natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The method used to calculate the preferential price (or ‘preferential tariff’) was laid down in decision CIP No 15/1993.
Soodushinna (või soodustariifi) arvutamise meetod oli sätestatud CIPi (Commissione Interministeriale Prezzi – ministeeriumidevaheline hinnakomisjon) otsuses nr 15/1993.
The price was subject to an indexation mechanism based on the variation of Italian power generation costs (the ‘Ct component’).
Hind sõltus indekseerimismehhanismist, mis tugines Itaalia elektritootmiskulude muutustele (edaspidi „Ct komponent”).
In 2004 the preferential price applied to the Sardinian beneficiaries ranged between EUR 26 and EUR 35 per MWh.
aastal kohaldati Sardiinia abisaajate suhtes soodustariifi vahemikus 26–35 eurot MWh kohta.
The administrative management of the scheme was entrusted to the Electricity Industry Equalisation Fund (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) [8].
Kava haldamine anti üle elektrienergia sektori tasakaalustusfondile (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico) [8].
They then received from the Equalisation Fund cash payments calculated as indicated above [9].
Seejärel said nad tasakaalustusfondist sularahamakseid, mis arvutati nagu eespool kirjeldatud [9].
The resources required to finance the compensatory payments were raised through a parafiscal charge imposed on all Italian electricity consumers via component A4 of the standard electricity tariff [10].
Hüvitiste rahastamiseks vajalikud vahendid hangiti kõigile Itaalia elektritarbijatele kehtestatud maksutaolise lõivu kogumise teel standardse elektritariifi ühe kuluelemendi komponendi A4 kaudu [10].
The disputed 2005 tariffs
Vaidlusalused 2005. Aasta tariifid
By Article 11(12) of Law No 80/2005, the Italian authorities extended ‘the tariff treatment laid down in the Decree of the Ministry for Industry, Trade and Crafts of 19 December 1995 to energy supplies for the production and processing of aluminium, lead, silver and zinc and for the chlorine-soda cycle, by reference to prices applied to similar supplies on the European markets, but only in respect of plants already in existence at the date of entry into force of the present Decree, located in Sardinia and connected to the high-voltage network. This tariff treatment shall be subject to long-term commitments to be agreed between the beneficiaries, the Sardinian local authorities and the responsible Ministries.’
Itaalia ametiasutused laiendasid seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikega 12 „tööstus-, kaubandus- ja käsitööndusministeeriumi 19. detsembri 1995. aasta dekreedis sätestatud tariifset sooduskohtlemist energiatarnimisele alumiiniumi, plii, hõbeda ja tsingi tootmiseks või töötlemiseks ning kloori ja naatriumhüdroksiidi tootmiseks, lähtudes hindadest, mida kohaldatakse sarnastele tarnetele Euroopa turgudel, kuid üksnes nende tehaste puhul, mis on juba käigus käesoleva dekreedi jõustumise ajal ja mis asuvad Sardiinias ja on ühendatud kõrgepingevõrku. Selle tariifse sooduskohtlemise puhul peavad abisaajad, Sardiinia kohalikud ametiasutused ja vastutavad ministeeriumid omavahel kokku leppima pikaajalised kohustused.”
Thus Law No 80/2005 in substance reintroduced the tariff scheme implemented in 2004, which extended the Alcoa treatment to other energy-intensive beneficiaries based in Sardinia.
Seega kehtestati seadusega nr 80/2005 sisuliselt uuesti 2004. aastal rakendatud tariifikava, millega laiendati Alcoa sooduskohtlemist muudele Sardiinias asuvatele energiamahukatele abisaajatele.
In practice, the Law applied only to Portovesme, ILA and Eurallumina, and to Syndial, a chlorine-soda producer which had not benefited from preferential prices before.
Praktikas kohaldati seadust üksnes äriühingutele Portovesme, ILA ja Eurallumina, ning kloori ja naatriumhüdroksiidi tootvale äriühingule Syndial, kes ei olnud soodushindu varem kasutada saanud.
It should be noted that from 2005 onwards the preferential price was no longer pegged to the historical tariff originally laid down in the 1995 Alcoa Decree, but was now to be set independently by the AEEG so as to match the average electricity prices paid by the beneficiaries’ competitors on the European market [12].
Tuleks märkida, et alates 2005. aastast ei olnud soodushind enam seotud varasema tariifiga, mis oli algselt sätestatud 1995. aasta Alcoa dekreedis, vaid selle kehtestas nüüd sõltumatult elektrienergia- ja gaasiamet, et see vastaks abisaajate konkurentide makstavatele keskmistele elektrihindadele Euroopa turul [12].
The price was subject to annual updates: according to Article 11(13) of the Law, ‘the tariff terms referred to in Articles 11 [13] and 12 shall apply from 1 January 2005 and shall be updated by the AEEG, which shall each year increase the nominal values of the tariffs by 4 %, or, if this latter value be higher, by the percentage increase in the average wholesale price of electrical energy recorded on the main European electrical energy exchanges, principally Frankfurt and Amsterdam.’ In decision No 217/05, the AEEG gave an interpretation of this update mechanism which was more favourable to the beneficiaries, as it laid down that the annual increase in the tariff could not exceed 4 %.
Hinda pidi igal aastal ajakohastatama: asjaomase seaduse artikli 11 lõikes 13 on sätestatud, et „artiklis 11 [13] ja 12 osutatud tariifitingimusi kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2005 ning neid ajakohastab elektrienergia- ja gaasiamet, kes suurendab tariifide nimiväärtust igal aastal 4 % või juhul kui viimatinimetatud väärtus on suurem, siis elektrienergia keskmise hulgihinna protsendimäära suurenemise võrra, mis on registreeritud peamistel Euroopa elektribörsidel, eelkõige Frankfurdis ja Amsterdamis.” Elektrienergia- ja gaasiameti poolt otsuses nr 217/05 esitatud tõlgenduse kohaselt oli selline ajakohastamise mehhanism abisaajatele soodsam, kuna sellega oli ette nähtud, et iga-aastane tariifi tõus ei või ületada 4 %.
In the same decision, the AEEG set the preferential prices applicable to the various industries for the year 2005 as follows:
Sama otsusega kehtestas elektrienergia- ja gaasiamet 2005. aastal eri tööstusharudes kohaldatavad soodushinnad järgmiselt:
Industries qualifying for preferential tariffs
Soodustariife kasutada võivad tööstusharud
Preferential price
Soodushind
Aluminium processing
Alumiiniumi töötlemine
Lead and zinc
Plii ja tsink
Chlorine cycle
Kloori tootmine
Like the 2004 tariffs, the 2005 tariffs were to be financed by means of a parafiscal levy charged to all electricity end-users via component A4 of the standard electricity tariff.
Nagu 2004. aasta tariife, nii kavatseti ka 2005. aasta tariife rahastada kõigile elektrienergia lõpptarbijatele kehtestatud maksutaolise lõivu kogumise teel standardse elektritariifi komponendi A4 kaudu.
The management of the financial flows of the system was again entrusted to the Equalisation Fund.
Süsteemi rahaliste voogude haldamine usaldati taas tasakaalustusfondile.
Entitlement to the tariff was conditional upon a commitment by which the beneficiaries undertook to carry out productive investment in Sardinia on the basis of industrial plans to be submitted to the regional authorities.
Tariifi kasutamise õiguse saamiseks pidid abisaajad võtma tulusa investeeringu tegemise kohustuse Sardiinias, tuginedes tööstuskavale, mis tuli esitada piirkondlikule omavalitsusele.
For example, Portovesme undertook to invest in the self-generation of electricity or to participate in the construction of new power plants.
Näiteks võttis Portovesme kohustuse investeerida elektrienergia tootmisesse omatarbeks või osaleda uute elektrijaamade ehitamisel.
Italy notified Article 11(12) of Law No 80/2005 in accordance with Article 108(3) TFEU.
Itaalia teavitas seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikest 12 vastavalt ELi toimimise lepingu artikli 108 lõikele 3.
Payment of the 2005 tariffs was subject to the authorisation of the scheme by the Commission.
aasta tariifide maksmine sõltus komisjonipoolsest kava heakskiitmisest.
The 2005 tariffs have consequently not been implemented.
aasta tariife ei ole seetõttu rakendatud.
Proceedings before national courts
Menetlused siseriiklikes kohtutes
Solvay Chimica Italia and Solvay Chimica Bussi SpA, which operate in the chlorine-soda cycle and are located outside Sardinia, brought legal proceedings before the Regional Administrative Court of Lombardy [14] challenging the decisions taken by the AEEG in implementation of Article 11(12) of Law No 80/2005, on the grounds that they involved the granting of unlawful State aid and that they breached other provisions of Italian law [15].
Äriühingud Solvay Chimica Italia ja Solvay Chimica Bussi SpA, kes tegelevad kloori ja naatriumhüdroksiidi tootmisega ning asuvad väljaspool Sardiiniat, esitasid Lombardia maakonna halduskohtule [14] hagi, vaidlustades seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõiget 12 rakendavad elektrienergia- ja gaasiameti otsused, kuna need hõlmasid ebaseadusliku riigiabi andmist ning rikkusid muid Itaalia õigusaktide sätteid [15].
On 27 November 2006 the Court stayed the proceedings before it, pending the conclusion of the State aid investigation initiated by the Commission in Case C 13/06.
27. novembril 2006 peatas kohus poolelioleva menetluse kuni komisjoni algatatud riigiabi uurimismenetluse tulemuste saamiseni juhtumis C 13/06.
Combination with previous incompatible aid — Deggendorf
Seos varasema siseturuga kokkusobimatu abiga – Deggendorf
After the opening of proceedings, Italy indicated that Eurallumina had not reimbursed the incompatible aid which had been the subject of Case C 80/01 (aid for alumina production) [16], but that, according to the company, the Sardinian regional authorities had issued a recovery order in respect of this measure on 8 May 2006.
Pärast menetluse algatamist märkis Itaalia, et Eurallumina ei olnud tagasi maksnud siseturuga kokkusobimatut abi, mille suhtes oli algatatud juhtum C 80/01 (alumiiniumoksiidi tootmiseks antud abi), [16] kuid äriühingu sõnul olid Sardiinia piirkondlikud ametiasutused esitanud seoses kõnealuse meetmega 8. mail 2006 sissenõudekorralduse.
DECISION TO INITIATE PROCEEDINGS UNDER ARTICLE 108(2) TFEU
EL-i TOIMIMISE LEPINGU ARTIKLI 108 LÕIKE 2 KOHASE MENETLUSE ALGATAMISE OTSUS
The Commission decided to initiate the formal investigation on the following grounds.
Komisjon otsustas algatada ametliku uurimismenetluse järgmistel põhjustel.
In its decision to open the formal investigation [17], the Commission considered whether it might be that the 2004 tariffs for Portovesme, ILA and Eurallumina did not constitute State aid, on the ground that they were similar to the preferential tariff granted to Alcoa in 1996, which the Commission had held not to constitute State aid in its decision of 4 December 1996 (‘the Alumix decision’) [18].
Oma otsuses algatada ametlik uurimismenetlus [17] kaalus komisjon, kas on võimalik, et 2004. aasta tariifid äriühingutele Portovesme, ILA ja Eurallumina ei kujuta endast riigiabi, kuna need olid sarnased 1996. aastal Alcoale antud soodustariifiga, mille kohta komisjon oma 4. detsembri 1996. aasta otsuses (edaspidi „Alumixi otsus”) leidis, et see ei olnud riigiabi [18].
The opening decision classified the tariffs introduced by the 2004 Decree as operating aid, and assessed whether that aid could be authorised on the basis of the Guidelines on National Regional Aid (‘the Regional Aid Guidelines’) [19], since Sardinia was an assisted region within the scope of Article 107(3)(a) until the end of 2006.
Menetluse algatamise otsuses liigitati 2004. aasta dekreediga kehtestatud tariifid tegevusabiks ning hinnati, kas sellist abi oleks võinud lubada riikliku regionaalabi suuniste alusel (edaspidi „regionaalabi suunised”), [19] kuna Sardiinia oli kuni 2006. aasta lõpuni ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a kohaselt abistatav piirkond.
The Commission doubted whether the aid could be authorised on that basis, since ad hoc aid of that kind, granted to a limited number of undertakings, did not seem to promote regional development.
Komisjon kahtles võimaluses lubada abi selle alusel, kuna selline sihtotstarbeline abi, mida antakse vähestele ettevõtjatele, ei tundunud edendavat regionaalarengut.
The Commission also expressed concern that the measure might have the effect of reducing the level of taxation applicable to electricity.
Lisaks väljendas komisjon muret, et meede võib vähendada elektrienergia suhtes kohaldatavat maksustamistaset.
Any such reduction would have to have a legal basis in Council Directive 2003/96/EC of 27 October 2003 restructuring the Community framework for the taxation of energy products and electricity [20].
Selline vähendamine peaks tulenema selle õiguslikust alusest, s.o nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivist 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik [20].
In its decision of 27 April 2006 opening the formal investigation, the Commission classified the 2005 tariff scheme as new operating aid.
Komisjon liigitas oma 27. aprilli 2006. aasta otsuses algatada ametlik uurimismenetlus tariifikava uueks tegevusabiks.
The Commission considered whether the preferential tariff could be authorised as regional operating aid on the basis of the Regional Aid Guidelines, since Sardinia was to be an assisted region within the scope of Article 107(3)(a) TFEU until the end of 2006.
Komisjon kaalus, kas soodustariifi võidakse lubada piirkondliku tegevusabina regionaalabi suuniste alusel või mitte, kuna Sardiinia oli kuni 2006. aasta lõpuni ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a kohaselt abistatav piirkond.
Despite Italy’s insistence that high electricity prices in Sardinia handicapped the development of the island, the Commission took the view that Italy had not shown that prices were significantly higher in Sardinia, either on average or specifically for energy-intensive users [21].
Hoolimata Itaalia väitest, et Sardiinia kõrged elektrihinnad takistavad saare arengut, oli komisjon arvamusel, et Itaalia ei olnud tõendanud oluliselt kõrgemate hindade olemasolu Sardiinias ei keskmiselt ega ka konkreetselt energiamahukate ettevõtjate jaoks [21].
The Commission pointed out that the overcapacity that existed in electricity generation in Sardinia could only have the effect of encouraging power generators to sell electricity at the lowest possible price, until such time as the completion of the interconnection projects, which was scheduled for 2010, enabled them to export power from Sardinia.
Komisjon rõhutas, et elektrienergia ületootmine Sardiinias võis üksnes julgustada elektrienergia tootjaid müüma elektrienergiat võimalikult madala hinnaga kuni ajani, mil võrkudevaheliste ühenduste loomise projektid on lõpetatud (mis oli kavandatud 2010. aasta lõpuks) ja neil on võimalik eksportida Sardiiniast elektrienergiat.
Besides, Italy had not explained why higher prices should be regarded as a regional handicap, or how the tariff would contribute to regional development.
Pealegi ei olnud Itaalia selgitanud, miks tuleks kõrgemaid hindu pidada piirkondlikku arengut pärssivaks või kuidas edendab tariif regionaalarengut.
The Commission accordingly doubted whether the aid was necessary.
Komisjon kahtles seega abi vajalikkuses.
The Commission also doubted whether ad hoc aid of this kind was proportional to the regional disadvantages, in particular in view of the method used to calculate the preferential price, which bore no relation to the prices charged in the rest of Italy but was based on the average prices charged in Europe to energy-intensive users.
Lisaks kahtles komisjon, kas selline sihtotstarbeline abi oli proportsionaalne piirkondlike puudustega, pidades eelkõige silmas soodushinna arvutamise meetodit, kuna see hind ei olnud kuidagi seotud mujal Itaalias küsitud hindadega, vaid põhines Euroopa energiamahukatelt ettevõtjatelt küsitud keskmisel hinnal.
The Commission noted that the duration of the measure exceeded five years, which was usually the maximum period for which regional operating aid would be authorised, and that the aid was not degressive in real terms, in view of the 4 % cap imposed on increases in the tariff.
Komisjon märkis, et meedet kohaldati üle 5 aasta, mis oli tavaliselt pikim võimalik ajavahemik, mille jooksul võis piirkondlikku tegevusabi anda, ning et tegelikkuses abi ei kahanenud, pidades silmas tariifi suurenemise suhtes kehtestatud 4 % suurust piirmäära.
As regards the period covered by the Guidelines on National Regional Aid 2007–2013 [22], the Commission noted that Sardinia would cease to qualify for aid under Article 107(3)(a) TFEU, and in particular for operating aid.
Regionaalabi suunistega aastateks 2007–2013 [22] hõlmatud ajavahemiku kohta märkis komisjon, et Sardiinia ei olnud enam kõlblik saama ELi toimimise lepingu artikli 107 lõike 3 punkti a alusel abi ja eelkõige tegevusabi.
The Guidelines would allow a two-year transitional period for the linear phasing-out of existing operating aid schemes, but it did not seem appropriate to allow new operating aid to be introduced for a few months and then phased out, especially given the doubts expressed and the distortive nature of the aid.
Kuigi suunised võimaldaksid kaheaastast üleminekuperioodi olemasolevate tegevusabi kavade järkjärgulise kaotamise jaoks, ei tundunud olevat asjakohane uue tegevusabi kehtestamine mõneks kuuks koos selle järkjärgulise kaotamise kavaga, võttes eelkõige arvesse avaldatud kahtlusi ning abi konkurentsi moonutavat iseloomu.
In conclusion, the Commission doubted whether the preferential tariff for Portovesme, ILA, Eurallumina and Syndial could be authorised either as regional aid or on any other grounds, which Italy had in any event failed to identify.
Kokkuvõttes kahtles komisjon äriühingutele Portovesme, ILA, Eurallumina ja Syndial soodustariifi lubamise võimalikkuses regionaalabina või mõnel muul alusel, mida Itaalia nagunii ei olnud suutnud kindlaks määrata.
As regards Eurallumina, the Commission observed that the company had not yet reimbursed unlawful and incompatible State aid it had received [23], and that under the rule in Deggendorf [24] it consequently could not receive aid under any new measure.
Eurallumina kohta märkis komisjon, et äriühing ei olnud veel tagasi maksnud ebaseaduslikku ja siseturuga kokkusobimatut riigiabi, mida ta oli saanud, [23] ning vastavalt kohtuotsuses Deggendorf [24] kehtestatud põhimõttele ei või ta enam saada abi uue meetme alusel.
In response to the Commission’s invitation to submit comments on the 2004 decision to open the in-depth investigation, observations were received from the original complainant, several of the beneficiaries (Portovesme, Eurallumina and Alcoa), and other interested parties.
Komisjoni üleskutse peale esitada 2004. aasta otsuse kohta märkusi, et algatada põhjalik uurimine, saadi märkusi kaebuse esitajalt, mitmelt abisaajalt (Portovesme, Eurallumina ja Alcoa) ning teistelt huvitatud isikutelt.
Only the observations relevant to the preferential tariff for Portovesme, ILA and Eurallumina are summarised here.
Siin on kokkuvõtlikult esitatud üksnes Portovesme, ILA ja Eurallumina soodustariifi kohta esitatud märkused.
The observations made by Alcoa are not included, as they are comprehensively addressed in the final decision specifically concerning that company [25].
Alcoa märkused ei ole lisatud, kuna neid on põhjalikult käsitletud konkreetselt seda äriühingut käsitlevas lõppotsuses [25].
Observations submitted by Portovesme
Portovesme märkused
Portovesme argued that the preferential tariff addressed a market failure, namely the failure of the recently liberalised Sardinian electricity market to deliver competitive prices owing to the market power of the incumbent operators.
Portovesme väitis, et soodustariifiga püüti kõrvaldada turutõrget, nimelt hiljuti liberaliseeritud Sardiinia elektrituru suutmatust pakkuda konkurentsivõimelisi hindu turgu valitsevate operaatorite märkimisväärse turuvõimu tõttu.
Portovesme claimed that ENEL and Endesa (whose power generation assets in Sardinia were subsequently sold to E.ON) formed a duopoly, and artificially kept electricity prices in Sardinia in line with average Italian prices, whereas in fact Sardinian prices should be much lower, especially for large electricity consumers, given the overcapacity in electricity generation, which ought to encourage generators to sell at competitive prices.
Portovesme sõnul moodustasid ENEL ja Endesa (kelle elektritootmise varad Sardiinias müüdi seejärel ettevõtjale E.ON) duopoli ning nad hoidsid kunstlikult Sardiinia elektrihindu Itaalia keskmiste hindade tasemel, samal ajal kui hinnad Sardiinias oleksid pidanud olema palju madalamad, eelkõige suurte elektritarbijate jaoks, võttes arvesse elektrienergia ületootmist, mis pidi julgustama elektrienergia tootjaid müüma elektrit konkurentsivõimelise hinnaga.
Portovesme contended that the preferential price enjoyed corresponded to the price the company would have obtained under normal market conditions, i.e. if the electricity market functioned correctly.
Portovesme väitis, et soodushind vastas hinnale, mida äriühing oleks saavutanud tavapärastes turutingimustes, st juhul kui elektriturg oleks toiminud nõuetekohaselt.
According to Portovesme, the compensatory payments received from the Equalisation Fund (amounting to EUR 37 per MWh) brought the price paid by Portovesme into line with power prices paid by its competitors, and did not distort competition, since all EU zinc producers paid equivalent prices, and the measure merely offset the competitive disadvantage suffered by the company as a result of Sardinia’s structural problems (which included the absence of natural gas).
Portovesme sõnul viisid tasakaalustusfondist saadud hüvitised (kuni 37 eurot MWh kohta) tema makstud hinna vastavusse tema konkurentide makstud elektrihinnaga ega moonutanud konkurentsi, kuna kõik ELi tsingitootjad maksid samaväärset hinda, ning meetmega lihtsalt korvati ebasoodsat konkurentsiolukorda, milles äriühing Sardiinia struktuurilistest probleemidest (muu hulgas maagaasi puudumine) tingituna oli.
Metals like zinc, aluminium and lead were commodities for which there was one world price, arrived at on the London Metal Exchange.
Metallid nagu tsink, alumiinium ja plii on kaubad, mille puhul kehtib üks maailmaturuhind, mis kehtestatakse Londoni metallibörsil.
Variations in local production costs did not translate into differences in world prices.
Erinevused kohalikes tootmiskuludes ei kajastu maailmaturuhindades.
In particular, Portovesme’s zinc production was so small (at less than 1 % of world production) that it could not affect the world price.
Portovesme tsingitoodang oli nii väike (alla 1 % maailmatoodangust), et see ei saanud mõjutada maailmaturuhinda.
Without the tariff Portovesme would have to close its plant, but the closure would not benefit other EU zinc producers, who would not be in a position to increase output, and the gap would be filled by imports from third countries.
Ilma tariifita peaks Portovesme oma tehase sulgema, kuid sulgemine ei oleks kasulik ELi tsingitootjatele, kes ei suudaks oma toodangut suurendada ning puuduv osa imporditaks kolmandatest riikidest.
Portovesme concluded that the preferential tariff did not affect competition or trade in the EU.
Portovesme järeldas, et soodustariif ei mõjuta konkurentsi ega kaubandust ELis.
Moreover, according to Portovesme, the compensatory payments from the Equalisation Fund did not involve State resources, since the Equalisation Fund merely redistributed private funds which came from electricity end-users.
Lisaks ei olnud Portovesme sõnul tasakaalustusfondi hüvitiste puhul tegemist riigi ressurssidega, kuna tasakaalustusfond lihtsalt jagas erasektori vahendeid, mis saadi elektrienergia lõppkasutajatelt.
Portovesme noted that power off-take by energy-intensive industries was important to ensure security and continuity of supply in Sardinia, and to avoid inefficiencies in power generation which would lead to higher electricity costs for end-users.
Portovesme märkis, et energiamahukate ettevõtjate elektrienergia ostukohustus oli tähtis, et tagada energiavarustuse kindlus ja järjepidevus Sardiinias ning vältida tõrkeid elektrienergia tootmises, mis tooks lõpptarbijate jaoks kaasa suuremad elektrikulud.