natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, through a mechanism (such as merger or absorption) for converting certain public sector structures, La Poste may acquire a number of debts towards third parties, without its being possible contractually to provide for a limitation of the guarantee on the part of the State.
Seega võib La Poste avalik-õigusliku sektori teatavate struktuuriüksuste muutmise mehhanismi (ühinemine, ülevõtmine) kaudu saada teatavad võlad kolmandate isikute ees, ilma et lepinguga oleks võimalik ette näha riigigarantii piiranguid.
It is not, therefore, enough to insert such a clause into the ‘contracts’ with the ‘creditors’, as the clause would not cover all eventualities.
Sellise klausli lisamine võlausaldajatega sõlmitavatesse lepingutesse ei ole seega piisav, kuna see ei hõlma kõiki võimalusi.
Such a formulation would be likely to overlook claims by initially unidentifiable third parties.
Selline sõnastus võib jätta kolmandate isikute nõuded algusest peale tuvastamatuteks.
Only a text of general scope applicable in any situation and to any type of third party, indicating that the State is not the guarantor of La Poste, would be enough.
Piisav oleks ainult üldise ulatusega ning igas olukorras kõigi kolmandate isikute suhtes kohaldatav õigusakt, milles osutatakse, et riik ei anna La Poste’ile garantiid.
Finally, even in a scenario in which the French proposals would make it quite impossible for a creditor of La Poste to hold the State liable for paying its claim (a scenario that the Commission considers not to have been shown to exist), such proposals would not enable it to be clearly established what would happen in the event of La Poste’s becoming insolvent.
Lõpuks, isegi eeldusel, et Prantsusmaa ametiasutuste ettepanekud välistavad La Poste’i võlausaldaja jaoks igasuguse võimaluse rakendada oma võlanõude rahuldamiseks riigi vastutust (eeldus, mis komisjoni arvates ei ole tõendatud), ei võimalda need ettepanekud sõnaselgelt sätestada, mis juhtuks La Poste’i maksejõuetuse korral.
Indeed, a creditor of La Poste who had not been able to have his claim met by requesting payment of his individual claim could always hope to obtain payment within the framework of an overall State-financed restructuring of La Poste, as will be shown subsequently in this Decision.
La Poste’i võlausaldaja, kes ei ole saavutanud oma võlanõude rahuldamist, taotledes oma üksiknõude täitmist, võib endiselt loota, et tema nõue rahuldatakse riigi rahastatava La Poste’i üldise saneerimise raames, mida käesolevas otsuses alljärgnevalt tõendatakse.
Even if he were to fail obtain satisfaction, the creditor could invoke legal effects from the legitimate mistake he made, when the claim arose, that it would always be honoured.
Isegi kui võlausaldaja nõuet ei rahuldata, võib tema õiguspärasel eksimusel võlanõude koostamisel olla õigusmõju, millest tulenevalt asjaomane nõue ikkagi rahuldatakse
Use of the theory of appearance enables what has been demonstrated to be confirmed.
Seda tõendust võimaldab kinnitada näilikkuse teooria kasutamine.
Indeed, even if one were to follow the French authorities’ argument, according to which there is no unlimited guarantee in favour of La Poste because of the latter’s legal form — an argument refuted by the Commission — the factors analysed above legitimately lead creditors to believe that such a guarantee does nonetheless exist.
Isegi kui järgida Prantsusmaa ametiasutuste arutluskäiku, mille komisjon ümber lükkas ning mille kohaselt ei ole La Poste’ile antud tema staatusest tulenevat piiramatut garantiid, võimaldavad eespool analüüsitud elemendid võlausaldajatel õiguspäraselt oodata, et selline garantii on siiski olemas.
The theory of appearance amplifies the effect produced by the concordance of a series of indices.
Näilikkuse teooria suurendab rea tegurite kokkusattumisest tekkivat mõju.
The main relevant indices in relation to the theory of appearance are noted below:
Näilikkuse teooriaga seotud peamised asjakohased tegurid:
regarding the state guarantee in favour of EPICs, a variety of legislative instruments (Law of 16 July 1980 and the measures implementing it) or official (budgetary) documents lead the creditor to believe that the State would take over EPICs’ debts in the event of their having a shortage of funds or that it would assume liability for those debts,
avalik-õiguslikele tööstus- ja äriasutustele antava riigigarantii puhul lubavad eri õigusaktid (16. juuli 1980. aasta seadus ja selle rakendusmeetmed) või ametlikud dokumendid (eelarvedokumendid) võlausaldajal uskuda, et riik võtab avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutuste likviidsusprobleemide korral üle selle kohustused või vastutab nende täitmise eest;
the lack of clarification of the legal situation following the Campoloro case and of the initial procedures undertaken by the Commission on the legal form of EPICs also increases creditors’ confidence that such a guarantee does in fact exist,
võlausaldajate usaldust sellise garantii olemasolu suhtes suurendab ka see, et pärast Campoloro kohtuasja ja komisjoni algatatud esimesi menetlusi avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutuste staatuse kohta ei ole õiguslikku olukorda selgitatud;
the lack of any clear indication as to the effects of a situation in which an EPIC is in default also militates in favour of this view,
seda mõttekäiku toetab samuti selgesõnalise märke puudumine avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse maksejõuetuse tagajärgede kohta;
the reaction of the rating agencies is also relevant in this context in that, rightly or wrongly, third parties attach importance to the legal form of the debtor, attributing to the latter a rating whose role is crucial in the matter of funding (this will be demonstrated in section 4.1.2(a) of this Decision).
sellesse raamistikku sobib ka reitinguagentuuride reaktsioon, kuna kolmandad isikud omistavad võlgnikule reitingu andmisel – kas siis õigustatult või mitte – suurt tähtsust tema staatusele, millel on rahastamise küsimuses esmatähtis roll (seda tõendatakse käesoleva otsuse jaotise 4.1.2 alapunktis a).
In accordance with the conclusions of its expert, the Commission has arrived at the view that, even if, in the scenario championed by the French authorities, it was in error that a creditor came to consider that the State was required to guarantee the debts of publicly owned establishments and of La Poste in particular, his error would be legitimate given the above-mentioned factors, and the law could impart effects to it.
Oma eksperdi seisukohtadele tuginedes järeldab komisjon, et isegi kui Prantsusmaa ametiasutuste argumendiks toodud eelduse kohaselt oleks võlausaldaja arvamus, et riik peab tagama riigiasutuste ja eelkõige La Poste’i võlad, ekslik, oleks see ekslikkus eespool osutatud elemente silmas pidades õiguspärane ning sellel võiksid olla õiguslikud tagajärjed.
If, exceptionally, the creditor did not succeed in obtaining the payment of his claim, he could nevertheless rest assured that there was no likelihood of the claim being cancelled.
Kui võlausaldajal ei õnnestu erandkorras oma nõude rahuldamist saavutada, oleks siiski tagatud see, et nõue ei saa mingil juhul kaduda.
Guarantee of the continued existence of La Poste and/or of its obligations
La Poste’i ja/või selle kohustuste olemasolu säilitamise garantii
As will be shown, even if, within a reasonable period and after the use of the procedures described in the previous section, the creditor does not succeed in obtaining the payment of his claim, he will be secure in the knowledge that the claim will not be cancelled.
Nagu alljärgnevalt tõendatakse, on võlausaldaja jätkuvalt kindel selles, et tema nõue ei kao, isegi kui ta ei suuda mõistliku aja jooksul ja pärast eelmises jaotises kirjeldatud menetluste kasutamist saavutada oma nõude rahuldamist.
When a company constituted under private law is closed down, its rights and obligations are likely to disappear with it.
Eraõigusliku äriühingu kadumise korral võivad tema õigused ja kohustused kaduda koos sellega.
The procedure for winding up companies provides no guarantee at all that claims will be paid.
Äriühingute likvideerimise menetluses ei anta mingit kindlust võlanõuete rahuldamise suhtes.
The situation regarding publicly owned establishments is different.
Avalik-õiguslike asutuste olukord on teistsugune.
As shown above, there is no procedure for the closing down/winding up of publicly owned establishments in default, involving the elimination of those establishments’ debts.
Nagu eespool tõendatud, ei ole olemas ühtegi maksejõuetute riigiasutuste kadumise-likvideerimise menetlust, milles jäetaks nende võlad sisse nõudmata.
In the event of publicly owned establishments being closed down following a decision of the public authority — and despite the fact that no legislation expressly provides for this — experience and certain basic principles of administrative law tend to show that the rights and obligations of publicly owned establishments that are closed down as such are always taken over by another body and, failing that, by the State.
Kui need asutused avaliku võimu otsusega kaovad, kalduvad praktika ja teatavad haldusõiguse aluspõhimõtted näitama, et sel viisil kaduvate riigiasutuste õigused ja kohustused võtab alati üle teine üksus või vajaduse korral riik, ehkki see ei ole ühegi õigusaktiga selgesõnaliselt ette nähtud.
There is no public authority-motivated winding up/closing down of publicly owned establishments in which the rights and obligations of the establishments are also cancelled.
Ei ole olemas avaliku võimu otsuse kohast riigiasutuse likvideerimise-kaotamise menetlust, millega kaasneks selle asutuse õiguste ja kohustuste kadumine.
Each creditor can therefore be certain that the right arising from his claim may be invoked against another body and that his claim will not, therefore, be cancelled.
Seetõttu on iga võlausaldaja kindel, et võib oma võlanõude esitada mõne teise organi vastu ning et seega see nõue ei kao.
This demonstration is based on a practical study of organic developments affecting publicly owned establishments.
See tõendus põhineb riigiasutusi mõjutava loomuliku arengu praktilisel uurimisel.
This study, conducted by the Commission’s expert, shows that the debts of publicly owned establishments are always transferred to another legal entity, which cannot refuse them.
Sellest komisjoni eksperdi tehtud uuringust nähtub, et riigiasutuste kohustused kantakse alati üle teisele juriidilisele isikule, kes ei saa sellest keelduda.
The Commission’s expert has identified three reasons why publicly owned establishments may be closed down: because they have reached the ends of their lives (1), because the tasks assigned to them no longer need to be carried out (2), and (the case most frequently encountered) because the tasks assigned to them have been transferred elsewhere, necessarily implying a transfer of the rights and obligations (3).
Komisjoni ekspert eristas riigiasutuste kadumise puhul kolme põhjust: 1) tegevuse lõpetamine, 2) missiooni kadumine ja 3) kõige sagedasem juhtum, missiooni ülekandmine, millega kaasneb alati ka õiguste ja kohustuste ülekandmine.
Publicly owned establishments that have reached the ends of their lives
Tegevuse lõpetanud riigiasutused
There are few cases of publicly owned establishments reaching the ends of their lives.
Riigiasutuste tegevuse lõpetamist tuleb harva ette.
The only example found by the Commission’s expert shows that the rights and obligations of the publicly owned establishment — particularly its debts (which are expressly referred to) — are transferred to other legal entities governed by public law.
Ainsast komisjoni eksperdi leitud näitest ilmneb, et riigiasutuse õigused ja kohustused, eelkõige selle võlad (mis on selgesõnaliselt kindlaks määratud), kantakse üle teistele avalik-õiguslikele juriidilistele isikutele.
Publicly owned establishments closed down due to their tasks no longer needing to be carried out
Riigiasutuste kadumine nende missiooni kadumise tõttu
The cancellation of the task of the publicly owned establishment is almost always preceded by the cancellation of a public-service task, meaning that the public authorities no longer wish to see a particular activity as representing a public-interest task that they are obliged to take over or guarantee.
Riigiasutuse missiooni kadumine tähendab peaaegu alati seda, et eelnevalt on kadunud avaliku teenuse osutamise vajadus. See tähendab, et riigiasutused ei soovi enam pidada üht või teist tegevust üldist huvi pakkuvaks missiooniks, mille nad peavad saavutama või tagama.
In fact, the trend is to identify more and more activities as public services.
Samas on suundumuseks pigem see, et avaliku teenusena määratletakse aina rohkemaid toiminguid.
This explains why the cancellation of public service tasks is a very rare phenomenon.
Seetõttu jääb kõnealuse nähtuse ulatus väga piiratuks.
It is necessary, however, to set aside cases of publicly owned establishments without a public-service task whose closing down due to the cancellation of their task does not imply the prior cancellation of a public-service task.
Sellegipoolest tuleb arvesse võtta ka avalikku teenust mitteosutavate riigiasutuste juhtumit, kelle kadumine missiooni kadumise tõttu ei eelda avaliku teenuse osutamise vajaduse eelnevat kadumist.
La Poste does not fall into the latter category.
La Poste sellesse viimasesse kategooriasse ei kuulu.
Even in this hypothetical case, experience in any case demonstrates that the rights and obligations of these establishments are systematically taken over by another legal entity governed by public law, more often than not the State itself, as shown by the numerous legislative instruments and examples identified by the Commission’s expert on the basis of the study carried out by S. Carpi-Petit .
Igal juhul näitab praktika isegi sellises olukorras, et nende asutuste õigusi ja kohustusi võtavad korrapäraselt üle teised avalik-õiguslikud juriidilised isikud, kõige sagedamini riik ise, nagu nähtub paljudest dokumentidest ja näidetest, mille komisjoni ekspert S. Carpi-Petit uuringu põhjal kindlaks tegi.
Transfer of the task, implying a transfer of the rights and obligations
Missiooni ülekandmine koos õiguste ja kohustuste ülekandmisega
Transfer of the task of a publicly owned establishment to another body, implying a transfer of the rights and obligations, is the most frequent scenario.
Missiooni ülekandmine ühelt riigiasutuselt teisele üksusele koos õiguste ja kohustuste ülekandmisega on kõige sagedasem juhtum.
The principle of continuity of public service implies a transfer of the assets assigned to the task and, therefore, a transfer of the rights and obligations.
Avaliku teenuse osutamise järjepidevuse põhimõte tähendab missiooniga seotud varade ning sellest tulenevalt ka õiguste ja kohustuste ülekandmist.
A basic principle emerges: if the task remains, the debts of the former publicly owned establishment are transferred to the body that takes over the task.
Sellega seoses ilmneb aluspõhimõte, et juhul kui missioon säilib, kantakse endise riigiasutuse võlad üle missiooni üle võtvale asutusele.
More often than not, the task is transferred to a single body and, as a result, the assets are transferred in their entirety rather than being split up.
Kõige sagedamini antakse missioon üle ühele asutusele, mis tähendab, et vara kantakse ilma jagamata tervikuna üle.
The same principle applies in scenarios in which the assets are transferred to a private person .
Sama põhimõte kehtib neil juhtudel, kui vara läheb üle eraõigu slikule asutusele .
There are also scenarios in which assets are split up, showing in this case too that there is continuity in the rights and obligations of publicly owned establishments.
Samuti on olemas vara jagamise võimalused, mille puhul samuti säilib riigiasutuste õiguste ja kohustuste järjepidevus.
Article 1 of Decree No 74-947 of 14 November 1974, concerning the transfer to the Institut de l’audiovisuel of the ORTF’s assets, rights and obligations, gives concrete expression to the existence of a principle whereby a successor body is appointed ‘by default’: ‘it will be possible for the assets, rights and obligations of the Office de radiodiffusion-télévision française that have not been transferred […] to the public broadcasting establishment or to one of the companies created by this law to be transferred to the Institut de l’audiovisuel as from 1 January 1975 by order of the Prime Minister’.
novembri 1974. aasta määrusest nr 74-947, milles käsitletakse Prantsuse tele- ja raadioringhäälingu ameti (Office de Radiodiffusion Télévision Française, ORTF) varade, õiguste ja kohustuste ülekandmist audiovisuaalinstituudile, ilmneb põhimõte, mille kohaselt määratakse õigusjärglasest asutus tagaselja; artiklis 1 sätestatakse: „Prantsuse tele- ja raadioringhäälingu ameti varad, õigused ja kohustused, mida ei ole üle kantud […] riiklikule ringhäälinguasutusele või ühele käesoleva seadusega loodud äriühingutest, võib alates 1. jaanuarist 1975 kanda peaministri otsusega üle audiovisuaalinstituudile.”
The scenarios in which the assets are transferred in more than one stage confirm the trend described above.
Eespool tõendatud suundumust kinnitavad vara mitmes etapis ülekandmise võimalused.
When a publicly owned establishment is converted into a public limited company, there are several ‘conversion’ procedures:
Riigiasutuse muutmisel aktsiaseltsiks on mitu võimalust:
closing down/abolition: the simplest procedure is that of closing down by abolition, the publicly owned establishment then being wound up,
kadumine-sulgemine: kõige lihtsam võimalus on sulgemine, sel juhul lõpetatakse riigiasutuse tegevus;
closing down/substitution: as B. Plessix expresses it, closing down by substitution is ‘the abolition of the publicly owned establishment, accompanied by the creation of a new legal entity to which is entrusted the statutory task for which the wound-up establishment was responsible’.
kadumine-asendamine: B. Plessixi sõnastuse kohaselt on see „riigiasutuse sulgemine, millega kaasneb uue juriidilise isiku loomine, kellele usaldatakse põhikirjajärgsed ülesanded, mille eest varem vastutas tegevuse lõpetanud asutus.
In other words, a new legal entity is substituted in the rights and obligations of the wound-up publicly owned establishment; a new legal entity inherits the tasks of the abolished establishment’,
Teisisõnu saab uus juriidiline isik endale tegevuse lõpetanud riigiasutuse õigused ja kohustused; uus juriidiline isik hakkab täitma suletud asutuse ülesandeid”;
conversion without abolition: conversion without abolition, or without closing down, is an operation based on organising the continuity of the converted legal entity.
ilma sulgemiseta muutmine: ilma sulgemiseta või kaotamiseta muutmine on toiming, mis seisneb ümber kujundatava juriidilise isiku järjepidevuse korraldamises.
The legislature has committed itself in recent years to conversion without closing down.
Seadusandja on viimastel aastatel üksusi ümber kujundanud ilma neid kaotamata.
Where the initial conversions, and especially that of France Télécom, were concerned, the legislature abolished the EPIC, then transferred all of its assets, rights and obligations to a new legal entity taking the form of a company governed by private law.
Esimeste ümberkujundamiste ja eelkõige France Télécomi puhul sulgeb seadusandja avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse ning seejärel kannab kõik selle varad, õigused ja kohustused üle uuele eraõiguslikust äriühingust juriidilisele isikule.
Then, in the course of the subsequent operations, the legislature effected only a change in legal form without creating a new legal entity.
Järgnevate ümberkujundamiste puhul muudab seadusandja ainult õiguslikku vormi ilma uut juriidilist isikut loomata.
There is therefore no transfer of the assets, rights and obligations of the EPIC, nor cessation of activity but, rather, the organisation of legal continuity by the legislature, as shown for example by Article 25 of Law No 2004-803 of 9 August 2004 relating to the public gas and electricity service and to gas and electricity companies: ‘conversion into the companies Electricité de France and Gaz de France involves neither the creation of new legal entities nor the cessation of activity.
Seega ei toimu avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse varade, õiguste ja kohustuste ülekandmist ega selle tegevuse lõpetamist, vaid seadusandja korraldab juriidilise järjepidevuse, nagu annab tunnistust näiteks 9. augusti 2004. aasta seadus nr 2004-803 avalik-õiguslike elektri- ja gaasiteenuste ning elektri- ja gaasisektori ettevõtjate kohta, mille artiklis 25 sätestatakse: „Muutmisega ”äriühinguteks Electricité de France ja Gaz de France ei kaasne ei uute juriidiliste isikute loomist ega tegevuse lõpetamist.
The assets, rights, obligations, contracts and authorisations of any kind of the companies Electricité de France and Gaz de France, both within France and outside France, are those of each of the publicly owned establishments at the time when their legal form is changed.
Äriühingute Electricité de France ja Gaz de France mis tahes varad, õigused, kohustused, lepingud ja load Prantsusmaal ja väljaspool Prantsusmaad jäävad samaks, mis mõlemal riigiasutusel olid nende õigusliku vormi muutmise ajal.
Such a conversion does not allow these assets, rights, obligations, contracts and authorisations to be in any way called into question and, in particular, has no effect on the contracts concluded with third parties by Electricité de France, Gaz de France, etc. The operations brought about by this conversion do not lead to the collection of duties or taxes of any kind’.
Selline muutmine ei luba neid varasid, õigusi, kohustusi, lepinguid ja lube mingil viisil kahtluse alla seada ning eelkõige ei ole sellel mingit mõju lepingutele, mida Electricité de France ja Gaz de France on sõlminud kolmandate isikutega […]. Sellest muutmisest tingitud tehingud ei anna õigust mis tahes õiguste, maksude või lõivude saamiseks.
Guided by its expert, the Commission concludes that analysis of the various scenarios whereby publicly owned establishments are closed down enables the following conclusions to be drawn:
Oma eksperdile tuginedes nendib komisjon, et riigiasutuste kadumise eri võimaluste analüüs võimaldab teha järgmised järeldused:
although there is no overall judicial scheme for organising the closing down of publicly owned establishments, experience shows that the legislation always provides for transferring the rights and obligations of the establishment that is to be closed down either to the State or to the body that is to take over its task.
riigiasutuste kaotamise korraldamiseks ei ole olemas üldist õiguskorda, praktikast nähtub, et õigusaktidega kantakse tegevust lõpetava asutuse õigused ja kohustused alati üle kas riigile või selle asutuse ülesandeid ülevõtvale üksusele.
To the Commission’s knowledge, no example of legislation is to be found noting the cancellation of the debts,
Komisjonile teadaolevalt ei ole ühtegi näidet õigusaktist, milles oleks sedastatud võlgade kadumine;
it is the ‘rights and obligations’ that are transferred, with the term ‘obligations’ undoubtedly referring to debts.
üle kantakse „õigused ja kohustused”, kusjuures „kohustuste” all peetakse kindlasti silmas võlgu.
Some legislation uses the vaguer term, ‘assets’ [patrimoine].
Mõnes õigusaktis kasutatakse ähmasemat terminit „pärand”.
According to Cornu’s Vocabulaire juridique, by ‘assets’ is meant a ‘collection of the property and obligations of one and the same person (that is to say of his duties and charges assessable in monetary terms)’ — a formulation that would also include debts.
Cornu õigussõnastiku kohaselt on pärand „kõik sama isiku varad ja kohustused (see tähendab rahaliselt hinnatavad õigused ja kohustused)”, seega hõlmab see sõnastus ka võlgu.
The only example found of the pure and simple closing down of a publicly owned establishment involves, in any case, the transfer of the ‘debts’ themselves,
Ainsa leitud näite puhul riigiasutuse puhtakujulisest ja lihtsast kadumisest nähakse igal juhul ette „võlgade” ülekandmine;
even when the task disappears, the establishment’s rights and obligations are, in practice, taken over by another body,
praktikas võtab isegi missiooni kadumise korral asutuse õigused ja kohustused üle teine asutus;