natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Steinberg medium, as described in Appendix 3, is also suitable for L. minor, but may also be used for L. gibba as long as the validity criteria are met.
Väikese lemle ja küürlemle puhul võib kasutada ka 3. liites kirjeldatud Steinbergi toitelahust, kui nõuetele vastavuse kriteeriumid on täidetud.
Test solutions
Katselahused
Test solutions are usually prepared by dilution of a stock solution.
Katselahused valmistatakse tavaliselt põhilahuse lahjendamise teel.
Stock solutions of the test substance are normally prepared by dissolving the substance in growth medium.
Uuritava aine põhilahus valmistatakse tavaliselt aine lahustamisega toitelahuses.
The highest tested concentration of the test substance should not normally exceed the water solubility of the substance under the test conditions.
Tavaliselt ei tohi uuritava aine kõrgeim kontsentratsioon ületada aine lahustuvust vees katsetingimustes.
It should be noted however that Lemna spp. float on the surface and may be exposed to substances that collect at the water-air interface (e.g. poorly water-soluble or hydrophobic substances or surface-active substances).
Tuleb veel silmas pidada, et lemle liigid ujuvad pinnal ja võivad kokku puutuda vee ja õhu piirpinnale koguneva ainega (nt vees vähelahustuvad, hüdrofoobsed või pindaktiivsed ained).
Under such circumstances, exposure will result from material other than in solution and test concentrations may, depending on the characteristics of the test substance, exceed water solubility.
Sel juhul puutub lemle kokku mitte lahuses oleva materjali kontsentratsiooniga, vaid see võib – olenevalt uuritava aine omadustest – olla kõrgem selle aine lahustuvusest vees.
For test substances of low water solubility it may be necessary to prepare a concentrated stock solution or dispersion of the substance using an organic solvent or dispersant in order to facilitate the addition of accurate quantities of the test substance to the test medium and aid in its dispersion and dissolution.
Vees vähelahustuva aine puhul võib olla vaja valmistada selle aine kontsentreeritud põhilahus või dispersioon, kasutades orgaanilist lahustit või dispergeerivat ainet, et hõlbustada täpsete uuritava aine koguste lisamist katsekeskkonda ja soodustada aine lahustumist või pihustumist.
Every effort should be made to avoid the use of such materials.
Tuleb teha kõik sellise materjali kasutamise vältimiseks.
There should be no phytotoxicity resulting from the use of auxiliary solvents or dispersants.
Abilahusti või dispergeeriv aine ise ei tohi olla fütotoksiline.
For example, commonly used solvents which do not cause phytotoxicity at concentrations up to 100 μl·l–1 include acetone and dimethylformamide.
Tavaliselt kasutatavad lahustid, mis kuni kontsentratsioonini 100 μl·l–1 ei ole fütotoksilised, on näiteks atsetoon ja dimetüülformamiid.
If a solvent or dispersant is used, its final concentration should be reported and kept to a minimum (≤ 100 μl·l–1), and all treatments and controls should contain the same concentration of solvent or dispersant.
Kui kasutatakse lahustit või dispergeerivat ainet, peab selle lõppkontsentratsioon, mis märgitakse katseprotokolli, olema võimalikult madal (≤ 100 μl·l–1) ning kõigi katse- ja kontrollkultuuride puhul tuleb kasutada lahusti või dispergeeriva aine ühesugust kontsentratsiooni.
Further guidance on the use of dispersants is given in (11).
Täiendavad juhised dispergeeriva aine kasutamise kohta on esitatud publikatsioonis (11).
Prior knowledge of the toxicity of the test substance to Lemna, e.g. from a range-finding test, will help in selecting suitable test concentrations.
Uuritava aine sobivate kontsentratsioonide valimiseks peaks eelnevalt näiteks mõjuvahemiku hindamise katsega välja selgitama, kui mürgine see aine on lemlele.
In the definitive toxicity test, there should normally be at least five test concentrations arranged in a geometric series.
Lõpliku katse tegemisel kasutatakse tavaliselt vähemalt viit geomeetrilise jadana järjestatud kontsentratsiooni.
Preferably the separation factor between test concentrations should not exceed 3,2, but a larger value may be used where the concentration-response curve is flat.
Uuritavate kontsentratsioonide jada kordaja ei peaks üldiselt olema suurem kui 3,2, kuid lameda kontsentratsiooni-mõju kõvera korral võib kordaja siiski olla suurem.
Justification should be provided if fewer than five concentrations are used.
Kui kasutatakse vähem kui viit kontsentratsiooni, tuleb seda põhjendada.
At least three replicates should be used at each test concentration.
Iga uuritava kontsentratsiooni puhul kasutatakse vähemalt kolme paralleelkultuuri.
In setting the range of test concentrations (for range-finding and/or for the definitive toxicity test), the following should be considered:
Uuritavate kontsentratsioonide vahemiku valimisel (mõjuvahemiku hindamise katse ja lõpliku toksilisuskatse puhul) tuleb arvestada järgmist.
To determine an ECx, test concentrations should bracket the ECx value to ensure an appropriate level of confidence.
ECx määramisel peaks ECx väärtus olema uuritavate kontsentratsioonide vahemikus, et tagada sobiv usaldusnivoo.
For example, if estimating the EC50, the highest test concentration should be greater than the EC50 value.
Näiteks EC50 määramisel peab kõrgeim uuritav kontsentratsioon olema kõrgem kui EC50 väärtus.
If the EC50 value lies outside the range of test concentrations, associated confidence intervals will be large and a proper assessment of the statistical fit of the model may not be possible.
Kui EC50 väärtus jääb väljapoole uuritavate kontsentratsioonide vahemikku, on asjaomased usaldusvahemikud laiad ja lähendatud mudeli sobivust katseandmetega on raske statistiliselt hinnata.
If the aim is to estimate the LOEC/NOEC, the lowest test concentration should be low enough so that growth is not significantly less than that of the control.
Kui eesmärk on madalaima avastatava mõjuga kontsentratsiooni ja ka avastatava mõjuta kontsentratsiooni määramine, peab madalaim uuritav kontsentratsioon olema nii madal, et kasv ei oleks oluliselt aeglasem kui kontrollkultuuris.
In addition, the highest test concentration should be high enough so that growth is significantly lower than that in the control.
Peale selle peab kõrgeim uuritav kontsentratsioon olema nii kõrge, et kasv oleks oluliselt aeglasem kui kontrollkultuuris.
If this is not the case, the test will have to be repeated using a different concentration range (unless the highest concentration is at the limit of solubility or the maximum required limit concentration, e.g. 100 mg·l–1).
Kui see nii ei ole, tuleb katset korrata teise kontsentratsioonivahemikuga (kui kõrgeim uuritav kontsentratsioon ei ole juba võrdne lahustuvuse või kõrgeima nõutava piirkontsentratsiooniga, näiteks 100 mgl–1).
Every test should include controls consisting of the same nutrient medium, number of fronds and colonies, environmental conditions and procedures as the test vessels but without the test substance.
Igas katses tehakse ka kontrollkultuurid, mille toitelahus, tallusjate võsude ja kolooniate arv, keskkonnatingimused ning määramiskatsed on samad kui katsenõude puhul, kuid millele ei ole lisatud uuritavat ainet.
If an auxiliary solvent or dispersant is used, an additional control treatment with the solvent/dispersant present at the same concentration as that in the vessels with the test substance should be included.
Kui kasutatakse abilahustit või dispergeerivat ainet, tuleb lisaks teha kontrollkultuur, milles lahusti või dispergeeriva aine kontsentratsioon on sama kui uuritavat ainet sisaldavates nõudes.
The number of replicate control vessels (and solvent vessels, if applicable) should be at least equal to, ideally twice, the number of vessels used for each test concentration.
Paralleelsete kontrollnõude (ja vajaduse korral lahustit sisaldavate kontrollnõude) arv peab olema vähemalt võrdne iga kontsentratsiooni korral kasutatavate nõude arvuga või paremal juhul sellest kaks korda suurem.
If determination of NOEC is not required, the test design may be altered to increase the number of concentrations and reduce the number of replicates per concentration.
Kui avastatava mõjuta kontsentratsiooni määrata ei ole vaja, võib katseplaani muuta nii, et suurendatakse uuritavate kontsentratsioonide arvu ja vähendatakse paralleelkultuuride arvu ühe kontsentratsiooni kohta.
However, the number of control replicates must be at least three.
Kontrollkultuure peab siiski olema vähemalt kolm.
Exposure
Kokkupuude uuritava ainega
Colonies consisting of 2 to 4 visible fronds are transferred from the inoculum culture and randomly assigned to the test vessels under aseptic conditions.
Aseptilistes tingimustes kantakse inokulum-kultuurist juhuvaliku alusel paigutatud katsenõudesse üle 2–4 nähtavast tallusjast võsust koosnevad kolooniad. Iga katsenõu peaks sisaldama kokku 9–12 tallusjat võsu. Tallusjate võsude ja kolooniate arv peab kõikides katsenõudes olema sama.
Each test vessel should contain a total of 9 to 12 fronds.
Käesoleva meetodiga saadud kogemused ja laboratooriumidevahelised võrdluskatsed näitavad, et kasvukiiruse 4–7-protsendilise või saagise 10–15-protsendilise erinevuse määramiseks uuritava aine eri kontsentratsioonidel piisab, kui uuritava aine ühe kontsentratsiooniga tehakse paralleelkatsed kolmes nõus, kui katse alguses sisaldab iga paralleelkultuuri nõu 9–12 tallusjat võsu (10). Katsenõud paigutatakse inkubaatorisse juhuslikult, et vähendada paigutusest tingitud valgustatuse ja temperatuuri erinevuste mõju.
The number of fronds and colonies should be the same in each test vessel.
Igal katseandmete registreerimisel või veelgi sagedamini on katsenõud vaja ka kas rühmiti või juhuvaliku alusel vastastikku ümber paigutada.
Experience gained with this method and ring-test data have indicated that using three replicates per treatment, with each replicate containing 9 to 12 fronds initially, is sufficient to detect differences in growth of approximately 4 to 7 % of inhibition calculated by growth rate (10 to 15 % calculated by yield) between treatments (10).
Kui eelkatse näitab, et uuritava aine kontsentratsioon ei püsi 7-päevase katse jooksul samal tasemel (katse lõpus mõõdetud kontsentratsioon on alla 80 % mõõdetud algtasemest), soovitatakse kasutada poolstaatilist katserežiimi.
In some circumstances, a flow-through procedure may be required (11)(13).
Mõnel juhul võib olla vaja kasutada läbivoolumeetodit (11, 13).
The exposure scenario through a foliar application (spray) is not covered in this Testing Method, instead see (14).
Käesolevas metoodikas ei käsitleta kokkupuutekatset, milles uuritav aine pritsitakse taimelehtedele (vt 14).
Incubation conditions
Inkubeerimistingimused
Continuous warm or cool white fluorescent lighting should be used to provide a light intensity selected from the range of 85-135 μE·m–2·s–1 when measured in a photosynthetically active radiation (400-700 nm) at points the same distance from the light source as the Lemna fronds (equivalent to 6500-10000 lux).
Kasutatakse päevavalgus- või külmvalge spektriga pidevat fluorestsentsvalgust, mille intensiivsus valitakse vahemikus 85–135 μE·m–2s–1 (vastab 6500 – 10000 luksile); valgustatust mõõdetakse fotosünteesiks sobivas lainepikkuse vahemikus 400–700 nm punktides, mis on valgusallikast sama kaugel kui lemle tallusjad võsud.
Any differences from the selected light intensity over the test area should not exceed ± 15 %.
Katseala ulatuses ei tohi valgustatus erineda valitud väärtusest üle 15 %.
The method of light detection and measurement, in particular the type of sensor, will affect the measured value.
Valgustatuse mõõdetav väärtus sõltub mõõtmismeetodist ja eriti sensori tüübist.
Spherical sensors (which respond to light from all angles above and below the plane of measurement) and ‘cosine’ sensors (which respond to light from all angles above the plane of measurement) are preferred to unidirectional sensors, and will give higher readings for a multi-point light source of the type described here.
Ühest suunast langevat valgust mõõtvale sensorile eelistatakse sfäärilist sensorit (reageerib nii ülalt- kui altpoolt mõõtetasapinda igast suunast langevale valgusele) või koosinussensorit (reageerib ülaltpoolt mõõtetasapinda igast suunast langevale valgusele); käesoleva meetodi kohase mitmepunktilise valgustuse puhul annavad need sensorid suuremaid väärtusi.
The temperature in the test vessels should be 24 ± 2 °C.
Katsenõude temperatuur peab olema 24 ± 2 °C.
However, deviation of more than 1,5 units would not invalidate the test when it can be shown that validity criteria are met.
Kui pH tõuseb üle 1,5 ühiku, siis loetakse siiski, et katse vastab nõuetele, kui saab näidata, et nõuetele vastavuse kriteeriumid on täidetud.
Additional care is needed on pH drift in special cases such as when testing unstable substances or metals.
Erijuhtudel, nt ebapüsivate ainete või metallide mõju uurimisel tuleb pH nihkumisele pöörata erilist tähelepanu.
See (11) for further guidance.
Täiendavad juhised on esitatud publikatsioonis (11).
Duration
Katse kestus
The test is terminated 7 days after the plants are transferred into the test vessels.
Katse lõpetatakse 7 ööpäeva möödumisel taimede ülekandmisest katsenõudesse.
At the start of the test, the frond number in the test vessels is counted and recorded, taking care to ensure that protruding, distinctly visible fronds are accounted for.
Katse alguses loendatakse ja registreeritakse tallusjate võsude arv katsenõudes, jälgides, et kõik väljaulatuvad selgesti nähtavad tallusjad võsud oleksid arvesse võetud.
Frond numbers appearing normal or abnormal, need to be determined at the beginning of the test, at least once every 3 days during the exposure period (i.e. on at least 2 occasions during the 7 day period), and at test termination.
Normaalse või ebanormaalse välimusega tallusjate võsude arv määratakse katse alguses, vähemalt üks kord kolme ööpäeva kohta (st vähemalt kaks korda 7-päevase katse jooksul) ja katse lõpus.
Changes in plant development, e.g. in frond size, appearance, indication of necrosis, chlorosis or gibbosity, colony break-up or loss of buoyancy, and in root length and appearance, should be noted.
Registreeritakse muutused taimede arengus, nt tallusjate võsude suurus, välimus, nekroosi, kloroosi või puhetumise ilmingud, kolooniate lagunemine, kolooniate ujuvuse halvenemine, juurte pikkuse ja välimuse muutused.
Significant features of the test medium (e.g. presence of undissolved material, growth of algae in the test vessel) should also be noted.
Registreerida tuleb ka olulised tähelepanekud katsekeskkonna kohta (nt mittelahustunud materjali olemasolu, vetikate kasv katsenõudes).
In addition to determinations of frond number during the test, effects of the test substance on one (or more) of the following measurement variables are also assessed:
Lisaks tallusjate võsude arvu määramisele katse jooksul hinnatakse ka uuritava aine mõju ühele või mitmele järgmisele mõõtemuutujale:
total frond area;
tallusjate võsude üldpindala;
dry weight;
kuivmass;
fresh weight.
elusmass.
Total frond area has an advantage that it can be determined for each test and control vessel at the start, during, and at the end of the test.
Tallusjate võsude üldpindala eelis on, et seda saab määrata igas katse- ja kontrollnõus katse alguses, katse käigus ja lõpus.
Dry or fresh weight should be determined at the start of the test from a sample of the inoculum culture representative of what is used to begin the test, and at the end of the test with the plant material from each test and control vessel.
Kuiv- või elusmass määratakse katse alguses inokulum-kultuuri representatiivses proovis ning katse lõpus igast katse- ja kontrollnõust saadud taimmaterjali alusel.
If frond area is not measured, dry weight is preferred over fresh weight.
Kui tallusjate võsude üldpindala ei määrata, eelistatakse elusmassi määramisele kuivmassi määramist.
Total frond area, dry weight and fresh weight may be determined as follows:
Tallusjate võsude üldpindala, kuivmass ja elusmass määratakse järgmiselt.
Total frond area: The total frond area of all colonies may be determined by image analysis.
Tallusjate võsude üldpindala. Kõigi kolooniate tallusjate võsude üldpindala võib määrata pildianalüüsi abil.
A silhouette of the test vessel and plants can be captured using a video camera (i.e. by placing the vessel on a light box) and the resulting image digitised.
Katsenõu ja taimede siluett jäädvustatakse videokaameraga (nt asetades katsenõu valguskastile) ja saadud kujutis digitaliseeritakse.
By calibration with flat shapes of known area, the total frond area in a test vessel may then be determined.
Kasutades kalibreerimiseks teadaoleva pindalaga tasapinnalisi kujundeid, võib seejärel määrata katsenõus olevate tallusjate võsude üldpindala.
Care should be taken to exclude interference caused by the rim of the test vessel.
Tuleb jälgida, et katsenõu serv ei segaks määramist.
An alternative but more laborious approach is to photocopy test vessels and plants, cut out the resulting silhouette of colonies and determine their area using a leaf area analyser or graph paper.
Teine, töömahukam meetod on teha katsenõu ja taimede fotokoopia, lõigata välja saadud kolooniate siluett ja määrata nende pindala lehepinnaanalüsaatori või millimeetripaberi abil.
Other techniques (e.g. paper weight ratio between silhouette area of colonies and unit area) may also be appropriate.
Võib kasutada ka muid määramismeetodeid (nt kolooniate siluetile ja ühikpindalale vastava paberi masside suhte määramine).
Dry weight: All colonies are collected from each of the test vessels and rinsed with distilled or deionised water.
Kuivmass. Igast katsenõust kogutakse kõik kolooniad ja neid loputatakse destilleeritud või deioniseeritud veega.
They are blotted to remove excess water and then dried at 60 °C to a constant weight.
Kolooniatest eemaldatakse filterpaberi abil ülemäärane vesi ja neid kuivatatakse 60 °C juures püsiva kaaluni.
Any root fragments should be included.
Kõik juuretükid võetakse määramisel arvesse.
The dry weight should be expressed to an accuracy of at least 0,1 mg.
Kuivmass väljendatakse täpsusega vähemalt 0,1 mg.
Fresh weight: All colonies are transferred to pre-weighed polystyrene (or other inert material) tubes with small (1 mm) holes in the rounded bottoms.
Elusmass. Kõik kolooniad kantakse üle eelnevalt kaalutud polüstüreenist (või muust inertsest materjalist) katseklaasidesse, mille ümarates põhjades on väikesed (1 mm) avad.
The tubes are then centrifuged at 3000 rpm for 10 minutes at room temperature.
Katseklaase tsentrifuugitakse toatemperatuuril kiirusel 3000 pööret minutis 10 minuti jooksul.
Tubes, containing the now dried colonies, are re-weighed and the fresh weight is calculated by subtracting the weight of the empty tube.
Katseklaasid niimoodi kuivatatud kolooniatega kaalutakse ja elusmassi leidmiseks lahutatakse saadud tulemusest tühja katseklaasi mass.
Frequency of measurements and analytical determinations
Mõõtmiste ja analüütiliste määramiste sagedus
If a static test design is used, the pH of each treatment should be measured at the beginning and end of the test.
Staatilise katse puhul mõõdetakse pH igas katsenõus katse alguses ja lõpus.
If a semi-static test design is used, the pH should be measured in each batch of ‘fresh’ test solution prior to each renewal and also in the corresponding ‘spent’ solutions.
Poolstaatilistes katsetes mõõdetakse värske katselahuse pH enne iga lahusevahetust ja määratakse ka iga „kasutatud” lahuse pH.
Light intensity should be measured in the growth chamber, incubator or room at points the same distance from the light source as the Lemna fronds.
Valgustatus mõõdetakse fütotroni, inkubaatori või kasvukambri punktides, mis on valgusallikast samal kaugusel kui lemle tallusjad võsud.
Measurements should be made at least once during the test.
Valgustatust mõõdetakse katse jooksul vähemalt üks kord.
The temperature of the medium in a surrogate vessel held under the same conditions in the growth chamber, incubator or room should be recorded at least daily.
Katsekeskkonna temperatuur fütotronis, inkubaatoris või kasvukambris samades tingimustes hoitavas asendusnõus registreeritakse vähemalt üks kord päevas.
During the test, the concentrations of the test substance are determined at appropriate intervals.
Uuritava aine kontsentratsioon määratakse katse ajal sobiva vaheaja tagant.
In static tests, the minimum requirement is to determine the concentrations at the beginning and the end of the test.
Staatilise katse puhul tuleb uuritava aine kontsentratsioon määrata vähemalt katse alguses ja lõpus.
In semi-static tests where the concentration of the test substance is not expected to remain within ± 20 % of the nominal concentration, it is necessary to analyse all freshly prepared test solutions and the same solutions at each renewal (see third paragraph in section 1.7.7).
Poolstaatilise katse puhul, kus oletatakse uuritava aine kontsentratsiooni muutumist üle 20 % nominaalväärtusest, tuleb see kontsentratsioon määrata kõigis värskelt valmistatud katselahustes ja samades lahustes pärast nende asendamist (vt punkt 1.7.7, kolmas lõik).
However, for those tests where the measured initial concentration of the test substance is not within ± 20 % of nominal, but where sufficient evidence can be provided to show that the initial concentrations are repeatable and stable (i.e. within the range 80-120 % of the initial concentration), chemical determinations may be carried out on only the highest and lowest test concentrations.
Kui uuritava aine mõõdetud algkontsentratsioon erineb nominaalsest enam kui 20 % võrra, kuid on piisavad tõendid, et algkontsentratsiooni väärtus on korratav ja püsiv (st 80–120 % algkontsentratsioonist), võib keemilised määramised teha ainult kõrgeima ja madalaima uuritava kontsentratsiooni puhul.
In all cases, determination of test substance concentrations prior to renewal need only be performed on one replicate vessel at each test concentration (or the contents of the vessels pooled by replicate).
Kõigil juhtudel on aine kontsentratsioon igal uuritaval väärtusel vaja määrata enne katselahuse vahetamist ainult ühes paralleelkultuuri nõus (või paralleelkultuuridest kokku segatud proovis).
If a flow-through test is used, a similar sampling regime to that described for semi-static tests, including analysis at the start, mid-way through and at the end of the test, is appropriate, but measurement of ‘spent’ solutions is not appropriate in this case.
Läbivoolukatse puhul kasutatakse sama proovivõturežiimi kui poolstaatilises katses, kaasa arvatud analüüs katse alguses, katse käigus ja lõpus, selle erinevusega, et „kasutatud” lahust ei ole vaja analüüsida.
In this type of test, the flow-rate of diluent and test substance or test substance stock solution should be checked daily.
Nendes katsetes kontrollitakse igal katsepäeval lahjenduslahuse ja uuritava aine või uuritava aine põhilahuse voolukiirust.
If there is evidence that the concentration of the substance being tested has been satisfactorily maintained within ± 20 % of the nominal or measured initial concentration throughout the test, analysis of the results can be based on nominal or measured initial values.
Kui on tõendatud, et uuritava aine kontsentratsioon püsib kogu katse ajal rahuldavalt nominaalse või mõõdetud algväärtuse läheduses täpsusega ± 20 %, võib katsetulemusi analüüsida nominaalse või mõõdetud algväärtuse põhjal.
If the deviation from the nominal or measured initial concentration is greater than ± 20 %, analysis of the results should be based on the geometric mean concentration during exposure or models describing the decline of the concentration of the test substance (11).
Kui kõrvalekalle nominaalsest või mõõdetud algväärtusest on suurem kui ± 20 %, analüüsitakse katsetulemusi katse geomeetrilise keskmise kontsentratsiooni alusel või kasutatakse uuritava aine kontsentratsiooni kõrvalekaldeid kajastavaid mudeleid (11).