natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Furthermore, the inclusion of the employee's share in the benchmark would also contradict previous decisional practice, as in the La Poste decision.
Võrdlusmääras töötaja osa arvesse võtmine oleks ka vastuolus senise otsuste tegemise praktikaga (vt La Poste’i otsus).
The calculation of the benchmark social costs should be based on the ‘competitive’ wage benchmark [58] because the civil servants' wages have significantly been higher than the market average.
Sotsiaalkulude võrdlusmäära arvutamisel tuleks tugineda turutingimustes makstavale palgale [58], sest ametnike palk on olnud turu keskmisest palgast palju suurem.
Insufficient level of price-regulated revenues to cover excess social costs
Reguleeritud teenuste tuludest ei piisa konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks
First of all, Germany emphasises that the consideration of a full coverage of burden #2 by the price regulated revenues would only be hypothetical because it would not be possible to establish whether the regulated prices were effectively increased to compensate the excess social costs.
Saksamaa rõhutab esiteks, et kohustuse nr 2 täielik katmine reguleeritud hindadega teenuste tuludest on puhtoletuslik, sest ei ole võimalik kindlaks teha, kas reguleeritud hindu tõepoolest tõsteti, et katta konkurentsikeskkonnas tavatuid kulusid.
On the one hand, it is not retrievable from the 2002 Price cap decision whether and to which extent the Postal regulator had taken the claimed burdens for excess social costs into account.
Ühest küljest ei ilmnenud 2002. aasta võrdlushinna kehtestamise otsusest, kas ja millises ulatuses reguleeriv asutus võttis asjaomaseid kohustusi konkurentsikeskkonnas tavatute kulude puhul arvesse.
On the other hand, until 2002, the prices were kept at the approved 1997 level and it is not possible to establish whether those prices included a compensation for the non-regulated services' excess social costs.
Teisest küljest püsisid hinnad kuni 2002. aastani 1997. aastal kinnitatud tasemel; võimatu on kindlaks teha, kas need hinnad sisaldavad hüvitist reguleerimata teenuste puhul kantud konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest.
According to Germany, it would not be sufficient to show that the non-price regulated services have benefited from lower social contributions than competitors.
Saksamaa väitel ei piisa sellest, kui tõendada, et reguleerimata hindadega teenuste valdkonnas kehtivad madalamad sotsiaalkindlustusmakse määrad kui konkurentidel.
It must also be established whether the price-regulated services have effectively been able to finance the claimed burdens of excess social costs out of their revenues.
Uurida tuleb ka seda, kas reguleeritud teenuste tuludest oli tõepoolest võimalik asjaomaseid konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid rahastada.
A financial advantage for Deutsche Post from the compensation of its excess social costs would only exist if the granted compensation was higher than the total excess social costs that Deutsche Post has had incurred for the civil servants.
Deutsche Post sai oma konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude hüvitamise kaudu majandusliku eelise üksnes juhul, kui Deutsche Postile makstud hüvitised olid suuremad kui kogusotsiaalkulud, mida Deutsche Post oma ametnike eest kandis.
Consequently, Germany deplores the lack of a comprehensive calculation to establish whether Deutsche Post was in total over- or under-compensated for the civil servants' excess social costs.
Saksamaa kahetseb, et ei ole tehtud ühtegi põhjalikku arvutust, mis näitaks, kas Deutsche Post sai oma ametnikega seoses kantud konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest ülemäärast või liiga väikest hüvitist.
It emphasises the necessity of such a calculation in order to establish a financial advantage with the meaning of Article 107(1) TFEU.
Saksamaa juhib tähelepanu sellise arvutuse vajalikkusele, et teha kindlaks majandusliku eelise olemasolu ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
Under-compensation of excess social costs based on expert study
Eksperdihinnangu kohaselt maksti konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude eest liiga väikest hüvitist
To remove that defect, Germany submitted the expert study by Professor Weber [59] to establish Deutsche Post's financial advantage in social cost from the employment of civil servants.
Saksamaa esitas olukorra heastamiseks professor Weberi hinnangu [59], et tõendada, et Deutsche Post sai ametnike tööhõivega seotud sotsiaalkulude tõttu rahalist kahju.
First, the expert study establishes by how much Deutsche Post's incurred social costs for civil servants exceed those that a private competitor has to carry for a private employee (hereinafter referred to as excess social costs).
Kõigepealt tehakse hinnangus kindlaks summa, mille võrra ületasid Deutsche Posti poolt ametnikega seoses tegelikult kantud sotsiaalkulud kulusid, mida eraõiguslikud konkurendid kandsid oma töötajate eest (hinnangus viidatud kui „DPAG turutaset ületavad sotsiaalkulud” ja „struktuuriline halvemus”).
Second, the expert study compares those excess social costs to the compensation under burden #2.
Weberi hinnangus võrreldi kõnealuseid turutaset ületavaid kulusid kohustuse nr 2 eest makstud hüvitisega.
As shown in Table 5, the expert study includes in the incurred social costs due to the employment of civil servants: Deutsche Post's contribution to the Pension fund and other social costs as Deutsche Post's contribution to the health expenses, accident insurance, further miscellaneous insurance payments.
Nagu tabelist 5 selgub, hõlmab hinnang Deutsche Posti makseid ametnike pensionifondidesse ja muid sotsiaalkulusid, nt ravikulude katmiseks tehtud makseid ning õnnetusjuhtumikindlustuse ja ametnike tööhõivest tulenevate sotsiaalkulude katmiseks ettenähtud muude kindlustuste sissemakseid.
The expert study defines as social costs from the employment of a private employee: the employer's share of the contribution rate for the statutory pension, unemployment, health and nursing insurance multiplied by allegedly ‘competitive’ wages (e.g. the 2007 minimum for the majority of the civil servants).the
Töötajatega seotud sotsiaalkulud määratletakse hinnangus järgmiselt: kohustusliku pensioni-, töötus-, ravi- ja hoolduskindlustuse jaoks ettenähtud sotsiaalkindlustusmaksete tööandja osa, mis on korrutatud konkurentsikeskkonnas tavapärase palgaga (nt enamiku ametnike puhul 2007. aasta miinimumpalk).
The excess social costs are the result of the excess of Deutsche Post's incurred social costs for civil servants over the defined benchmark of social costs based on the employer's share of social contributions for a private employee.
Konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud on Deutsche Posti ametnikega seotud sotsiaalkulud, mis ületavad töötajate eest tasutavate sotsiaalkindlustusmaksete töötaja osa alusel kindlaks määratud sotsiaalkulusid (võrdlusmäära).
Calculation of net result following Germany's expert study
Puhastulu arvutamine vastavalt Saksa eksperdihinnangule
Contribution to Pension fund
maksed pensionifondidesse
other social costs
muud sotsiaalkulud
‘Competitive’ social cost benchmark (based on employer's share of social contribution rate and ‘competitive’ wage (e.g. 2007 minimum wage))
konkurentsikeskkonnas tavapärased sotsiaalkulud võrdlusmäärana (aluseks on sotsiaalkindlustuse tööandja osa ja konkurentsikeskkonnas tavapärased palgad (nt 2007. aasta miinimumpalk))
Compensation from regulated revenues (burden #2 on excess social contributions)
reguleeritud tuludest makstud hüvitis (kohustus nr 2 – konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud)
Net result (under- or over-compensation)
puhastulu (liiga väike või ülemäärane hüvitis)
For the period 1995-2007, the calculations arrive at the conclusion that burden #2 was insufficient to cover the excess social costs.
Ajavahemiku 1995–2007 kohta ilmneb arvutustest, et kohustusest nr 2 ei piisa konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks.
2009 regulatory accounts confirm insufficiency of price-regulated revenues to cover excess social costs
aasta tulu- ja kuluarvestuse kohaselt ei piisa reguleeritud hindadega teenustelt saadud tuludest konkurentsikeskkonnas tavatute sotsiaalkulude katmiseks
Germany argues that in any case, as long as the price-regulated services incur losses that are higher than the excess social costs, it cannot be established that the regulated revenues effectively compensated the excess social costs.
Saksamaa märgib, et kuni reguleeritud hindadega teenustelt saadakse konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid ületavat kahjumit, ei saa otsustada, et reguleeritud tuludest hüvitatakse tegelikult konkurentsikeskkonnas tavatuid sotsiaalkulusid.
In that context, Germany submitted an expert study by CTcon based on the 2009 regulatory accounts [60] to show that the losses of the price-regulated services have consistently been higher than the excess social costs.
Seepärast esitas Saksamaa 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusele tugineva hinnangu [60], mis näitab, et reguleeritud hindadega teenuste kahjum oli pidevalt suurem kui konkurentsikeskkonnas tavatud sotsiaalkulud.
The calculations are based on the 2009 regulatory accounts and assume that the price-regulated services should earn a reasonable profit of ROS of 7 % (based on the Deloitte-II study that is discussed in more detail in Section VI.3.2).
Arvutused tuginevad 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusele ning neis eeldatakse (viidates Deloitte’i teisele hinnangule, mida käsitletakse põhjalikumalt punktis VI.3.2), et reguleeritud hindadega teenuste puhul on 7 % suurune müügitulu mõistlik kasum.
Comments on universal service compensation
Märkused universaalteenuse osutamise eest makstud hüvitise kohta
Germany argues that the public transfers have not provided any economic advantage to Deutsche Post because the public transfers of EUR 5666 million only compensated for the Ablieferungen of EUR 5838 million that Deutsche Post had to pay until 1995.
Saksamaa väidab, et riiklike hüvitistega ei antud Deutsche Postile majanduslikku eelist, sest 5,666 miljardi euro suurused maksed tehti üksnes eesmärgiga hüvitada 5,838 miljardi euro suurused tagasimaksed, mida Deutsche Post pidi 1995. aastani tegema.
As explained in the 2007 Extension decision, the Ablieferungen had their origins with the former postal administration that was obliged to transfer about 10 % of the annual operating revenue to the public budget.
Nagu 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses märgitud, pärinesid kõnealused tagasimaksed varem postivaldkonda hallanud asutuse ajast, kes pidi riigile kandma aastas üle ligikaudu 10 % oma põhitegevustuludest.
Article 63(4) PostVerfG 1989 provided that any dividends paid were to be subtracted from the Ablieferungen.
Postikorralduse seaduse § 63 lõike 4 kohaselt tuli dividendid tagasimaksetest maha arvata.
Based on that provision and the exemption from any direct or indirect taxes, the Commission contended in the 2007 Extension decision that the Ablieferungen were to be considered as a substitute for indirect and direct taxes as well as to provide a remuneration to the State as shareholder for the provided capital.
Võttes arvesse seda tingimust ning vabastust otsestest ja kaudsetest maksudest, märkis komisjon 2007. aasta menetluse pikendamise otsuses, et tagasimakseid tuleb käsitada otsestest ja kaudsetest maksudest vabastamist asendavana, ning hüvitisena riigilt kui osanikult saadud rahaliste vahendite eest.
In response to that contention, Germany submitted the KPMG study that comes to the conclusion that the Ablieferungen could neither be considered as a substitute for taxes nor for dividends for a number of reasons.
Vastusena sellele märkusele esitas Saksamaa KPMG hinnangu, mille kohaselt ei saa tagasimakseid mitmel põhjusel käsitada makse või dividende asendavana.
First, the Ablieferungen would not qualify as a corporate tax because the Ablieferungen had been calculated as a percentage of the realised revenues since 1931.
Tagasimaksete maksudena käsitamise vastu räägib KPMG hinnangu kohaselt asjaolu, et tagasimakseid arvutatakse 1931. aastast alates põhitegevustulude alusel.
As a result, they had to be paid even in years where Deutsche Post incurred a loss.
Seepärast tuli neid maksta ka aastatel, mil Deutsche Post sai kahjumit.
In contrast, corporate tax is based on the realised annual profit.
Ettevõtte tulumaks arvutatakse seevastu majandusaasta tegeliku kasumi alusel.
A qualification of the Ablieferungen as a corporate tax would also contradict the legal practice of the Bundesverfassungsgericht, according to which a corporate tax must be based on the economic performance (‘Leistungsfähigkeit’) of a company.
Tagasimaksete käsitamine maksudena oleks seega vastuolus põhiseadusliku nõudega, et maksustamisel tuleb arvesse võtta tulemuslikkust.
Furthermore, the Ablieferungen would also not qualify as a value-added tax.
Tagasimaksete võrdlemine käibemaksuga ei ole hinnangu kohaselt samuti mõttekas.
Since there was no possibility to deduct the value-added tax paid on the inputs from the Ablieferungen, the calculation of the Ablieferungen differed substantially from the usual calculation of the value-added tax liabilities.
Käibemaksu puhul kaasneb maksukohustusega ka õigus arvata ostetud teenustelt maha tasutud käibemaks, kuid tagasimaksete puhul ei ole see nii; tagasimaksete arvutamine erineb seega oluliselt ettevõtte tegeliku käibemaksukohustuse arvutamisest.
Second, Germany argues that the Ablieferungen could not be qualified as a dividend.
Peale selle märgib Saksamaa, et tagasimakseid ei saa liigitada dividendideks.
The distribution of dividends usually requires that profits were earned in the corresponding financial year or the years before.
Dividendide maksmine sõltub eelmise majandusaasta või -aastate tulemusest.
However, Deutsche Post did not earn any profits between 1990 and 1995 but nevertheless paid the Ablieferungen.
Deutsche Post ei saanud 1990.–1995. aastal siiski üldse kasumit, kuid tegi ometigi tagasimakseid.
As a result, the Ablieferungen could not be qualified as dividends.
Seepärast ei ole tagasimaksed dividendid.
The KPMG study concludes that the Ablieferungen could not be qualified as tax or dividend payment but should be viewed as a levy sui generis that only Deutsche Bundespost and its successors was liable to pay.
KPMG hinnangus leitakse, et tagasimakseid ei saa käsitada maksude või dividendidena ja tegemist on pigem sui generis kohustusena, mida pidid kandma üksnes Deutsche Bundespost ja tema õigusjärglased.
Based on the KPMG study, Germany rejects the Commission's contention that the Ablieferungen should be considered as a substitute for tax and dividend payments.
Saksamaa lükkab komisjoni eelduse, mille kohaselt saab tagasimakseid kasutada tulumaksu- ja dividendimaksete asemel, KPMG hinnangule viidates tagasi.
It maintains that the Ablieferungen constituted a burden for Deutsche Post that could not be justified on factual or economic terms.
Saksamaa väidab, et tagasimaksete tegemine ei ole Deutsche Posti sisuliselt ega majanduslikult põhjendatud kohustus.
As the public transfers only relieved Deutsche Post of the Ablieferungen, they did not provide any economic advantage and therefore did not constitute aid.
Kuna riiklike hüvitistega vabastati Deutsche Post üksnes tagasimaksetest, ei antud talle sellega majanduslikku eelist, nii et selliste maksete puhul ei ole tegemist riigiabiga.
Second, the public transfers would also not constitute aid because both the 2009 regulatory accounts as well as the WIK study show that the cumulated universal service losses from 1990 to 1994 were higher than the public transfers.
Teiseks ei olnud riiklikud hüvitised riigiabi, sest nii 2009. aasta tulu- ja kuluarvestusest kui ka WIKi hinnangust ilmnes, et universaalteenuste kumuleerunud kahjum oli 1990.–1994. aastal suurem kui riiklikud hüvitised.
Deutsche Post was therefore under-compensated for its universal service obligation.
Deutsche Post ei saanud seega universaalteenuse osutamise kohustuse täitmise raames teenuste osutamise eest piisavalt hüvitist.
Public guarantee
Riigigarantii
Germany argues that the continued public guarantee pursuant to Article 2(4) PostUmwG 1994 for debt obligations that were issued prior to 1995 did not provide any selective advantage to Deutsche Post after 1995 because of several reasons.
Saksamaa väidab, et enne 1995. aastat emiteeritud võlaväärtpaberitele riigi toetuse edasine andmine 1994. aasta posti ümberkorraldamise seaduse § 2 lõike 4 alusel ei tähenda mitmel põhjusel Deutsche Postile valikulise eelise andmist pärast 1995. aastat.
Firstly, any private company, hiving off a subsidiary, would continue to be liable for debt obligations entered into by that subsidiary.
Iga eraettevõtja on tütarettevõtja eraldumise korral jätkuvalt vastutav tütarettevõtja võetud kohustuste täitmise eest.
A private company would remain liable for its outstanding debts even after selling those debts to a third party.
Eraettevõtja jääb täitmata kohustuste eest vastutama ka pärast nende kohustuste müüki kolmandale isikule.
Furthermore, it must be noted that the initial public guarantee for the debt obligations was only a consequence of the non-existence of a separate legal personality of POSTDIENST.
Ei tasu unustada ka seda, et võlaväärtpaberite esialgne riigigarantii oli vajalik üksnes seetõttu, et Postdienst ei olnud eraldiseisev juriidiline isik.
Article 40 PostVerfG 1989, which provided that debt obligations issued by Deutsche Bundespost had the same legal value as debt obligations issued by Germany, had therefore only declaratory character.
aasta postikorralduse seaduse § 40, mille kohaselt on Deutsche Bundesposti võlaväärtpaberid samaväärsed riigi võlaväärtpaberitega, on puhtalt deklaratiivse iseloomuga.
Secondly, DPAG would not have benefited from the take-over of the POSTDIENST debt obligations because DPAG could have refinanced itself in 1995 at lower interest rates.
Teiseks ei saanud DPAG Postdiensti võlaväärtpabereid üle võttes mingit eelist, sest DPAG võis saada 1995. aastal laenu madalama intressiga.
The stock of POSTDIENST debt obligations as of 1 January 1995 amounted to EUR 931 million at an average interest rate of 7,17 % with a remaining duration of 8,8 years.
1. jaanuari 1995. aasta seisuga oli Postdiensti võlaväärtpaberite väärtus kokku 931 miljonit eurot, nende keskmine intressimäär oli 7,17 % ja järelejäänud tähtaeg 8,8 aastat.
As the short-term interest rate amounted to about 5 % to 5,5 % at 1 January 1995, DPAG suffered a cost disadvantage of 1,7 % which amounted to higher annual interest costs of about EUR 15,3 million.
Kuna lühiajaline intressimäär oli 1. jaanuaril 1995 vahemikus 5–5,5 %, olid DPAG ülevõetud võlaväärtpaberid 1,7 % kallimad, mistõttu olid tema iga-aastased intressikulud ligikaudu 15,3 miljonit eurot suuremad.
Thirdly, by comparing the average market interest rates for debt obligations issued by private companies and the interest rates for POSTDIENST debt obligations with reference to date when the obligations were initially issued, Germany estimates that POSTDIENST borrowed on average at interest rates above the market average.
Kolmandaks, võrreldes eraettevõtjate märgitud võlaväärtpaberite keskmist turuintressimäära Postdiensti võlaväärtpaberite intressimääradega kõnealuste võlaväärtpaberite emiteerimise päeval, kaasas Postdienst Saksamaa arvates kapitali intressimääraga, mis ületas kokkuvõttes turu keskmist intressimäära.
Germany did not carry out a comprehensive investigation but only compared the interest rates of certain POSTDIENST debt obligation with an aggregated market average.
Saksamaa ei teinud põhjalikku analüüsi, vaid võrdles üksnes teatavate Postdiensti võlaväärtpaberite intressimäärasid kogu turu keskmise intressimääraga.
Alternatively, Germany argues that the public guarantees constitute existing aid according to Article 1(b)(i) of Regulation (EC) No 659/1999.
Teise võimalusena väidab Saksamaa, et riigigarantiid on olemasolev abi nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti i tähenduses.
Germany also refers to the Commission decision on EDF [61] where a similar guarantee was considered as existing aid.
Saksamaa viitab ka komisjoni otsusele EDFi asjas [61], kus samalaadset garantiid käsitati olemasoleva abina.
Exclusive right
Ainulitsents
Germany argues that the regulated letter revenues are not State resources in light of the Preussen-Elektra judgment [62].
Saksamaa väidab, et PreussenElektra kohtuotsuse [62] kohaselt ei ole reguleeritud kirjateenuselt saadud tulude puhul tegemist riigiabiga.
Consequently, as the regulated letter revenues would not constitute State resources, any allegations of excessive pricing could only be the subject of proceedings pursuant to Article 102 TFEU.
Kuna reguleeritud kirjateenuselt saadud tulude puhul ei ole tegemist riigi ressurssidega, võib väidetavalt ülemäära suuri kirjateenuse tasusid käsitleda üksnes ELi toimimise lepingu artikliga 102 ette nähtud menetluses.
Comments on WIK study
Saksa valitsuse märkused WIKi hinnangu kohta
WIK study confirms the necessity of public transfers as compensation for net costs of universal service obligations up to 1995
WIKi hinnang kinnitas riiklike hüvitiste vajalikkust universaalteenuse osutamise kohustuse netokulude hüvitamiseks 1995. aastani
Regardless of all methodological objections, Germany considers that the WIK study confirms Germany's point of view that the public transfers were necessary as compensation for Deutsche Post's losses with its universal services in the period 1990-1995.
Metoodilistest vastuväidetest hoolimata leiab Saksamaa, et WIKi hinnang kinnitab Saksamaa seisukohta, mille kohaselt olid riiklikud hüvitised Deutsche Posti poolt universaalteenuste osutamise tõttu 1990.–1995. aastal kantud kahjumi hüvitamiseks vajalikud.
Given that the public transfers had been eaten up by the universal service losses up to 1995, it would not be possible for the public transfers to finance later excess profit.
Riiklikud hüvitised olid juba 1995. aastani kantud kahjumi katmiseks ära kasutatud ja seepärast ei saanud neid hiljem ülemäärase kasumi rahastamiseks kasutada.
Defective profit benchmarking
Mõistlik kasum arvutati vääralt
Based on the Deloitte studies, Germany's main objection is that the WIK study includes too many small companies.
Deloitte’i hinnangule tuginedes seisneb Saksamaa peamine vastuväide selles, et WIKi hinnangus võeti võrdlusmäära kindlaksmääramisel arvesse liiga palju väikeettevõtjaid.
The set of comparable companies should focus much more on large parcel and logistics companies that are comparable in size and complexity of their network to Deutsche Post [63].
Võrreldavate ettevõtjatena tuleks kasutada eelkõige paki- ja logistikateenuseid osutavaid suurettevõtjaid, kelle võrgustik on suuruse ja keerukuse poolest võrreldav Deutsche Posti võrgustikuga [63].
The Deloitte-II study considers that companies in the parcel and postal sector that operate a complex, large collection and delivery networks are reasonable comparators to Deutsche Post.
Deloitte’i teises hinnangus lähtutakse sellest, et Deutsche Postiga võrreldavad ettevõtjad on postipakkide ja kirjade edastamise sektoris tegutsevad ettevõtjad, kellel on keerukas ja suur jaotusvõrk.
The importance of economies of scale, scope and density prevalent in postal networks implies that large businesses would be more relevant comparators than small mail businesses.
Postiteenuste võrgule iseloomulikke koguse, suuruse ja kontsentratsiooniga seotud eeliseid arvesse võttes on suurettevõtjad võrreldavate ettevõtjatena olulisemad kui väikeettevõtjad.
Freight transport and logistics companies are also — to a limited degree — suitable comparable undertakings because they employ similar assets.
Ekspediitor- ja logistikaettevõtjaid võib samuti – teatud ulatuses – kasutada võrreldavate ettevõtjatena, kuna nad kasutavad võrreldavaid varasid.
That comparator set shows a median ROS of 7,4 % for the period 1998-2007 and a third-quartile ROS of 12 % as upper bound for reasonable profit.
Kõnealuse võrdlusrühma andmete põhjal on 1998.–2007. aastal müügitulu mediaan 7,4 % ja kolmas kvartiil 12 % – s.o mõistliku kasumi ülemmäär.