natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Finally, the company points out that, if it was obliged to close down its plant, the consequences for Sardinia’s production base would be very serious, as 790 direct jobs and 500 indirect jobs would be lost.
Lõpuks juhib äriühing tähelepanu asjaolule, et kui ta oleks sunnitud oma tehase sulgema, siis oleksid tagajärjed Sardiinia tootmisbaasile väga tõsised, kuna kaoks 790 otsest ja 500 kaudset töökohta.
Observations submitted by Eurallumina
Eurallumina märkused
Eurallumina argued that alumina production costs in Europe were higher than in other regions of the world, owing mainly to higher electricity and fuel prices and to the cost of transporting bauxite [26].
Eurallumina väitis, et alumiiniumoksiidi tootmise kulud on Euroopas kõrgemad kui muudes maailma piirkondades, mis on tingitud peamiselt kõrgemast elektrienergia- ja kütusehinnast ning boksiidi veokuludest [26].
The higher costs could not be passed on in the form of higher prices, since the price of alumina was set on the London Metal Exchange and individual producers had no influence over it.
Suuremaid kulusid ei saa kajastada kõrgemas hinnas, kuna alumiiniumoksiidi hind kehtestatakse Londoni metallibörsil ning üksikutel tootjatel ei ole võimalik seda mõjutada.
European alumina production therefore suffered from a competitive disadvantage compared with the rest of the world.
Euroopa alumiiniumoksiidi tootmine oli seetõttu võrreldes ülejäänud maailmaga ebasoodsas konkurentsiolukorras.
In addition to the general problems affecting European alumina refineries, Eurallumina also pointed to specific Sardinian problems that prevented local industries from reaping the benefits of electricity market liberalisation, notably the market power of incumbent electricity operators (see Portovesme’s observations in recital 55 above).
Lisaks üldistele probleemidele, mis mõjutavad Euroopa alumiiniumoksiidi rafineerimistehaseid, tõi Eurallumina esile ka Sardiiniale eriomased probleemid, mis takistavad kohalikel ettevõtjatel saada kasu elektrituru liberaliseerimisest, eelkõige turgu valitsevate operaatorite märkimisväärne turuvõim (vt Portovesme märkusi eespool põhjenduses 55).
Eurallumina also contended that the absence of natural gas was a specific handicap for the production of alumina in Sardinia, as the large quantities of steam required for the process had to be obtained using more expensive heavy oil.
Eurallumina lisas, et maagaasi puudumine on alumiiniumoksiidi tootmise konkreetne puudus Sardiinias, kuna töötlemiseks vajalikuks suures koguses auru saamiseks tuli kasutada kallimat rasket kütteõli.
According to Eurallumina, after liberalisation the market power of electricity generators in Sardinia led to an increase in electricity prices: without the tariff, Eurallumina would have had to pay EUR 65,95 per MWh for its electricity supplies, as against the EUR 44 per MWh it used to pay before liberalisation.
Eurallumina sõnul põhjustas elektrienergia tootjate turuvõim pärast liberaliseerimist Sardiinias elektrihinna tõusu: ilma tariifita oleks Eurallumina pidanud oma elektritarnijatele maksma enne turu liberaliseerimist makstud 44 euro asemel MWh kohta 65,95 eurot MWh kohta.
The 2004 tariff brought the price down to EUR 35 per MWh.
aasta tariifiga alandati hind 35 euroni MWh kohta.
Like Portovesme, Eurallumina contended that, if it was forced to go out of business, other EU alumina producers would not be able to step in, as they already worked at maximum capacity, and the gap would be filled by imports from third countries.
Eurallumina väitis samamoodi kui Portovesme, et kui ta oleks olnud sunnitud oma äritegevuse lõpetama, siis ei oleks teised ELi alumiiniumoksiidi tootjad suutnud seda tühimikku täita, kuna nad juba töötasid maksimaalse võimsusega, ning see tühimik oleks tulnud täita impordiga kolmandatest riikidest.
Closure would lead to the loss of 400 direct jobs and 250 indirect jobs [27].
Tehase sulgemise tõttu oleks kadunud 400 otsest ja 250 kaudset töökohta [27].
Given that it was the sole supplier of alumina for Alcoa’s smelter, Eurallumina considered that the closure of its alumina plant might also jeopardise Alcoa’s viability in Sardinia.
Võttes arvesse, et ta oli ainus Alcoa tehasele alumiiniumoksiidi tarnija, oli Eurallumina seisukohal, et tema alumiiniumoksiidi tehase sulgemine oleks võinud ohtu seada Alcoa elujõulisuse Sardiinias.
Eurallumina concluded that the tariff introduced by the 2004 Decree was necessary pending the development of the new infrastructure that would remove the main factors of competitive disadvantage affecting Sardinian industry.
Eurallumina järeldas, et 2004. aastal kehtestatud tariif oli vajalik kuni uue infrastruktuuri väljaarendamiseni, mis oleks kõrvaldanud peamised Sardiinia tööstust ebasoodsasse konkurentsiolukorda asetavad tegurid.
Observations submitted by other interested parties
Muude huvitatud isikute märkused
A competitor of Portovesme — the same company that had originally brought the case to the Commission’s attention — wrote to the Commission again after the opening of the formal investigation.
Portovesme konkurent – sama ettevõtja, kes esmalt juhtis komisjoni tähelepanu kõnealusele juhtumile – kirjutas komisjonile uuesti pärast ametliku uurimismenetluse algatamist.
It submitted an analysis of the 2004 preferential tariff in which it concluded that the tariff constituted unlawful State aid.
Ta esitas 2004. aasta soodustariifi analüüsi, milles järeldas, et tariif kujutas endast ebaseaduslikku riigiabi.
The disputed tariff scheme was fundamentally different from the Alumix tariff granted to Alcoa: it was impossible to take the view that it did not constitute State aid.
Vaidlusalune tariifikava oli täiesti erinev Alcoale antud Alumixi tariifist: võimatu oli asuda seisukohale, et see ei olnud riigiabi.
The aid must be held incompatible with the common market, as it could not be approved either as regional operating aid or as restructuring aid.
Seega tuleb asjaomane abi kuulutada ühisturuga kokkusobimatuks, kuna seda ei saaks piirkondliku tegevusabi või ümberkorraldamiseks antava abina heaks kiita.
Solvay Chimica Italia and Solvay Chimica Bussi, who operate in the chlorine-soda industry, sent observations on the 2004 tariffs in July 2005, after the expiry of the one-month deadline for submitting comments in response to the decision to open the formal investigation.
Solvay Chimica Italia ja Solvay Chimica Bussi, kes tegutsevad kloori- ja naatriumhüdroksiiditööstuses, saatsid oma märkused 2004. aasta tariifi kohta 2005. aasta juulis, pärast ametliku uurimismenetluse otsuse kohta märkuste esitamiseks antud ühekuulise tähtaja möödumist.
Despite the delay, these companies asked to be considered interested parties.
Hoolimata viivitusest palusid need äriühingud, et neid käsitataks huvitatud isikutena.
In their observations they submitted that both the 2004 and the 2005 tariffs constituted unlawful and incompatible State aid.
Nad väitsid oma märkustes, et nii 2004. aasta kui ka 2005. aasta tariifid kujutavad endast ebaseaduslikku ja ühisturuga kokkusobimatut riigiabi.
Observations submitted by Italy
Itaalia märkused
Italy argued that that the electricity market in the EU was not yet fully competitive, as the Commission had itself acknowledged in its fourth Annual Report on the Implementation of the Gas and Electricity Internal Market [28].
Itaalia väitis, et ELi elektriturg ei olnud veel täielikult konkurentsile avatud, nagu on kinnitanud ka komisjon ise oma neljandas gaasi ja elektri siseturu rakendamise aastaaruandes [28].
Undertakings, in particular energy-intensive ones, were unable to choose their suppliers freely and to procure electricity on comparable terms in the various Member States.
Ettevõtjatel ja eelkõige energiamahukatel ettevõtjatel ei olnud võimalik valida elektritarnijaid vabalt ja hankida elektrienergiat eri liikmesriikides võrreldavatel tingimustel.
These difficulties were not related to the undertakings’ own entrepreneurship, but were the result of the structural deficiencies of energy markets.
Kõnealused probleemid ei olnud seotud ettevõtjate enda ettevõtlusega, vaid tulenesid energiaturgude struktuursetest puudustest.
The current situation in the EU energy market had negative effects on free competition in the product markets of energy-intensive users.
ELi energiaturu praegune olukord mõjutas negatiivselt vaba konkurentsi energiamahukate ettevõtjate kaubaturul.
In Italy, despite the liberalisation of the sector, there were particular structural deficiencies, such as insufficient interconnection between the different parts of the national grids and a concentrated market structure.
Itaalias esinesid sektori liberaliseerimisest hoolimata struktuursed puudused, nagu ebapiisav riigi eri osade elektrivõrkudevaheline ühendus ja kontsentreeritud turustruktuur.
In these circumstances, liberalisation had not translated into better prices for energy-intensive users.
Sellises olukorras ei olnud liberaliseerimine toonud energiamahukate ettevõtjate jaoks kaasa paremaid hindu.
The problems were particularly acute in Sardinia, where interconnection was limited.
Probleemid olid eriti teravad Sardiinias, kus võrkudevaheline ühendus oli piiratud.
Italy submitted, therefore, that a special tariff system reflecting demand profiles should be considered justified, as a regulatory measure that simulated the mechanisms that would be at play in a fully competitive market.
Itaalia väitis seetõttu, et nõudluse struktuuri kajastavat eritariifisüsteemi, mis matkib täielikult konkurentsile avatud turul olemasolevaid mehhanisme, tuleks pidada reguleeriva meetmena õigustatuks.
The measure restored the level playing field between energy-intensive undertakings operating in different Member States, eliminating the geographical disadvantages which affect undertakings located in Sardinia.
Meede taastas võrdsed võimalused eri liikmesriikides tegutsevatele energiamahukatele ettevõtjatele, kõrvaldades geograafiliselt ebasoodsa olukorra, mis mõjutab Sardiinias asuvaid ettevõtjaid.
The scheme anticipated the expected effects of the liberalisation process.
Kavaga eeldati, et liberaliseerimine toob kaasa oodatud mõju.
According to Italy, similar measures were implemented in other Member States, where energy-intensive users benefited as a result of regulated electricity tariffs.
Itaalia sõnul rakendati sarnaseid meetmeid muudes liikmesriikides, kus energiamahukatele ettevõtjatele võimaldati reguleeritud elektritariife.
According to Italy, the 2004 decree pursued two further objectives: to support employment in Sardinia, which was concentrated in the metals sector, and to maintain a sufficient level of demand for power generation in Sardinia, which suffered from overcapacity.
Itaalia sõnul oli 2004. aasta dekreedil kaks täiendavat eesmärki: toetada tööhõivet Sardiinias, kus kesksel kohal oli metallisektor, ning säilitada Sardiinias piisaval tasemel nõudlus elektrienergia tootmise järele, mis kannatas ületootmise all.
Italy contended that the new tariff scheme was equivalent, de facto, to the Alumix tariff, which the Commission had found did not constitute State aid.
Itaalia väitis, et uus tariifikava oli faktiliselt samaväärne Alumixi tariifiga, mille kohta komisjon leidis, et tegemist ei olnud riigiabiga.
The differences between the old and the new scheme were due solely to the new ‘tariff structure’ required by the launch of the liberalised energy market.
Vana ja uue kava erinevused tulenesid üksnes uuest tariifistruktuurist, mis osutus vajalikuks liberaliseeritud energiaturu sisseseadmise tõttu.
Italy submitted that the tariff scheme did not constitute State aid.
Itaalia väitel ei kujutanud tariifikava endast riigiabi.
As regards the use of State resources, the tariff system was comparable to the arrangement in the PreussenElektra case, which the Court of Justice had held did not involve State resources [29].
Riigi ressursside kasutamise seisukohalt oli tariifisüsteem võrreldav PreussenElektra kohtuasjas käsitletud korraga, mille puhul Euroopa Kohus otsustas, et riigi ressursse ei kasutatud [29].
The Equalisation Fund was a technical body that kept the accounts of the system, and could not dispose freely of the financial resources it handled.
Tasakaalustusfond oli vaid tehniline asutus, kes tegeles süsteemi arvepidamisega ega saanud vabalt käsutada tema valduses olevaid rahalisi vahendeid.
The fact that the AEEG and the Ministry of Finance exercised a measure of control over the Equalisation Fund’s activities did not mean that the State could freely dispose of those resources.
Asjaolu, et elektrienergia- ja gaasiamet ning rahandusministeerium kontrollisid tasakaalustusfondi tegevust, ei tähendanud, et riik sai neid ressursse vabalt käsutada.
According to Italy, therefore, the resources used to finance the tariff mechanism were entirely private.
Itaalia sõnul oli tariifikava rahastamiseks kasutatavad vahendid seega täielikult erasektori vahendid.
Italy further submitted that the tariff did not have an impact on trade within the Union, and could not distort competition, for reasons linked to the existence of a world price for the products, which were commodities (see observations submitted by Portovesme, recital 55 above).
Itaalia väitis lisaks, et tariif ei saanud mõjutada Euroopa Liidu sisest kaubandust ega moonutada konkurentsi, kuna nende toodete (mis olid kaubad) jaoks kehtis maailmaturuhind (vt Portovesme märkused põhjenduses 55).
Moreover, both EU and Italian production had failed to keep pace with rising demand for the metals concerned.
Lisaks ei olnud ei ELi ega ka Itaalia toodang suutnud pidada sammu kasvava nõudlusega asjaomaste metallide järele.
In 2005 domestic production covered only 12 % of Italian demand for aluminium, 55 % of Italian demand for zinc, and 80 % of Italian demand for lead.
aastal hõlmas sisetoodang üksnes 12 % Itaalia alumiiniuminõudlusest, 55 % Itaalia tsinginõudlusest ja 80 % Itaalia pliinõudlusest.
There was a worsening production deficit for these metals in the EU and in Italy, and demand was increasingly being met by imports from third countries.
Nende metallide tootmise puudujääk ELis ja Itaalias üha kasvas ning nõudlust kaeti järjest rohkem kolmandatest riikidest pärit impordiga.
If the metals industry in Italy disappeared, no new EU entrant would replace the capacity shut down in Italy, as EU plants were already working at full capacity, and no existing producer or new entrant would have an incentive to increase capacity, since the long-term prospects for the availability of affordable power were uncertain.
Kui metallitööstus Itaalias kaoks, ei suudaks ükski uus ELi turule tulija asendada Itaalias kaotatud võimsust, kuna ELi tehased töötavad juba täisvõimsusel ning mitte ühelgi olemasoleval tootjal ega uustulijal ei oleks stiimulit oma tootmisvõimsust suurendada, kuna pikaajalised taskukohase elektrienergia kättesaadavuse väljavaated on ebakindlad.
The maintenance in Italy of these production capabilities consequently could not damage competitors.
Seega ei võinud nende tootmisvõimsuste säilitamine Itaalias kahjustada konkurente.
Since the preferential tariff was not lower than the electricity prices paid on average by the companies’ competitors, it did not encourage exports from Sardinia towards other Member States.
Kuna soodustariif ei olnud madalam kui asjaomaste äriühingute konkurentide makstud keskmine elektrihind, ei soodustanud tariif eksporti Sardiiniast muudesse liikmesriikidesse.
If the tariff did constitute aid, it would be regional operating aid and would be compatible
Kui tariif kujutaks endast riigiabi, siis oleks tegemist piirkondliku tegevusabiga, mis oleks siseturuga kokkusobiv
Italy argued that, even if the Commission were to conclude that the measure was indeed State aid, the tariff could be considered compatible with the internal market on the ground that it was regional operating aid, which was admissible in Sardinia on the basis of the exemption in Article 107(3)(a) TFEU.
Itaalia väitis, et isegi kui komisjon järeldaks, et meede kujutab endast tõepoolest riigiabi, saaks tariifi pidada siseturuga kokkusobivaks, kuna see oli piirkondlik tegevusabi, mida võis Sardiiniale ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punktis a sätestatud erandi põhjal anda.
According to Italy, the imperfections of the Sardinian electricity market (market concentration, poor interconnection, and overcapacity in electricity generation) and the lack of access to gas infrastructure constituted a regional handicap, and the tariff sought to alleviate that handicap.
Itaalia sõnul kujutasid Sardiinia elektrituru puudused (turukontsentratsioon, halb võrkudevaheline ühendus ja elektrienergia ületootmine) ja juurdepääsu puudumine maagaasi infrastruktuurile endast piirkondlikku mahajäämust, mida püüti leevendada tariifi abil.
Electricity prices in Italy were 38 % higher than the EU average for energy-intensive users.
Elektrihinnad Itaalias olid 38 % kõrgemad kui ELi keskmine energiamahukatele ettevõtjatele kehtestatud hind.
This created a competitiveness problem which was exacerbated, in Sardinia, by the shortcomings of the local electricity market and the absence of access to the natural gas grid.
See tõi kaasa konkurentsiprobleemi, mida Sardiinias halvendasid kohaliku elektrituru puudused ja maagaasi võrgustikule juurdepääsu puudumine.
Italy contended that the measure contributed to regional development because the metals industry made a major contribution to the economy and to employment in Sardinia: the metals industry accounted for 12 % of the employed workforce and for 12,2 % of regional GNP in manufacturing.
Itaalia väitis, et meede soodustas regionaalarengut, kuna metallitööstus andis suure panuse Sardiinia majandusse ja tööhõivesse: metallitööstuses töötas 12 % tööjõust ja sealt saadi 12,2 % piirkondlikust tööstuse kogutoodangust.
The tariff had positive repercussions on employment and the maintenance of the social and economic fabric of the island.
Tariif avaldas positiivset mõju tööhõivele ja saare sotsiaal-majandusliku struktuuri säilitamisele.
According to Italy, the tariff was proportional to the disadvantages faced by the beneficiaries, because it merely aligned the electricity prices paid by Sardinian producers on the average prices paid by their EU competitors.
Itaalia sõnul oli tariif proportsionaalne abisaajate ebasoodsa olukorraga, sest selle abil lihtsalt viidi Sardiinia tootjate makstavad elektrihinnad vastavusse keskmiste elektrihindadega, mida maksid nende ELi konkurendid.
The tariff was also short-term and transitional, since it was expected to end upon the completion of infrastructure projects aimed at improving interconnection with the electricity and gas grids (the new SAPEI interconnection cable and the GALSI gas pipeline) [30].
Tariif oli ka lühiajaline ja pidi kehtima üleminekuajal kuni infrastruktuuri projektide lõpetamiseni, mis pidid aitama parandada ühendust elektri- ja gaasivõrkudega (uus SAPEI merekaabel ja GALSI gaasijuhe) [30].
According to Italy, the measure was also degressive, because the preferential price was indexed on the basis of variations in fuel prices, and could only increase or remain unchanged.
Itaalia sõnul oli meede ka kahanev, sest soodushinda indekseeriti kütusehindade muutuste põhjal ning see võis üksnes suureneda või samaks jääda.
Portovesme considered that the 2005 tariffs did not distort competition, that they were necessary to ensure the survival of the industries concerned, and that they could be considered compatible as regional aid.
Portovesme oli seisukohal, et 2005. aasta tariifid ei moonutanud konkurentsi, need olid vajalikud asjaomaste tööstusharude ellujäämise tagamiseks ning neid võib pidada kokkusobivaks regionaalabina.
The company’s arguments are similar to those put forward by Italy, to which reference may be made (see recitals 87 to 104).
Äriühingu väited on sarnased Itaalia omadega, mis on esitatud põhjendustes 87–104.
Eurallumina likewise considered that the 2005 tariffs did not distort competition, were necessary to ensure the survival of the industries concerned, and could be considered compatible as regional aid.
Eurallumina oli samuti seisukohal, et 2005. aasta tariifid ei moonutanud konkurentsi, et need olid vajalikud asjaomaste tööstusharude ellujäämise tagamiseks ning neid võib pidada kokkusobivaks regionaalabina.
The company’s arguments are similar to those put forward by Italy, to which reference may be made.
Äriühingu väited on sarnased Itaalia omadega, mis on esitatud allpool.
The two competitors of Portovesme and Syndial that had submitted observations in Case C 38/B/04 submitted observations in this case too.
Kaks äriühingute Portovesme ja Syndial konkurenti, kes esitasid märkusi juhtumis C 38/B/04, tegid seda ka käesoleva juhtumi puhul.
Both of them contended that the disputed measure constituted operating aid which should be considered incompatible with the internal market.
Mõlemad väitsid, et vaidlusalune meede kujutas endast tegevusabi, mida tuleks pidada siseturuga kokkusobimatuks.
The tariffs are part of a regional support strategy
Tariifid on osa regionaalabi strateegiast
Italy contended that the 2005 tariffs were very different from the tariffs implemented in 2004, since they were now in line with the requirements of the Regional Aid Guidelines.
Itaalia väitis, et 2005. aasta tariifid olid väga erinevad 2004. aastal rakendatud tariifidest, kuna need olid nüüd kooskõlas regionaalabi suuniste nõuetega.
According to Italy, the tariffs might, on the basis of a superficial assessment, be classified as operating aid, but in reality they were part of an array of measures designed to favour regional development in Sardinia.
Itaalia sõnul võib tariife pealiskaudse hinnangu põhjal liigitada tegevusabiks, kuid tegelikult olid need osa meetmetest, mis olid mõeldud Sardiinia regionaalarengu toetamiseks.
Italy drew attention, in particular, to the close link between the tariffs and the commitment to carry out long-term investments that beneficiaries were requested to give.
Itaalia juhtis eelkõige tähelepanu tihedale seosele tariifide ja abisaajate kohustuse vahel teha pikaajalisi investeeringuid.
The suspensive clause making the implementation of the measure subject to authorisation by the Commission testified, according to Italy, to its regional aid character.
Peatamisklausel, mille alusel võis meedet rakendada pärast seda, kui komisjon oli selle heaks kiitnud, kinnitas Itaalia sõnul seda, et meede oli oma olemuselt regionaalabi.
The memorandum of understanding (protocollo d’intesa) signed by the Region and the beneficiaries was the lynchpin of this strategy.
Strateegia aluseks oli asjaomase maakonna ja abisaajate vahel sõlmitud vastastikuse mõistmise memorandum (protocollo d’intesa).
It comprised the following:
See hõlmas järgmist:
the productive investments described in the industrial plans submitted by the beneficiaries;
abisaajate esitatud tööstuskavas kirjeldatud tulusad investeeringud;
the speedy authorisation of energy interconnection infrastructure enabling the beneficiaries to source energy at competitive prices (the GALSI gas pipeline and the SAPEI interconnection cable);
energiaühenduste infrastruktuuri kiire heakskiitmine, mis võimaldab abisaajatel hankida elektrienergiat konkurentsivõimelise hinnaga (GALSI gaasijuhe ja SAPEI merekaabel);
the award of an integrated concession for the exploitation of the Sulcis coalmine and the construction/operation of a new coal-fuelled power plant intended to supply power to the beneficiaries; and
riigihanke korraldamine, et sõlmida ühiskontsessioonileping Sulcise söekaevanduse käitamiseks ning uue söeküttega elektrijaama ehitamiseks ja käitamiseks, et tarnida elektrienergiat abisaajatele;
the preferential tariffs.
soodustariifid.
Italy took the view that the tariffs should be seen as a policy instrument aimed at safeguarding sectors threatened by high energy prices, which would otherwise relocate outside Italy and Europe, owing to aggressive competition from non-EU companies with lower production costs.
Itaalia asus seisukohale, et tariife tuleks käsitada poliitikavahendina, millega püüti kaitsta kõrge elektrihinna tõttu ohus olevaid sektoreid, mis asuksid vastasel juhul väiksemate tootmiskuludega ELi väliste äriühingute pakutava agressiivse konkurentsi tõttu ümber väljapoole Itaaliat ja Euroopat.