natgillin/translations-raw huggingface dataset:
‘That is why no arrangements to soften the blow have been made under national law to confront a situation of default on the part of the commune’; ‘The State cannot offload its obligation to implement judicial decisions by invoking the absence of funds or the autonomy of regional or local authorities — an autonomy that it has not been able to guarantee to date, since the commune is in no position to pay its debts. The applicants therefore denounce the State’s incapacity to adopt positive measures that would have enabled the commune to contribute in accordance with its obligation’.
„Seega ei ole riigi õigusega ette nähtud ühtegi leevendavat sätet olukorra kohta, kus kommuun peatab maksete tegemise”; „Riik ei saa eirata kohtuotsuste täideviimise kohustust, viidates kohalike omavalitsuste vahendite puudumisele või autonoomiale, mida ta ei ole veel suutnud tagada, kuna kommuun ei suuda oma võlgu tagasi maksta.
‘In sum, the Court considers that the applicant companies have been, and are still, subject to a huge and special burden due to the non-payment of the sums from which they should have benefited in implementation of the aforesaid judgments dated 10 July 1992.
Valitsus ei ole seda rikkumist millegagi põhjendanud ning kohus leiab, et vahendite puudumisega ei saa sellist tegemata jätmist õigustada (ibid).”„Kokkuvõttes leiab kohus, et hagejatest äriühingud kandsid ja kannavad endistviisi erilist ja äärmuslikku kahju, mis on tingitud nende summade maksmata jätmisest, mida nad oleksid pidanud saama eespool osutatud 10. juuli 1992. aasta otsuste täitmise alusel.
There has therefore been a breach of Article 1 of Protocol No 1’.
Seetõttu on rikutud esimese protokolli artiklit 1.”
the strict liability scheme is, for its part, based on two scenarios,
mittesüülise vastutuse rakendamise kord põhineb kahel eeldusel:
in the first scenario, the prefect refuses to take certain measures because of requirements of the public interest: these might include the need to preserve not only the existence of the regional or local authority but also the public service task.
esimese eelduse korral keeldub prefekt võtmast teatavaid meetmeid üldiste huvide tõttu – tegemist võib olla vajadusega säilitada kohalik omavalitsus või ka tagada avaliku teenuse osutamine.
The French authorities’ expert emphasises that continuity is required only of the service and not of the establishment that manages the service.
Prantsusmaa ametiasutuste ekspert rõhutab, et järjepidevuse nõue on seotud ainult teenuse osutamise, mitte aga seda haldava asutusega.
It nonetheless remains the case that, in the short term and until such time as the public service task is conceivably transferred to an establishment capable of taking over that task, the continuity of public service may involve the prefect’s taking a number of measures, for example measures to preserve the assets necessary to the public service task or to increase the resources required to pay the claim.
Ometi võib avaliku teenuse osutamise järjepidevuse säilitamine lühiajalises perspektiivis, kuni avaliku teenuse osutamine kantakse üle asutusele, kes selle tagada suudab, tähendada prefekti jaoks teatavate meetmete võtmist, näiteks avaliku teenuse osutamiseks vajaliku vara säilitamist või vahendite suurendamist nõude tasumiseks.
Moreover, the French authorities recognise that the representative of the State is required to preserve the continuity of public service in implementing the procedure introduced by the Law of 16 July 1980;
Muu hulgas tunnustavad Prantsusmaa ametiasutused, et riigi esindaja peab 16. juuli 1980. aasta seadusega kehtestatud menetluse täitmisel järgima avaliku teenuse osutamise järjepidevuse nõuet;
in the second scenario, the strict liability scheme can be invoked if, having regard to the situation of the local or regional authority, and in particular to an insufficiency in its assets, […] the prefect legitimately refuses to take certain measures with a view to ensuring that the judgment is enforced in full, the State as holder of public authority may be liable for any injury caused to a creditor of the local or regional authority if the injury is of an abnormal and specific kind.
teise eelduse kohaselt võib mittesüülise vastutuse rakendamise korda kasutada järgmisel juhul: „kui seoses kohaliku omavalitsuse olukorraga, eelkõige selle likviidsusprobleemidega […] võis prefekt õiguspäraselt keelduda teatavate meetmete võtmisest kohtuotsuse täieliku täitmise tagamiseks, võib sellest kohaliku omavalitsuse võlausaldaja jaoks tulenev kahju kaasa tuua avaliku võimu vastutuse, kui sellisel kahjul on ebatavaline ja eriline iseloom”.
As indicated above, the operative event giving rise to the liability is nothing but the financial situation of the debtor authority.
Nagu eespool osutatud, on vastutuse tekkimise ainsaks aluseks võlgnikust asutuse finantsolukord.
Moreover, the latter may just as well be an establishment as a local or regional authority.
Seega võib tegemist olla nii riigiasutuse kui ka kohaliku omavalitsusega.
Therefore, access to advances from the Treasury in the event of a liquidity crisis is no longer guaranteed, which may substantially delay state support when needed’.
Seega ei ole enam likviidsuskriisi korral tagatud juurdepääs riigikassa ettemaksetele, mis võib vajaduse korral tunduvalt aeglustada riigiabi andmist.”
Fitch therefore takes the view that it has not been possible to activate the liquidity guarantee since 2006 because it no longer complies with European competition rules.
Niisiis leiab Fitch, et likviidsusega seotud garantiid ei saa enam alates 2006. aastast kasutada, kuna see ei ole kooskõlas Euroopa konkurentsieeskirjadega. See annab kinnitust selle kohta, et Fitchi arvates oli enne kõnealust kuupäeva selline garantii olemas ning seda võis kasutada.
Therefore, if a guarantee existed before 2006, its existence and the possibility of activating it were not rendered null and void by the Commission letter dated 26 February 2006.
Seda on võimalik teha ainult siis, kui garantii tunnistab siduvate õiguslike tagajärgedega õigusaktiga kehtetuks kas Prantsuse riik või komisjon.
As pointed out above, Fitch based its decision on the fact that ‘La Poste’s legal status as a public operator no longer justifies its ratings being automatically aligned with the sovereign rating’.
Nagu eespool osutatud, tugines Fitch oma otsuses sellele, et „La Poste’i riigiasutuse staatus ei õigusta enam seda, et tema reitingud automaatselt riigi reitingute järgi määratakse”.
Fitch explains that La Poste’s ratings are now based on the support from the parent company, i.e. the State, to its subsidiary, La Poste.
Fitch selgitab, et La Poste’i reitingud põhinevad nüüdsest emaettevõtja, käesoleval juhul riigi, ning tema tütarettevõtja, La Poste’i, vahelisel toetussuhtel.
In this regard, the Commission would refer to the S & P analysis dated 22 November 2004 on the influence of government support on ratings of postal entities, the analysis dated 14 June 2006 on rating government-related entities and the 2007 study on La Poste.
Sellega seoses osutab komisjon S & P 22. novembri 2004. aasta analüüsile riigi toetuse mõju kohta postiettevõtjate reitingutele ning 14. juuni 2006. aasta analüüsile riigiga seotud üksustele reitingute andmise kohta, samuti La Poste’i käsitlevale 2007. aasta uuringule.
According to these analyses, the rating of an undertaking that enjoys strong state support is derived from the sovereign rating; however, it may be downgraded by two categories (or 6 notches) where the financial links between the undertaking in question and the State may change in the medium or long term.
Nende analüüside kohaselt tuleneb riigilt suurt toetust saava ettevõtja reiting riigile antud reitingust, mida võib siiski langetada kahe kategooria (ehk kuue astme) võrra, pidades silmas seda, et asjaomase ettevõtja ja riigi finantssuhted võivad pikas või keskpikas perspektiivis muutuda.
In support of that statement, France refers to the S & P analysis dated 3 April 2007.
Selle väite kinnituseks osutavad Prantsusmaa ametiasutused S & P 3. aprilli 2007. aasta analüüsile.
As pointed out above, S & P states in the analysis that La Poste’s rating was unaffected after the Commission announced its letter recommending the end of the guarantee, because S & P considers that a change in La Poste’s status would not necessarily reflect a decrease in the strong state support that underpins La Poste’s ratings and that has been reaffirmed by recent government decisions.
Nagu eespool täpsustatud, märgib S & P seal, et pärast seda, kui komisjon tegi teatavaks oma kirja, milles soovitas garantii andmise lõpetada, La Poste’i reiting ei muutunud, kuna S & P arvates ei pea La Poste’i staatuse muutumine tingimata tähendama, et väheneb La Poste’i reitingu aluseks olev suur toetus riigilt, mida valitsuse hiljutised otsused veel kord kinnitasid.
It should be noted here that, pursuant to Directive 97/67/EC of the European Parliament and of the Council of 15 December 1997 on common rules for the development of the internal market of Community postal services and the improvement of quality of service, as amended by Directives 2002/39/EC and 2008/6/EC (‘the Postal Directive’), all postal services will have to be subject to competition in France by 1 January 2011.
Sellega seoses tuleks märkida, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ (ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta) kohaldamisel direktiividega 2002/39/EÜ ja 2008/6/EÜ muudetud kujul (edaspidi „postidirektiiv”) tuleks Prantsusmaal kõik postiteenused avada konkurentsile hiljemalt alates 1. jaanuarist 2011.
In these circumstances, the existence of an unlimited guarantee in favour of La Poste is liable to distort competition and affect trade within the meaning of Article 107(1) TFEU.
Neil tingimustel võib La Poste’ile antud piiramatu riigigarantii kahjustada konkurentsi ja mõjutada kaubandust Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses.
On 4 October 2006, in accordance with Article 18 of the Procedural Regulation, the Commission asked that the unlimited guarantee be withdrawn by 31 December 2008.
oktoobril 2006 nõudis komisjon kooskõlas menetlusmääruse artikliga 18 piiramatu garantii andmise lõpetamist hiljemalt 31. detsembriks 2008.
In view, however, of the circumstances of the case, the fact that the discussions with the French authorities lasted until October 2009 and the time needed to approve the legal instruments terminating the guarantee, the Commission considers it reasonable to ask the French authorities to effectively withdraw the unlimited guarantee by 31 March 2010,
Võttes siiski arvesse käesolevaid asjaolusid ning seda, et arutelud Prantsusmaa ametiasutustega pikenesid 2009. aasta oktoobrini, samuti garantii andmise lõpetamist käsitlevate õigusaktide heakskiitmiseks vajaminevat aega, on komisjoni hinnangul mõistlik nõuda Prantsusmaa ametiasutustelt selle piiramatu garantii tegelikku tühistamist hiljemalt 31. märtsiks 2010,
In France, besides the public authorities themselves such as central and local government, there are two main categories of legal person governed by public law, namely publicly owned establishments and public interest groups, which were created by Law No 82-610 of 15 July 1982.
Prantsusmaal on peale riigi ja kohalike omavalitsuste kaks põhilist avalik-õiguslike juriidiliste isikute kategooriat: riigiasutused ja avalikke huve esindavad rühmad, mis sätestati 15. juuli 1982. aasta seadusega nr 82–610.
Within the publicly owned establishment category, a distinction can be drawn between publicly owned establishments of an administrative character (EPAs), which perform the tasks normally associated with an administrative authority, and publicly owned establishments of an industrial and commercial character (EPICs), which pursue economic activities.
Riigiasutuste puhul on võimalik põhimõtteliselt eristada avalik-õiguslikke haldusasutusi, kes täidavad traditsioonilisi haldusülesandeid, (EPA) ning avalik-õiguslikke tööstus- ja äriasutusi (EPIC), kes tegelevad majandustegevusega.
Decree No 81-501.
Määrus nr 81-501.
When the French authorities made their proposal, the implementing decree was Decree No 81-501 of 12 May 1981 for implementation of the Law of 16 July 1980 on penalties imposed in administrative cases and the enforcement of judgments by legal entities governed by public law and relating to the ‘Reports and Studies’ Section of the Council of State.
Prantsusmaa ametiasutuste ettepaneku tegemise ajal oli rakendusmääruseks 12. mai 1981. aasta määrus nr 81-501, milles käsitletakse 16. juuli 1980. aasta seaduse (milles käsitletakse haldusküsimustes määratud trahve ning avalik-õiguslike juriidiliste isikute otsuste täideviimist) rakendamist ning mis seondub riiginõukogu „aruannete ja uuringute osakonnaga”.
La Poste’s assets were brought under ordinary law by the Law of 11 December 2001, known as the Murcef Law.
La Poste’i varad liigitati ümber 11. detsembri 2001. aasta seadusega, nn MURCEFi seadusega.
But that law provides that ‘where the terms of a transfer of an asset to or from La Poste compromise the proper performance by La Poste of its statutory or regulatory obligations or commitments entered into in its programme contract […] the State shall object to the transfer or make it subject to the condition that it must not prejudice the proper performance of those obligations’.
Selles seaduses on siiski sätestatud, et „kui võõrandamise tingimused või varade üleandmine takistab La Poste’il oma õiguslike ja regulatiivsete kohustuste või riigiga sõlmitud lepingu raames võetud kohustuste nõuetekohast täitmist […], on riik võõrandamise või üleandmise vastu või seab nende tegemisel tingimuseks, et need ei tohi kahjustada kõnealuste kohustuste nõuetekohast täitmist”.
Decree No 2001-1383 of 31 December 2001, winding up the Etablissement public chargé de l’aménagement des rives de l’Etang de Berre: Article 6 provides that a decree will determine the transfer to the State of the assets and liabilities remaining at the close of the liquidation account and of the rights and obligations arising from the establishment’s activities or during the winding-up period and not known about at the end of that period.
detsembri 2001. aasta määrus nr 2001-1383, milles käsitletakse Etang de Berre’i kallaste avalik-õigusliku linnaplaneerimise asutuse likvideerimist: artikliga 6 nähakse ette, et määrusega määratakse kindlaks pärast lõpparvet alles jäänud varade ning nõuete ja kohustuste üleminek riigile, samuti nende õiguste ja kohustuste üleminek, mis tekkisid tegevuse või likvideerimisperioodi ajal ning mis ei olnud pärast likvideerimist teada.
Decree No 2004-234 of 17 March 2004, including a variety of provisions relating to the winding up of the public establishment responsible for land use on the banks of the Etang de Berre transfers ‘disputes arising from the establishment’s activities’ to the State.
märtsi 2004. aasta määrusega nr 2004-234 (mitmesuguste sätete kohta, mis käsitlevad Etang de Berre’i kallaste avalik-õigusliku linnaplaneerimise asutuse likvideerimist) kantakse riigile üle „tegevuse ajal tekkinud vaidlusküsimused”.
Article 4 of the Decree of 29 April 2004, winding up the Syndicat mixte pour le développement de la zone industrielle et portuaire Eure-Calvados (Official Journal of the French Republic of 6 May 2004): ‘the charges remaining on the date when the Syndicat mixte is wound up shall be distributed between its members in accordance with its articles of association’.
Eure-Calvadose tööstus- ja sadamapiirkonna arengu ametiühingu likvideerimist käsitleva 29. aprilli 2004. aasta määruse artikkel 4 (6. mai 2004. aasta Prantsuse Vabariigi Teataja): „ametiühingu likvideerimise kuupäeva seisuga olemasolevad kohustused jagatakse selle liikmete vahel vastavalt nende staatusele.”
Extract from ‘International Postal Entities: Influence of government support on ratings’, Standard & Poor ' s, 22 November 2004. Original in English.
Väljavõte Standard & Poor’si 22. novembri 2004. aasta uuringust „International Postal Entities: Influence of government support on ratings”: „La Poste’s legal status, which ensures a last-recourse sovereign guarantee, confers the ultimate statutory guarantee of the Republic of France on its obligations.”
Case E 10/2000, Anstaltslast und Gewährträgerhaftung, point 5 of the proposal for appropriate measures of 8.5.2001.
Juhtum E10/2000, „Anstaltslast und Gewährträgerhaftung,” asjakohaseid meetmeid käsitleva 8. mai 2001. aasta ettepaneku punkt 5.
Consultable on the Commission website: http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/comp-2000/e010-00-1.pdf
Kättesaadav komisjoni veebisaidil: http://ec.europa.eu/community_law/state_aids/comp-2000/e010-00–1.pdf
In particular, in its judgment in Société de l’hôtel d’Albe, the Council of State held that ‘the national tourism office, which has civil personality and financial independence […] was a publicly owned establishment, so that the State cannot be liable for satisfying the debts contracted by the establishment; the Minister for Public Works therefore correctly refused to accede to the [creditor’s] demand’.
Riiginõukogu on eelkõige äriühingut Société de l’hôtel d’Albe käsitlevas otsuses leidnud, et „juriidilisest isikust ja finantsautonoomiaga riigi turismiamet […] on riigiasutus ning seega ei pea riik tasuma selle asutuse võlgu; seetõttu keeldus riigihankeminister õigustatult [võlausaldaja] nõude rahuldamisest”.
The same reasoning was followed with regard to local authorities in the two decisions by the Council of State in the Campoloro case.
Samasugust arutluskäiku järgiti kohalike omavalitsuste puhul kahes riiginõukogu otsuses Campoloro kohtuasjas.
Third, the French authorities’ expert concludes that the debts contracted by La Poste since the entry into force, on 1 January 2005, of the Organic Law governing the Finance Act (‘LOLF’) do not qualify for an implied guarantee.
Kolmandaks, Prantsusmaa ametiasutuste ekspert jääb seisukohale, et pärast LOLFi jõustumist 1. jaanuaril 2005 tekkinud La Poste’i võlgadel ei saa olla kaudset garantiid.
With regard to debts contracted before that date and whose lifetime extends beyond it, the expert acknowledges that two views are possible.
Enne 1. jaanuari 2005 tekkinud võlgade puhul, mis ei olnud kõnealuseks kuupäevaks tagasi makstud, tunnistab Prantsusmaa ametiasutuste ekspert, et vastuollu võivad sattuda kaks väidet:
As has been indicated in the part of this Decision concerning the observations of the Member State, the French authorities contend that the power conferred on the supervising authority by the Law of 16 July 1980 is only one of substitution.
Nagu liikmesriigi märkusi käsitlevas osas osutatud, on Prantsusmaa ametiasutused seega seisukohal, et 16. juuli 1980. aasta seadusega antakse järelevalveasutusele ainult asendamise õigus.
The supervising authority is empowered only to exercise the powers of the executive into whose shoes it steps, and those powers do not include the power to avail itself of the state budget.
Sellel alusel võiks järelevalveasutus kasutada ainult neid pädevusi, mis ei hõlma riigieelarve kasutamise võimalust.
In support of this interpretation the French authorities cite the legislative history of the Law of 16 July 1980, a number of scholarly articles, and the decisions of the Council of State in Campoloro.
Sellise tõlgenduse toetuseks tsiteeritakse 16. juuli 1980. aasta seaduse ettevalmistustöid, doktriini artikleid ning riiginõukogu otsuseid Campoloro kohtuasjas.
They acknowledge, however, that the 1980 Law does not in principle prevent the State from providing financing to support the public body concerned.
Prantsusmaa ametiasutused tunnistavad siiski, et 1980. aasta seadusega ei ole põhimõtteliselt keelatud riigi rahaline sekkumine kõnealuse avalik-õigusliku isiku toetuseks.
It follows that a shortage of funds will be covered, if necessary by the State, or is temporary only.
sellest järeldub, et vara puudujäägi katab vajaduse korral riik, või on selline olukord ainult ajutine.
But winding-up procedures never provide for the possibility that a third party can become liable for the debts of the insolvent party, except of course in the case of a guarantor, or of a partnership with unlimited liability.
Seevastu ei näe ükski likvideerimismenetlus ette võimalust, et maksejõuetu isiku võlgade eest peaks vastutama kolmas isik, välja arvatud juhul, kui tegemist on garantii andja või piiramatu vastutusega äriühinguga.
that the Law of 16 July 1980 and the measures implementing it do not at any stage contemplate the possibility that resources might not be available, and
juuli 1980. aasta seaduse ja selle rakendusmeetmetega ei nähta mingil viisil ette võimalust, et vahendeid ei ole võimalik eraldada;
that the budgetary documentation shows that EPICs may receive exceptional advances in the event of an urgent funding requirement,
eelarvedokumentidest ilmneb, et avalik-õiguslikele tööstus- ja äriasutustele võib kiireloomulise likviidsusvajaduse korral teha erakorralisi ettemakseid;
the Commission takes the view that the probability that a creditor might fail to obtain satisfaction of his claim under the procedures laid down by the Law of 16 July 1980 is low.
leiab komisjon, et võimalus, et 16. juuli 1980. aasta seadusega sätestatud menetluse kohaldamise tagajärjel jääb võlausaldaja nõue rahuldamata, on ebatõenäoline.
On the second view, rights as indisputable and decisive as these cannot be claimed by the holders of a supposed implied guarantee. In so far as there is an implied guarantee for the debts of La Poste, therefore, the fact that that guarantee is not authorised in the Finance Act means that it also lapses in respect of debts contracted before 1 January 2005.
teise väite kohaselt ei saa eeldatava kaudse garantii saajad nõuda nii vaieldamatuid ja lõplikke õigusi; seega, kui La Poste’i võlgadel oleks kaudne garantii, tähendaks asjaolu, et finantsseadusega ei ole sellise garantii andmine lubatud, selle kehtetuks tunnistamist ka enne 1. jaanuari 2005 tekkinud võlgade suhtes.
For programme No 732 there is express provision for a reserve of EUR 85 million.
Programmi nr 731 alusel on selgesõnaliselt ette nähtud 85 miljoni euro suurune reserv.
However, on 17 April 2008, Fitch downgraded La Poste’s rating to AA, basing its decision on the fact that ‘La Poste’s status as a public operator no longer justifies its ratings being automatically aligned on the State.’
Sellele vaatamata langetas Fitch 17. aprillil 2008 La Poste’i reitingu tasemele AA, põhjendades oma otsust sellega, et „La Poste’i riigiasutuse staatus ei õigusta enam seda, et tema reitingud automaatselt riigi reitingute järgi määratakse”.
Although Fitch pointed out that it ‘did not presuppose the existence of an implied state guarantee’, it nonetheless confirmed that ‘the statutory obligation on the State to assume La Poste’s commitments remains’.
Ehkki Fitch osutab asjaolule, et ta „ei eelda riigipoolse kaudse garantii olemasolu”, kinnitab ta siiski, et „riigil on põhiseaduslik kohustus tagada La Poste’i kohustuste täitmine”.
On the first view, the Constitutional Council has found that guarantees do not lapse merely because they are not expressly authorised by the Finance Act, and the constitutional grounds on which it made this finding, in particular the principle of equality before public burdens and the right of property, apply to guarantees whether express or implied. In so far as there is an implied guarantee for the debts of La Poste, therefore, the fact that it was not authorised by the Finance Act would not mean that it would lapse in respect of debts contracted by La Poste before 1 January 2005.
esimese väite kohaselt kehtivad põhiseadusest lähtuvad põhjendused (eelkõige võrdsuse põhimõte avalik-õiguslike koormiste kandmisel ja omandiõigus), millele tuginedes konstitutsiooninõukogu ei tunnistanud kehtetuks garantiisid, mille andmine ei olnud selgesõnaliselt lubatud finantsseadusega, nii kaudsete kui ka selgesõnaliste garantiide puhul; seega, kui La Poste’i võlgadel peaks olema kaudne garantii, ei tähendaks asjaolu, et finantsseadusega ei ole sellise garantii andmine lubatud, selle kehtetuks tunnistamist enne 1. jaanuari 2005 tekkinud La Poste’i võlgade suhtes;