natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Decree of 12 May 1981 was repealed and replaced by Decree No 2008-479 of 20 May 2008 on the enforcement of financial penalties imposed on public entities.
Eespool osutatud 12. mai 1981. aasta määrus tunnistati kehtetuks ja asendati 20. mai 2008. aasta määrusega nr 2008-479 riigiasutuste vastu esitatud rahaliste nõuete tasumise kohta.
The circular of 16 October 1989 states that ‘Where there are no or insufficient appropriations, which situation is referred to in the second subparagraph of Section II of Article 1 of the Law of 16 July 1980, the authorising officer shall also, before the expiry of the four-month period, inform the creditor of that fact by registered letter with acknowledgement of receipt, specifying the amount the payment of which will subsequently be ordered.
Muu hulgas nähakse 16. oktoobri 1989. aasta ringkirjaga ette: „16. juuli 1980. aasta seaduse artikli 1 lõike II teises lõigus osutatud olukorras, kui vahendid puuduvad või kui neist ei piisa, peab eelarvevahendite käsutaja enne neljakuulise tähtaja möödumist teavitama sellest võlausaldajat vastuvõtuteatisega tähtkirjaga, täpsustades hiljem makstava summa suuruse.
Such payment order will cover either the whole amount due where there are no appropriations or the balance where there are insufficient appropriations’.
Vahendite puudumise korral peab täpsustama kogu nõutava summa ning ebapiisavate vahendite korral puudujääva summa.”
It is clear from all these provisions that the Law of 16 July 1980 and its implementing rules are intended only to ensure the enforcement of final judicial decisions ordering either the State, a local authority or a publicly owned establishment to pay a sum of money.
Kõigist neist sätetest lähtudes on 16. juuli 1980. aasta seadus ja selle rakendusmäärused ette nähtud ainult nende jõustunud kohtuotsuste täideviimiseks, millega nõutakse rahasumma maksmist riigilt, kohalikult omavalitsuselt või riigiasutuselt.
They do not prescribe any compulsory administration or winding-up procedure.
Nendega ei määrata kindlaks saneerimis- või likvideerimismenetlust.
The Law of 16 July 1980 and its implementing rules expressly identify the State as the authority responsible for covering the debts of publicly owned establishments.
Muu hulgas osutatakse 16. juuli 1980. aasta seaduses ja selle rakendusmäärustes selgesõnaliselt, et riigiasutuste võlgade sissenõudmise puhul on pädev instants riik.
The State has important prerogatives: first, the issuing of a mandatory payment order, and second, the creation of sufficient resources.
Riigil on olulised eesõigused – ühest küljest on tegemist ametikohustustest lähtuva maksekorraldusega ja teisest küljest piisavate ressursside loomisega.
This calls for an examination of the extent to which the possibilities for creditors to obtain compensation through the liability of the State in the event of La Poste defaulting can be likened to a form of guarantee.
Seetõttu tuleb uurida, millisel määral saaks võlausaldajate hüvitise saamise võimalusi, juhul kui La Poste’i kohustuste täitmata jätmise korral vastutaks riik, käsitleda teatavas vormis garantiina.
In addition to noting the above-mentioned two elements (inapplicability of insolvency procedures and applicability of the Law of 16 July 1980), the Commission observed in its opening decision that rules applicable to certain EPICs might apply also to La Poste:
Kahe eespool osutatud asjaolu kõrval (maksejõuetusmenetluste kohaldamatus ja 16. juuli 1980. aasta seaduse kohaldatavus) märkis komisjon menetluse algatamise otsuses, et teatavatele avalik-õiguslikele tööstus- ja äriasutustele kohaldatavaid eeskirju võiks kohaldada ka La Poste’i suhtes.
TRANSFER OF THE LIABILITIES OF AN EPIC THAT HAS BEEN WOUND UP TO ANOTHER PUBLICLY OWNED ESTABLISHMENT OR TO THE STATE
TEGEVUSE LÕPETANUD AVALIK-ÕIGUSLIKU TÖÖSTUS- JA ÄRIASUTUSE KOHUSTUSTE ÜLEKANDMINE MÕNELE TEISELE RIIGIASUTUSELE VÕI RIIGILE
Codifying instruction No 02-060-M95 of 18 July 2002 on the financial and accounting regulation of national publicly owned establishments of an industrial and commercial character (‘the codifying instruction’) provides that two situations may arise in the event of the closure of an EPIC with a public accountant:
juuli 2002. aasta kodifitseeriva suunisega nr 02–060-M95 avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutuste finants- ja raamatupidamiseeskirjade kohta (edaspidi „kodifitseeriv suunis”) nähakse avaliku sektori raamatupidamisarvestusega avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse sulgemise korral ette kaks võimalust:
either a new publicly owned establishment replaces the former EPIC and takes over its property, rights and obligations,
kas hakkab endist avalik-õiguslikku tööstus- ja äriasutust asendama uus riigiasutus, kes võtab üle selle varad, õigused ja kohustused;
or the publicly owned establishment is declared wound up, in which case ‘the instrument winding up the establishment may already designate the beneficiary of the balance of the liquidation, which will generally be the State’.(32) The guide to the financial organisation of the creation, conversion and abolition of national publicly owned establishments and of public interest groups of 14 November 2006 (‘the guide to financial organisation’), which is available on the website of the Ministry of Finance, states: ‘The instrument abolishing the establishment must explicitly provide for the transfer of the rights, property and obligations of the abolished establishment to the structure which is to take over its activity or its assets (i.e. either a publicly owned establishment or the State) […] More generally, it must be provided that the new establishment will replace the entities whose activities it is taking over in respect of the rights and obligations resulting from the contracts concluded for the purpose of performing the tasks assigned to it’.
või tunnistatakse riigiasutuse tegevus teatava dokumendiga lõpetatuks: sellisel juhul „võib asutuse tegevuse lõpetamist käsitlevas dokumendis juba määrata likvideerimisest tulenevate varade, õiguste ja kohustuste omandaja, kelleks tavaliselt on riik”.(32) Rahandusministeeriumi veebisaidil kättesaadavas 14. novembri 2006. aasta juhendis riigi avalik-õiguslike asutuste ja avalikke huve esindavate rühmade loomise ning nende tegevuse muutmise ja lõpetamisega seotud finantskorralduse kohta (edaspidi „finantskorralduse juhend”) täpsustatakse:„Asutuse tegevuse lõpetamist käsitlevas dokumendis tuleb selgesõnaliselt ette näha tegevust lõpetava asutuse õiguste, varade ja kohustuste üleminek tema tegevust või varasid, õigusi ja kohustusi ülevõtvale struktuuriüksusele (st kas riigiasutusele või riigile). […] Üldisemal tasandil tuleb ette näha, et uus asutus hakkab neid juriidilisi isikuid, kelle tegevuse ta üle võtab, asendama seoses tollele määratud ülesannete täitmiseks sõlmitud lepingutest tulenevate õiguste ja kohustustega.”
Although the provisions of the codifying instruction and of the guide to financial organisation are applicable only to EPICs which have a public accountant, there is evidence to suggest that EPICs which do not have a public accountant would also, in the event of their being closed down, have their debts transferred to the State or to another publicly owned establishment.
Ehkki kodifitseeriva suunise ja finantskorralduse juhendi sätted on kohaldatavad ainult nende avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutuste suhtes, kellel on avaliku sektori raamatupidaja, osutavad teatavad elemendid asjaolule, et ilma avaliku sektori raamatupidajata avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutuste võlad kantakse nende tegevuse lõpetamise korral samuti üle riigile või mõnele teisele riigiasutusele.
Thus, Charbonnages de France stated in the notes to its accounts of 31 December 2000 that all the rights and obligations of an EPIC must, in the event of closure, be transferred either to another legal entity governed by public law or to the French Government itself, and that the terms and conditions of such a transfer must be specified in the law adopted with a view to closing down the EPIC in question.
Charbonnages de France märkis oma 31. detsembri 2000. aasta raamatupidamisaruande lisades, et kõik avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse õigused ja kohustused tuleb sulgemise korral üle kanda kas mõnele teisele avalik-õiguslikule juriidilisele isikule või Prantsusmaa valitsusele ning et sellise ülekandmise tingimused peavad olema täpsustatud kõnealuse avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse sulgemise kohta vastu võetavas seaduses.
This statement does not apply only to EPICs with a public accountant, Charbonnages de France being in fact an EPIC without a public accountant.
See kinnitus ei piirdu ainult avaliku sektori raamatupidajaga avalik-õiguslike tööstus- ja äriasutustega; muu hulgas on ka Charbonnages de France ilma avaliku sektori raamatupidajata avalik-õiguslik tööstus- ja äriasutus.
According to some rating agencies, if ERAP were to be wound up, although it is also an EPIC without a public accountant, the balance of its debt and of its assets would also be transferred to the State.
Teatavate reitinguagentuuride arvates tuleb ERAPi tegevuse lõpetamise korral tasumata võlad ja varade jääk samuti riigile üle kanda, ehkki ka ERAP on ilma avaliku sektori raamatupidajata avalik-õiguslik tööstus- ja äriasutus.
According to Fitch, as an EPIC, ERAP is not subject to winding-up procedures.
Fitchi arvates ei kohaldata ERAPi kui avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse suhtes likvideerimismenetlusi.
Hence, in the event of the company being wound up, its assets/liabilities would be transferred to the authority responsible for creating it, i.e. the State itself.
Seega kantakse asutuse tegevuse lõpetamise korral selle varad ja kohustused üle selle loomise eest vastutavale asutusele, st riigile endale.
In the light of the foregoing, and despite the fact that La Poste does not have a public accountant, it should be examined whether, in the event of a winding up, the principle of the transfer of the debts to the State or to another legal entity governed by public law is applicable to La Poste given that it is treated as equivalent to an EPIC.
Ehkki La Poste’il ei ole avaliku sektori raamatupidajat, tuleb eespool osutatud asjaolusid arvestades uurida, kas likvideerimise korral oleks La Poste’i suhtes kohaldatav võlgade riigile või mõnele teisele avalik-õiguslikule juriidilisele isikule ülekandmise põhimõte, pidades silmas, et seda samastatakse avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutusega.
If that were the case, creditors would be assured of not losing the money they are owed and could make do with a lower rate of interest or grant more favourable payment terms and conditions than they would if there were no such assurance.
Sel juhul oleks võlausaldajal garantii, et tema nõue ei lähe kaduma, ning ta võiks rahulduda väiksema intressimääraga või pakkuda soodsamaid maksetingimusi ja -tähtaegu kui sellise garantii puudumise korral.
Such a transfer would therefore have the same effects as a guarantee.
Sellisel ülekandel oleks seega samasugune mõju nagu garantiil.
DIRECT ACCESS TO TREASURY ACCOUNTS
OTSENE JUURDEPÄÄS RIIGIKASSA ARVELDUSKONTODELE
Again according to Fitch, ERAP’s liquidity is guaranteed by its instant access to Treasury imprest accounts.
Fitchi sõnul tagab ERAPi likviidsuse selle kohene juurdepääs riigikassa ettemaksukontodele.
As ERAP is an EPIC, the access which La Poste might also have to Treasury imprest accounts should be examined.
Kuna ERAP on avalik-õiguslik tööstus- ja äriasutus, tuleb uurida, milline juurdepääs võiks ka La Poste’il riigikassa ettemaksukontodele olla.
OBSERVATIONS AND PROPOSALS BY THE FRENCH AUTHORITIES
PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED JA ETTEPANEKUD
OBSERVATIONS BY THE FRENCH AUTHORITIES
PRANTSUSMAA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED
The French authorities dispute the existence of both a guarantee and an advantage for La Poste.
Ühest küljest vaidlustavad Prantsusmaa ametiasutused La Poste’ile antud garantii ja teisest küljest eelise olemasolu.
ABSENCE OF GUARANTEE
GARANTII PUUDUMINE
First, according to the French authorities, publicly owned establishments do not enjoy an automatic guarantee because of their legal form (A) and, second, the Commission’s argument in the opening decision is flawed (B).
Esiteks ei saa Prantsusmaa ametiasutuste arvates riigiasutused oma staatuse tõttu automaatselt garantiid (A) ja teiseks on komisjoni menetluse algatamise otsuses kasutatud arutluskäik ekslik (B).
Publicly owned establishments do not enjoy an automatic guarantee because of their legal form.
Riigiasutused ei saa oma staatuse tõttu automaatselt garantiid.
First, no legislation or decision lays down the principle that the State would, out of principle, indefinitely guarantee the debts of EPICs.
Esiteks, ühegi dokumendi ega otsusega ei ole kehtestatud põhimõtet, mille kohaselt garanteeriks riik põhimõtteliselt lõputult avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse võlgu.
Second, the courts have found against the existence of guarantees.
Teiseks on kohus teinud otsuse garantiide puudumise kohta.
Third, the Organic Law of 1 August 2001 governing the Finance Act (‘LOLF’) lays down that only a provision of a finance act can create a guarantee.
Kolmandaks, finantsseadusi käsitlevas 1. augusti 2001. aasta alusseaduses (edaspidi „LOLF” (loi organique relative aux lois de finances)) sätestatakse, et garantiid võib luua ainult ühe finantsseaduste sätte alusel.
Accordingly, according to the French authorities’ expert, it has been legally possible to give an implied guarantee since the full entry into force of the LOLF on 1 January 2005.
Seetõttu ei saa Prantsusmaa ametiasutuste eksperdi arvates alates LOLFi jõustumisest 1. jaanuaril 2005 seadusjärgselt enam ühtegi kaudset garantiid anda.
Debts contracted by La Poste since 1 January 2005 are not, therefore, covered by an implied guarantee.
Seega ei ole alates 1. jaanuarist 2005 tekkinud La Poste’i võlgadel kaudset garantiid.
As for debts incurred before 1 January 2005, the French authorities’ expert takes the view that, in the absence of a court judgment, it is impossible to determine whether the lapsing of the implied guarantees given before 1 January 2005, the giving of which was not expressly authorised by a finance act, could be rejected on the basis of respect for constitutionally protected creditors’ rights.
Enne 1. jaanuari 2005 tekkinud võlgade kohta leiab Prantsusmaa ametiasutuste ekspert, et vaidlustava otsuse puudumisel ei saa kindlaks teha, kas need enne 1. jaanuari 2005 antud kaudsed garantiid, mille andmine ei olnud finantsseaduses selgesõnaliselt lubatud, võivad võlausaldajate põhiseadusega kaitstud õiguste austamist silmas pidades kehtima jääda.
Fourth, if EPICs enjoyed a state guarantee, the change in their legal form would require the introduction of new measures to protect creditors’ rights.
Neljandaks, kui avalik-õiguslikel tööstus- ja äriasutustel on riigigarantii, tuleks nende staatuse muutmisel kehtestada meetmed võlausaldajate õiguste säilitamiseks.
Such a mechanism has never been introduced.
Sellist mehhanismi ei ole aga kunagi kehtestatud.
On the contrary, when the Administration of Posts and Telecommunications was converted into an independent legal entity (La Poste) on 1 January 1991, the State, by order (arrêté) of 31 December 1990, granted an express guarantee for debts incurred before 31 December 1990 and transferred to La Poste.
Vastupidi, kui side- ja telekommunikatsiooniamet 1. jaanuaril 1991 sõltumatuks juriidiliseks isikuks (La Poste) muudeti, andis riik 31. detsembri 1990. aasta määrusega selgesõnalise garantii enne 31. detsembrit 1990 tekkinud ja La Poste’ile ülekantud võlgade katteks.
That would not have been necessary if La Poste, as an establishment equivalent to an EPIC, had enjoyed a statutory state guarantee.
See ei olnuks vajalik, kui La Poste’il oleks avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutusega samastatud asutusena olnud selle staatusest lähtuv riigigarantii.
Legislative and regulatory provisions granting a state guarantee to certain activities of ERAP and of the French Development Agency (Agence française du développement), both of which are EPICs, have also been adopted.
Samuti võeti vastu õigusnormid, millega anti riigigarantii kahe avalik-õigusliku tööstus- ja äriasutuse – ERAPi ja Prantsuse Arenguagentuuri – teatavale tegevusele.
Finally, the French authorities refer to an article by Mr Labetoulle, the former President of the litigation division of the Council of State.
Lõpuks, Prantsusmaa ametiasutused tsiteerivad ühte riiginõukogu vaidluste lahendamise koja endise presidendi Labetoulle’i artiklit.
According to Mr Labetoulle, ‘in law, there is nothing automatic about the granting, enjoyment and scope of this guarantee [a state guarantee that applies ipso jure to state-owned public establishments]’.
Labetoulle’i sõnul „ei ole selle garantii [riigigarantii, mida kohaldatakse täieulatuslikult riigiasutuste suhtes] andmises, kasutamises ja ulatuses juriidilises mõttes mingit automaatsust”.
The Commission’s argument concerning the existence of a guarantee is flawed
Komisjoni arutluskäik garantii olemasolu kohta on ekslik
The reimbursement of individual claims is not guaranteed
Üksikute võlanõuete tagasimaksmine ei ole tagatud.
The Law of 16 July 1980 cannot form the basis of a guarantee
juuli 1980. aasta seaduse alusel ei anta garantiid
According to the French authorities, the Law of 16 July 1980 grants the supervisory authority power of substitution for the executive of the person whom it replaces.
Prantsusmaa ametiasutuste arvates annab 16. juuli 1980. aasta seadus järelevalveasutusele õiguse asendada selle isiku täidesaatvat organit, kelle asemele ta asub.
Therefore, the supervisory authority may exercise only the powers of that executive, which do not include the possibility of having access to the state budget.
Sellel alusel võib järelevalveasutus kasutada ainult kõnealuse organi pädevusi, mis ei hõlma riigieelarve kasutamise võimalust.
The Law of 16 July 1980 does not, therefore, provide an obligation for the State to commit its own resources.
Seega ei kohusta 16. juuli 1980. aasta seadus riiki oma ressursse kasutama.
The French authorities also refer to academic articles.
Samuti osutavad Prantsusmaa ametiasutused seda küsimust käsitlevatele artiklitele.
These articles point out that the expression ‘y pourvoit’ in Article 1 of the Law of 16 July 1980 refers to a power of ‘substitution’ in which ‘it is a matter of principle that the substitute has the same powers as the substitutee’, the granting of an exceptional subsidy being, moreover, ‘outside the scope of the power of substitution’ and therefore not provided for by the Law of 16 July 1980.
Nendes artiklites tuletatakse meelde, et 16. juuli 1980. aasta seaduse artiklis 1 osutatud väljend „nähakse ette” viitab „asendamise” õigusele, mille „põhimõte on, et asendajal on samad pädevused mis asendataval”, ning et peale selle „ei hõlma asendamise õiguse kasutamine” erakorralist asendamist ning seega ei ole seda 16. juuli 1980. aasta seadusega ette nähtud.
Finally, the French authorities cite the decisions of the Council of State of 10 November 1999 and 18 November 2005 in the Campoloro case.
Lõpuks tsiteerivad Prantsusmaa ametiasutused riiginõukogu 10. novembri 1999. aasta ja 18. novembri 2005. aasta otsust Campoloro kohtuasja kohta.
It is not possible to incur the strict liability of the State solely on the ground of lack of assets
Ainult vara puudujäägi põhjendusel ei saa rakendada riigi mittesüülist vastutust
Moreover, the French authorities assert that the possibilities of compensation opened by incurring liability, under restrictive conditions, to creditors of legal entities governed by public law cannot be considered equivalent to a form of guarantee.
Muu hulgas kinnitavad Prantsusmaa ametiasutused, et avalik-õiguslike isikute võlausaldajate võimalust saada riigi vastutuse kaasamisel piiratud tingimustel hüvitist ei saaks samastada teatavas vormis garantiiga.
A guarantee requires the guarantor to accept the fact of the guarantee.
Garantii eeldab, et garantii andja on selle andmisega nõus.
If it is a matter of incurring liability for a fault or, in the case of strict liability, the consequences of one’s own action, there can be no question of a guarantee.
Kui tegemist on süü tunnistamisega või mittesüülise vastutuse korral teatava tegevuse tagajärgede eest vastutuse võtmisega, ei saa tegemist olla garantiiga.
Then the French authorities maintain that, in any event, the liability of the State cannot be incurred on the sole ground that the Prefect or supervisory authority was unable to take any measures that could allow the claim to be repaid because of the financial and asset situation of the regional or local authority or publicly owned establishment.
Samuti jäävad Prantsusmaa ametiasutused seisukohale, et mingil juhul ei saa riigi vastutuse kaasamist põhjendada ainult sellega, et prefektil või järelevalveasutusel ei olnud omavalitsuse või riigiasutuse finants- ja varalise olukorra tõttu võimalik võtta ühtegi meedet, mille kaudu saanuks võla tagasi maksta.
First of all, in the field of fault — gross negligence at that — the failure by the Prefect or the supervisory authority to exercise their powers where no measure can enable the claim to be repaid by the regional or local authority or the publicly owned establishment cannot in itself constitute a fault.
Seoses süüga tuleb kõigepealt märkida, et kui prefekt või järelevalveasutus hoidub oma pädevusi rakendamast, juhul kui ükski meede ei tundu omavalitsusel või riigiasutusel võimaldavat võlanõuet rahuldada, ei saa see iseenesest olla õigusvastane.
With regard to strict liability, at least two aspects suggest the idea be dismissed:
Mittesüülise vastutuse välistavad vähemalt kaks asjaolu.
first, the liability of the person from whom compensation is sought can be incurred only if the fact (including an omission) of which he is accused was the direct cause of the injury.
Esiteks, selle isiku vastutust, kellelt hüvitist nõutakse, saab rakendada ainult siis, kui talle omistatav tegevus (sealhulgas tegevusest hoidumine) oli kahju otsene põhjustaja.
Now, in the case of lack of assets, the action or omission by the administrative authority would not be the cause of the injury suffered by the creditor, rather the insolvency of the regional or local authority or the publicly owned establishment,
Seega ei ole varade puudujäägi korral võlausaldaja kantud kahju põhjuseks mitte haldusasutuse tegevus või tegevusetus, vaid omavalitsuse või riigiasutuse maksejõuetus.
second, strict liability stems from the principle of equality before public burdens.
Teiseks, mittesüüline vastutus tuleneb võrdsuse põhimõttest avalik-õiguslike koormiste kandmisel.
Now, according to the French authorities, in the case in point it is hard to see how the injury suffered by the creditor could lead to a breach of the principle of equality before public burdens.
Prantsusmaa ametiasutuste arvates on käesoleval juhul keeruline eristada, kuidas võiks võlausaldaja kantav kahju väljenduda võrdsuse põhimõtte rikkumisena avalik-õiguslike koormiste kandmisel.
Unlike the case that gave rise to the Couitéas case law, in the present case, no state authority decided not to execute the judgment for imperative reasons of public interest.
Vastupidiselt Couitéasi kohtuasjale ei otsustaks käesoleval juhul ükski riigiasutus jätta kohtuotsust täide viimata üldhuvist lähtuvalt.
The case in question is one where the public authority is faced with the practical impossibility of taking measures that would enable the court judgment to be executed and the creditors to be reimbursed, and not an impossibility determined on the grounds of requirements of the public interest.
Käesoleva juhtumi puhul oli riigiasutusel tegelikkuses võimatu kohtuotsuse täitmist võimaldavaid meetmeid võtta ning võlausaldajate nõudeid rahuldada ta ei otsustanud seda tegemata jätta üldhuvist lähtudes.
According to the French authorities, liability for a breach of equality before public burdens cannot, therefore, be incurred simply because of insolvency.
Prantsusmaa ametiasutused on seisukohal, et vastutuse tekkimine võrdsuse põhimõtte rikkumise tõttu avalik-õiguslike koormiste kandmisel ei saa tuleneda ainult maksejõuetusest.