natgillin/translations-raw huggingface dataset:
complete supporting information for the specific skin model used including its performance.
kogu täiendav teave kasutatud konkreetse nahamudeli ja selle tulemuslikkuse kohta.
This should include, but is not limited to:
See hõlmab vähemalt järgmist:
reference to historical data of the model.
viide varasematele andmetele mudeli kohta.
Available at: http://www.unece.org/trans/danger/publi/ghs/ghs_rev02/02files_e.html.
Vaata: http://www.unece.org/trans/danger/publi/ghs/ghs_rev02/02files_e.html.
Adopted July 19, 2006.
Vastu võetud 19.7.2006.
Available at: http://www.oecd.org/document/22/0,2340,en_2649_34377_1916054_1_1_1_1,00.html.
Vaata: http://www.oecd.org/document/22/0,2340,en_2649_34377_1916054_1_1_1_1,00.html.
Kandárová, H., Liebsch, M., Gerner, I., Schmidt, E., Genschow, E., Traue, D. & Spielmann H. (2005) The EpiDerm Test Protocol fort the Upcoming ECVAM Validation Study on In Vitro Skin Irritation Tests — An Assessment of the Performance of the Optimised Test.
Kandárová, H., Liebsch, M., Gerner, I., Schmidt, E., Genschow, E., Traue, D. & Spielmann H. (2005) The EpiDerm Test Protocol fort the Upcoming ECVAM Validation Study on In Vitro Skin Irritation Tests – An Assessment of the Performance of the Optimised Test.
In vitro acute skin irritancy of chemicals using the validated EPISKIN model in a tiered strategy — Results and performances with 184 cosmetic ingredients, AATEX, Special Issue-proceedings from WC6.
In vitro acute skin irritancy of chemicals using the validated EPISKIN model in a tiered strategy – Results and performances with 184 cosmetic ingredients, AATEX, Special Issue-proceedings from WC6.
ESAC statement on updated EpiDerm and similar SkinEthic assays.
ESAC statement on updated EpiDerm and similar SkinEthic assays.
Official Journal of the European Union L 396 of 30 December 2006, p. 1.
Euroopa Liidu Teataja L 396/1, 30.12.2006.
For full expression of the system response to toxic effects (optimal sensitivity), the cultures are allowed unrestricted exponential growth under sufficient nutrient conditions and continuous light for a sufficient period of time to measure reduction of the specific growth rate.
Et süsteemi koste toksilisele mõjule täielikult avalduks (optimaalne tundlikkus), lastakse kultuuridel küllaldase aja jooksul piiramatult eksponentsiaalselt kasvada piisava toitainete sisalduse ja pideva valguse tingimustes, et mõõta kasvu erikiiruse vähenemist.
Growth and growth inhibition are quantified by measurements of the algal biomass as a function of time.
Kasvu ja kasvu pidurdamise kvantitatiivseks iseloomustamiseks mõõdetakse vetikate biomassi sõltuvust ajast.
Algal biomass is defined as the dry weight per volume, e.g. mg algae/litre test solution.
Vetikate biomass on määratletud kuivmassina ruumala kohta, nt milligrammides ühe liitri katselahuse kohta.
However, dry weight is difficult to measure and therefore surrogate parameters are used.
Kuna kuivmassi on raske mõõta, kasutatakse asendusparameetreid.
Of these surrogates, cell counts are most often used.
Asendusparameetritest kasutatakse kõige rohkem rakkude arvu.
Other surrogate parameters include cell volume, fluorescence, optical density, etc. A conversion factor between the measured surrogate parameter and biomass should be known.
Asendusparameetriteks võivad olla veel rakkude maht, fluorestsents, optiline tihedus jne. On vaja teada kordajat, mille abil saab mõõdetava asendusparameetri arvutada ümber biomassiks.
It is defined as biomass at the end of the exposure period minus the biomass at the start of the exposure period.
Saagis on määratletud kokkupuuteaja lõpus ja alguses olevate biomasside vahena.
ln Xi– lated as the logarithmic increase in biomass from the equation for each single vessel of controls and treatments:
ln Xi– utatakse teatava ajavahemiku keskmine kasvu erikiirus nõus biomassi suurenemise logaritmist järgmise valemi abil:
μT– atment replicate from the equation:
μT– takse kasvukiiruse pidurdumise protsent järgmise valemi abil:
YT– or each treatment replicate as follows:
YT– va ainega paralleelkultuuri puhul järgmiselt:
ISO 1998: Water quality — Guidance for algal growth inhibition tests with poorly soluble materials, volatile compounds, metals and waster water.
ISO 1998: Water quality – Guidance for algal growth inhibition tests with poorly soluble materials, volatile compounds, metals and waster water.
ISO 1998: Water quality — Sampling — Part 16: General Guidance for Biotesting.
ISO 1998: Water quality – Sampling – Part 16: General Guidance for Biotesting.
ISO 1993: Water quality — Algal growth inhibition test.
ISO 1993: Water quality – Algal growth inhibition test.
Mayer, P., Cuhel, R. and Nyholm, N. (1997).
Mayer, P., Cuhel, R. and Nyholm, N. (1997).
Slovacey, R.E. and Hanna, P.J.
Slovacey, R.E. and Hanna, P.J.
Simpson, S.L., Roland, M.G.E., Stauber, J.L. and Batley, G.E.
Simpson, S.L., Roland, M.G.E., Stauber, J.L. and Batley, G.E.
Nyholm, N. Sørensen, P.S., Kusk, K.O. and Christensen, E.R.
Nyholm, N. Sørensen, P.S., Kusk, K.O. and Christensen, E.R.
Bruce, R.D., and Versteeg, D.J.
Bruce, R.D., and Versteeg, D.J.
With true first order kinetics the specific degradation rate constant, k, is independent of time and concentration.
Tõelise esimest järku kineetika puhul on konkreetse aine lagunemise kiiruskonstant k sõltumatu ajast ja kontsentratsioonist.
That is, k does not vary appreciably during the course of an experiment and does not change with the added concentration between experiments.
See tähendab, et k ei muutu märkimisväärselt katse jooksul ja on samasugune ka kõrgematel kontsentratsioonidel läbiviidud eri katsete puhul.
Storage and preparation of surface water
Pinnavee hoidmine ja ettevalmistamine
The test should preferably be started within one day after sample collection.
Katset on parem alustada üks ööpäev pärast proovivõttu.
For the suspended sediment test, surface sediment is added to the flasks containing natural water (filtered to remove coarse particles as described in section 1.8.4) to obtain a suspension; the concentration of suspended solids should be between 0,01 and 1 g/L.
Hõljumikatseks vajaliku suspensiooni saamiseks lisatakse looduslikku vett sisaldavasse nõusse pindmist setet (mis on filtritud suuremate tahkete osakeste eemaldamiseks vastavalt punktile 1.8.4); suspendeeritud tahke aine sisaldus peab olema vahemikus 0,01–1 g/l.
The surface sediment should come from the same site as that from which the water sample was taken.
Pindmine sete peab pärinema veeprooviga samast kohast.
Dependent on the particular aquatic environment, the surface sediment may either be characterised by a high organic carbon content (2,5-7,5 %) and a fine texture or by a low organic carbon content (0,5-2,5 %) and a coarse texture (3).
Olenevalt konkreetsest veekeskkonnast võib pindmine sete olla suure orgaanilise süsiniku sisalduse (2,5–7,5 %) ja peeneteralise lõimisega või väikese orgaanilise süsiniku sisalduse (0,5–2,5 %) ja jämeteralise lõimisega (3).
This should be checked by substance-specific analysis or, if possible, DOC analysis (6).
Selle kontrollimiseks tehakse ainespetsiifiline analüüs või, võimaluse korral, lahustunud orgaanilise süsiniku analüüs (6).
Care must be taken to limit the amount of solvent transferred to what is absolutely necessary, and to ensure that the amount of test substance can dissolve in the final volume of test water.
Lisatava lahusti kogus peab olema võimalikult väike ja uuritav aine peab olema täielikult lahustunud katsevee lõppmahus.
Other techniques to introduce the test substance into the test vessels may be used as described in (7) and (8).
Uuritava aine lisamiseks katsenõusse võib kasutada ka teisi publikatsioonides (7, 8) kirjeldatud võtteid.
When an organic solvent is used for application of the test substance, solvent controls containing the test water (with no additions) and test water with added reference substance should be treated similarly to active test vessels amended with test substance in solvent carrier.
Kui uuritava aine lisamiseks kasutatakse orgaanilist lahustit, tuleb lahusti mõju kontrolliks ette nähtud katseveega nõu (mis ei sisalda lisatud aineid) ja katseveega nõu, mis sisaldab lisatud standardainet, käidelda samal viisil kui tegelikku katsenõu, millesse on lisatud kandelahustis lahustatud uuritav aine.
However, the test period for the batch test may be extended to a maximum of 90 days, if the degradation of the test substance has started within the first 60 days.
Kui uuritava aine lagunemine algab 60 esimese katsepäeva jooksul, võib portskatset siiski pikendada kuni 90 ööpäevani.
Degradation is monitored, at appropriate time intervals, by the determination of the residual 14C activity or the evolved 14CO2 (see section 1.8.9.4) and/or by chemical analysis (section 1.8.9.5).
Lagunemist kontrollitakse vajaliku aja tagant lahuses oleva 14C jääkaktiivsuse või eraldunud 14CO2 aktiivsuse määramisega (punkt 1.8.9.4) ja/või keemilise analüüsiga (punkt 1.8.9.5).
The incubation time must be sufficiently long to evaluate the degradation process.
Inkubatsiooniaeg peab olema piisav lagunemisprotsessi hindamiseks.
The extent of degradation should preferably exceed 50 %; for slowly degradable substances, the extent of degradation must be sufficient (normally greater than 20 % degradation) to ensure the estimation of a kinetic degradation rate constant.
Oleks hea, kui katses laguneks üle 50 % ainest; aeglaselt laguneva aine korral peab lagunema piisavalt palju (tavaliselt üle 20 %) ainet selleks, et hinnata lagunemise kiiruskonstanti.
Periodic measurements of pH and oxygen concentration in the test system must be conducted unless previous experience from similar tests with water and sediment samples collected from the same site make such measurements unnecessary.
Katsesüsteemis mõõdetakse korduvalt pH-d ja hapnikusisaldust, kui eelnevad samalaadsed katsed samast kohast võetud vee- ja setteproovidega ei ole näidanud, et sellist kontrollimist ei ole vaja.
Under some conditions, the metabolism of primary substrates at much higher concentrations within the water or sediment could possibly result in enough CO2 evolution and oxygen depletion to significantly alter the experimental conditions during the test.
Mõnikord võib vees või settes palju kõrgemas kontsentratsioonis olevate primaarsete substraatide tarbimine põhjustada nii rohket CO2 eraldumist ja hapnikukulu, et katse jooksul muutuvad oluliselt katsetingimused.
Preparation of flasks for pelagic test
Nõude ettevalmistamine pelaagiliseks katseks
Transfer a suitable volume of test water to the test flasks, up to about one third of the flask volume and not less than about 100 ml.
Katsenõudesse pannakse sobiv kogus katsevett, nii et ligikaudu üks kolmandik nõu mahust oleks täidetud ja igas nõus oleks vähemalt 100 ml vett.
If multiple flasks are used (to allow harvesting of whole flasks at each sampling time), the appropriate volume of test water is also about 100 ml, as small sample volumes may influence the length of the lag phase.
Kui katse tehakse suure arvu nõudega (ja igal proovivõtuajal võetakse prooviks teatavate katsenõude kogu sisu), on katsevee vajalik maht samuti umbes 100 ml, sest liiga väike proovi maht võib mõjutada ootefaasi pikkust.
The test substance is added from a stock solution as described in sections 1.8.2 and 1.8.7.
Uuritav aine lisatakse põhilahusena, nagu on kirjeldatud punktides 1.8.2 ja 1.8.7.
At least two different concentrations of test substance differing by a factor of 5 to 10 should be used in order to determine degradation kinetics and calculate the kinetic degradation rate constant.
Lagunemise kineetika määramiseks ja lagunemise kiiruskonstandi arvutamiseks kasutatakse vähemalt kahte uuritava aine kontsentratsiooni, mille väärtused erinevad 5–10 korda.
Both of the selected concentrations should be less than 100 µg/L and preferably in the range of < 1-10 µg/L.
Mõlemad kontsentratsioonid peavad olema alla 100 µg/l ja eelistatavalt vahemikus 1–10 µg/l.
Close the flasks with stoppers or lids impermeable to air and CO2.
Katsenõud suletakse õhu- ja CO2-kindla korgi või kaanega.
Withdraw samples for chemical analysis or 14C measurements at the beginning of the test (i.e. before biodegradation starts; see section 1.7.1) and then at suitable time intervals during the course of the test.
Keemiliseks analüüsiks või 14C mõõtmisteks võetakse proovid katse alguses (enne biolagunemise algust; vt punkt 1.7.1) ja seejärel katse jooksul sobiva aja tagant.
Sampling may be performed by withdrawal of sub-samples (e.g. 5 ml aliquots) from each replicate or by harvest of whole flasks at each sampling time.
Proovivõtt seisneb kas igast paralleelnõust osaproovide võtmises (5 ml alikvoodid) või igal proovivõtuajal kogu katsenõu sisu ärakasutamises.
The mineralisation of the test substance may either be determined indirectly or directly (see Appendix 3).
Uuritava aine mineraliseerumist võib määrata kas kaudselt või otse (vt 3. liide).
Usually, a minimum of five sampling points are required during the degradation phase (i.e. after ended lag phase) in order to estimate a reliable rate constant, unless it can be justified that three sampling points are sufficient for rapidly degradable substances.
Kiiruskonstandi usaldusväärse hinnangu saamiseks on tavaliselt vaja lagunemisfaasi jooksul (pärast ootefaasi lõppu) võtta proovid vähemalt viie andmepunkti jaoks; kiiresti laguneva aine korral võib piirduda kolme punktiga, kui saab tõendada, et neist piisab.
For substances that are not rapidly degraded more measurements during the degradation phase can easily be made and, therefore, more data points should be used for the estimation of k. No fixed time schedule for sampling can be stated, as the rate of biodegradation varies; however the recommendation is to sample once a week if degradation is slow.
Kui uuritav aine ei lagune kiiresti, on lagunemisfaasi ajal kerge teha ka rohkem mõõtmisi, sellepärast tuleks kineetilise konstandi hindamiseks kasutada rohkem andmepunkte. Kuna biolagunemise kiirused on erinevad, ei saa kindlat proovivõtu ajagraafikut ette anda; aeglase lagunemise korral soovitatakse siiski võtta proove üks kord nädalas.
If the test substance is rapidly degradable, sampling should take place once a day during the first three days and then every second or third day.
Kui uuritav aine on kiiresti biolagundatav, tuleb kolmel esimesel katsepäeval võtta proov iga päev ja seejärel igal teisel või kolmandal päeval.
Under certain circumstances, such as with very rapidly hydrolysing substances, it may be necessary to sample at hourly intervals.
Mõnikord, näiteks kui aine hüdrolüüsub väga kiiresti, võib olla vaja võtta proove iga tunni tagant.
It is recommended that a preliminary study is conducted prior to the test in order to determine the appropriate sampling intervals.
Enne katset soovitatakse teha eeluuring sobivate proovivõtuaegade kindlaksmääramiseks.
If samples have to be available for further specific analysis, it is advisable to take more samples and then select those to be analysed at the end of the experiment following a backwards strategy, i.e. the last samples are analysed first (see second paragraph in section 1.8.9.5 for guidance on stability of samples during storage).
Kui proove on vaja ka edasisteks keemilisteks analüüsideks, on soovitatav võtta rohkem proove ja seejärel valida katse lõpus analüüsitavad proovid tagurpidises järjekorras, st viimaseid proove analüüsitakse esimestena (proovide stabiilsuse tagamise kohta säilitamise ajal vt punkt 1.8.9.5, teine lõik).
Number of flasks and samples
Katsenõude ja proovide arv
Set up a sufficient number of test flasks to have:
Valmistatakse ette piisav arv katsenõusid, et oleksid:
test flasks; at least duplicate flasks for each concentration of test substance (preferably a minimum of 3) or multiple test flasks for each concentration, if whole flasks are harvested at each sampling time (symbolised FT),
katsenõud: vähemalt kaks (parem kolm) paralleelnõu igal uuritava aine kontsentratsioonil või (kui prooviks võetakse teatavate katsenõude kogu sisu) suur arv katsenõusid igal kontsentratsioonil (nõu tähis on FT);
test flasks for mass balance calculation; at least duplicate flasks for each test concentration (symbolised FM),
katsenõud massibilansi arvutamiseks: vähemalt kaks paralleelnõu igal uuritava aine kontsentratsioonil (nõu tähis on FM);
blank control, no test substance; at least one blank test flask containing only the test water (symbolised FB),
ilma uuritava aineta pimekatsenõu: vähemalt üks ainult katsevett sisaldav pimekatsenõu (nõu tähis on FB);
reference control; duplicate flasks with reference substance (e.g. aniline or sodium benzoate, at 10 µg/l) (symbolised FC).
standardainega kontrollnõud: kaks paralleelnõu standardainega (nt aniliin või naatriumbensoaat, 10 µg/l) (nõu tähis on FC).
The purpose of the reference control is to confirm a minimum of microbial activity.
Standardainega kontrollnõusid on vaja minimaalse mikroorganismide aktiivsuse olemasolu kinnitamiseks.
If convenient, a radiolabelled reference substance may be used, also when the degradation of the test substance is monitored by chemical analyses,
Kui see on otstarbekohane, võib radiomärgisega standardainet kasutada ka siis, kui uuritava aine lagunemist jälgitakse keemilise analüüsiga;
sterile control; one or two flasks containing sterilised test water for examining possible abiotic degradation or other non-biological removal of the test substance (symbolised FS).
steriilsed kontrollnõud: üks või kaks steriliseeritud katseveega nõu, et kontrollida uuritava aine võimalikku abiootilist lagunemist või muud mittebioloogilist kadu (nõu tähis on FS).
The biological activity can be stopped by autoclaving (121 °C; 20 min.) the test water or by adding a toxicant (e.g. sodium azide (NaN3) at 10-20 g/l, mercuric chloride (HgCl2) at 100 mg/l or formalin at 100 mg/l) or by gamma irradiation.
Bioloogilise aktiivsuse võib kõrvaldada katsevee autoklaavimise (121 °C, 20 minutit), mürgi lisamise (nt naatriumasiid (NaN3), 10–20 g/l, elavhõbe(II)kloriid, HgCl2, 100 mg/l, või formaliin, 100 mg/l) või gammakiirituse abil.
If HgCl2 is used, it should be disposed of as toxic waste.
Kui kasutatakse HgCl2, tuleb katsete jäätmed kõrvaldada mürgiste jäätmete eeskirjade kohaselt.
For water with sediment added in large amount, sterile conditions are not easy to obtain; in this case repeated autoclaving (e.g. three times) is recommended.
Kui veele on lisatud rohkesti setet, on steriilsust raske saavutada; sellisel juhul soovitatakse näiteks kolmekordset autoklaavimist.
It should be considered that the sorption characteristics of the sediment may be altered by autoclaving,
Tuleb arvestada, et autoklaavimine võib mõjutada sette sorptsiooniomadusi.
solvent controls, containing test water and test water with reference substance; duplicate flasks treated with the same amount of solvent and by use of the same procedure as that used for application of the test substance.
lahusti kontrollnõud, milles on katsevesi ja katsevesi standardainega: kaks paralleelnõu, mille sisule on lisatud lahustit samas koguses ja samal viisil kui uuritava aine lisamisel.
The purpose is to examine possible adverse effects of the solvent by determining the degradation of the reference substance.
Neid nõusid on vaja, et standardaine lagunemise määramisega kontrollida lahusti võimalikku kahjulikku mõju.
In the design of the test, the investigator should consider the relative importance of increased experimental replication versus increased number of sampling times.
Katse planeerimisel peab uurija arvestama, et parem on teha rohkem paralleelkatseid kui suurendada proovivõtukordade arvu.
Specific chemical analysis
Keemiline analüüs
If a sensitive specific analytical method is available, primary biodegradation can be assessed by measuring the total residual concentration of test substance instead of using radiolabelling techniques.
Tundliku analüüsimeetodi olemasolu korral võib esmase biolagunemise hindamiseks kasutada radioaktiivse märgistamise asemel uuritava aine jääkkontsentratsiooni mõõtmist.
If a radiolabelled test substance is used (to measure total mineralisation), specific chemical analyses can be made in parallel to provide useful additional information and check the procedure.
Kui mineraliseerumise ulatuse mõõtmiseks kasutatakse radiomärgisega ainet, võib paralleelselt teha ka keemilise analüüsi, mis võimaldab saada lisateavet ja kontrollida meetodit.
The concentration of the test substance and the transformation products at every sampling time should be measured and reported (as a concentration and as percentage of applied).
Igal proovivõtukorral mõõdetakse ning registreeritakse (absoluutsetes ühikutes ja protsendina algsisaldusest) uuritava aine ja muundumissaaduste kontsentratsioonid.
In general, transformation products detected at ≥ 10 % of the applied concentration at any sampling time should be identified unless reasonably justified otherwise.
Üldiselt tuleb identifitseerida iga muundumissaadus, mille sisaldus teataval proovivõtukorral on ≥ 10 % uuritava aine algkontsentratsioonist; identifitseerimata jätmine peab olema mõistlikult põhjendatud.
Transformation products for which concentrations are continuously increasing during the study should also be considered for identification, even if their concentrations do not exceed the limit given above, as this may indicate persistence.
Kui teatava muundumissaaduse kontsentratsioon katse jooksul pidevalt kasvab, võib see osutada selle saaduse püsivusele; sellepärast tuleb kaaluda sellise saaduse identifitseerimist ka siis, kui selle kontsentratsioon ei ületa eespool märgitud piirmäära.
Analyses of transformation products in sterile controls should be considered, if rapid abiotic transformation of the test substance (e.g. hydrolysis) is thought possible.
Kui uuritav aine võib kiiresti abiootiliselt muunduda (nt hüdrolüüsuda), tuleb kaaluda muundumissaaduste analüüsimist steriilsete kontrollkatsete abil.
The need for quantification and identification of transformation products should be considered on a case by case basis, with justifications being provided in the report.
Muundumissaaduste identifitseerimise ja sisalduse mõõtmise vajadust kaalutakse iga juhtumi puhul eraldi ja põhjendatakse katseprotokollis.
Extraction techniques with organic solvent should be applied according to directions given in the respective analytical procedure.
Orgaanilise lahustiga ekstraheerimist rakendatakse asjaomase analüüsimeetodi juhiste kohaselt.
All samples should be stored at 2 to 4 °C and air-tight if analysis is carried out within 24 hours (preferred).
Kui analüüs toimub hiljemalt 24 tundi pärast proovi võtmist, hoitakse proovi õhukindlas nõus 2–4 °C juures (eelistatav).
For longer storage, the samples should be frozen below – 18 °C or chemically preserved.
Pikemaks säilitamiseks külmutatakse proov temperatuurini alla –18 °C või konserveeritakse keemiliselt.
Acidification is not a recommended method to preserve the samples, because acidified samples may be unstable.
Proovi konserveerimiseks ei soovitata hapestamist, sest hapestatud proov võib olla ebapüsiv.
If the samples are not analysed within 24 hours and are subject to longer storage, a storage stability study should be conducted to demonstrate the stability of chemicals of interest under – 18 °C storage or preserved conditions.
Kui proovi ei analüüsita 24 tunni jooksul ja seda on vaja kauem säilitada, tuleb teha säilivusuuring ja tõendada, et uuritavad keemilised ained on temperatuuril alla –18 °C või konserveeritult säilitamisel stabiilsed.
If the analytical method involves either solvent extraction or solid phase extraction (SPE), the extraction should be performed immediately after sampling or after storing the sample refrigerated for a maximum of 24 hours.
Kui asjaomane analüüsimeetod hõlmab ekstraheerimist lahustiga või tahkefaas-ekstraheerimist, tuleb aine ekstraheerida kohe pärast proovi võtmist või pärast proovi säilitamist külmutatult kuni 24 tundi.
Depending on the sensitivity of the analytical method, larger sample volumes than those indicated in section 1.8.1 may be necessary.
Analüüsimeetodi tundlikkusest olenevalt võib olla vaja võtta suuremaid proove, kui on märgitud punktis 1.8.1.
Simkins, S. and Alexander, M. (1984).
Simkins, S. and Alexander, M. (1984).