natgillin/translations-raw huggingface dataset:
However, a person may not plead infringement of this principle unless he has been given precise assurances by the authorities [13].
Kuid isik ei saa väita, et kõnealust põhimõtet oleks rikutud, juhul kui ametiasutused ei ole talle eelnevalt andnud konkreetset tagatist [13].
In the present case, the Commission considers that the scheme’s potential beneficiaries could argue a legitimate expectation that any aid granted on the terms of the scheme as approved by the Commission, including the budgetary limitation to EUR 10 million, would be lawful.
Käesoleva juhtumi puhul on komisjon arvamusel, et potentsiaalsed abikavast abisaajad saaksid väita, et neil on õiguspärased ootused, et abi, mis on antud komisjoni heakskiidetud abikavas sätestatud tingimustel, sealhulgas 10 miljoni euroga piirduv eelarve, on õiguspärane.
However, what Italy is arguing amounts to an expectation to benefit from aid after expiry of the scheme, and in particular to benefit from grants in excess of the approved budget, i.e. to an expectation to receive new State aid.
Kuid Itaalia väited käsitlevad tegelikult ootusi saada abi pärast abikava aegumist ja eelkõige saada toetust vahenditest, mis ületavad heakskiidetud eelarve, st ootusi saada uut riigiabi.
An undertaking may not in principle entertain a legitimate expectation to receive aid which has not been approved by the Commission in accordance with the procedure provided for by the EC Treaty [14].
Ettevõtjal ei saa põhimõtteliselt olla õiguspäraseid ootusi saada abi, mida komisjon ei ole kooskõlas EÜ asutamislepingus sätestatud menetlusega veel heaks kiitnud [14].
For the same reason, it may not invoke a general principle of equal treatment in order to be treated on an equal footing with the beneficiaries of an approved aid.
Samal põhjusel ei või ettevõtja viidata võrdse kohtlemise üldpõhimõttele, et teda tuleks kohelda võrdselt heakskiidetud abi saajatega.
Italy further quotes case law which, it considers, reflects application of the principle accessorium sequitur principale (the decision on the main issue applies to associated issues) and supports the inference that even if the updating of public policy resources, designed to correct the effect of time or cost forecasts that have proved inadequate, involves increasing the initial aid, it does not constitute new aid, or is compatible with the legal basis that justified the original aid.
Itaalia tsiteeris ka kohtulahendit, milles Itaalia arvates peegeldub põhimõtte accessorium sequitur principale (mille kohaselt otsust peamise küsimuse kohta kohaldatakse ka seonduvate küsimuste suhtes) kohaldamine ja mis toetab järeldust, et isegi juhul, kui riigi sekkumiseks kasutatavate vahendite ajakohastamine, mille eesmärk on korrigeerida aja mõju või ebapiisavaks osutunud kuluprognoose, tähendab küll algse abi suurendamist, kuid ei kujuta endast uut abi või on kokkusobiv ühisturuga vastavalt algse abi õigustuseks kasutatud õiguslikule alusele.
However, the case law cited does not support Italy’s position.
Kuid viidatud kohtupraktika ei toeta Itaalia seisukohta.
In its judgment in Case C 223/85, the Court found that the Commission’s failure to act within a reasonable time in conjunction with the fact that the aid was intended to cover the additional costs of an operation which had been in receipt of authorised aid had given the beneficiary a legitimate expectation that the aid would encounter no objection.
Kohus otsustas kohtuasjas C 223/85, et komisjoni suutmatus tegutseda mõistliku ajavahemiku jooksul ja tõsiasi, et abi oli mõeldud heakskiidetud abiga toetatava tegevuse täiendavate kulude katteks, tekitas abisaajas õiguspärase ootuse, et abi suhtes ei esitata vastuväiteid.
However, the Commission does not see how this precedent supports Italy’s view that the updating of the scheme’s budget does not constitute new aid or, alternatively, that it is compatible according to the legal basis that justified the original aid, i.e. the TDM Regulation.
Kuid komisjon ei mõista, kuidas kõnealune pretsedent toetab Itaalia seisukohta, et abikava eelarve ajakohastamine ei kujuta endast uut abi või et selline ajakohastamine on ühisturuga kokkusobiv vastavalt õiguslikule alusele, mis õigustas algset abi, st ajutise kaitsemehhanismi määrusele.
On the contrary, the Commission notes that in this ruling the Court in no way questioned that ‘aid … intended to meet additional costs of an operation which had been in receipt of an authorized aid’ required the Commission’s approval under Article 87(1) (then 93) of the EC Treaty.
Vastupidi, komisjon juhib tähelepanu sellele, et kõnealuses kohtuotsuses ei seatud kahtluse alla seda, et komisjon peab „abi, mis oli mõeldud heakskiidetud abiga toetatava tegevuse täiendavate kulude katteks” heaks kiitma vastavalt EÜ asutamislepingu artikli 87 lõikele 1 (sel ajal artikkel 93).
In addition, Italy has not shown that in the present case the Commission failed to act within a reasonable time.
Lisaks sellele ei ole Itaalia tõendanud, et käesoleva juhtumi puhul ei suutnud komisjon tegutseda mõistliku ajavahemiku jooksul.
On the contrary, it was, rather, Italy that failed to notify an increase in the scheme while the TDM Regulation was still in force.
Vastupidi, pigem ei suutnud Itaalia teatada abikava suurendamisest ajal, mil ajutise kaitsemehhanismi määrus oli veel jõus.
Case C-364/90 does not back up Italy’s view either.
Ka kohtuasi C-364/90 ei toeta Itaalia seisukohta.
In the part of the judgment to which Italy refers, the Court merely finds that the Commission failed to justify adequately a negative State aid decision and makes the point that certain documents submitted in the pre-litigation phase were sufficiently clear to make the same arguments admissible in the procedure before the Court.
Kohtuasja selles osas, millele Itaalia viitab, leidis kohus pelgalt, et komisjon ei suutnud nõuetekohaselt õigustada negatiivset riigiabi otsust, ja märkis, et teatavad kohtueelses etapis esitatud dokumendid olid piisavalt selged selleks, et samad väited oleksid kohtus vastuvõetavad.
The Commission cannot see how these purely procedural points provide any authority for Italy’s view that increasing the budget of the scheme should, as a matter of substantive law, be approved on the basis of the TDM Regulation.
Komisjon ei mõista, kuidas kõnealused puhtalt menetluslikud märkused toetavad Itaalia seisukohta, et abikava eelarve suurendamine tuleks materiaalõiguse küsimusena heaks kiita ajutise kaitsemehhanismi määruse alusel.
Finally, as regards Italy’s comment according to which the notified aid does not conflict with a decision of the World Trade Organisation (WTO) which found that the provisions of the TDM Regulation did not comply with WTO rules, the Commission has already noted in previous decisions that, according to the settled case law of the Court of Justice, Community legislation must, as far as possible, be interpreted in the light of international law, including the EC’s WTO obligations [15].
Seoses Itaalia märkusega, mille kohaselt teatatud abi ei ole vastuolus WTO otsusega, milles on sätestatud, et ajutise kaitsemehhanismi määrus ei ole kokkusobiv WTO eeskirjadega, on komisjon juba eelmiste otsuste raames märkinud, et kooskõlas Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikaga tuleb ühenduse õigusakte võimalikult suures ulatuses tõlgendada rahvusvahelist õigust, sealhulgas EÜ poolt WTOs võetud kohustusi, arvestades [15].
Therefore interpretation of the TDM Regulation must also be seen in the light of the Community’s international obligations [16].
Seetõttu tuleks ajutise kaitsemehhanismi määruse tõlgendamisel arvesse võtta ühenduse rahvusvahelisi kohustusi [16].
In this context, the Commission recalls that Korea challenged the compatibility of the TDM Regulation with WTO rules.
Sellega seoses tuletab komisjon meelde, et Korea vaidlustas ajutise kaitsemehhanismi määruse kokkusobivuse WTO eeskirjadega.
On 22 April 2005, a Panel issued a report concluding that the TDM Regulation and several national TDM schemes — in place at the time when Korea initiated the WTO dispute — were in breach of Article 23(1) of the Understanding on rules and procedures governing the settlement of disputes (DSU) [17].
aprillil 2005 avaldas ekspertide rühm aruande, milles jõuti järeldusele, et ajutise kaitsemehhanismi määrus ja mitmed riiklikud ajutise kaitsemehhanismi määruse rakendamise kavad, mis olid jõus ajal, mil Korea algatas vaidluse WTOs, olid vastuolus vaidluste lahendamist reguleerivate eeskirjade ja protseduuride käsitusleppe artikli 23 lõikega 1 [17].
On 20 June 2005, the WTO Dispute Settlement Body (DSB) adopted the Panel report, which recommended that the Community should bring the TDM Regulation and the national TDM schemes into conformity with its obligations under the WTO Agreements [18].
juunil 2005 võttis WTO vaidluste lahendamise organ vastu ekspertide rühma aruande, milles soovitati, et ühendus peab viima ajutise kaitsemehhanismi määruse ja riiklikud ajutise kaitsemehhanismi määruse kavad vastavusse oma WTO lepingutest tulenevate kohustustega [18].
On 20 July 2005, the Community informed the DSB that its rules were now in conformity with the DSB ruling and recommendations since the TDM Regulation had expired on 31 March 2005 and Member States could no longer grant operating aid under this Regulation.
juulil 2005 teavitas ühendus WTO vaidluste lahendamise organit, et ühenduse eeskirjad on nüüd vastavuses vaidluste lahendamise organi otsusega ja soovitustega, sest ajutise kaitsemehhanismi määrus kaotas kehtivuse 31. märtsil 2005 ja liikmesriigid ei saa kõnealuse määruse alusel enam tegevusabi anda.
The Panel report and the DSB ruling adopting that report condemned the TDM Regulation per se for being in breach of WTO rules and required the Community to stop applying it.
Ekspertide rühma aruandes ja vaidluste lahendamise organi otsuses võtta kõnealune aruanne vastu osutati sellele, et ajutise kaitsemehhanismi määrus iseenesest on vastuolus WTO eeskirjadega, ja nõuti ühenduselt selle kohaldamise lõpetamist.
The Community’s obligation to implement the DSB ruling also applies to future decisions to grant new aid in application of the TDM Regulation [19].
Ühenduse kohustust rakendada vaidluste lahendamise organi otsust kohaldatakse ka tulevaste otsuste suhtes anda uut abi ajutise kaitsemehhanismi määruse alusel [19].
The Community, by informing the DSB that its rules now complied with the DSB ruling and recommendations, since the TDM Regulation had expired on 31 March 2005 and Member States could therefore no longer grant operating aid under that Regulation, undertook no longer to apply the Regulation to grant new aid.
Ühendus, kes teatas vaidluste lahendamise organile, et ühenduse eeskirjad on nüüd kooskõlas vaidluste lahendamise organi otsuse ja soovitustega, sest ajutise kaitsemehhanismi määrus kaotas kehtivuse 31. märtsil 2005 ja seega ei saa liikmesriigid enam kõnealuse määrusel alusel tegevusabi anda, kohustus kõnealust määrust uue abi andmisel enam mitte kohaldama.
Accordingly, approving the present aid would result in a breach by the Community of its international commitments.
Seetõttu tähendaks käesoleva abi heakskiitmine seda, et ühendus rikuks oma rahvusvahelisi kohustusi.
For the reasons set out above, the Commission finds that the notified State aid is incompatible with the common market,
Eespool kirjeldatud põhjustel on komisjon arvamusel, et teatatud riigiabi ei ole kokkusobiv ühisturuga,
The State aid which Italy is planning to implement by altering scheme N 59/04 concerning a temporary defensive mechanism for shipbuilding, which entails an increase of EUR 10 million, is incompatible with the common market.
Riigiabi, mida Itaalia kavatseb rakendada abikava N 59/04 (mis käsitleb laevaehituse ajutist kaitsemehhanismi) muutmise teel, suurendades abikava eelarvet 10 miljoni euro võrra, ei ole ühisturuga kokkusobiv.
Therefore the aid may not be implemented.
Seetõttu ei tohi kõnealust abi rakendada.
Italy shall inform the Commission, within two months of notification of this Decision, of the measures taken to comply with it.
Itaalia peab teavitama komisjoni otsuse täitmiseks võetud meetmetest kahe kuu jooksul pärast käesoleva otsuse kättesaamist.
This Decision is addressed to the Italian Republic.
Otsus on adresseeritud Itaalia Vabariigile.
OJ C 140, 6.6.2008, p. 20.
ELT C 140, 6.6.2008, lk 20.
Judgment of the Court Justice in Case 323/82 Intermills v Commission [1984] ECR 1984, p. 3809, paragraph 17.
Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas 323/82: SA Intermills vs. komisjon (EKL 1984, lk 3809, punkt 17).
State aid N 59/04 (OJ C 100, 26.4.2005, p. 27).
Riigiabi N 59/04 (ELT C 100, 26.4.2005, lk 27).
The decision is available in the authentic language at http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/register/ii/by_case_nr_n2004_0030.html#59
Otsus on kättesaadav autentses keeles järgmisel veebisaidil: http://ec.europa.eu/comm/competition/state_aid/register/ii/by_case_nr_n2004_0030.html#59
RSV v Commission [1987] ECR 4617.
RSV vs. komisjon (EKL 1987, lk 4617).
Italy v Commission [1993] ECR I-2097.
Itaalia vs. komisjon (EKL 1993, lk I-2097).
See, inter alia, the judgment of the Court of First Instance of 24 September 2008 in Case T20/03 Kahla/Thüringen Porzellan, not yet reported paragraph 146.
Vt ka Esimese Astme Kohtu 24. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas T-20/03: Kahla/Thüringen Porzellan (punkt 146, seni avaldamata).
See, for instance, the Court of Justice’s judgment in Case C-5/89 Commission v Germany [1990] ECR I-3437, paragraph 14.
Vt nt Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-5/89: komisjon vs. Saksamaa (EKL 1990, lk I-3437, punkt 14).
Cases C 26/06 (ex N 110/06) (OJ L 219, 24.8.2007, p. 25) and C 32/07 (ex N 389/06) (OJ L 108, 18.4.2008, p. 23).
Juhtumid C 26/06 (ex N 110/06) (ELT L 219, 24.8.2007, lk 25) ja C 32/07 (ex N 389/06) (ELT L 108, 18.4.2008, lk 23).
See EC — Measures affecting trade in commercial vessels, WT/DS301/R, paragraphs 7.184-7.222 and 8.1(d).
Vt EÜ — kaubalaevade kaubandust mõjutavad meetmed, WT/DS301/R, punktid 7.184-7.222 ja 8.1(d).
See EC — Measures affecting trade in commercial vessels, WT/DS301/R, paragraph 7.21.
Vt EÜ — kaubalaevade kaubandust mõjutavad meetmed, WT/DS301/R, punkt 7.21.
By letter dated 9 June 2008, the Commission granted the request and extended the deadline for the submission of comments to 7 July 2008.
juuni 2008. aasta kirjas pikendas komisjon märkuste esitamise tähtaega 7. juulini 2008.
Italy eventually submitted its comments by letter dated 7 July 2008, registered as received at the Commission on the same day (i.e. within the extended time limit).
Itaalia esitas lõpuks oma märkused 7. juuli 2008. aasta kirjas, mis registreeriti komisjonis sama kuupäevaga (st pikendatud tähtaja jooksul).
(hereinafter ‘De Poli’), which claimed to be an interested party, submitted comments by letter dated 17 September 2008, registered as received at the Commission on 17 September 2008.
(edaspidi „De Poli”), kes väitis ennast olevat huvitatud isik, esitas oma märkused 17. septembri 2008. aasta kirjas, mis registreeriti komisjonis 17. septembril 2008.
De Poli is an Italian shipyard established in Venezia-Pellestrina.
De Poli on Itaalia laevatehas, mis asub Veneetsia Pellestrina piirkonnas.
However, the period within which interested parties could submit comments expired one month after the publication in the Official Journal of the European Union of the decision to initiate the procedure laid down in Article 88(2) of the EC Treaty, i.e. on 7 July 2008.
Kuid tähtaeg, mille jooksul huvitatud isikud said märkusi esitada, lõppes üks kuu pärast EÜ asutamislepingu artikli 88 lõikes 2 sätestatud menetluse algatamise otsuse avaldamist Euroopa Liidu Teatajas, st 7. juulil 2008.
De Poli’s comments were submitted after the end of this period.
De Poli esitas oma märkused pärast kõnealuse tähtaja möödumist.
Case C-53/96 Hermes [1998] ECR, I-3603, paragraph 28; Case C-76/00 P, Petrotub [2003] ECR. I-79, paragraph 57.
Kohtuasi C-53/96: Hermes (EKL 1998, lk I-3603, punkt 28); kohtuasi C-76/00: P, Petrotub (EKL 2003, lk I-79, punkt 57).
of 19 January 2010
jaanuar 2010,
authorising the Portuguese Republic to apply a measure derogating from Articles 168, 193 and 250 of Directive 2006/112/EC on the common system of value added tax
mille kohaselt lubatakse Portugali Vabariigil kohaldada meedet, millega tehakse erand direktiivi 2006/112/EÜ (mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi) artiklitest 168, 193 ja 250
The Portuguese Republic (hereinafter referred to as Portugal) was authorised by Council Decision 2004/738/EC [2] to apply until 31 December 2009 a special optional scheme for the taxation of doorstep sales, whereby, firstly, by way of derogation from Article 21(1)(a) of Sixth Council Directive 77/388/EEC of 17 May 1977 on the harmonisation of the laws of the Member States relating to turnover taxes – Common system of value added tax: uniform basis of assessment [3], any firm operating in this sector which has been authorised to apply this scheme is liable for the value added tax (VAT) payable on goods supplied by its resellers to final consumers.
Nõukogu otsusega 2004/738/EÜ [2] on Portugali Vabariigil (edaspidi „Portugal”) lubatud kohaldada kuni 31. detsembrini 2009 koduuksemüügi valdkonnas maksustamise vabatahtlikku erikorda, mille kohaselt ühest küljest erandina nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ (kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas) [3] artikli 21 lõike 1 punktist a on osutatud valdkonnas tegutsev äriühing, kellel on lubatud kohaldada kõnealust erikorda, kohustatud tasuma käibemaksu kaupadelt, mida tema edasimüüjad tarnivad lõpptarbijatele.
Secondly, by way of derogation from Article 22 of the said Directive, the resellers are exempt from the obligations laid down in that Article for those goods supplied.
Teisest küljest on edasimüüjad erandina kõnealuse direktiivi artiklist 22 samade kaupade tarnimise puhul kõnealuses artiklis sätestatud kohustustest vabastatud.
In order to obtain such an authorisation, the firm must derive its entire turnover from doorstep sales by resellers working in their own name and on their own account.
Vabastusloa saamiseks peab äriühingu kogu käive pärinema enda nimel ja omal kulul tegutsevate edasimüüjate teostatud koduuksemüügist.
Moreover, all products sold by the firm must appear in a pre-established list of the prices applicable at the final consumption stage and the firm must sell its products direct to resellers who, in turn, sell direct to final consumers.
Lisaks peavad kõik müüdud tooted olema esitatud eelnevalt kehtestatud hinnakirjas, mida kohaldatakse lõpptarbimisjärgus ning äriühing peab oma tooted müüma otse edasimüüjatele, kes müüvad need omakorda otse lõpptarbijale.
By letter registered by the Secretariat-General of the Commission on 30 June 2009, Portugal requested an extension of this special scheme for derogating from Articles 193 and 250 of Directive 2006/112/EC and, by additional letter registered by the Secretariat-General of the Commission on 9 September 2009, requested that resellers, by way of derogation from Article 168 of Directive 2006/112/EC, should not be allowed to deduct the VAT payable on the goods covered by the derogation.
Portugal taotles komisjoni peasekretariaadis 30. juunil 2009 registreeritud kirjaga luba direktiivi 2006/112/EÜ artiklite 193 ja 250 sätetest kõrvalekalduva erikorra pikendamiseks ning komisjoni peasekretariaadis 9. septembril 2009 registreeritud täiendava kirjaga taotles ta, et edasimüüjad ei saaks erandina direktiivi 2006/112/EÜ artiklist 168 käibemaksu maha arvestada oma nendelt kaupadelt, mis on erimeetmega hõlmatud.
In accordance with Article 395(2) of Directive 2006/112/EC, the Commission informed the other Member States of that request, by letter of 27 October 2009.
Komisjon teavitas 27. oktoobri 2009. aasta kirjaga direktiivi 2006/112/EÜ artikli 395 lõike 2 kohaselt teisi liikmesriike kõnealusest taotlusest.
By letter of 29 October 2009, the Commission notified Portugal that it had all the necessary information.
Komisjon teatas 29. oktoobri 2009. aasta kirjaga Portugalile, et tal on olemas kogu vajalik teave.
This special scheme has the effect of conferring on duly authorised firms, rather than numerous travelling salesmen, the right to deduct VAT payable or paid by these resellers on the goods these firms have supplied to them, and making the firms liable for the VAT payable on the supply of these goods to the final consumers by the resellers.
Kõnealuse erikorra eesmärk on anda rohkete rändedasimüüjate asemel nõuetekohaselt selleks volitatud äriühingule õigus arvata maha käibemaks, mis tuleb tasuda või on tasutud kaupadelt, mida tema edasimüüjad tarnivad lõpptarbijatele.
These authorised firms are also responsible for fulfilling the corresponding obligations to submit a VAT return and pay VAT, from which their resellers are exempt.
Volitatud äriühingud on ühtlasi kohustatud deklareerima ja tasuma käibemaksu, mida nende edasimüüjad ei pea tasuma.
This special scheme therefore ensures that the VAT collected at the retail sale stage on sales of products coming from these firms is actually paid to the Treasury, thereby helping to prevent tax fraud.
Seega võimaldab kõnealune erikord tagada, et käibemaks, mis on kogutud volitatud äriühingult saadud toodete müügi jaekaubanduse etapis, kantakse riigikassasse, hoides seega ära maksudest kõrvalehoidmise.
It also benefits the administration by simplifying the arrangements for collecting VAT and reduces the resellers obligations in relation to VAT.
Ühtlasi võimaldab see maksuhalduri huvides lihtsustada käibemaksu kogumise korda ja vähendada edasimüüjate kohustusi seoses käibemaksuga.
The derogation will not alter the amount of VAT collected at the stage of final consumption and will not have a negative effect on the European Union’s own resources obtained from VAT,
Erand ei muuda lõpptarbimisjärgus kogutava käibemaksu summat ja sellel ei ole negatiivset mõju käibemaksust saadavatele liidu omavahenditele,
Portugal is hereby authorised to apply a special scheme for the taxation of doorstep sales that contains provisions derogating from Directive 2006/112/EC.
Portugalil lubatakse kohaldada koduuksemüügi maksustamisel erikorda, mis sisaldab erandeid direktiivi 2006/112/EÜ sätetest.
Firms whose total turnover is derived from doorstep sales made by resellers acting in their own name and on their own account may request authorisation from the administration to apply the special scheme provided the following conditions are met:
Äriühing, kelle kogu käive saadakse enda nimel ja omal kulul tegutsevate edasimüüjate teostatud koduuksemüügist, võib taotleda ametiasutustelt luba erikorra kohaldamiseks, kui järgmised tingimused on täidetud:
all products sold by the firm appear in a pre-established list of the prices applicable at the final consumption stage;
kõik äriühingu müüdud tooted on esitatud eelnevalt kehtestatud hinnakirjas, mida kohaldatakse lõpptarbimisjärgus;
The firms authorised to apply this special scheme shall be entitled, by way of derogation from Article 168 of Directive 2006/112/EC, to deduct the VAT payable or paid by their resellers for the goods which they have supplied to them and shall be liable, by way of derogation from Article 193 of the said Directive, for the VAT payable on the supply of these goods to the final consumers by their resellers.
Äriühingud, kellele on lubatud kõnealust erikorda kohaldada, tohivad erandina direktiivi 2006/112/EÜ artiklist 168 arvestada maha käibemaksu, mida tema edasimüüjad on kohustatud maksma või on maksnud kaupadelt, mida äriühingud edasimüüjatele on müünud, ja on erandina kõnealuse direktiivi artiklist 193 kohustatud tasuma käibemaksu kaupadelt, mida tema edasimüüjad müüvad lõpptarbijatele.