natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to Alcoa, smelters can operate only if long-term supply arrangements can be entered into with electricity producers.
Alcoa sõnul saavad tehased töötada üksnes juhul, kui elektritootjatega on võimalik sõlmida pikaajalised tarnelepingud.
Cost-based long-term agreements can still be offered by willing sellers in the present day, as illustrated by the agreement concluded by Alcoa in Iceland [42].
Kuni praeguse ajani võivad müüjad soovi korral pakkuda kulupõhiseid pikaajalisi lepinguid, mille näiteks on Alcoa poolt Islandil sõlmitud leping [42].
However, according to Alcoa, in the absence of cost-based contractual arrangements, smelters are forced to shut down.
Alcoa väitel on tehased kulupõhiste lepingute puudumisel sunnitud siiski tegevuse lõpetama.
Since 2003, three smelters within the EU-25 have been closed for this reason and more closure plans have been announced.
Alates 2003. aastast on EL 25-s sel põhjusel suletud kolm tehast ning on teatatud teistestki sulgemisplaanidest.
Alcoa concludes that, without the tariff extension, it would be forced to shut down the two Italian plants in Fusina, Veneto, and Portovesme, Sardinia, immediately.
Alcoa teeb järelduse, et tariifi kohaldamisaja pikendamiseta on ta sunnitud viivitamata sulgema kaks Itaalias Veneto maakonnas Fusinas ja Sardiinia maakonnas Portovesmes asuvat tehast.
Alcoa points out that the governments of several Member States are encouraging the establishment of cost-based long-term supply contracts between energy-intensive industrial consumers and power generators, in view of the fact that electricity markets are not functioning properly.
Alcoa juhib tähelepanu sellele, et mitme liikmesriigi valitsused julgustavad kulupõhiste pikaajaliste tarnelepingute sõlmimist energiamahukate tööstuslike tarbijate ja elektrienergia tootjate vahel, võttes arvesse asjaolu, et elektriturud ei toimi nõuetekohaselt.
These solutions are considered necessary as interim measures to ensure fair pricing and prevent industry closures.
Selliseid lahendusi peetakse vajalikuks rakendada ajutiste meetmetena, et tagada õiglane hinnakujundus ja vältida tehaste sulgemisi.
Alcoa provides a brief description of measures adopted by: Finland (consortia investing in a new nuclear reactor, with off-take rights at a price pegged to production costs), Germany (discount of 35-50 % on transmission costs, plus a reduction in charges related to renewable energies for large industrial users), Spain (regulated tariffs), France (consortia of large users investing in new nuclear power plants, regulated ‘return’ tariffs), Sweden (consortia for investments in new power plants) and Belgium (purchasing consortium).
Alcoa esitab lühikirjelduse meetmete kohta, mille oli võtnud Soome (konsortsiumide investeeringud uude tuumareaktorisse ostukohustusega, mille puhul on hind seotud tootmiskuludega), Saksamaa (energia edastamise kulude 35–50 % allahindlus ning lisaks taastuvenergia tootmisega seotud kulude vähendamine suurte tööstuslike tarbijate puhul), Hispaania (reguleeritud tariifid), Prantsusmaa (suurtarbijate konsortsiumide investeeringud uutesse tuumaelektrijaamadesse, reguleeritud tagasipöördumistariifid), Rootsi (uutesse elektrijaamadesse investeerimise konsortsiumid) ja Belgia (ostmise konsortsium).
Alcoa underlines that the Commission itself has recognised, in the energy sector inquiry [43], that electricity markets in Europe are not functioning properly.
Alcoa rõhutab, et komisjon on ise tunnistanud energiasektori uuringus, [43] et elektriturud Euroopas ei toimi nõuetekohaselt.
Alcoa also lists a number of initiatives taken or announced by the Commission in the energy sector, such as the work of the High Level Group on Competitiveness, Energy and the Environment [44].
Alcoa loetleb ka mitmeid algatusi, mida komisjon on energiasektoris ellu viinud või välja kuulutanud, nt konkurentsivõime, energeetika ja keskkonna kõrgetasemelise töörühma tehtud töö [44].
The tariff is not State aid
Tariif ei ole riigiabi
Alcoa submits that the tariff is not State aid because: (a) there has been no significant change in the circumstances that led the Commission to conclude that the Alumix tariff did not confer an advantage; in particular, the price paid by Alcoa continues to be consistent with the parameters specified by the Commission in the Alumix decision; (b) the measure neither distorts competition nor affects intra-Community trade; and (c) according to the relevant case-law of the Community courts, the measure does not involve the transfer of State resources.
Alcoa väitel ei ole tariif riigiabi, kuna a) asjaoludes, mille põhjal komisjon järeldas, et Alumixi tariif ei andnud eelist, ei ole toimunud märkimisväärseid muutusi; Alcoa makstav hind on jätkuvalt kooskõlas komisjoni poolt Alumixi otsuses esitatud näitajatega; b) meede ei moonuta konkurentsi ega mõjuta ühendusesisest kaubandust ning c) vastavalt ühenduse kohtute asjaomasele praktikale ei hõlma meede riigi ressursside ülekandmist.
No advantage
Eelis puudub
Alcoa claims that, in assessing the existence of an advantage, the crucial issue is whether the price paid by Alcoa is lower than a normal market price.
Alcoa väitel on eelise olemasolu hindamisel oluliseks asjaolu, kas Alcoa makstud hind on tavapärasest turuhinnast madalam.
Alcoa contends that the special price is equivalent to what the company would have paid under normal market conditions, that is in a fully competitive market.
Alcoa väidab, et erihind on võrdne hinnaga, mida äriühing peaks maksma tavapärastes turutingimustes, st täielikult konkurentsile avatud turul.
In the Alumix case, the Commission had come to the conclusion that, in a fully competitive market, a private electricity supplier would sell power to its best customers at the marginal cost plus some small contribution to fixed costs, and that the State could set tariffs based on the same criteria.
Alumixi juhtumis oli komisjon jõudnud järeldusele, et täielikult konkurentsile avatud turul müüks eraõiguslik elektritarnija oma parimatele klientidele elektrit piirkuluga, millele lisandub väike püsikulude osa, ning riik võiks tariifid kindlaks määrata samade kriteeriumide alusel.
According to Alcoa, the test to be applied in the present case is whether the prices paid by Alcoa have been higher or lower than its power supplier’s marginal costs (plus some contribution to fixed costs).
Alcoa sõnul tuleb käesoleval juhul analüüsida, kas Alcoa makstud hinnad on olnud kõrgemad või madalamad kui tema elektritarnija piirkulud (millele lisandub väike püsikulude osa).
Alcoa submits calculations to support its case.
Alcoa esitab oma seisukoha põhjendamiseks arvutused.
(in EUR/MWh)
(eurot/MWh)
Special tariff applied to Alcoa at Portovesme
Alcoa suhtes Portovesme tehases kohaldatud eritariif
Minimum Sardinia region pool price (IPEX)
Itaalia elektribörsi (IPEX) keskmine hetkehind Sardiinia maakonnas
Special tariff applied to Alcoa at Fusina
Alcoa suhtes Fusina tehases kohaldatud eritariif
Minimum Northern Italy region pool price
Elektribörsi keskmine hetkehind Põhja-Itaalia piirkonnas
For both Sardinia and Veneto, Alcoa uses the minimum IPEX pool prices (EUR 20,2 and EUR 21,0 MWh in 2005 and 2006) as a proxy for the marginal costs of generators, since no supplier would sell energy on spot markets at prices lower than their marginal costs and thus minimum spot prices are be higher than marginal generation costs.
Nii Sardiinias kui ka Venetos kasutab Alcoa IPEXi minimaalset keskmist hetkehinda (20,2 ja 21,0 eurot/MWh 2005. ja 2006. aastal) abivahendina elektritootjate piirkulu kindlaksmääramisel, kuna ükski tarnija ei müüks elektrienergiat hetketurul piirkulust madalama hinnaga ning seetõttu peavad minimaalsed hetkehinnad olema tootmise piirkulust kõrgemad.
Confirmation of the reliability of the minimum prices indicated above can be provided, according to the company, by comparing them with the standard marginal costs for coal-fired power plants, which Alcoa estimates at EUR 20/MWh.
Eespool osutatud miinimumhindade usaldusväärsust võib äriühingu sõnul kinnitada, kui võrrelda neid söeküttel töötavate elektrijaamade standardse piirkuluga, mis Alcoa hinnangul on 20 eurot/MWh.
To summarise, according to Alcoa, in Veneto as well as in Sardinia the methodologies set out in recitals 80 and 81 confirm that the prices paid by Alcoa are consistent with the criteria laid down in the Alumix decision.
Kokkuvõttes kinnitavad Alcoa sõnul põhjendustes 80 ja 81 esitatud meetodid nii Veneto kui ka Sardiinia puhul, et tema makstud hinnad vastavad Alumixi otsuses sätestatud kriteeriumidele.
Alcoa disputes what it sees as the use by the Commission of average IPEX prices as the benchmark for assessing the existence of an advantage.
Alcoa väidab, et tema arvates kasutab komisjon IPEXi keskmisi hindu eelise olemasolu hindamise alusena.
Alcoa asserts that the average IPEX price is not representative of the price paid by a large industrial consumer like Alcoa, which consumes electricity 24 hours a day and which instead of purchasing it on the spot market concludes long-term bilateral supply contracts.
Alcoa kinnitab, et IPEXi keskmine hind ei kajasta hinda, mida maksavad sellised suured tööstuslikud kliendid nagu Alcoa, kes tarbivad elektrit 24 tundi ööpäevas ning kes selle asemel, et osta elektrienergiat hetketurult, sõlmivad kahepoolseid pikaajalisi tarnelepinguid.
In addition, Alcoa submits that ENEL enjoys a dominant position in the supply of electricity almost everywhere in Italy.
Alcoa väidab ka, et ENEL on valitsevas seisundis elektritarnimise turul peaaegu kogu Itaalias.
In Sardinia, in particular, ENEL is shielded from competition by non-Sardinian suppliers as a result of the limited capacity of the interconnector between Sardinia and the Italian mainland.
Sardiinias kaitseb ENELit konkurentsi eest Sardiinia-väliste tarnijatega Sardiinia ja Itaalia maismaaosa vahelise võrguühenduse piiratud võimsus.
Therefore, in Italy neither the spot market nor the market for long-term supply agreements is for the time being characterised by a truly competitive structure.
Seetõttu ei ole Itaalias praegu ei hetketurg ega ka pikaajaliste tarnelepingute turg rajatud tõelisele konkurentsile.
The prices charged by ENEL to Alcoa do not, therefore, reflect the prices that would normally prevail in a fully competitive market, either in Sardinia or in Veneto.
Seega ei ole hinnad, mida ENEL küsib Alcoalt, ei Sardiinias ega ka Venetos sellised, mis kehtiksid tavaliselt täielikult konkurentsile avatud turul.
In conclusion, Alcoa contends that the prices it has been paying in Italy still fully comply with the criteria laid down by the Commission in the Alumix decision, and accurately reflect what would happen if the market functioned properly.
Lõpetuseks väidab Alcoa, et hinnad, mida ta on Itaalias maksnud, vastavad siiski täielikult komisjoni poolt Alumixi otsuses sätestatud kriteeriumidele ning kajastavad täpselt olukorda turu nõuetekohase toimimise korral.
Alcoa is not, therefore, the beneficiary of an advantage which it could not obtain in a fully competitive market.
Alcoa ei saa seega kasu eelisest, mida ta ei saaks kasutada täielikult konkurentsile avatud turul.
No impact on trade
Mõju kaubandusele puudub
Alcoa submits that the tariff does not have an impact on intra-Community trade and cannot distort competition.
Alcoa väidab, et tariif ei mõjuta ühendusesisest kauplemist ega saa moonutada konkurentsi.
The price of primary aluminium is set in the London Metal Exchange, and variations in local production costs do not translate into differences in prices.
Esmase alumiiniumi hind kehtestatakse Londoni metallibörsil ning kohalike tootmiskulude erinevus ei väljendu hinnavahes.
Italy’s primary aluminium output is so low, according to Alcoa, that it has no potential for affecting world prices.
Itaalia esmase alumiiniumi toodang on Alcoa sõnul nii väike, et see ei suuda mõjutada maailmaturuhindu.
Demand for primary aluminium in the EU-25 has grown steadily (with a 42 % increase in the level of demand between 1996 and 2005).
Esmase alumiiniumi nõudlus on EL 25-s pidevalt kasvanud (nõudluse tase on aastatel 1996–2005 suurenenud 42 %).
European output, however, has not kept pace.
Euroopa toodang ei ole siiski samas tempos kasvanud.
Alcoa contends that, if the aluminium industry in Italy disappeared, no new Italian or EU entrant could replace the capacity shut down in Italy, as EU plants are already working at full capacity, and no existing producer or new entrant would have an incentive to increase its capacity, given that the long-term prospects as regards future availability of affordable power are uncertain.
Alcoa väidab, et kui alumiiniumitööstus Itaalias kaoks, ei suudaks ükski uus Itaalia ega ELi turule tulija asendada Itaalias kaotatud võimsust, kuna ELi tehased töötavad juba täisvõimsusel ning mitte ühelgi tegutseval tootjal ega uuel turule tulijal ei oleks stiimulit oma tootmisvõimsust suurendada, võttes arvesse seda, et pikaajalised taskukohase elektrienergia kättesaadavuse väljavaated on ebakindlad.
Moreover, Alcoa claims that the interests of other European producers are not threatened by the continuation of the Italian tariff schemes, since they ensure an electricity price which is only marginally lower than the weighted average paid by primary aluminium producers in the EU-25.
Lisaks väidab Alcoa, et Itaalia tariifikavade kohaldamise jätkamine ei ohusta teiste Euroopa tootjate huve, kuna need tagavad üksnes veidi madalama elektrihinna kui esmase alumiiniumi tootja makstav kaalutud keskmine hind EL 25-s.
Comparison of average smelter tariffs
Keskmiste tehasetariifide võrdlus
Italian weighted average smelter tariff
Itaalia tehaste kaalutud keskmine tariif
EU-25 weighted average smelter tariff
EL 25 tehaste kaalutud keskmine tariif
EEA weighted average smelter tariff
EMP tehaste kaalutud keskmine tariif
World weighted average smelter tariff
Maailma tehaste kaalutud keskmine tariif
No State resources
Riigi ressursse ei kasutata
Alcoa relies on the PreussenElektra [45] and Pearle [46] case-law to substantiate its thesis that the measure at hand is not financed through State resources.
Oma väidete kinnitamiseks, et kõnealust meedet ei rahastata riigi ressurssidest, tugineb Alcoa PreussenElektra [45] ja Pearle’i [46] kohtuasjale.
Alcoa claims that the funds required to finance the tariff are transferred by private entities (electricity consumers) to a private entity (Alcoa): the role of the State is confined to the adoption of a law mandating payment of the required sums, with no discretion to dispose of the funds otherwise than in the implementation of the statutory scheme.
Alcoa väidab, et eraõiguslikud isikud (elektritarbijad) kannavad tariifi rahastamiseks vajalikud vahendid üle eraõiguslikule üksusele (Alcoale): riigi roll piirdub nõutavate summade maksmist kohustava seaduse vastuvõtmisega, ilma et tal oleks õigust käsutada vahendeid teisiti kui kohustusliku kava rakendamise kaudu.
In particular, according to Alcoa, the Equalisation Fund cannot exercise any control over the funds and is a mere accounting intermediary.
Alcoa sõnul ei oma tasakaalustusfond mingisugust kontrolli vahendite üle, olles lihtsalt arvepidamise vahendajaks.
Existing rather than new aid
Pigem olemasolev kui uus abi
Alcoa further submits that, even if one were to consider that the tariff constituted State aid, it would constitute ‘existing aid’ rather than ‘new aid’.
Alcoa väidab veel, et isegi kui tariif kujutaks endast riigiabi, siis oleks see pigem „olemasolev abi” kui „uus abi”.
Alcoa continued to pay the same net price after the reforms and that price did not confer an advantage on the buyer of such energy, as recognised in the Alumix decision.
Alcoa jätkas pärast reforme sama netohinna maksmist ning kõnealune hind ei andnud elektrienergia ostjale mingisugust eelist, nagu on kinnitatud ka Alumixi otsuses.
Therefore, the reforms did not constitute a ‘change in circumstances’ such as would strip the Alumix decision of its validity.
Seetõttu ei kujutanud reformid endast sellist „asjaolude muutust”, mis muudaks Alumixi otsuse kehtetuks.
As for the role entrusted to the Equalisation Fund, according to Alcoa the change was of a purely administrative nature and did not affect the substance of the mechanism.
Tasakaalustusfondile usaldatud rolliga seotud muutus oli Alcoa sõnul puhtalt haldusliku iseloomuga ega mõjutanud mehhanismi olemust.
In that case, the Court ruled that, once it had been determined that a particular aid scheme did not constitute State aid, the only way for the Commission to reassess its position was to follow the rules on existing aid, and the effect of reassessment could thus be valid only in the future.
Kõnealuses kohtuasjas otsustas kohus, et kui on kindlaks määratud, et konkreetne abikava ei kujuta endast riigiabi, siis saab komisjon oma seisukoha ümber hinnata ainult olemasoleva abi eeskirjade alusel ning ümberhindamisel puudub igasugune tagasiulatuv mõju.
In Alcoa’s view, it is irrelevant that the liberalisation of the energy markets occurred after the Commission adopted the Alumix decision, since liberalisation did not affect the reasoning for the finding that no aid was involved (the fact that prices covered marginal costs), and could not lead to a change in the nature of the measure.
Alcoa arvates ei oma tähtsust see, et elektriturud liberaliseeriti pärast seda, kui komisjon oli vastu võtnud Alumixi otsuse, kuna liberaliseerimine ei mõjutanud põhjendust järeldusele, et abi ei esinenud (sest hinnad katsid piirkulusid), ning ei võinud kaasa tuua muutust meetme olemuses.
Therefore, the Commission cannot rely on Article 1(b)(v), second sentence, of Regulation (EC) No 659/1999 [49] to declare the measure to be ‘new aid’.
Seetõttu ei saa komisjon meetme tunnistamisel „uueks abiks” tugineda määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti v teisele lausele [49].
Moreover, even if it were to be assumed that liberalisation did play a role, Alcoa submits, on the basis of the judgment in Alzetta [50], that the Commission would be precluded from relying on Article 1(b)(v), second sentence, of Regulation (EC) No 659/1999.
Isegi kui eeldada, et liberaliseerimine mängis teatavat rolli, väidab Alcoa, et Alzetta kohtuotsuse [50] põhjal ei saaks komisjon tugineda määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti v teisele lausele.
In addition, the liberalisation of the electricity market occurred prior to the adoption of Regulation (EC) No 659/1999.
Pealegi liberaliseeriti elektriturg enne määruse (EÜ) nr 659/1999 vastuvõtmist.
Therefore, the Regulation cannot apply to measures in the electricity sector even if they have become aid measures as a result of the liberalisation, and such measures are governed instead by Article 1(b)(v), first sentence, of Regulation (EC) No 659/1999 (existing aid) and by the Court’s case-law in Alzetta.
Seepärast ei saa kõnealust määrust kohaldada elektrienergia sektori meetmete suhtes, isegi kui neist on liberaliseerimise tulemusel saanud abimeetmed, ning selliseid meetmeid reguleeritakse määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 1 punkti b alapunkti v esimese lause (olemasolev abi) ning Euroopa Kohtu otsusega Alzetta kohtuasjas.
Alcoa further submits that, even if the current scheme were not considered to be existing aid, the company would, in any event, be entitled to rely on legitimate expectations, in view of the substantial investments carried out by Alcoa in both plants on the assumption that the tariff did not constitute aid and the existence of precedents in the Commission’s decision-making practice which show a certain margin of discretion in treating aid as existing aid, in particular the Commission’s decision on tax-free provisions for setting up establishments abroad [51].
Alcoa väidab veel, et isegi kui praegust kava ei käsitata olemasoleva abina, oleks äriühingul igal juhul õigus tugineda õiguspärase ootuse põhimõttele, võttes arvesse Alcoa olulisi investeeringuid mõlemasse tehasesse eeldusel, et tariif ei kujuta endast abi, ja võttes arvesse pretsedentide olemasolu komisjoni otsustuspraktikas, mis näitavad teatavat kaalutlusõigust abi käsitamisel olemasoleva abina, eelkõige komisjoni otsust maksuvabastuse korra kohta ettevõtete asutamiseks välismaal [51].
Compatibility of the Sardinian tariff as regional aid
Sardiinia tariifi sobivus regionaalabina
Alcoa maintains that, in any event, as far as the Sardinian plant is concerned, the challenged measure complies with the requirements for benefiting from regional aid.
Alcoa jääb oma seisukoha juurde, et vaidlusalune meede vastab Sardiinia tehase puhul igal juhul regionaalabi saamise nõuetele.
Alcoa describes the regional handicaps of Sardinia and the problems of energy-intensive industries, arising from Sardinia’s lack of interconnection in terms of energy supply and the existence of an ENEL/ENDESA duopoly which distorts the normal competitive process and keeps prices high even for large users.
Alcoa kirjeldab Sardiinia piirkondlikku mahajäämust ja energiamahuka tööstuse probleeme, mis tulenevad energiavarustuse ühenduste puudumisest Sardiinias ning ENEL/ENDESA duopoli olemasolust, mis moonutab tavapärast konkurentsi ja hoiab hinnad kõrgel isegi suurtarbijate jaoks.
The tariff is said to seek to remedy this handicap.
Tariifi abil püütakse seda mahajäämust leevendada.
Alcoa points out that the shutdown of the smelters would have the direct effect of destroying 2500 jobs.
Alcoa märgib, et tehaste sulgemise tõttu kaoks otseselt 2500 töökohta.
However, there would be an indirect effect on thousands more, because of Alcoa’s position as one of the key employers in the region.
Sulgemisel oleks siiski kaudne mõju veel tuhandetele töökohtadele, kuna Alcoa on üks põhilisi tööandjaid maakonnas.
The impact would be even more dramatic in the case of a sudden shutdown, as opposed to a gradual phasing-out of activities.
Võrreldes tegevuse järkjärgulise lõpetamisega, oleks kohese tegevuse lõpetamise korral mõju isegi veelgi suurem.
Alcoa contends that the tariff meets the criteria of proportionality in that it is limited to what is necessary to address the market failure (the absence of a competitive market in Sardinia) and the price is in line with the weighted average of the electricity prices paid by other smelters in the EU-25.
Alcoa väidab, et tariif vastab proportsionaalsuse kriteeriumidele, kuna see piirdub turutõrke (konkurentsivõimelise turu puudumine Sardiinias) kõrvaldamiseks vajalikuga ning hind on kooskõlas teiste tehaste makstavate hindade kaalutud keskmisega EL 25-s.
In Alcoa’s view, the lack of degressivity is not proven.
Alcoa arvates ei ole abi mittevähenemist tõendatud.
Degressivity should be assessed by reference to the suppliers’ marginal costs, and the Commission would have to show an increase in such costs in order to demonstrate that the tariff is not degressive.
Abi vähenemist tuleks hinnata lähtudes tarnijate piirkuludest ning selleks et kinnitada, et tariif ei vähenenud, peaks komisjon tõendama selliste kulude kasvu.
As regards the 4 % cap on the increase of the tariff, contested by the Commission on the ground that it does not ensure degressivity, Alcoa contends that it is normal that the price should be fixed for a certain period.
Tariifi kasvule kehtestatud 4 % suuruse piirmäära kohta, millele komisjon vaidles vastu seetõttu, et see ei taga vähenemist, väidab Alcoa, et hinna kindlaksmääramine teatavaks ajavahemikuks on tavapärane.
Further, a cap should reflect a normal trend, and should not take into account abnormal events, such as an the exceptional rise in oil prices.
Lisaks peaks piirmäär kajastama tavapärast suundumust ja mitte arvestama ebatavalisi sündmusi, nagu naftahinna erakorralist tõusu.
Alcoa also notes that degressivity has been accepted by the Commission in cases where a benefit was maintained for four to five years, and then decreased progressively [52].
Alcoa märgib samuti, et komisjon on nõustunud vähenemisega juhtudel, kui toetust anti neli kuni viis aastat ning seejärel vähendati järk-järgult [52].
In Alcoa’s view, the tariff is transitory, since it is set to last until the interconnection problem with the mainland is eliminated (presumably in 2010).
Alcoa arvates on tariif ajutine, kuna see on kehtestatud seniks, kuni on kõrvaldatud ühenduste puudumise probleem riigi maismaaga (eeldatavasti 2010. aastal).