natgillin/translations-raw huggingface dataset:
the practice described is in accordance with codifying instruction No 02-060-M95 of 18 July 2002 and the Guide sur l’organisation financière des créations, transformations et suppressions des établissements publics nationaux [Guide to the financial organisation of the creation, conversion and abolition of national publicly owned establishments].
kirjeldatud praktika on kooskõlas 18. juuli 2002. aasta kodifitseeriva suunisega nr 02-060-M95 ning riigi avalik-õiguslike asutuste loomise ning nende tegevuse muutmise ja lõpetamisega seotud finantskorraldust käsitlevate suunistega.
Even though such legislation concerns only establishments with a public accountant — such as La Poste does not have — it nonetheless confirms the lessons drawn from actual practice, namely that the rights and obligations of a wound-up EPIC go either to the State or to the legal entity that will take over the establishment’s task.
Isegi kui need õigusaktid käsitlevad ainult avaliku sektori raamatupidamisarvestusega asutusi, kelle hulka La Poste ei kuulu, kinnitavad need siiski seda, mida näitab praktika, nimelt asjaolu, et likvideeritud avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse õigused ja kohustused lähevad üle kas riigile või selle asutuse missiooni üle võtvale juriidilisele isikule.
The Commission concludes that this analysis shows that the creditor of such a publicly owned establishment can be certain that his claim will not be cancelled with the closing down of the establishment.
Komisjoni järelduse kohaselt näitab see analüüs, et sellise riigiasutuse võlausaldaja võib olla kindel, et tema nõue ei saa asutuse kaotamise ajal kaduda.
The demonstration would not be complete without examining the issue of whether, on the model of successions under private law, the heir may refuse the succession, particularly if the debts are too great.
See tõendus ei oleks terviklik, kui uurimata jääks küsimus, kas sarnaselt õigusjärglusega eraõiguses on pärijal võimalus õigusjärglusest keelduda, seda eelkõige juhul, kui võlad on liiga suured.
It appears that there is only very limited scope for refusing a succession under administrative law.
Ilmneb, et haldusõiguses on õigusjärglusest keeldumise võimalus väga piiratud.
According to S. Carpi-Petit: ‘unlike in civil law, which makes the option available to all beneficiaries, the ability to exercise an option is not a general principle of administrative law governing successions.
Carpi-Petit nendib järgmist: „vastupidiselt tsiviilõigusele, kus kõigil õigusjärglastel on valikuvõimalus, ei ole haldusõiguses õigusjärgluse puhul sellist valikuvõimalust üldpõhimõttena ette nähtud.
It is offered only to certain beneficiaries, depending on the nature of the operation carried out.
See võimalus antakse ainult teatavatele õigusjärglastele sõltuvalt käsil oleva tehingu iseloomust.
Thus, the transfers implied by abolition pure and simple are not optional.
Seega ei ole puhtakujulisest ja lihtsast sulgemisest tingitud ülekandmistehingud vabatahtlikud.
As for transfers brought about by replacements, whether or not they are optional depends on the pre-existence of the testator’.
Asendamisega seotud ülekandmistehingute puhul sõltub nende valikuline iseloom pärandaja eelnevast olemasolust.”
Where abolitions pure and simple are concerned, S. Carpi-Petit deduces from his exhaustive study that ‘there being no option available for the benefit of the State is a situation that also obtains in administrative law.
Puhtakujuliste ja lihtsate sulgemiste puhul järeldab S. Carpi-Petit oma põhjalikus uuringus, et „riigi valikuvõimaluse puudumine on kohaldatav ka haldusõiguses.
This implies that, where the existence or otherwise of the right to exercise an option is concerned, the simplest scenario is doubtless that in which a national publicly owned establishment is abolished, without its task being taken over.
See tähendab, et valikuõiguse olemasolu või puudumise puhul on kõige lihtsam võimalus kindlasti riigiasutuse sulgemine ilma missiooni kadumiseta.
In that case, the successor in title is always the State.
Sellisel juhul on õigusjärglaseks tõepoolest alati riik.
If the State were to refuse the assets left by the abolished publicly owned establishment, the assets would then necessarily have no one in charge of them — a state of affairs that is not permitted.
Kui riik keelduks suletud riigiasutuse varasid vastu võtmast, jääksid need varad paratamatult ilma omanikuta, mis on välistatud.
Moreover, it is not possible to impute the burden of the succession to another property.
Muu hulgas ei ole võimalik omistada õigusjärglust teisele varale.
Thus, there is no ability to exercise an option in the case of the abolition pure and simple of a national publicly owned establishment’.
Seega ei ole riigiasutuse puhtakujulise ja lihtsa kaotamise puhul valikuvõimalust”.
With regard to possible ways of finding a replacement body to carry out an establishment’s task, ‘there are two types of replacement in administrative law in relation to successions.
Missiooni asendamise võimaluste korral „on haldusõiguse kohases õigusjärgluses kahte liiki asendusi.
In the first scenario, a legal entity to replace the natural person/testator is created for this function.
Esimese võimaluse puhul luuakse selleks otstarbeks füüsilist isikut asendav juriidiline isik – pärandaja.
This legal entity then constitutes the universal successor in title.
Sellisel juhul on ta peamine õigusjärglane.
It therefore seems only right to refuse it the right to exercise an option’.
Talle valikuõiguse mitteandmine tundub seetõttu loomulik”.
The Commission’s expert points out that, when it comes to the abolition pure and simple of publicly owned establishments through the abolition of their tasks, the objection could be made to this reasoning that the fact that the State is in no position to refuse the assets does not necessarily imply that it is also unable to refuse the debts.
Komisjoni eksperdi arvates võiks vaidlustada arutluskäigu riigiasutuste puhtakujulise ja lihtsa kaotamise kohta missiooni kaotamise kaudu, väites, et kui riigil ei ole võimalik varast keelduda, ei tähenda see tingimata, et võlgadest ei oleks võimalik keelduda.
It nonetheless seems that, where publicly owned entities are concerned, inability to refuse a succession is based mainly on the public law status of publicly owned establishments rather than on its not being possible to leave assets with no one in charge of them.
Sellegipoolest tundub, et juriidiliste isikute puhul põhineb võimatus õigusjärglusest keelduda põhiliselt riigiasutuste avalik-õiguslikul staatusel ning mitte võimatusel jätta vara ilma omanikuta.
Guided by its expert, the Commission concludes that the debts of publicly owned establishments are in practice always transferred to another legal entity governed by public law in the event of the closing down of the publicly owned establishment that carried out the task concerned.
Oma eksperdile tuginedes järeldab komisjon, et praktikas kantakse riigiasutuste võlad alati üle teisele avalik-õiguslikule juriidilisele isikule, juhul kui kaob missiooni täitnud riigiasutus.
The creditors of these publicly owned establishments, such as La Poste, therefore have a guarantee that their unpaid claims will not be cancelled.
Nende riigiasutuste, sealhulgas La Poste’i võlausaldajad on seetõttu veendunud, et nende veel rahuldamata nõuded ei jää sisse nõudmata.
Conclusion regarding the existence of a state guarantee in favour of La Poste
Järeldus La Poste’ile antud riigigarantii olemasolu kohta
On the basis of the evidence of the existence of a guarantee ensuring the payment of individual claims and the continued existence of La Poste’s obligations, the Commission concludes that:
Tuginedes individuaalsete võlanõuete hüvitamise tagamise ja La Poste’i kohustuste olemasolu säilimise tõendamiseks esitatud andmetele, järeldab komisjon, et:
the creditors of La Poste do not encounter the usual private and public law obstacles to the payment of a claim,
La Poste’i võlausaldajatel ei ole eraõiguses ja avalikus õiguses tavapäraselt esilekerkivaid takistusi, mis võivad võlanõude rahuldamist takistada;
in recovering the amounts owed to them, the creditors of La Poste may use specific procedures authorising the State to force the debtor body to settle the claim and, if need be, enabling the State to increase La Poste’s resources for settling it,
La Poste’i võlausaldajad võivad oma nõuete sissenõudmiseks kasutada erimenetlusi, millega lubatakse riigil sundida võlgnikust asutust nõuet rahuldama ning mis vajaduse korral võimaldavad riigil La Poste’i vahendeid nõude tasumiseks suurendada;
nowhere does French law give the creditors of La Poste to understand that La Poste could face, for good, a situation in which it had a shortage of funds,
ühelgi juhul ei anna Prantsuse õigus La Poste’i võlausaldajatele alust arvata, et La Poste võiks sattuda lõplikku maksejõuetusse;
the budgetary documents indicate that, if there is a shortage funds, the State could give an exceptional grant to public sector bodies, of which La Poste is one,
eelarvedokumentidest nähtub, et likviidsusprobleemide korral saaks riik asjaomastele avaliku sektori asutustele, mille hulka kuulub ka La Poste, eraldada erakorralise toetuse;
if the procedures described above do not enable the creditor to obtain satisfaction, he can hold the State liable in order to obtain the payment of his claim in full,
kui eespool kirjeldatud menetlused ei võimalda võlausaldajal oma nõude rahuldamist saavutada, võib ta kogu oma nõude sissenõudmiseks rakendada riigi vastutust;
if the actions envisaged above were to be spread out over time, the creditor can be certain that his claim will not be cancelled, even if La Poste were to be subject to organic development of the kind that, as experience shows, in fact takes place.
kui eespool osutatud meetmed peaksid langema pikema perioodi peale, on võlausaldaja kindel, et tema nõue ei kao isegi siis, kui La Poste peaks läbi tegema loomuliku muutuse, nagu näitab praktika.
These special factors are intrinsically linked to La Poste’s legal form as a publicly owned establishment.
Need eripärad on oma põhiolemuselt seotud La Poste’i riigiasutuse staatusega.
The procedures described above imply that the State performs the role of guarantor of last resort.
Eespool kirjeldatud menetlused tähendavad, et riik täidab viimase garantiiandja rolli.
It may therefore be legitimately concluded that La Poste benefits from an unlimited guarantee on the part of the French State because of its legal form as a publicly owned establishment.
Seetõttu võib õiguspäraselt järeldada, et La Poste’il on riigiasutuse staatusest tulenevalt Prantsuse riigi piiramatu garantii.
The unlimited state guarantee to La Poste results in a transfer of state resources within the meaning of point 2.1 of the 2008 Communication on guarantees.
La Poste’ile antud piiramatu riigigarantii puhul on tegemist riigi ressursside ülekandmisega garantiisid käsitleva 2008. aasta teatise punkti 2.1 tähenduses.
Indeed, La Poste pays no premium for this guarantee, and the State therefore waives the remuneration that normally accompanies guarantees.
La Poste ei maksa selle garantii eest mingit garantiipreemiat ning seega loobub riik tasust, mis garantiide andmisega tavaliselt kaasneb.
Moreover, the guarantee creates the risk of a potential and future claim on the resources of the State, which could find itself obliged to pay La Poste’s debts.
Teisest küljest tuleneb garantiist riigi ressursside edaspidise võimaliku kasutamise risk, kui riik on kohustatud La Poste’i võlad tasuma.
Finally, the State’s unlimited guarantee to La Poste is imputable to the State because it derives from the combination of La Poste’s public-law legal form, principles of national law and two legislative acts, namely the Law of 25 January 1985, now the Commercial Code, and the Law of 16 July 1980 and the measures implementing it.
Lõpuks, La Poste’ile antud piiramatu riigigarantii on omistatav riigile, kuna see tuleneb La Poste’i avalik-õigusliku staatuse kombineerimisest riigi õiguse ja kahe õigusakti, nimelt 25. jaanuari 1985. aasta seaduse (praegune äriseadustik) ja 16. juuli 1980. aasta seaduse ning selle rakendusmeetmete põhimõtetega.
EXISTENCE OF A SELECTIVE ADVANTAGE
VALIKULISE EELISE OLEMASOLU
The guarantee is an essential component of state support, thanks to which La Poste enjoys more favourable borrowing terms that it would have obtained had it been judged solely on its own merits (a).
Garantii on riigi toetuse peamine element, tänu millele on La Poste’il soodsamad rahastamistingimused kui need, mis tal oleks juhul, kui teda oleks hinnatud ainult tema enda väärtuse põhjal (punkt a).
Given the unlimited nature of the guarantee, it is not possible to calculate the amount of the market premium that La Poste should pay to the State, which renders the transfer mechanism proposed by the French authorities inapplicable (b).
Võttes arvesse garantii piiramatut iseloomu, ei ole võimalik arvutada turuhinna suurust, mida La Poste peaks riigile maksma, ning seetõttu ei ole kohaldatav Prantsusmaa ametiasutuste pakutav retrotsessioonimeede (punkt b).
The more favourable borrowing terms obtained by La Poste thanks to the implicit state guarantee constitute a selective advantage (c).
Soodsamad rahastamistingimused, mille La Poste tänu piiramatule riigigarantiile sai, kujutavad endast valikulist eelist (punkt c).
The guarantee is an essential component of state support, thanks to which La Poste enjoys more favourable borrowing terms that it would have obtained had it been judged solely on its own merits.
Garantii on riigi toetuse peamine element, tänu millele on La Poste’il soodsamad rahastamistingimused kui need, mis tal oleks juhul, kui teda oleks hinnatud ainult tema enda väärtuse põhjal
Borrowing terms are set on the basis of the financial rating in particular
Rahastamistingimused määratakse kindlaks eelkõige krediidireitingu põhjal
Borrowing terms are set on the basis of the financial rating in particular: the more an undertaking’s rating deteriorates because of an increased risk of insolvency, the higher the remuneration required by the investor.
Rahastamistingimused määratakse kindlaks eelkõige krediidireitingu põhjal – mida rohkem ettevõtja reiting suurenenud maksejõuetusriski tõttu langeb, seda suuremaks kasvab investori nõutav tasu.
A contrario, an undertaking with a very low risk of insolvency will be able to borrow on very favourable terms.
Seevastu väga väikese maksejõuetusriskiga ettevõtja võib laenu saada väga soodsatel tingimustel.
Contrary to what the French authorities maintain, the rating agencies take the view that the guarantee is a determining factor of state support for La Poste, thanks to which the latter enjoys a higher rating than it would have obtained had it been judged solely on its own merits
Vastupidiselt Prantsusmaa ametiasutuste kinnitatule leiavad reitinguagentuurid, et garantii on La Poste’ile antud riigi toetuse peamine element, tänu millele saab La Poste kõrgema reitingu kui juhul, kui teda oleks hinnatud tema enda väärtuse põhjal
The guarantee, as an essential component of state support for La Poste, influences La Poste’s financial rating
Riigi toetuse peamise elemendina mõjutab garantii La Poste’i krediidireitingut
Rating-agency analyses concerning the existence of a state guarantee in favour of La Poste
Reitinguagentuuride analüüs La Poste’ile antud riigigarantii olemasolu kohta
In a study on the influence of government support on the ratings of postal operators dated 22 November 2004, Standard & Poor’s point out that ‘La Poste’s legal status, which ensures a last-recourse sovereign guarantee, confers the ultimate statutory guarantee of the Republic of France on its obligations’.
novembri 2004. aasta uuringus riigi toetuse mõju kohta postiettevõtjate reitingutele märkis Standard & Poor’s, et La Poste’i õiguslik staatus, mis tagab talle ülima riigigarantii, annab La Poste’i kohustustele Prantsuse Vabariigi ülima põhiseadusliku garantii.
On 3 April 2007, Standard & Poor’s confirmed its conclusion that the status of publicly owned establishment confers on La Poste an ultimate state guarantee, even though the guarantee is not timely and express, as reflected by the rating differentiation between La Poste and the Republic of France.
aprillil 2007 kinnitas Standard & Poor’s oma järeldust, mille kohaselt annab riigiasutuse staatus La Poste’ile Prantsuse riigi ülima garantii, isegi kui see garantii ei ole otsene ega selgesõnaline, mida kajastab La Poste’i ja Prantsuse Vabariigi reitingu erinevus.
As for Fitch, another leading rating agency, it pointed out on 31 March 2006, when confirming the AAA rating given to La Poste,that La Poste was a public group that enjoyed a guarantee from the French State.
Teine tähtis reitinguagentuur Fitch kordas 31. märtsil 2006 La Poste’ile antud reitingut AAA kinnitades, et La Poste on riigi omanduses olev kontsern, millel on Prantsuse riigi garantii.
In this respect the Commission would point out that, from the perspective of EU law, it does not matter whether the obligation on the State to assume liability for La Poste’s commitments derives from what is termed a guarantee under national law or from a simple statutory obligation.
Sellega seoses tuletab komisjon meelde, et liidu õiguse seisukohast ei ole oluline, kas riigi kohustus vastutada La Poste’i kohustuste täitmise eest tuleneb riigi õiguses garantiiks nimetatavast meetmest või lihtsalt põhiseaduslikust kohustusest.
Under both scenarios, there is a state guarantee from the perspective of EU law (see the 2008 Guarantees Notice, which explains that public guarantees may be linked to the status of the undertaking itself and imply coverage of losses by the State.
Mõlemal osutatud juhul on liidu õiguse seisukohast riigigarantii olemas (vt garantiisid käsitlevat 2008. aasta teatist, milles selgitatakse, et riigigarantiid võivad olla seotud ettevõtja õigusliku vormiga ning tähendada kahjude katmist riigi poolt).
On 4 September 2009 Fitch pointed out: ‘However, as the agency had pointed out in 2008 when downgrading La Poste’s rating from AAA to AA, it does not recognise the existence of an implied state liquidity guarantee in favour of La Poste.
septembril 2009 osutab Fitch:„Nagu 2008. aastal La Poste’i reitingu langetamisel tasemelt AAA tasemele AA juba märgitud, ei tunnusta agentuur siiski likviidsusküsimustes La Poste’ile antud kaudse riigigarantii olemasolu.
Since 2006 it has been possible to activate State aid schemes only if the liquidity requirements are consistent with European competition rules; accordingly, La Poste’s status as a public operator no longer justifies automatically aligning its ratings on those of the State.
Alates 2006. aastast saab riigiabi mehhanisme kasutada ainult Euroopa konkurentsieeskirjadele vastavate likviidsusprobleemide korral; seetõttu ei õigusta La Poste’i riigiasutuse staatus enam seda, et selle reitingud automaatselt riigi omade järgi määratakse.
This confirms that the agency took the view that, before 2006, there was such a guarantee that could be activated.
Fitch peab määravaks komisjoni 26. veebruari 2006. aasta kirja, milles komisjon teavitas Prantsusmaad oma esialgsetest järeldustest piiramatu riigigarantii olemasolu kohta.
Fitch attaches decisive importance to the Commission letter dated 26 February 2006 which informed France of its preliminary findings concerning the existence of an unlimited state guarantee.
Sellegipoolest ei võta Fitch arvesse asjaolu, et komisjon oli selle kirjaga liigitanud garantii kujul antud abi olemasolevaks ning et 26. veebruari 2006. aasta kiri sisaldab üksnes esialgset ja mittesiduvat hinnangut selle garantii olemasolu kohta, mis ei takistaks vajaduse korral selle garantii rakendamist.
However, Fitch does not take account of the fact that the Commission, in that letter, classified the guarantee as existing aid and that the letter dated 26 February 2006 contained only a preliminary, non-binding assessment as to the existence of the guarantee, which did not prevent it being called upon if necessary.
Seega juhul, kui garantii oli olemas enne 2006. aastat, ei tühistanud komisjoni 26. veebruari 2006. aasta kiri selle olemasolu ega selle kasutamise võimalust.
An examination of the analyses and methodologies of Standard & Poor’s and Fitch demonstrates that the guarantee, as a determining factor of state support, influences the financial rating.
Standard & Poor’si ja Fitchi analüüside ning meetodite uuringust nähtub, et riigi toetuse peamise elemendina mõjutab garantii krediidireitingut.
Standard & Poor’s (S & P) Methodology
Standard & Poor’si (S & P) meetodid
In the above-mentioned study on the influence of government support on the ratings of postal operators, S & P explains that it decides on the methodology to be used to set the rating of a postal operator on the basis of the estimated degree of government support for the operator.
Eespool osutatud uuringus riigi toetuse mõju kohta postiettevõtjate reitingutele selgitab S & P, et ta valib postiettevõtja reitingu kindlaksmääramise meetodid sõltuvalt sellele ettevõtjale antava riigi toetuse hinnangulisest tasemest.
S & P distinguishes postal operators that receive government support (the French and Italian Post Offices, for example) from those that do not receive any (Deutsche Post and TNT, for example).
S & P eristab postiettevõtjaid, kes saavad riigilt toetust (näiteks Prantsuse ja Itaalia postiettevõtjad), ning neid, kes riigilt toetust ei saa (näiteks Deutsche Post ja TNT).
Within the category of government-supported postal companies, S & P identifies three broad categories:
Riigilt toetust saavate postiettevõtjate kategooria puhul määrab S & P kindlaks kolm alamkategooriat:
entities whose rating is the same as the state owner: this category includes entities that are highly integrated into the mechanisms of government and extremely unlikely to be privatised; no postal company falls into this category,
üksused, kelle reiting on aktsionärist riigi omaga sama – sellesse kategooriasse kuuluvad valitsusmehhanismidesse suuresti integreeritud üksused, mida tõenäoliselt ei erastata; ühtegi postiettevõtjat ei ole sellesse kategooriasse liigitatud;
entities whose rating is notched down from that of the state owner (by up to two categories or 6 notches): entities that, while autonomous in their operations, are largely public-policy based institutions still in receipt of substantial direct or indirect financial backing from the state, even though there is a high level of uncertainty surrounding the level and timeliness of the state support; La Poste was classified in this category at least until the study was published,entities whose rating is based on the entities’ own merits, with notching up depending on the level of state support.
üksused, kelle reiting tuletatakse aktsionärist riigi reitingu langetamise teel (kuni kahe kategooria, st kuue astme võrra): need on üksused, kes küll sõltumatult tegutsedes on avalikul korral põhinevad institutsioonid, kes saavad märkimisväärset otsest või kaudset rahalist toetust, isegi kui selle toetuse suurus ja ajastamine on ülimalt ebakindel; La Poste oli vähemalt uuringu avaldamiseni liigitatud sellesse kategooriasse;üksused, kelle reiting põhineb nende enda väärtusel ning kelle reitingut tõstetakse sõltuvalt riigi toetuse suurusest.
Classification in the third category assumes that the postal operator receives state support but in the form of policy, regulation or the potential for emergency support rather than regular direct financial subsidy.
Sellesse kolmandasse kategooriasse liigitamine eeldab, et postiettevõtja saab riigilt toetust, kuid pigem seoses poliitika, reguleerimise või võimaliku sekkumisega eriolukorras, mitte aga otsese korrapärase rahalise toetusena.