natgillin/translations-raw huggingface dataset:
providing for minimum standards on sanctions and measures against employers of illegally staying third-country nationals
millega sätestatakse ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tööandjatele kohaldatavate karistuste ja meetmete miinimumnõuded
The European Council meeting of 14 and 15 December 2006 agreed that cooperation among Member States should be strengthened in the fight against illegal immigration and in particular that measures against illegal employment should be intensified at Member State and EU level.
Euroopa Ülemkogu kohtumisel 14. ja 15. detsembril 2006 lepiti kokku selles, et tuleks tihendada liikmesriikidevahelist koostööd võitluses ebaseadusliku sisserände vastu ja eelkõige selles, et ebaseadusliku töötamise vastu võitlemise meetmeid tuleks liikmesriikide ja ELi tasandil intensiivistada.
A key pull factor for illegal immigration into the EU is the possibility of obtaining work in the EU without the required legal status.
Põhiline tegur, mis meelitab ebaseaduslikke sisserändajaid ELi, on võimalus saada ELis tööd ilma nõutava õigusliku seisundita.
Action against illegal immigration and illegal stay should therefore include measures to counter that pull factor.
Ebaseadusliku sisserände ja riigis viibimise vastane tegevus peaks seetõttu hõlmama selle teguri vastaseid meetmeid.
The centrepiece of such measures should be a general prohibition on the employment of third-country nationals who do not have the right to be resident in the EU, accompanied by sanctions against employers who infringe that prohibition.
Kõnealuste meetmete keskmes peaks olema üldine keeld võtta tööle kolmandate riikide kodanikke, kellel puudub õigus elada ELis, ja karistused tööandjate suhtes, kes seda keeldu rikuvad.
As this Directive provides for minimum standards, Member States should remain free to adopt or maintain stricter sanctions and measures and impose stricter obligations on employers.
Kuna käesoleva direktiiviga nähakse ette miinimumnõuded, peaks liikmesriikidele jääma õigus kehtestada või säilitada tööandjatele rangemaid karistusi, meetmeid ja kohustusi.
This Directive should not apply to third-country nationals staying legally in a Member State regardless of whether they are allowed to work in its territory.
Käesolevat direktiivi ei tuleks kohaldada kolmandate riikide kodanike suhtes, kes viibivad liikmesriigis seaduslikult, olenemata sellest, kas neil on lubatud liikmesriigi territooriumil töötada.
Furthermore, it should not apply to persons enjoying the Community right of free movement, as defined in Article 2(5) of Regulation (EC) No 562/2006 of the European Parliament and of the Council of 15 March 2006 establishing a Community Code on the rules governing the movement of persons across borders (Schengen Borders Code) [4].
Veelgi enam, selle kohaldamisalast peaksid välja jääma isikud, kes omavad ühenduse vaba liikumise õigust vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. märtsi 2006. aasta määruse (EÜ) nr 562/2006 (millega kehtestatakse isikute üle piiri liikumist reguleerivad ühenduse eeskirjad (Schengeni piirieeskirjad)) [4] artikli 2 lõikele 5.
Moreover it should not apply to third-country nationals who are in a situation covered by Community law, such as those who are lawfully employed in a Member State and who are posted by a service provider to another Member State in the context of the provision of services.
Selle kohaldamisalast peaksid välja jääma ka kolmandate riikide kodanikud, kelle olukorra puhul kohaldatakse ühenduse õigust, näiteks isikud, kes töötavad seaduslikult liikmesriigis ja kes on lähetatud teenuseosutaja poolt teise liikmesriiki teenuste osutamiseks.
This Directive should apply without prejudice to national law prohibiting the employment of legally staying third-country nationals who work in breach of their residence status.
Käesolev direktiiv ei tohiks piirata selliste siseriiklike õigusaktide kohaldamist, millega keelatakse selliste kolmandate riikide kodanike töötamine, kes viibivad riigis seaduslikult, kuid töötavad, rikkudes seeläbi oma residendi staatust.
For the specific purposes of this Directive, certain terms should be defined and such definitions should be used only for the purposes of this Directive.
Käesoleva direktiivi kohaldamiseks tuleks määratleda teatud mõisted ning neid mõisteid võib kasutada ainult käesoleva direktiivi kohaldamisel.
The definition of employment should encompass its constituent elements, namely activities that are or ought to be remunerated, undertaken for or under the direction and/or supervision of an employer, irrespective of the legal relationship.
Töö määratlus peaks hõlmama selle koostisosi, nimelt tööandja tarbeks, tema juhtimisel ja/või järelevalve all teostatavaid tegevusi, mis on või peaksid olema tasustatavad, olenemata õiguslikust suhtest.
The definition of employer may include an association of persons recognised as having the capacity to perform legal acts without having legal personality.
Tööandja määratlus võib hõlmata isikute ühendust, kellel on õigus teha õigustoiminguid juriidilise isiku staatust omamata.
To prevent the employment of illegally staying third-country nationals, employers should be required, before recruiting a third-country national, including in cases where the third-country national is being recruited for the purpose of posting to another Member State in the context of the provision of services, to check that the third-country national has a valid residence permit or another authorisation for stay showing that he or she is legally staying on the territory of the Member State of recruitment.
Selleks, et takistada ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike töölevõtmist, tuleks tööandjatelt nõuda, et nad kontrolliksid enne kolmandate riikide kodanike töölevõtmist, sealhulgas juhul, kui kolmanda riigi kodanik võetakse tööle eesmärgiga lähetada ta teenuste osutamiseks teise liikmesriiki, kas kolmandate riikide kodanikel on olemas kehtiv elamisluba või muu riigis viibimise luba, mis tõendab kolmanda riigi kodaniku seaduslikku viibimist liikmesriigi territooriumil.
To enable Member States in particular to check for forged documents, employers should also be required to notify the competent authorities of the employment of a third-country national.
Selleks et liikmesriikidel oleks võimalik kontrollida, kas dokumendid on võltsitud, tuleks tööandjatelt nõuda, et nad teavitaksid pädevaid asutusi kolmandate riikide kodanike töölevõtmisest.
In order to minimise the administrative burden, Member States should be free to provide for such notifications to be undertaken within the framework of other notification schemes.
Halduskoormuse vähendamiseks võivad liikmesriigid näha sellise teavitamise ette muude teavitamissüsteemide kaudu.
Member States should be free to decide a simplified procedure for notification by employers who are natural persons where the employment is for their private purposes.
Liikmesriikidel peaks olema võimalik otsustada lihtsustatud teavitamise korra kasuks, kui tööandja on füüsiline isik ja töötatakse tema isiklikuks tarbeks.
Employers that have fulfilled the obligations set out in this Directive should not be held liable for having employed illegally staying third-country nationals, in particular if the competent authority later finds that the document presented by an employee had in fact been forged or misused, unless the employer knew that the document was a forgery.
Tööandjaid, kes on täitnud käesolevas direktiivis kehtestatud kohustused, ei tuleks vastutusele võtta ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike töölevõtmise eest, eelkõige juhul, kui pädevad asutused on hiljem tuvastanud, et töötaja esitatud dokument on võltsitud või seda on väärtarvitatud, välja arvatud juhul, kui tööandja teadis, et dokument on võltsitud.
To facilitate the fulfilment by employers of their obligations, Member States should use their best endeavours to handle requests for renewal of residence permits in a timely manner.
Liikmesriigid peaksid selleks, et aidata tööandjaid nende kohustustuste täitmisel, tegema kõik endast oleneva elamisloa pikendamise taotluste õigeaegseks käsitlemiseks.
To enforce the general prohibition and to deter infringements, Member States should provide for appropriate sanctions.
Üldise keelu jõustamiseks ja rikkumiste ärahoidmiseks peaksid liikmesriigid kehtestama sobivad karistused.
These should include financial sanctions and contributions to the costs of returning illegally staying third-country nationals, together with the possibility of reduced financial sanctions on employers who are natural persons where the employment is for their private purposes.
Need peaksid hõlmama rahatrahve ja ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku tagasisaatmise kulude maksmises osalemist ning kergemate rahaliste karistuste kehtestamise võimalust tööandjale, kes on füüsiline isik ja kui töötatakse tema isiklikuks tarbeks.
The employer should in any event be required to pay to the third-country nationals any outstanding remuneration for the work which they have undertaken and any outstanding taxes and social security contributions.
Igal juhul peaks tööandjalt nõudma, et ta maksaks välja kolmandate riikide kodanikele maksmata jäänud tasu tehtud töö eest ning maksmata jäänud maksud ja sotsiaalkindlustusmaksed.
If the level of remuneration cannot be determined, it should be presumed to be at least as high as the wage provided for by the applicable laws on minimum wages, by collective agreements or in accordance with established practice in the relevant occupational branches.
Kui töötasu ei ole võimalik kindlaks määrata, tuleks eeldada, et see on vähemalt asjaomases tegevusvaldkonnas seaduse järgi kohaldatava miinimumpalga, kollektiivlepingute või kehtiva tava kohane töötasu.
The employer should also be required to pay, where appropriate, any costs arising from the sending of outstanding remuneration to the country to which the illegally employed third-country national has, or has been, returned.
Ühtlasi peaks tööandjal olema kohustus katta vajaduse korral kõik kulud, mis kaasnevad ebaseaduslikult töötanud ja tagasi pöördunud või tagasi saadetud kolmanda riigi kodanikule maksmata jäänud töötasu saatmisega.
In those cases where back payments are not made by the employer, Member States should not be obliged to fulfil that obligation in place of the employer.
Kui tööandja ei maksa maksmata jäänud töötasu, ei peaks liikmesriik olema kohustatud seda kohustust tööandja asemel täitma.
An illegally employed third-country national should not derive a right to entry, stay and access to the labour market from the illegal employment relationship or from the payment or back payment of remuneration, social security contributions or taxes by the employer or by a legal entity which has to pay instead of the employer.
Ebaseaduslikult töötavate kolmandate riikide kodanikel ei tohiks tekkida õigust siseneda tööturule, seal viibida või omada sellele juurdepääsu tulenevalt ebaseaduslikust töösuhtest või töötasu maksmisest või maksmata jäänud töötasu, sotsiaalkindlustusmaksete või maksude väljamaksmisest tööandja poolt või juriidilise isiku poolt, kes peab tööandja asemel makseid sooritama.
Member States should ensure that claims are or may be lodged and that mechanisms are in place to ensure that recovered amounts of outstanding remuneration are able to be received by the third-country nationals to whom they are due.
Liikmesriigid peaksid tagama kaebuste esitamise võimaluse ja selliste mehhanismide olemasolu, millega tagatakse, et kolmandate riikide kodanikud saavad kätte maksmata jäänud töötasu.
Member States should not be obliged to involve their missions or representations in third countries in those mechanisms.
Liikmesriike ei tuleks kohustada kaasama neisse mehhanismidesse oma kolmandates riikides asuvaid esindusi.
Member States should, in the context of establishing effective mechanisms to facilitate complaints and if not already provided for by national legislation, consider the possibility and added value of enabling a competent authority to bring proceedings against an employer for the purpose of recovering outstanding remuneration.
Liikmesriigid peaksid tõhusate kaebuste esitamise mehhanismide kehtestamise raames, ja kui nad ei ole seda veel siseriiklikes õigusaktides ette näinud, kaaluma võimalust anda pädevatele asutustele volitused algatada tööandja suhtes maksmata jäänud töötasu väljanõudmiseks menetlusi ning arvestama selle võimaluse lisandväärtust.
Member States should further provide for a presumption of an employment relationship of at least three months’ duration so that the burden of proof is on the employer in respect of at least a certain period.
Lisaks sellele peaksid liikmesriigid seadusega tagama, et töösuhe kestaks vähemalt kolm kuud, et kindlustada tööandjate tõendamiskohustus vähemalt teatavaks ajavahemikuks.
Among others, the employee should also have the opportunity of proving the existence and duration of an employment relationship.
Töötajal peaks olema muu hulgas võimalus tõendada oma töösuhte kehtivust ja kestust.
Member States should provide for the possibility of further sanctions against employers, inter alia, exclusions from entitlement to some or all public benefits, aids or subsidies, including agricultural subsidies, exclusions from public procurement procedures and recovery of some or all public benefits, aids or subsidies, including EU funding managed by Member States, that have already been granted.
Liikmesriigid peaksid sätestama ka võimaluse määrata tööandjatele täiendavaid karistusi, muu hulgas mõne või kõigi riiklike hüvitiste ja toetuste, sealhulgas põllumajandustoetuste või riigiabi saamise õigusest ilmajätmine, riigihankemenetlustes osalemise õigusest ilmajätmine ning mõne või kõigi juba antud riiklike hüvitiste, toetuste või riigiabi, sealhulgas liikmesriikide hallatavate ELi rahaliste vahendite tagasinõudmine.
Member States should be free to decide not to apply those further sanctions against employers who are natural persons where the employment is for their private purposes.
Liikmesriikidel peaks olema võimalik otsustada, et nad ei kohalda neid täiendavaid karistusi, kui tööandja on füüsiline isik ja töötatakse tema isiklikuks tarbeks.
This Directive, and in particular its Articles 7, 10 and 12, should be without prejudice to Council Regulation (EC, Euratom) No 1605/2002 of 25 June 2002 on the Financial Regulation applicable to the general budget of the European Communities [5].
Käesolev direktiiv ja eelkõige selle artiklid 7, 10 ja 12 ei tohiks piirata nõukogu 25. juuni 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002 (mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust) [5] kohaldamist.
In view of the prevalence of subcontracting in certain affected sectors, it is necessary to ensure that at least the contractor of which the employer is a direct subcontractor may be liable to pay financial sanctions in addition to or in place of the employer.
Arvestades alltöövõtu suurt levikut teatavates valdkondades, kus kõnealune probleem esineb, on vaja tagada, et vähemalt töövõtjat, kelle tööandja on vahetu alltöövõtja, võib kohustada kandma lisaks tööandjale või tema asemel rahalisi karistusi.
In specific cases, other contractors may be liable to pay financial sanctions in addition to or in place of an employer of illegally staying third-country nationals.
Erijuhtudel tuleks ka teisi alltöövõtjaid kohustada lisaks ebaseaduslikult riigis viibivaid kolmandate riikide kodanikke tööle võtvale tööandjale või tema asemel rahalisi karistusi kandma.
Back payments which are to be covered by the liability provisions of this Directive should also include contributions to national holiday pay funds and social funds regulated by law or collective agreements.
Käesoleva direktiivi vastutust käsitlevate sätetega hõlmatud saadaolev töötasu peaks hõlmama ka sissemakseid seaduste või kollektiivlepingutega reguleeritavatesse riiklikesse puhkuse- ja sotsiaalkassadesse.
Experience has shown that the existing systems of sanctions have not been sufficient to achieve complete compliance with prohibitions against the employment of illegally staying third-country nationals.
Kogemuste põhjal on näha, et olemasolevad karistussüsteemid ei ole piisavad, et saavutada ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike töölevõtmise keelu täielik järgmine.
One of the reasons is that administrative sanctions alone are likely not to be enough to deter certain unscrupulous employers.
Üks põhjus on see, et halduskaristustest üksi tõenäoliselt ei piisa teatavate vastutustundetute tööandjate heidutamiseks.
Compliance can and should be strengthened by the application of criminal penalties.
Keelu järgimist on võimalik tõhustada ja seda tuleks teha kriminaalkaristuste kohaldamise kaudu.
To guarantee the full effectiveness of the general prohibition, there is therefore a particular need for more dissuasive sanctions in serious cases, such as persistently repeated infringements, the illegal employment of a significant number of third-country nationals, particularly exploitative working conditions, the employer knowing that the worker is a victim of trafficking in human beings and the illegal employment of a minor.
Üldise keelu täieliku tõhususe tagamiseks on seetõttu eelkõige vaja karmimaid karistusi selliste tõsiste juhtumite puhul nagu korduvad rikkumised, märkimisväärse arvu kolmandate riikide kodanike ebaseaduslik töölevõtmine, eriti orjastavad töötingimused, mille puhul tööandja teab, et töötaja on inimkaubanduse ohver, ning kui tegemist on alaealise ebaseadusliku töötamisega.
This Directive obliges Member States to provide for criminal penalties in their national legislation in respect of those serious infringements.
Käesoleva direktiiviga kohustatakse liikmesriike lisama oma siseriiklikusse õigusesse selliste tõsiste rikkumiste eest kriminaalkaristused.
It creates no obligations regarding the application of such penalties, or any other available system of law enforcement, in individual cases.
Direktiiviga ei kehtestata kohustusi seoses selliste karistuste ega muude olemasolevate õiguskaitsesüsteemide rakendamisega üksikjuhtumite puhul.
In all cases deemed to be serious according to this Directive the infringement should be considered a criminal offence throughout the Community when committed intentionally.
Käesoleva direktiivi kohaselt tõsisteks juhtumiteks peetavaid rikkumisi tuleks pidada kuriteoks kogu ühenduse piires, kui rikkumine on tahtlik.
The provisions of this Directive regarding criminal offences should be without prejudice to the application of Council Framework Decision 2002/629/JHA of 19 July 2002 on combating trafficking in human beings [6].
Käesoleva direktiivi kuritegu käsitlevad sätted ei tohiks piirata nõukogu 19. juuli 2002. aasta raamotsuse 2002/629/JSK (inimkaubanduse vastu võitlemise kohta) [6] kohaldamist.
The criminal offence should be punishable by effective, proportionate and dissuasive criminal penalties.
Kuriteo eest tuleks karistada tõhusa, proportsionaalse ja hoiatava kriminaalkaristusega.
The obligation to ensure effective, proportionate and dissuasive criminal penalties under this Directive is without prejudice to the internal organisation of criminal law and criminal justice in the Member States.
Kohustus tagada käesoleva direktiivi raames tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad kriminaalkaristused ei mõjuta liikmesriigi kriminaalõiguse ja kriminaalkohtusüsteemi sisekorralduse kohaldamist.
Legal persons may also be held liable for the criminal offences referred to in this Directive, because many employers are legal persons.
Käesolevas direktiivis osutatud kuritegude eest võib vastutusele võtta ka juriidilisi isikuid, sest paljud tööandjad on juriidilised isikud.
The provisions of this Directive do not entail an obligation for Member States to introduce criminal liability of legal persons.
Käesoleva direktiivi sätted ei sisalda liikmesriikide kohustust näha ette juriidiliste isikute kriminaalvastutusele võtmine.
To facilitate the enforcement of this Directive, there should be effective complaint mechanisms by which relevant third-country nationals may lodge complaints directly or through designated third parties such as trade unions or other associations.
Käesoleva direktiivi jõustamise hõlbustamiseks tuleks luua tõhusad kaebuste esitamise mehhanismid, mille kaudu asjaomastel kolmandate riikide kodanikel oleks võimalik esitada kaebus kas otse või selleks määratud kolmanda isiku (näiteks ametiühingud või muud assotsiatsioonid) kaudu.
The designated third parties should be protected, when providing assistance to lodge complaints, against possible sanctions under rules prohibiting the facilitation of unauthorised residence.
Kaebuste esitamisel antava abi puhul tuleks selleks määratud kolmandaid isikuid kaitsta võimalike karistuste eest, mida võidakse määrata vastavalt eeskirjadele, mille kohaselt on keelatud riigis ebaseaduslikule elamisele kaasaaitamine.
To supplement the complaint mechanisms, Member States should be free to grant residence permits of limited duration, linked to the length of the relevant national proceedings, to third-country nationals who have been subjected to particularly exploitative working conditions or who were illegally employed minors and who cooperate in criminal proceedings against the employer.
Kaebuste esitamise mehhanismide täienduseks peaks liikmesriikidel olema võimalik anda nendele kolmandate riikide kodanikele, kes on töötanud eriti orjastavates töötingimustes või kes olid ebaseaduslikult tööle võetud alaealised ja kes on teinud koostööd oma tööandja vastu algatatud kriminaalmenetluses, ajutine elamisluba, mille kehtivus oleks seotud asjaomaste riiklike menetluste kestusega.
Such permits should be granted under arrangements comparable to those applicable to third-country nationals who fall within the scope of Council Directive 2004/81/EC of 29 April 2004 on the residence permit issued to third-country nationals who are victims of trafficking in human beings or who have been the subject of an action to facilitate illegal immigration, who cooperate with the competent authorities [7].
Kõnealuseid lubasid tuleks anda tingimustel, mis on võrreldavad nende kolmandate riikide kodanikele kohaldatavate tingimustega, kellele laieneb nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/81/EÜ (elamisloa väljaandmise kohta pädevate asutustega koostööd tegevatele kolmandate riikide kodanikele, kes on inimkaubanduse ohvrid või kelle ebaseaduslikule sisserändele on kaasa aidatud). [7]
To ensure a satisfactory level of enforcement of this Directive and to reduce, as far as possible, differences in the level of enforcement in the Member States, Member States should ensure that effective and adequate inspections are carried out on their territory and should communicate data on the inspections they carry out to the Commission.
Et tagada käesoleva direktiivi jõustamise rahuldav tase ja vähendada võimalikult suures ulatuses jõustamisel esinevaid erinevusi liikmesriikide vahel, peaksid liikmesriigid tagama oma territooriumil tõhusate ja piisavate kontrollide läbiviimise ning edastama komisjonile andmed läbiviidud kontrollide kohta.
Member States should be encouraged to determine every year a national target for the number of inspections in respect of the sectors of activity in which the employment of illegally staying third-country nationals is concentrated on their territory.
Liikmesriike tuleks innustada kehtestama igal aastal riiklikke eesmärke läbiviidavate kontrollkäikude arvu suhtes sellistes tegevusvaldkondades, kuhu ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike töötamine nende territooriumil on koondunud.