natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the interests of simplifying actions to support practical cooperation on asylum matters, and in so far as the Support Office should be entrusted with some of the tasks that are currently financed under the European Refugee Fund, it is necessary to transfer responsibility for some of the Community actions provided for in Article 4 of Decision No 573/2007/EC [2] from the European Refugee Fund to the Support Office in order to ensure the best possible practical cooperation on asylum matters.
Varjupaigaküsimustes tehtavat praktilist koostööd toetavate meetmete lihtsustamiseks (kuivõrd tugiameti ülesannete hulka peaksid kuuluma teatavad ülesanded, mida praegu rahastatakse Euroopa Pagulasfondist) tuleb vastutus teatavate Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsuse nr 573/2007/EÜ [2] artiklis 4 sätestatud ühenduse meetmete eest viia Euroopa Pagulasfondilt üle tugiametile, et tagada varjupaigaküsimustes optimaalne praktiline koostöö.
In order to take account of the reduced scope of the Community actions, the limit for their funding laid down in Decision No 573/2007/EC should be reduced from 10 % of the Fund’s available resources to 4 % thereof.
Et võtta arvesse kõnealuste ühenduse meetmete vähenenud arvu, tuleks neile eraldatavate vahendite ülemmäära, mis on ette nähtud otsusega nr 573/2007/EÜ, alandada 10 %-lt fondi vahenditest 4 %-le.
The financial envelope for the implementation of Decision No 573/2007/EC should be reduced in order to free up resources for funding the Support Office.
Otsuse nr 573/2007/EÜ rakendamiseks ettenähtud rahastamispaketti tuleks vähendada ja kasutada vabanevaid vahendeid tugiameti rahastamiseks.
In accordance with Article 3 of the Protocol on the Position of the United Kingdom and Ireland in respect of the area of freedom, security and justice, annexed to the Treaty on European Union and to the Treaty on the Functioning of the European Union, the United Kingdom and Ireland have notified their wish to take part in the adoption and application of this Decision.
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud Ühendkuningriigi ja Iirimaa seisukohta (vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala kohta) käsitleva protokolli artikli 3 kohaselt teatasid Ühendkuningriik ja Iirimaa oma soovist osaleda käesoleva otsuse vastuvõtmisel ja kohaldamisel.
In accordance with Articles 1 and 2 of the Protocol on the Position of Denmark, annexed to the Treaty on European Union and to the Treaty on the Functioning of the European Union, Denmark is not taking part in the adoption of this Decision and is not bound by it nor subject to its application,
Euroopa Liidu lepingule ja Euroopa Liidu toimimise lepingule lisatud Taani seisukohta käsitleva protokolli artiklite 1 ja 2 kohaselt ei osale Taani käesoleva otsuse vastuvõtmisel, mistõttu see ei ole tema suhtes siduv ega kohaldatav,
Decision No 573/2007/EC is hereby amended as follows:
Otsust nr 573/2007/EÜ muudetakse järgmiselt:
in paragraph 1, the figure ‘10 %’ is replaced by the figure ‘4 %’;
lõikes 1 asendatakse number „10 %” numbriga „4 %”;
in paragraph 2, points (a) and (f) are deleted;
lõikest 2 jäetakse välja punktid a ja f;
Article 12(1) is replaced by the following:
artikli 12 lõige 1 asendatakse järgmisega:
The financial envelope for the implementation of this Decision from 1 January 2008 to 31 December 2013 shall be EUR 614 million.’.
Rahastamispakett käesoleva otsuse rakendamiseks ajavahemikus 1. jaanuarist 2008–31. detsembrini 2013 on 614 miljonit eurot.”
Done at Strasbourg, 19 May 2010.
Strasbourg, 19. mai 2010
Position of the European Parliament of 7 May 2009 (not yet published in the Official Journal), position of the Council at first reading of 25 February 2010 (not yet published in the Official Journal).
Euroopa Parlamendi 7. mai 2009. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 25. veebruari 2010. aasta seisukoht esimesel lugemisel (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).
Position of the European Parliament of 19 May 2010 (not yet published in the Official Journal).
Euroopa Parlamendi 19. mai 2010. aasta seisukoht (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata).
of 19 November 2009
november 2009,
on State aid measures C 38/A/04 (ex NN 58/04) and C 36/B/06 (ex NN 38/06) implemented by Italy for Alcoa Trasformazioni
riigiabimeetmete C 38/A/04 (ex NN 58/04) ja C 36/B/06 (ex NN 38/06) kohta, mida Itaalia rakendas äriühingu Alcoa Trasformazioni suhtes
(notified under document C(2009) 8112)
(teatavaks tehtud numbri K(2009) 8112 all)
Having called on interested parties to submit their comments pursuant to the provisions cited above [1] and having regard to their comments,
olles kutsunud huvitatud isikuid üles esitama oma märkusi vastavalt eespool viidatud sätetele [1] ja võttes arvesse nende märkusi
Case C 38/A/04
Juhtum C 38/A/04
By letter dated 4 December 2003, a series of articles published in the Italian press on the Italian government’s intention to introduce preferential electricity tariffs for selected undertakings in Sardinia was brought to the Commission’s attention.
detsembri 2003. aasta kirjaga juhiti komisjoni tähelepanu mitmele Itaalia ajakirjanduses avaldatud artiklile, kus käsitleti Itaalia valitsuse kavatsust kehtestada Sardiinia valitud ettevõtjatele elektrienergia soodustariifid.
By letters dated 22 January 2004 and 19 March 2004, the Commission requested further information on these measures.
Komisjon küsis 22. jaanuari 2004. aasta ja 19. märtsi 2004. aasta kirjaga kõnealuste meetmete kohta lisateavet.
By letter dated 16 November 2004, the Commission informed Italy that it had decided to initiate proceedings under Article 88(2) of the EC Treaty in respect of the aid measure.
novembri 2004. aasta kirjaga teavitas komisjon Itaaliat, et ta on otsustanud algatada kõnealuse abimeetme suhtes EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 2 kohase menetluse.
The Commission’s decision to initiate the proceedings was published in the Official Journal of the European Union [5].
Komisjoni menetluse algatamise otsus avaldati Euroopa Liidu Teatajas [5].
Italy submitted observations by letters dated 4 February 2005 and 11 February 2005.
Itaalia esitas märkused 4. veebruari 2005. aasta ja 11. veebruari 2005. aasta kirjaga.
Italy’s comments were received by letter dated 20 September 2005.
Itaalia märkused saadi 20. septembri 2005. aasta kirjaga.
On 29 October 2008, the case was split into part A, which covers the measure with regard to Alcoa, and part B, which deals with Portovesme, ILA and Euroallumina.
oktoobril 2008 jagati juhtum A osaks, mis hõlmab meedet seoses Alcoaga, ning B osaks, mis käsitleb äriühinguid Portovesme, ILA ja Euroallumina.
The present Decision concerns Alcoa alone (part A).
Käesolevas otsuses käsitletakse üksnes Alcoat (A osa).
Case C 36/B/06
Juhtum C 36/B/06
In the course of a related State aid case [6], the Commission became aware of a second extension of the preferential electricity tariff scheme applying to Alcoa.
Komisjon sai seonduva riigiabi juhtumi [6] käigus teada Alcoa suhtes kohaldatava elektrienergia soodustariifi kava kohaldamisaja teistkordsest pikendamisest.
The extension was granted by virtue of Article 11(11) of Decree-Law No 35 of 14 March 2005, converted into Law No 80/2005 of 14 May 2005‘Urgent Provisions under the Action Plan for Economic, Social and Territorial Development’.
Pikendus kehtestati 14. märtsi 2005. aasta dekreetseaduse nr 35 (mis muudeti 14. mai 2005. aasta seaduseks nr 80/2005 „Majandusliku, sotsiaalse ja territoriaalse arengu tegevuskava kohased kiireloomulised sätted”) artikli 11 lõikega 11.
The beneficiaries were Alcoa and the three successor companies to Terni [7].
Kõnealust soodustariifi said kasutada Alcoa ja kolm äriühingu Terni õigusjärglast [7].
By letter dated 19 July 2006, the Commission informed Italy that it had decided to initiate proceedings under Article 88(2) of the EC Treaty with regard to both schemes (C 36/06).
juuli 2006. aasta kirjas teatas komisjon Itaaliale, et on otsustanud algatada mõlema abikava suhtes EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 2 kohase menetluse (C 36/06).
The Commission’s decision to initiate proceedings was published in the Official Journal of the European Union [8].
Komisjoni otsus menetluse algatamise kohta avaldati Euroopa Liidu Teatajas [8].
The Commission invited interested parties to submit their comments on the measures concerned.
Komisjon kutsus huvitatud isikuid üles esitama asjaomaste meetmete kohta märkusi.
The Commission also received comments from other interested parties, which were forwarded to Italy, thus giving it the opportunity to respond to them.
Komisjon sai ka teistelt huvitatud isikutelt märkusi, mis edastati Itaaliale, andes talle võimaluse vastata.
On 18 September 2007, the case was split into part A, concerning the three Terni companies, and part B, with concerning Alcoa.
septembril 2007 jagati juhtum A osaks, mis käsitleb Terni kolme äriühingut, ning B osaks, mis käsitleb Alcoat.
On 20 November 2007, the Commission adopted a negative final decision concerning the Terni companies, ordering recovery of the aid [9].
novembril 2007 tegi komisjon Terni äriühingute kohta lõpliku negatiivse otsuse, andes korralduse abi tagasi nõuda [9].
In the meantime, by letter dated 19 January 2007, the Commission started exploring the idea of transitional measures for the Alcoa tariff scheme in Sardinia, linked to the introduction of a virtual capacity release programme (Virtual Power Plant, hereinafter ‘VPP’).
Vahepeal hakkas komisjon 19. jaanuari 2007. aasta kirjaga uurima ideed rakendada Alcoa tariifikava suhtes Sardiinias üleminekumeetmeid seoses virtuaalse võimsuse eraldamise programmi juurutamisega (edaspidi „virtuaalne elektrijaam”).
Italy asked for a meeting with the Commission to review possible options for a VPP.
Itaalia taotles kohtumist komisjoniga, et vaadata läbi virtuaalse elektrijaama võimalused.
The main facts of the case
Juhtumi peamised asjaolud
The aluminium producer Alcoa has, since 1996, benefited from a preferential electricity tariff for its two primary aluminium smelters located in Sardinia (Portovesme) and Veneto (Fusina).
Alumiiniumitootja Alcoa suhtes on alates 1996. aastast kohaldatud elektrienergia soodustariife tema kahe Sardiinias (Portovesme) ja Venetos (Fusina) asuva esmase alumiiniumi tehase kasuks.
However, the nature of the tariff was modified over time, and twice prolonged by Italy, in 2004 and again in 2005.
Tariifi olemust siiski muudeti aja jooksul ning Itaalia pikendas selle kohaldamisaega kaks korda, kõigepealt 2004. aastal ja siis uuesti 2005. aastal.
The disputed tariff is subsidised by means of a cash payment by the Equalisation Fund (Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico, a public body) [10], reducing the price established contractually between Alcoa and its electricity supplier ENEL.
Vaidlusalust tariifi rahastatakse Cassa Conguaglio per il Settore Elettrico (elektrienergia sektori tasakaalustusfond, avalik-õiguslik asutus) [10] poolt tehtava sularahamaksega, mis vähendab Alcoa ja tema elektritarnija ENELi vahelises lepingus kehtestatud hinda.
The required resources are raised via a parafiscal charge imposed on all electricity consumers by way of component A4 of the electricity bill.
Nõutavad ressursid saadakse kõigile elektritarbijatele kehtestatud maksutaolise lõivu kogumise teel elektriarve ühe kuluelemendi komponendi A4 kaudu.
The disputed legislative provisions and the regulatory context
Vaidlusalused õigusnormid ja regulatiivne taust
The preferential tariff scheme from which Alcoa benefits is provided for by the respective legislative provisions (2.2.1) and the detailed regulations laid down by the Authority for Electric Energy and Gas (Autorità per l’Energia Elettrica et il Gas — ‘AEEG’) (2.2.2.1).
Soodustariifikava, mida kohaldatakse Alcoa suhtes, on sätestatud vastavates õigusnormides (2.2.1) ning üksikasjalikes eeskirjades, mille on kehtestanud Autorità per l’Energia Elettrica et il Gas (elektrienergia- ja gaasiamet) (2.2.2.1).
The Equalisation Fund is the implementing agency of the scheme (2.2.2.2).
Tasakaalustusfond on kava rakendav asutus (2.2.2.2).
The Commission’s analysis of the Alcoa tariff scheme must therefore take account of both the legislative provisions and the Italian regulatory context.
Komisjon peab oma Alcoa tariifikava analüüsis seega arvesse võtma nii õigusnorme kui ka Itaalia regulatiivset tausta.
The legislative provisions
Õigusnormid
The legislative provisions concerned are Article 1 of the Prime Ministerial Decree of 6 February 2004 [11] (hereinafter ‘the 2004 Decree’), as implemented by the relevant regulatory provisions and Article 11(11) of Decree-Law No 35 of 14 March 2005, converted into Law No 80/2005 ‘Urgent Provisions under the Action Plan for Economic, Social and Territorial Development’ (hereinafter ‘Law No 80/2005’) as implemented by the relevant regulatory provisions [12].
Asjaomased õigusnormid on peaministri 6. veebruari 2004. aasta dekreedi [11] (edaspidi „2004. aasta dekreet”) artikkel 1, nagu seda rakendatakse asjaomaste õigusnormidega, ja 14. märtsi 2005. aasta dekreetseaduse nr 35 (mis muudeti seaduseks nr 80/2005 „Majandusliku, sotsiaalse ja piirkondliku arengu tegevuskava kohased kiireloomulised sätted”, edaspidi „seadus nr 80/2005”) artikli 11 lõige 11, nagu seda rakendatakse asjaomaste õigusnormidega [12].
The regulatory context in Italy
Itaalia regulatiivne taust
The AEEG
Elektrienergia- ja gaasiamet
In particular, it sets and updates the electricity tariffs as well as the modalities for the collection of resources required to cover general system charges [14].
Eelkõige kehtestab ja ajakohastab amet elektritariife ning süsteemi üldkulude katmiseks vajalike ressursside kogumise viise [14].
In discharging these functions, the AEEG takes into account the policy indications given by the government as regards the provision of services in the general interest of the country [15].
Nende ülesannete täitmisel võtab elektrienergia- ja gaasiamet seoses teenuste osutamisega riigi üldistes huvides arvesse valitsuse poliitilisi suundumusi [15].
Acting within the powers attributed to it, the AEEG has, over the years, issued a large number of decisions (delibere) laying down precise modalities for the management of preferential tariff schemes in Italy.
Elektrienergia- ja gaasiamet on aastate jooksul vastu võtnud talle antud volituste piires palju otsuseid (delibere), milles on sätestatud soodustariifikava haldamise täpsed viisid Itaalias.
The Equalisation Fund
Tasakaalustusfond
The context in which the preferential tariff was introduced and its changes over time
Soodustariifi kehtestamise kontekst ja selle areng aja jooksul
In order to assess the Alcoa tariff which is the subject of this Decision it is necessary to revisit the context in which it was introduced and its changes over time.
Selleks et hinnata käesolevas otsuses käsitletavat Alcoa tariifi, on vaja uuesti läbi vaadata tariifi kehtestamise kontekst ja selle muutused aja jooksul.
Introduction of the tariff: the 1996 Alumix decision
Tariifi kehtestamine: 1996. aasta otsus äriühingu Alumix kohta
In the early 1990s, as part of the liquidation of the State-owned conglomerate EFIM [16], the Italian aluminium producer Alumix was restructured, privatised and sold to Alcoa.
Riigiomandis konglomeraadi EFIM [16] likvideerimise käigus korraldati 1990. aastate alguses Itaalia alumiiniumitootja Alumix ümber, erastati ja müüdi Alcoale.
Alumix operated two primary aluminium smelters, one in Portovesme, Sardinia, and the other in Fusina, Veneto.
Alumix käitas kahte esmase alumiiniumi tehast, millest üks asus Sardiinia maakonnas Portovesmes ning teine Veneto maakonnas Fusinas.
The acquisition of Alumix by Alcoa was made conditional upon the provision by ENEL, the State-owned electricity supplier, of a preferential tariff for the supply of electricity to the two smelters.
Alumixi omandamisele Alcoa poolt seati tingimuseks, et riigiomandis elektritarnija ENEL tarnib kahele tehasele soodustariifiga elektrit.
The preferential tariff for Alcoa was established by the Ministerial Decree of 19 December 1995 (hereinafter ‘the 1995 Decree’).
Alcoa suhtes rakendatav soodustariif kehtestati 19. detsembri 1995. aasta ministri dekreediga (edaspidi „1995. aasta dekreet”).
The reduced tariff was examined under the State aid rules in the case C 38/92.
Soodustariifi uuriti riigiabieeskirjade alusel juhtumis C/38/92.
In its decision of 4 December 1996 [18] (hereinafter ‘the Alumix decision’), the Commission ruled that it did not constitute State aid on the basis of the considerations summarised below.
Komisjon asus allpool kokkuvõtlikult esitatud asjaolude põhjal oma 4. detsembri 1996. aasta otsuses [18] (edaspidi „Alumixi otsus”) seisukohale, et soodustariif ei kujutanud endast riigiabi.
Under the arrangement under consideration, the State set the tariff to be charged to Alcoa, and ENEL, the only supplier of electricity at the time in Italy, provided Alcoa with electricity at the prescribed tariff.
Kõnealuse korra alusel kehtestas riik Alcoalt nõutava tariifi ning ENEL, kes oli sel ajal Itaalia ainus elektritarnija, tarnis Alcoale elektrit ettenähtud tariifiga.
The prices for both smelters were established for 10 years.
Mõlema tehase puhul kehtestati hinnad kümneks aastaks.
ENEL was at the time a State-owned body [19] with a monopoly on the supply of electricity.
ENEL oli sel ajal riigiomandis asutus, [19] kellele kuulus elektritarnimise monopol.
The Commission, therefore, examined whether ENEL was acting like a rational market operator in applying the price set to Alcoa.
Komisjon uuris seetõttu, kas ENEL käitus Alcoale kehtestatud hinda kohaldades mõistliku turuosalisena.
The Commission assessed the electricity supply situation in the two regions concerned over the ten-year period covered by the preferential tariff.
Komisjon hindas elektritarnimise olukorda kahes asjaomases maakonnas kümneaastase ajavahemiku jooksul, mil kehtis soodustariif.
It noted that in Sardinia and Veneto the electricity market was characterised by an overcapacity in electricity generation which was unlikely to disappear in the following ten years.
Ta täheldas, et Sardiinia ja Veneto elektriturgu iseloomustas elektrienergia ületootmine, mille kadumine järgneva kümne aasta jooksul oli ebatõenäoline.
It also noted that it was impossible for generators to export electricity from these regions because of insufficient interconnection with mainland Italy in the case of Sardinia and due to lack of demand from neighbouring regions in the case of Veneto [20].
Komisjon täheldas ka, et elektritootjad ei saanud eksportida elektrit neist maakondadest, Sardiinia puhul ebapiisava ühenduse tõttu Itaalia maismaaosaga ja Veneto puhul ümbritsevate maakondade nõudluse puudumise pärast [20].
In these circumstances, the Commission held that a large industrial client like Alcoa had substantial bargaining power with respect to ENEL, since the closure of the two smelters, which were among ENEL’s best customers in Italy, would entail even greater overcapacity and a worsening cost structure for ENEL.
Sellistel asjaoludel leidis komisjon, et nii suur tööstuslik klient nagu Alcoa oli võrreldes ENELiga oluliselt paremal läbirääkimispositsioonil, kuna kahe tehase sulgemine, mis kuulusid ENELi parimate klientide hulka Itaalias, oleks toonud kaasa veel suurema ületootmise ning halvendanuks ENELi kulustruktuuri.
Therefore it was in ENEL’s economic interest to supply the smelters in Portovesme and Fusina with electricity at a particularly low price.
Seetõttu oli ENELi majanduslikes huvides tarnida Portovesme ja Fusina tehastele elektrit eriti soodsa hinnaga.
The Commission considered that a rational electricity supplier would be prepared to sell at a price that covered its average marginal cost of production, calculated on the basis of the actual fuel mix used by power plants in the regions concerned, plus a small contribution towards fixed costs.
Komisjon oli arvamusel, et mõistlik elektritarnija oleks olnud valmis müüma elektrit hinnaga, mis oleks katnud tema tootmise keskmise piirkulu, mis on arvutatud tegeliku kütusetarbimise põhjal asjaomaste maakondade elektrijaamades, millele lisandub väike püsikulude osa.
The price set for Alcoa was shown to comply with these criteria.
Alcoa jaoks kehtestatud hind vastas neile kriteeriumidele.
As for the modest annual increases in the Alcoa price set for the following ten years, the Commission considered them justified by the prediction that ENEL’s marginal cost of production would decrease over the years, thanks to improvements in the fuel mix and generation technologies.
Komisjon leidis, et Alcoa jaoks kehtestatud hinna tagasihoidlik aastane tõus järgmise kümne aasta jooksul oli põhjendatud eeldusel, et ENELi tootmise piirkulu väheneb aastate jooksul tänu kütuste ja tootmistehnoloogia paranemisele.
The Commission thus concluded that ENEL was behaving like a rational market operator in granting the tariff and the measure was according declared not to constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
Komisjon järeldas seega, et ENEL käitus sellist tariifi pakkudes mõistliku turuosalisena, ning meedet ei peetud riigiabiks EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses.
Transformation of the Alcoa tariff into a ‘general system charge’ and relevant changes in the financing mechanism
Alcoa tariifi muutmine süsteemi üldiseks tasuks ja vastavad muutused rahastamismehhanismis
In the years immediately following the Alumix decision, the Italian electricity system was restructured with a view to the gradual liberalisation of the EU electricity market [21].
Alumixi otsusele vahetult järgnevatel aastatel korraldati Itaalia elektrienergia süsteem ümber, pidades silmas ELi elektrituru järkjärgulist liberaliseerimist [21].
In 1997 the standard electricity tariff [22] was restructured and divided into tariff components [23].
aastal korraldati ümber standardne elektritariif [22] ja jagati tariifikomponentideks [23].
The Alcoa tariff underwent a first change.
Alcoa tariifis toimus esimene muutus.
The Alumix price, which had been a global figure before the reform, was unbundled into tariff components, so that it would fit within the new standard tariff structure.
Alumixi hind, mis oli enne reformi olnud koondsumma, jagati tariifikomponentideks, et see sobiks uude standardsesse tariifistruktuuri.
The tariff components applicable to Alcoa were reduced in such a way that the end-price corresponded exactly to that of the Alumix decision.
Alcoa suhtes kohaldatavaid tariifikomponente vähendati nii, et lõpphind vastaks täpselt Alumixi otsuses sätestatud hinnale.
At this stage, ENEL, as Italy’s sole electricity supplier, was still granting the tariff directly: it charged Alcoa the Alumix price, and did not receive any separate compensation in respect of its supplies to the undertaking.
Selles etapis kehtestas ENEL Itaalia ainsa elektritarnijana jätkuvalt tariife otse: ta nõudis Alcoalt Alumixi hinda ega saanud eraldi hüvitist seoses tarnetega kõnealusele ettevõtjale.
In 1999, when Italy transposed the first EU liberalisation directive [24], ENEL ceased to have a monopoly over electricity supplies in Italy and was split into several entities.
Kui Itaalia võttis 1999. aastal üle esimese ELi liberaliseerimisdirektiivi, [24] kaotas ENEL Itaalias elektritarnimise monopoli ja jagati mitmeks üksuseks.
While ENEL had previously sold electricity directly to Alcoa at the preferential rate, under the new mechanism [26] ENEL received the full ordinary price charged to large industrial clients, and other electricity customers provided the funds necessary to ensure that Alcoa continued to pay the Alumix price.
Kui varem oli ENEL müünud elektrit otse Alcoale soodustariifiga, siis uue korra [26] kohaselt sai ENEL tavapärase täishinna, mida pidid maksma suured tööstuskliendid, ning vajalikud vahendid tagamaks, et Alcoa saaks jätkata Alumixi hinna maksmist, tulid muudelt elektritarbijatelt. Alcoa pidi formaalselt tasuma täishinna, kuid sai kasu otsesest allahindlusest tema arvel.