natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission will seek to determine whether, at the end of a procedure that is defined in advance and conducted in public, a creditor of La Poste will be in a position comparable to that of a creditor of an enterprise governed by commercial law.
Komisjon selgitab välja, kas eelnevalt kindlaksmääratud ja avalikustatud menetluse lõppedes oleks La Poste’i võlausaldaja olukorras, mis on võrreldav äriõigusele alluva ettevõtja võlausaldaja olukorraga.
This examination will show that:
Selle küsimuse läbivaatamisel ilmneb, et
the conventional obstacles to the settlement of a claim against a body governed by private law are absent in the case of a publicly owned establishment (1);
riigiasutuste puhul puuduvad tavapärased takistused, mis esinevad eraõigusliku asutuse nõude rahuldamisel (punkt 1);
the procedure laid down by the Law of 16 July 1980 for the recovery of the debts of a publicly owned establishment that has been found by a court to be in default does not in any way lead to the cancellation of the debt (2);
juuli 1980. aasta seaduse kohase riigiasutustelt kohtuotsusega võlgade sissenõudmise menetluse tulemusel ei saa võlad mingil juhul kaduda (punkt 2);
the rules governing the liability of the State in the procedure for the recovery of the debts of a publicly owned establishment have all the characteristics of a guarantee mechanism (3);
riigiasutuste võlgade sissenõudmise menetluses riigi vastutuse rakendamisel on kõik garantiimehhanismi tunnused (punkt 3);
even if he were to fail to obtain satisfaction, a creditor could always invoke the effects of a legitimate mistake that he made when his claim arose regarding the prospect that it would always be honoured (4).
isegi kui võlausaldaja nõuet ei rahuldata, võib tema õiguspärasel eksimusel võlanõude koostamisel olla õigusmõju, millest tulenevalt asjaomane nõue ikkagi rahuldatakse (punkt 4).
The conventional obstacles to the settlement of a claim against a body governed by private law are absent in the case of a publicly owned establishment
riigiasutuste puhul puuduvad tavapärased takistused, mis esinevad eraõigusliku asutuse nõude rahuldamisel
It was made clear in the description of the measure that La Poste is not subject to the ordinary law rules governing the compulsory administration or winding up of firms in difficulty.
Nagu meetme kirjelduses täpsustati, ei kohaldata La Poste’i suhtes tavaõigust raskustes olevate äriühingute saneerimise ja likvideerimise küsimuses.
A creditor of La Poste is not in danger of seeing his claim cancelled because compulsory winding-up proceedings have been brought, or of obtaining only partial payment of his initial claim at the end of compulsory administration or winding-up proceedings under the ordinary law.
Seega ei ole La Poste’i võlausaldajal riski, et tema nõue võib likvideerimise algatamise tõttu kaduda või et talle makstakse tavaõiguse kohase saneerimise või likvideerimise menetluse tagajärjel tagasi ainult osa tema algsest nõudest.
In addition, as the Commission’s expert has pointed out, the fact that La Poste has legal personality is no bar to the existence of a guarantee given by the French State.
Nagu rõhutas komisjoni ekspert, ei ole La Poste’i juriidilise isiku staatus takistuseks Prantsusmaa antud riigigarantii olemasolule.
There are commercial forms of enterprise such as public limited companies (SAs) or private limited companies (SARLs) whose members are not obliged to pay the debts of the organisation in which they take part, but there are also many categories of organisation or legal person carrying on a commercial activity in which private members are indeed liable for the debts of the organisation they have set up.
Samas kui olemas on äriühinguid, näiteks aktsiaseltsid ja piiratud vastutusega äriühingud, kus osanikud ei pea tagasi maksma selle struktuuriüksuse võlgu, milles neil on osalus, on vastupidiselt olemas ka hulk äriühingute või äritegevusega seotud juriidiliste isikute kategooriaid, mille puhul eraõiguslikud osanikud asjaomase äriühingu võlgade eest vastutavad.
This is true of the forms of partnership known as the société en nom collectif, the groupement d’intérêt économique, or the société civile.
Nii on see täisühingute, majandushuviühingute ja seltsingute (sociétés civiles) puhul.
Thus there is no express principle of ordinary law governing the liability of members for debts.
Seega ei ole tavaõigusega ette nähtud selgesõnalist põhimõtet garantii kohta, mida osanikud võlgade puhul annavad.
In the absence of legislation, it cannot be said that the principle that applies must necessarily be that debts or losses are not guaranteed.
Seetõttu ei saa kinnitada, et asjaomase õigusakti puudumisel kohaldatakse laenude ja kahjumi suhtes garantii puudumist käsitlevat põhimõtet.
In French law, the independence conferred by legal personality, or the existence of funds that belong only to the company, is not a test that allows it to be determined how the debts contracted by a legal person are guaranteed.
Juriidilisele isikule antud sõltumatus ning isikliku vara olemasolu ei ole Prantsuse õiguses kriteerium, mis võimaldaks kindlaks määrata garantiikava juriidilise isiku laenudele.
It may also be concluded that there is nothing to prevent the legislature from providing that a publicly owned establishment can be set up by a public body that will bear any loss only up to the limit of its initial contribution or endowment.
Samuti võib eespool esitatud kaalutlustest järeldada, et miski ei takista seadusandjat sätestamast, et riigiasutuse võib asutada avalik-õiguslik isik, kes kannab kahjumit ainult oma panuse ulatuses või esialgu makstud summas.
The Commission’s expert has sought to complete the picture by considering whether there is an implicit principle of ordinary law governing the guaranteeing of debts in cases where the partners or members in an organisation have not chosen to join together in one of the legal forms offered by the legislature; the Commission’s expert finds an answer in Articles 1871 et seq. of the Civil Code.
Komisjoni ekspert täiendas seda mõttekäiku, otsides, kas tavaõigusega on ette nähtud (kaudne) põhimõte võlgade tagasimaksmise tagamise küsimuses, juhul kui teatava struktuuriüksuse osanikud või liikmed ei tegutse seadusandja pakutavas raamistikus, ning leidis vastuse tsiviilseadustiku artiklist 1871 ja järgnevatest artiklitest.
These articles deal with partners who have not registered their partnership.
Nendes artiklites käsitletakse osanikke, kes ei ole oma ühingut registreerinud.
Article 1871-1 provides as follows: ‘Unless another form of organisation has been provided for, the relations between partners are governed, to the extent reasonable, either by the rules applying to sociétés civiles, if the partnership is of a civil character, or, if the partnership is of a commercial character, by the rules applicable to sociétés en nom collectif’.
Tsiviilseadustiku artikliga 1871-1 nähakse ette järgmine mehhanism: „Kui ei ole ette nähtud teistsugust korda, reguleeritakse osanikevahelisi suhteid seltsingutele kohaldatavate sätetega, kui äriühing on seotud tsiviilasjadega, ning täisühingutele kohaldatavate sätetega, kui äriühingul on äriline iseloom.”
It has been explained above that both of these forms of partnership are legal persons whose members have unlimited liability for their debts.
Eespool täpsustati, et seltsingud ja täisühingud kuuluvad nende juriidiliste isikute hulka, kelle liikmed on võlgade eest piiramatult vastutavad.
The expert concludes that in so far as there is a principle of ordinary law, it would be a principle whereby those who set up a legal person guarantee its debts.
Ekspert järeldab sellest, et juhul kui peaks ilmnema tavaõigusega ette nähtud põhimõte, oleks see juriidiliste isikute võlgade tagasimaksmise tagamise põhimõte.
In their memorandum of 27 October 2009, the French authorities dispute this view.
Prantsusmaa ametiasutused vaidlustavad oma 27. oktoobri 2009. aasta kirjas selle järelduse.
The conclusion, they argue, is not based on any legislation, since the reference in Article 1871-1 of the Civil Code is concerned with ‘relations between partners’ and not relations with third parties.
See järeldus ei põhine ühelgi tekstil, kuna osutatud tsiviilseadustiku artiklis 1871-1 käsitletakse „osanikevahelisi suhteid” ning mitte suhteid kolmandate isikutega.
The legislation is silent on the matter, and its silence cannot be made to imply a principle of guarantee without infringing the rights of the defence that apply in French law and in the law of the Union.
Seega ei ole olemas tekste, millest võiks tuletada garantii põhimõtet, veelgi vähem rikkuda kaitseõigusi nii Prantsuse kui ka Euroopa Liidu õiguses.
The Commission would observe, however, that Article 1871-1 of the Civil Code provides that every partner in an unregistered partnership contracts in his own name and is liable personally to third parties.
Komisjon osutab siiski, et tsiviilseadustiku artiklis 1872-1 määratakse kindlaks, et iga registreerimata äriühingu osanik sõlmib lepinguid enda nimel ning on iseseisvalt vastutav kolmandate isikute ees.
Thus every partner has unlimited liability for the debts he has contracted.
Seega on iga osanik piiramatult vastutav enda võetud laenude eest.
The Commission does not seek to deduce from this one consideration that the State is liable for the debts of La Poste; but it does believe that the French authorities’ argument does not invalidate the Commission’s expert’s argument that in so far as there is a principle of ordinary law it would be a principle of guarantee.
Loomulikult ei kavatse komisjon ainuüksi sellest kaalutlusest järeldada, et riik on vastutav La Poste’i võlgade eest, kuid ta leiab, et Prantsusmaa ametiasutuste esitatud argument ei lükka ümber komisjoni eksperdi argumenti, mille kohaselt oleks juhul, kui peaks ilmnema tavaõigusega ette nähtud põhimõte, tegemist garantiid käsitleva põhimõttega.
In addition, the Commission would point out that in the explanatory note attached to the memorandum of 22 July 2003 from the Minister for Economic Affairs, Finance and Industry, the French authorities themselves draw a parallel between the liability of a shareholder for a société en nom collectif and the liability of the State for a publicly owned establishment.
Muu hulgas tuletab komisjon meelde, et majandus-, rahandus- ja tööstusministri 22. juuli 2003. aasta teatisele lisatud selgitavas märkuses tõmbavad Prantsusmaa ametiasutused ise paralleeli vastutuse vahel, mis on osanikul täisühingute suhtes ning riigil riigiasutuse suhtes.
unlike the creditors of undertakings governed by commercial law, creditors of La Poste (which is not subject to the ordinary law rules governing the compulsory administration and winding up of firms in difficulty) are not in danger of seeing their claim cancelled in whole or in part following court liquidation proceedings;
vastupidiselt äriõigusele alluvate ettevõtjate võlausaldajatele ei riski La Poste’i võlausaldajad (arvestades, et La Poste’i suhtes ei kohaldata tavaõigust raskustes olevate äriühingute saneerimise ja likvideerimise küsimuses) sellega, et nende nõuded võivad likvideerimismenetluse tagajärjel täielikult või osaliselt kaduda;
the fact that La Poste has legal personality is no bar to a state guarantee to La Poste; and
La Poste’i juriidilise isiku staatus ei ole talle riigigarantii andmisel takistuseks;
in the absence of any express limitation on the State’s liability in respect of La Poste, La Poste’s creditors may legitimately act on the principle that the State will bear the debts of La Poste, even though La Poste possesses legal personality.
kuna riigi vastutuse ulatus La Poste’i suhtes ei ole selgesõnaliselt piiritletud, võivad La Poste’i võlausaldajad õiguspäraselt tugineda põhimõttele, mille kohaselt riik toetab La Poste’i laene, ehkki La Poste on juriidiline isik.
The procedure laid down by the Law of 16 July 1980 for the recovery of the debts of a publicly owned establishment that has been found by a court to be in default does not in any way lead to the cancellation of the debt
juuli 1980. aasta seaduse kohase riigiasutustelt kohtuotsuse alusel võlgade sissenõudmise menetluse tulemusel ei saa võlad mingil juhul kaduda
The Commission will now consider the procedure for the recovery of the debts of publicly owned establishments that have been found by a court to be in default, in order to determine whether the procedure can result in the extinction of a claim on La Poste, which would make the outcome for the creditor similar to that of insolvency proceedings in the courts, as the French authorities assert.
Järgmisena kavatseb komisjon uurida riigiasutustelt kohtuotsuse alusel võlgade sissenõudmise menetlust, et teha kindlaks, kas sellise menetluse tulemusel võib võlausaldaja nõue La Poste’i vastu kaduda samasuguse tulemusega nagu juriidiliste menetluste kohaldamise korral, nagu seda kinnitavad Prantsusmaa ametiasutused.
The procedure is laid down in the Law of 16 July 1980 and in implementing provisions which are cited in the section of this Decision describing the measure.
Kõnealune menetlus on kindlaks määratud 16. juuli 1980. aasta seaduse ja mitme rakendusmäärusega, mis on loetletud käesoleva otsuse meetme kirjeldust käsitlevas jaotises.
The Law of 16 July 1980 confers important prerogatives on the State: the mandatory payment order and the creation of sufficient resources
juuli 1980. aasta seadusega antakse riigile olulised eesõigused: ametikohustustest lähtuva makse tegemine ja piisavate vahendite loomine
As has been explained in the description of the measure, the Law of 16 July 1980 provides that ‘if the decision-making body of the authority or establishment has not released or created the resources […] the supervisory authority shall do so, and if necessary shall issue a mandatory payment order’.
Nagu meetme kirjelduses täpsustatakse, sätestatakse 16. juuli 1980. aasta seaduses: „kui omavalitsuse või asutuse nõuandeorgan ei ole kõnealuseid ressursse eraldanud või loonud, teeb […] järelevalveasutus vajaduse korral seda ametikohustustest lähtuvalt.”
The Decree of 12 May 1981, which on this point remains unchanged by the amending Decree of 2008, states that the representative of the State or the authority responsible for supervision ‘shall, as appropriate, release the necessary resources, either by reducing the appropriations allocated to other expenditures and still available, or by increasing resources’.
Samuti täpsustatakse 12. mai 1981. aasta määruses, mida ei ole selle punktiga seoses 2008. aasta määrusega muudetud, et riigi esindaja või järelevalveasutus „eraldab vajaduse korral vajalikud vahendid muudeks kuludeks ettenähtud ja veel kasutamiseks vabasid vahendeid vähendades või siis tulusid suurendades”.
Thus the Law of 16 July 1980 and the measures implementing it designate the State as the authority responsible for covering the debts of publicly owned establishments.
Seega osutatakse 16. juuli 1980. aasta seaduses ja selle rakendusmäärustes sellele, et riigiasutuste võlgade sissenõudmise puhul on pädev instants riik.
They also confer important prerogatives on the State: the mandatory payment order and the creation of sufficient resources.
Peale selle antakse seadusega riigile olulised eesõigused: ametikohustustest lähtuva makse tegemine ja piisavate vahendite loomine.
The French authorities deny that the resources referred to here can ever be state resources.
Prantsusmaa ametiasutused ei nõustu väitega, mille kohaselt võiksid osutatud vahenditeks olla riigi ressursid.
The Commission accepts that the legislation does not expressly require the State to subsidise a publicly owned establishment on an exceptional basis if it is in financial difficulty.
Komisjon tunnustab, et õigusaktidega ei ole selgesõnaliselt ette nähtud riigi kohustust maksta finantsraskustes riigiasutusele erakorralist toetust.
This does not in any way invalidate the demonstration of the existence of an implied guarantee.
See ei lükka mingil moel ümber kaudse garantii olemasolu tõendust.
The Commission also accepts that the resources to be released in the first place are the resources of the establishment itself.
Samuti tunnustab komisjon, et esmalt eraldatakse sel eesmärgil asutuse omavahendid.
But this does not prevent a finding that once a publicly owned establishment’s own resources are exhausted its debts can be honoured only out of state funds.
See ei takista tõdemast, et kui omavahendid on ammendunud, saab võlgades oleva riigiasutuse kohustusi katta ainult riigi ressurssidest.
Such a finding is consistent with the fact that a guarantee mechanism is a subsidiary mechanism, in that the debtor’s own resources are called upon before those of the guarantor.
See tõdemus on kooskõlas asjaoluga, et garantiimehhanism on subsidiaarne, kus võlgniku vahendid võetakse kasutusele enne garantii andja omi.
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it do not lay down a procedure for liquidation with cancellation of obligations: a shortage of funds will be covered, or will be only temporary
juuli 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmeetmetega ei nähta ette likvideerimismenetlust koos kohustuste kadumisega; vara puudujääk kas kaetakse või on see ainult ajutine olukord
The Commission will now consider the interpretation of the French authorities which maintains that at the end of the procedure laid down by the Law of 16 July 1980 some creditors may see their claim irrevocably cancelled, and that their situation is equivalent to that of creditors of undertakings subject to court proceedings.
Järgmisena hakkab komisjon uurima Prantsusmaa ametiasutuste tõlgendust, mille kohaselt võiks 16. juuli 1980. aasta seadusega kindlaksmääratud menetluse tagajärjel teatavate võlausaldajate nõuded kaduda ilma edasikaebamisõiguseta ning nende olukord on seega samaväärne juriidilistele menetlustele alluvate ettevõtjate võlausaldajate omaga.
The Commission’s expert observes that the Law of 16 July 1980 and the Decree implementing it support the view that in the event that funds are insufficient there are only two possibilities open: either the supervising authority releases the necessary resources, or the payment is deferred.
Komisjoni ekspert osutab asjaolule, et 16. juuli 1980. aasta seadus ja selle rakendusmäärus kalduvad näitama, et varade puudujäägi korral on valida ainult kahe võimaluse vahel: järelevalveasutus eraldab vajalikud vahendid või siis lükatakse maksmine edasi.
At no stage does the procedure indicate that in the event of a continuing insufficiency of funds the debt will come to an end.
Menetlusega seoses ei osutata kordagi sellele, et varade püsiva puudujäägi korral menetlus peatatakse.
The Law of 16 July 1980 and the measures implementing it do provide for a situation where funds are insufficient, but they treat this situation as a temporary one, pending the creation of additional resources, which is the only outcome they envisage.
Kui 16. juuli 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmeetmetega on ette nähtud vara puudujäägi olukord, peetakse sellist olukorda kuni lisavahendite loomiseni üksnes ajutiseks, mis on õigusaktides ainus kavandatav lahendus.
At no stage do they contemplate a situation where the creation of additional resources is impossible or the resources thereby created are in turn insufficient.
Ühelgi juhul ei nähta ette, et lisavahendite loomine oleks võimatu või et nendest omakorda ei jätku.
After the creation of resources, the legislation indicates that the responsible authority is to issue a mandatory payment order.
Pärast seda vahendite loomise etappi teeb pädev asutus õigusaktide kohaselt ametikohustustest lähtuva makse.
The 1989 circular referred to above is more precise with regard to a shortage of funds, stressing that it is necessarily of a temporary character, since the creditor must be informed of the balance that will be paid later.
Eespool osutatud 1989. aasta ringkiri on vara puudujäägi küsimuses veelgi täpsem, rõhutades selle tingimata ajutist iseloomu, kuna sellisel juhul on vaja võlausaldajale teatada hiljem makstava summa suurus.
According to the Commission’s expert, ‘from a reading of this legislation, creditors can conclude that if their claim is not met immediately it will be met at a later date’.
Komisjoni eksperdi seisukoha järgi „võivad võlausaldajad õigusaktide lugemisel saada kindlust selle suhtes, et kui nende nõudeid ei rahuldata kohe, tehakse seda hiljem”.
The Commission’s expert also rightly observes that the procedure laid down by French law is a procedure only for the recovery of claims, and not for winding up.
Samuti märgib komisjoni ekspert õigesti, et Prantsuse õigusega ette nähtud menetlus on ainult nõuete sissenõudmise menetlus, välistades likvideerimismenetluse.
In the case of private persons the legislation links cessation of payments to winding up.
Eraõiguslike asutuste puhul on maksejõuetus õigusaktides seostatud likvideerimisega.
The prospect of a cessation of payments may be grounds for a suspension of payments, and a cessation of payments is expressly stated to be grounds for winding up under the supervision of the court.
Seega võib maksejõuetuse risk käivitada saneerimismenetluse ning likvideerimist on selgesõnaliselt käsitatud maksejõuetuse tagajärjena.
But in the case of public bodies in general, and publicly owned establishments in particular, the legislature and the regulatory authorities have passed over the situation of cessation of payments, without linking it to any form of winding up, and have thus given creditors to understand that their claims will be honoured without limitation, if necessary by a third party such as the State.
Seevastu avalik-õiguslike isikute puhul üldiselt ning eelkõige riigiasutuste puhul jätavad seadusandja ja reguleeriv asutus maksejõuetuse olukorda varjates ning seda kuidagi likvideerimisega seostamata võlausaldajatele mulje, et nende nõuded on piiramatult tagasimakstavad, vajaduse korral kolmanda isiku, näiteks riigi poolt.
Lastly, the Commission’s expert observes that in the course of the reform of 2008, which took place after the opening decision in these proceedings, the French authorities did not take the opportunity to make it clear that the resources to be released had to be the establishment’s own, and that state resources would not be drawn upon.
Lõpuks märgib komisjoni ekspert, et pärast menetluse algatamise otsust toimunud 2008. aasta reformi tagajärjel ei ole Prantsusmaa ametiasutused täpsustanud, et eraldatavad vahendid peavad olema riigiasutuse enda omad ning et nendega ei tohi olla seotud riigi ressursid.
Such a clarification would have sent a strong signal to creditors at a time when in proceedings initiated by the Commission an express link was being made between a state guarantee and the vague wordings in the legislation.
Ometi oleks selline täpsustus võinud võlausaldajatele olla tugevaks signaaliks ajal, kui komisjoni algatatud menetlused seostasid riigigarantii selgesõnaliselt õigusaktide puuduliku sõnastusega.
The fact that the necessary clarification was not supplied supports the affirmation that the French State does not wish to deny that it may supply the necessary resources itself.
Asjaolu, et seda selgitust ei esitatud, kinnitab arvamust, mille kohaselt ei soovi Prantsuse riik tunnistada, et võib vajalikud vahendid leida ise.
In the memorandum they sent on 27 October 2009, the French authorities argue that the statement of the Commission’s expert that ‘from a reading of this legislation, creditors can conclude that if their claim is not met immediately it will be met at a later date’ rests on a biased reading of the relevant wordings: apart from the fact that these are merely circulars, rather than statutes or regulations, there is nothing in them to show that state resources are to be substituted for those of the publicly owned establishment.
oktoobri 2009. aasta kirjas jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et komisjoni eksperdi kinnitus, mille kohaselt „võivad võlausaldajad õigusaktide lugemisel saada kindlust selle suhtes, et kui nende nõudeid ei rahuldata kohe, tehakse seda hiljem”, põhineb õigusaktide erapoolikul lugemisel, millega – lisaks sellele, et tegemist on madalama taseme eeskirjadega (ringkirjadega) – ei ole kuidagi sätestatud asutuse omavahendite võimalik asendamine riigi vahenditega.