riigi ressurssidest mis tahes kujul antud soodustusi, sõltumata nende liigitusest ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 põhjal;
The amount of compensation must be actually used for the operation of the service of general economic interest concerned.
hüvitist tuleb alati kasutada üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamiseks.
Public service compensation used to operate on other markets is not justified, and consequently constitutes incompatible State aid.
Üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamiseks antud hüvitis, mida tegelikult kasutatakse muudel turgudel tegutsemiseks, ei ole õigustatud ja kujutab endast ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
In the Commission's decisional practice, public compensation for universal service costs has been considered as compatible aid (or even no aid) as long as the public compensation is lower than the incurred net costs of the universal service [107].
Komisjon on oma otsustuspraktikas universaalteenuse osutamise kulude katmiseks makstavaid riiklikke hüvitisi käsitanud siseturuga kokkusobiva abina (või ei ole käsitanud neid abina), kui riiklikud hüvitised olid universaalteenuse osutamise netokuludest väiksemad [108].
Entrustment with a service of general economic interest
Üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise ülesande andmine
The successive Postal Directives as well as Court jurisprudence [108] have always recognised the universal provision of postal services as a service of general economic interest.
Järjestikustes postidirektiivides ja Euroopa Kohtu praktikas [109] on postiteenuste üleriigilist osutamist alati käsitatud üldist majandushuvi pakkuva teenusena.
Deutsche Post was entrusted until 31 December 2007 with the provision of universal postal services by the successive postal laws.
Deutsche Postile oli järjestikuste postiseadustega pandud 31. detsembrini 2007 ülesanne osutada universaalset postiteenust.
Necessity and proportionality of public transfers
Riiklike hüvitiste vajalikkus ja proportsionaalsus
After the adjustments of the cost allocation and valuation in the 2009 regulatory accounts, the WIK study comes to the conclusion that the public transfers compensated the cumulated net costs from the universal service obligation for the period 1990-1995.
Pärast kulude jaotuse ja neid käsitleva hinnangu korrigeerimist 2009. aasta tulu- ja kuluarvestuses leiti WIKi hinnangus, et riiklikud hüvitised katsid universaalteenuse osutamise kohustuse summaarsed netokulud ajavahemikul 1990–1995.
Furthermore, WIK has only accepted the Ablieferungen as a capital cost, and not allowed any further reasonable profit.
Samuti käsitati WIKi hinnangus kapitalikuludena üksnes tagasimakseid, võtmata arvesse täiendavat mõistlikku kasumit.