natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In relation to biodiversity at the level of species, the three criteria for assessing progress towards good environmental status, as well as the indicators related respectively to them, are the following:1.1.
Käsitledes bioloogilist mitmekesisust liikide tasandil, on hea keskkonnaseisundi suunas tehtud edusammude ja nendega seotud vastavate näitajate hindamise kolm kriteeriumi järgmised.1.1.
Species distribution
Liikide levik
Distributional range (1.1.1)
Leviala (1.1.1),
Distributional pattern within the latter, where appropriate (1.1.2)
võimaluse korral leviku muster levialas (1.1.2),
Area covered by the species (for sessile/benthic species) (1.1.3)
liikidega kaetud ala (sessiilsete/bentiliste liikide puhul) (1.1.3).
Population size
Populatsiooni suurus
Population abundance and/or biomass, as appropriate (1.2.1)
Vajaduse järgi populatsiooni arvukus ja/või biomass (1.2.1).
Population condition
Populatsiooni seisund
Population demographic characteristics (e.g. body size or age class structure, sex ratio, fecundity rates, survival/mortality rates) (1.3.1)
Populatsiooni demograafilised omadused (nt keha suurus või vanuseline struktuur, sooline jagunemine, sigivuse määr, püsimajäämise/suremuse määr) (1.3.1),
Population genetic structure, where appropriate (1.3.2).
võimaluse korral populatsiooni geneetiline struktuur (1.3.2).
Habitat level
Elupaiga tasand
For the purpose of Directive 2008/56/EC, the term habitat addresses both the abiotic characteristics and the associated biological community, treating both elements together in the sense of the term biotope.
Direktiivi 2008/56/EÜ raames hõlmab elupaiga mõiste nii abiootilisi omadusi kui ka seotud bioloogilisi kooslusi, käsitledes mõlemat elementi biotoobi mõistes koos.
A set of habitat types needs to be drawn up for each region, sub-region or subdivision, taking into account the different habitats contained in the indicative list in Table 1 of Annex III and having regard to the instruments mentioned in point 2 of Part A. Such instruments also refer to a number of habitat complexes (which means assessing, where appropriate, the composition, extent and relative proportions of habitats within such complexes) and to functional habitats (such as spawning, breeding and feeding areas and migration routes).
Iga piirkonna, allpiirkonna või alarajooni jaoks tuleb koostada elupaiga tüüpide kogumid, võttes arvesse III lisa tabelis 1 esitatud soovituslikus nimekirjas sisalduvaid elupaiku ja A osa punktis 2 osutatud vahendeid. Nimetatud vahendid viitavad ka paljudele elupaigakogumitele (see tähendab, et vajaduse korral tuleb hinnata ka neid kogumeid moodustavate elupaikade koosseisu, ulatust ja suhtelist osakaalu) ja funktsionaalsetele elupaikadele (näiteks kudemis-, sigimis- ja toitumisalad ning rändeteed).
Additional efforts for a coherent classification of marine habitats, supported by adequate mapping, are essential for assessment at habitat level, taking also into account variations along the gradient of distance from the coast and depth (e.g. coastal, shelf and deep sea).
Mereelupaikade sidusaks klassifitseerimiseks asjaomaste kaartide põhjal on vaja teha elupaikade hindamisel täiendavaid jõupingutusi, võttes arvesse ka variatsioone vastavalt kaugusele rannikust ja sügavusele (nt ranniku-, šelfi- ja süvameri).
The three criteria for the assessment of habitats are their distribution, extent and condition (for the latter, in particular the condition of typical species and communities), accompanied with the indicators related respectively to them.
Elupaikade hindamise aluseks on kolm kriteeriumi: nende levik, ulatus ja seisund (viimase puhul iseäranis tüüpiliste liikide ja koosluste seisund) koos nendega seotud vastavate näitajatega.
The assessment of habitat condition requires an integrated understanding of the status of associated communities and species, coherent with the requirements laid down in Directive 92/43/EEC [9] and Directive 2009/147/EC, including where appropriate an assessment of their functional traits.
Elupaiga seisundi hindamine eeldab seotud koosluste ja liikide seisundi terviklikku mõistmist vastavalt direktiivis 92/43/EMÜ [9] ja direktiivis 2009/147/EÜ sätestatud nõuetele ning võimaluse korral ka nende funktsionaalsete omaduste hindamist.
Habitat distribution
Elupaiga levik
Distributional range (1.4.1)
Leviala (1.4.1),
Distributional pattern (1.4.2)
leviku muster (1.4.2).
Habitat extent
Elupaiga ulatus
Habitat area (1.5.1)
Elupaiga ala (1.5.1),
Habitat volume, where relevant (1.5.2)
vajaduse korral elupaiga suurus (1.5.2).
Habitat condition
Elupaiga seisund
Condition of the typical species and communities (1.6.1)
Tüüpiliste liikide ja koosluste seisund (1.6.1),
Relative abundance and/or biomass, as appropriate (1.6.2)
vajaduse järgi arvukus ja/või biomass (1.6.2),
Physical, hydrological and chemical conditions (1.6.3).
füüsikalised, hüdroloogilised ja keemilised tingimused (1.6.3).
Ecosystem level
Ökosüsteemi tasand
Ecosystem structure
Ökosüsteemi struktuur
Composition and relative proportions of ecosystem components (habitats and species) (1.7.1).
Ökosüsteemi komponentide (elupaikade ja liikide) koosseis ja suhteline osakaal (1.7.1).
In addition, the interactions between the structural components of the ecosystem are fundamental for assessing ecosystem processes and functions for the purpose of the overall determination of good environmental status, having regard, inter alia, to Articles 1, 3(5) and 9(1) of Directive 2008/56/EC.
Lisaks on ökosüsteemide ja protsesside hindamisel hea keskkonnaseisundi üldiseks kindlaksmääramiseks oluline silmas pidada ka ökosüsteemi struktuuriliste komponentide vahelisi sidemeid, võttes muu hulgas arvesse direktiivi 2008/56/EÜ artiklit 1 ning artikli 3 lõiget 5 ja artikli 9 lõiget 1.
Other functional aspects addressed through other descriptors of good environmental status (such as descriptors 4 and 6), as well as connectivity and resilience considerations, are also important for addressing ecosystem processes and functions.
Ökosüsteemi protsesside ja funktsioonide käsitlemiseks on sisulise tähtsusega ka muud hea keskkonnaseisundi funktsionaalsed aspektid, mis võetakse vaatluse alla teiste tunnuste kaudu (nagu tunnused 4 ja 6), ning ühendatavuse ja vastupanuvõime aspekt.
Descriptor 2:
tunnus:
Non-indigenous species introduced by human activities are at levels that do not adversely alter the ecosystem.
Inimtegevuse tulemusel sissetoodud võõrliigid jäävad tasemele, millel ei ole negatiivset mõju ökosüsteemile.
The identification and assessment of pathways and vectors of spreading of non-indigenous species as a result of human activities is a prerequisite to prevent that such species introduced as a result of human activities reach levels that adversely affect the ecosystems and to mitigate any impacts.
Võõrliikide kindlaksmääramise ja hindamise käigus tuleb kindlaks määrata nende levimise rajad ja suunad inimtegevuse tagajärjel, et vältida nende asustamist inimtegevuse tagajärjel niisuguses ulatuses, mis võiks raskelt kahjustada ökosüsteeme, ning leevendada nende mis tahes mõjusid.
The initial assessment has to take into account that some introductions due to human activities are already regulated at Union level [10] to assess and minimise their possible impact on aquatic ecosystems and that some non-indigenous species have commonly been used in aquaculture for a long time and are already subject to specific permit treatment within the existing Regulations [11].
Esialgse hindamise puhul tuleb arvesse võtta asjaolu, et liidu tasandil reguleeritakse juba mõningaid inimtegevuse tagajärjel toimuvaid asustamisi, [10] et hinnata ja minimeerida nende võimalikku mõju veeökosüsteemidele, samuti asjaolu, et mõned võõrliigid on olnud vesiviljeluses kasutusel pikka aega ja neile kehtib juba olemasolevate määruste raames asjakohane loa väljastamise kord [11].
There is still only limited knowledge about the effects of the non-indigenous species on the environment.
Teadmised võõrliikide keskkonnamõju kohta on siiski veel piiratud.
Additional scientific and technical development is required for developing potentially useful indicators [12], especially of impacts of invasive non-indigenous species (such as bio-pollution indexes), which remain the main concern for achieving good environmental status.
Tõenäoliselt kasulike näitajate [12] väljatöötamiseks, eriti seoses invasiivsete võõrliikide mõju hindamisega (nagu bioloogilise saaste indeksid), on vaja võtta teaduslikke ja tehnilisi lisameetmeid, ning nimetatud liigid on jätkuvalt hea keskkonnaseisundi saavutamise põhiprobleemiks.
The priority in relation to assessment and monitoring [13] relates to state characterisation, which is a prerequisite for assessment of the magnitude of impacts but does not determine in itself the achievement of good environmental status for this descriptor.
Hindamise ja seire [13] juures on kõige olulisem seisundi kirjeldamine, mis on mõju ulatuse hindamise aluseks, kuid ei määra iseenesest hea keskkonnaseisundi saavutamist selle tunnuse suhtes.
Abundance and state characterisation of non-indigenous species, in particular invasive species
Võõrliikide, eelkõige invasiivsete liikide arvukus ja seisundi kirjeldamine
Trends in abundance, temporal occurrence and spatial distribution in the wild of non-indigenous species, particularly invasive non-indigenous species, notably in risk areas, in relation to the main vectors and pathways of spreading of such species (2.1.1)
Võõrliikide, eelkõige invasiivsete võõrliikide arvukuse, ajutise esinemise ja ruumilise jaotumise suundumused looduskeskkonnas, eriti riskialadel, seoses niisuguste liikide levimise peamiste suundade ja radadega (2.1.1).
Environmental impact of invasive non-indigenous species
Invasiivsete võõrliikide keskkonnamõju
Ratio between invasive non-indigenous species and native species in some well studied taxonomic groups (e.g. fish, macroalgae, molluscs) that may provide a measure of change in species composition (e.g. further to the displacement of native species) (2.2.1)
Invasiivsete võõrliikide ja looduslike liikide suhe mõnedes põhjalikult uuritud taksonoomilistes rühmades (nt kalad, makrovetikad, molluskid), mis võib näidata, mil määral leiavad liigi koosseisus aset muutused (nt loodusliku liigi edaspidine väljatõrjumine) (2.2.1),
Impacts of non-indigenous invasive species at the level of species, habitats and ecosystem, where feasible (2.2.2).
invasiivsete võõrliikide mõju liigi, elupaikade ja ökosüsteemi tasandil (2.2.2).
Descriptor 3:
tunnus:
This section applies for all the stocks covered by Regulation (EC) No 199/2008 (within the geographical scope of Directive 2008/56/EC) and similar obligations under the common fisheries policy.
Käesolev osa kehtib kõikidele määrusega (EÜ) nr 199/2008 (direktiivi 2008/56/EÜ geograafilise kohaldamisala piires) reguleeritud varudele ja sarnastele ühises kalanduspoliitikas sätestatud kohustustele.
For these and for other stocks, its application depends on the data available (taking the data collection provisions of Regulation (EC) No 199/2008 into account), which will determine the most appropriate indicators to be used.
Selle kohaldamine kõnealuste ja muude varude suhtes oleneb kättesaadavatest andmetest (võttes arvesse määruse (EÜ) nr 199/2008 sätteid andmekogumise kohta), mille alusel määratakse kindlaks kõige asjakohasemad näitajad.
For this descriptor, the three criteria for assessing progress towards good environmental status, as well as the indicators related respectively to them, are the following.
Selle tunnuse puhul on hea keskkonnaseisundi saavutamiseks tehtud edusammude ja nendega seotud vastavate näitajate hindamise kolm kriteeriumi järgmised.
Level of pressure of the fishing activity
Kalapüügist tuleneva surve tase
Primary indicator.
Esmane näitaja.
The primary indicator for the level of pressure of the fishing activity is the following:
Kalapüügist tuleneva surve taseme esmane näitaja on järgmine:
Fishing mortality (F) (3.1.1).
kalastussuremus (F) (3.1.1).
Achieving or maintaining good environmental status requires that F values are equal to or lower than FMSY, the level capable of producing Maximum Sustainable Yield (MSY).
Hea keskkonnaseisundi saavutamine või säilitamine eeldab, et F-i väärtus oleks sama või väiksem kui FMSY, mis kujutab endast maksimaalset jätkusuutlikku saagikust (MSY) tagada võimaldavat taset.
This means that in mixed fisheries and where ecosystem interactions are important, long term management plans may result in exploiting some stocks more lightly than at FMSY levels in order not to prejudice the exploitation at FMSY of other species [14].
See tähendab, et mitut liiki hõlmavates püügipiirkondades ja seal, kus ökosüsteemide koostoime on oluline, võidakse pikaajalistes majandamiskavades kasutada mõne liigi varu vähem kui FMSY tasemel, et mitte ohustada mõne teise liigi kasutamist FMSY tasemel [14].
F is estimated from appropriate analytical assessments based on the analysis of catch (to be taken as all removals from the stock, including discards and unaccounted catch) at age or at length and ancillary information.
F-i väärtus saadakse asjakohastest analüütilistest hindamistest, mis tuginevad saagi analüüsile (aluseks võetakse kogu varude püük, sealhulgas vette tagasi lastud ja registreerimata saak) vanuse või pikkuse ja lisateabe järgi.
Where the knowledge of the population dynamics of the stock do not allow to carry out simulations, scientific judgement of F values associated to the yield-per-recruit curve (Y/R), combined with other information on the historical performance of the fishery or on the population dynamics of similar stocks, can be used.
Kui teadmised varude populatsiooni dünaamika kohta ei võimalda läbi viia simulatsioone, võib sobivad väärtused leida täiendiühiku kohta arvestatavat saaki näitava graafikuga seotud F-i väärtuste teadusliku hindamise teel, võttes sealjuures arvesse ka muud teavet varasemate püügitulemuste või sarnaste varude populatsiooni dünaamika kohta.
Secondary indicators (if analytical assessments yielding values for F are not available):
Teisesed näitajad (kui saagi analüütilisest hindamisest tulenevad F-i väärtused ei ole kättesaadavad):
Ratio between catch and biomass index (hereinafter ‘catch/biomass ratio’) (3.1.2).
saagi ja biomassi indeksi suhe (edaspidi saagi ja biomassi suhe) (3.1.2).
The value for the indicator that reflects FMSY needs to be determined by scientific judgement following analysis of the observed historical trends of the indicator combined with other information on the historical performance of the fishery.
FMSY näitaja väärtus tuleb määrata kindlaks teadusliku hindamisega näitaja varasemate suundumuste analüüsi põhjal, võttes sealjuures arvesse muud teavet varasemate püügitulemuste kohta.
Where stock production-based assessments are available, the catch/biomass ratio yielding MSY can be taken as indicative reference.
Kui varude tootlikkusel põhinevad hindamised on olemas, võib võrdlusaluseks võtta MSY-st tuleneva saagi ja biomassi suhte.
Alternatively to the catch/biomass ratio, secondary indicators may be developed on the basis of any other appropriate proxy for fishing mortality, adequately justified.
Lisaks saagi ja biomassi suhtele võib töötada välja ka muid teiseseid näitajaid mis tahes muu kalastussuremust käsitleva nõuetekohaselt põhjendatud ühiku alusel.
Reproductive capacity of the stock
Varude reproduktiivvõime
The primary indicator for the reproductive capacity of the stock is the following:
Varude reproduktiivvõime esmane näitaja on:
Spawning Stock Biomass (SSB) (3.2.1).
kudekarja biomass (SSB) (3.2.1).
This is estimated from appropriate analytical assessments based on the analysis of catch at age or at length and ancillary information.
See saadakse asjakohastest analüütilistest hindamistest, mis tuginevad saagi analüüsile vanuse või pikkuse ja lisateabe alusel.
Where an analytical assessment allows the estimation of SSB, the reference value reflecting full reproductive capacity is SSBMSY, i.e. the spawning stock biomass that would achieve MSY under a fishing mortality equal to FMSY.
Kui analüütiline hindamine võimaldab prognoosida SSB-d, on kogu reproduktiivvõimet kajastavaks tugiväärtuseks SSBMSY, s.o kudekarja biomass, millega saavutaks maksimaalne jätkusuutlik saagikus FMSY-ga võrdse kalastussuremuse juures.
Any observed SSB value equal to or greater than SSBMSY is considered to meet this criterion.
Kriteeriumile vastavaks loetakse mõõdetud SSB väärtused, mis on SSBMSY-ga võrdsed või sellest suuremad.
Further research is needed to address the fact that a SSB corresponding to MSY may not be achieved for all stocks simultaneously due to possible interactions between them.
Uurimist on vaja jätkata, et tegelda tõsiasjaga, et SSB-le vastavat MSY-d ei ole võimalik saavutada kõigi kalavarude puhul üheaegselt nende võimaliku vastastikuse mõju tõttu.
Where simulation models do not allow the estimation of a reliable value for SSBMSY, then the reference to be used for the purpose of this criterion is SSBpa, which is the minimum SSB value for which there is a high probability that the stock is able to replenish itself under the prevailing exploitation conditions.
Kui simulatsioonimudelid ei võimalda prognoosida usaldusväärset SSBMSY väärtust, kasutatakse selle kriteeriumi võrdlusalusena SSBpa-d, mis on väikseim SSB väärtus, mille puhul on varud suure tõenäosusega võimelised kehtivates kasutustingimustes ise ennast taastootma.
Secondary indicators (if analytical assessments yielding values for SSB are not available):
Teisesed näitajad (kui saagi analüütilisest hindamisest tulenevad SSB väärtused ei ole kättesaadavad):
Biomass indices (3.2.2).
biomassi indeksid (3.2.2).
It can be used if such indices can be obtained for the fraction of the population that is sexually mature.
Indekseid võib kasutada, kui need saadakse populatsiooni suguküpsete isendite kohta.
In such cases, such indices need to be used when scientific judgement is able to determine, through detailed analysis of the historical trends of the indicator combined with other information on the historical performance of the fishery, that there is a high probability that the stock will be able to replenish itself under the prevailing exploitation conditions.
Sellisel juhul tuleb neid indekseid kasutada siis, kui näitaja varasemate suundumuste analüüsi ja muu varasemaid püügitulemusi käsitleva teabe alusel läbiviidud teadusliku hindamisega on võimalik kindlaks määrata, et suure tõenäosusega on varud võimelised kehtivates kasutustingimustes ise ennast taastootma.
Population age and size distribution
Populatsiooni vanuseline ja suuruseline koosseis
Primary indicators.
Esmased näitajad.
Healthy stocks are characterised by high proportion of old, large individuals.
Terveid varusid iseloomustab vanade, suurte isendite suur osa.
Indicators based on the relative abundance of large fish include:
Suurte kalade suhtelise arvukuse põhised näitajad hõlmavad järgmist:
Proportion of fish larger than the mean size of first sexual maturation (3.3.1)
alles suguküpsuse saavutanud kalade keskmisest suurusest suuremate kalade osakaal (3.3.1),
Mean maximum length across all species found in research vessel surveys (3.3.2)
uurimislaevade uuringutes leitud maksimaalne keskmine pikkus kõikide liikide lõikes (3.3.2),
95 % percentile of the fish length distribution observed in research vessel surveys (3.3.3).
95-protsentiil kalade pikkuse jaotumisest uurimislaevade uuringute põhjal (3.3.3).
Secondary indicator:
Teisene näitaja:
Size at first sexual maturation, which may reflect the extent of undesirable genetic effects of exploitation (3.3.4).
suurus suguküpsuse saavutamisel, mis võib kajastada kasutamise soovimatu geneetilise mõju ulatust (3.3.4).
For the two sets of indicators (proportion of old fish and size at first sexual maturation), expert judgement is required for determining whether there is a high probability that the intrinsic genetic diversity of the stock will not be undermined.
Kahe näitajakogumi (vanade kalade osakaal ja suurus suguküpsuse saavutamisel) puhul on vaja eksperdihinnangut, määramaks kindlaks, kui suur on tõenäosus, et varudele omast geneetilist mitmekesisust hinnatakse õigesti.
The expert judgement needs to be made following an analysis of the time series available for the indicator, together with any other information on the biology of the species.
Eksperdihinnang tuleb teha näitaja kohta kättesaadavate aegridade analüüsi põhjal, võttes arvesse ka mis tahes muud teavet liigi bioloogia kohta.
Descriptor 4:
tunnus:
This descriptor concerns important functional aspects such as energy flows and the structure of food webs (size and abundance).
Kõnealune tunnus käsitleb olulisi funktsionaalseid aspekte, nagu toiduvõrkude energiavood ja struktuur (suurus ja komponentide arvukus).
Additional scientific and technical support is required, at this stage, for the further development of criteria and potentially useful indicators to address the relationships within the food web [15].
Selles etapis on vaja täiendavat teaduslikku ja tehnilist tuge, et arendada edasi kriteeriume ja tõenäoliselt kasulikke näitajaid toiduvõrgusiseste seoste käsitlemiseks [15].
Productivity (production per unit biomass) of key species or trophic groups
Peamiste liikide või troofiliste rühmade tootlikkus (tootmine ühe biomassiühiku kohta)
To address energy flows in food webs, adequate indicators need to be developed further to assess the performance of the main predator-prey processes, reflecting the long-term viability of components in the part of the food web that they inhabit, based on the experience in some sub-regions in selecting appropriate species (e.g. mammals, seabirds).
Toiduvõrkude energiavoogude käsitlemiseks tuleb edasi arendada asjakohaseid näitajaid, et hinnata peamiste röövlooma-saaklooma protsesside tulemusi, mis kajastavad komponentide pikaajalist elujõulisust toiduvõrgu selles osas, mida nad asustavad, võttes arvesse mõnedes allpiirkondades asjakohaste liikide (nt imetajad, merelinnud) valimisel saadud kogemusi.
Performance of key predator species using their production per unit biomass (productivity) (4.1.1).
Peamiste röövloomaliikide tulemused, võttes aluseks nende tootmise ühe biomassiühiku kohta (tootlikkus) (4.1.1).
Proportion of selected species at the top of food webs
Toiduvõrgu ülaosas asuvate valitud liikide osakaal
To address the structure of food webs, size and abundance of components, there is a need to assess the proportion of selected species at the top of food webs.
Toiduvõrkude struktuuri, komponentide suuruse ja arvukuse käsitlemiseks on vaja hinnata toiduvõrkude ülaosas asuvate valitud liikide osakaalu.
Indicators need to be further developed, based on the experience in some sub-regions.
Näitajaid tuleb edasi arendada, tuginedes mõnede allpiirkondade kogemusele.
For large fish, data are available from fish monitoring surveys.
Suurte kalade kohta saab andmeid kalade seireuuringutest.
Large fish (by weight) (4.2.1).
Suured kalad (kaalu järgi) (4.2.1).
Abundance/distribution of key trophic groups/species
Peamiste troofiliste rühmade/liikide arvukus/levik
Abundance trends of functionally important selected groups/species (4.3.1).
Toime poolest oluliste valitud rühmade/liikide arvukuse suundumused (4.3.1).
It is necessary to identify changes in population status potentially affecting food web structure.
Tuleb määrata kindlaks populatsiooni seisundi muutused, mis võivad toiduvõrgu struktuuri mõjutada.
Detailed indicators need to be further specified, taking account of their importance to the food webs, on the basis of suitable groups/species in a region, sub-region or subdivision, including where appropriate:
Lisaks tuleb täpsustada üksikasjalikke näitajaid, arvestades nende olulisust toiduvõrgu jaoks ja võttes aluseks piirkonna, allpiirkonna või alarajooni asjakohased rühmad/liigid, sealhulgas vajaduse korral:
groups with fast turnover rates (e.g. phytoplankton, zooplankton, jellyfish, bivalve molluscs, short-living pelagic fish) that will respond quickly to ecosystem change and are useful as early warning indicators,
rühmad, mis uuenevad kiiresti (nt fütoplankton, zooplankton, meduusid, kahepoolmelised molluskid, lühikese elueaga pelaagilised kalad) ning reageerivad kiiresti ökosüsteemi muutustele ja on head varased hoiatajad;