natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This implied the partial non-recognition of gains realised from the transfer of the banking branches both for the transferor and the transferee entities, provided that the assets composing the transferred branch take the same tax basis they had in the hands of the transferor (carried-over basis) and the stock received by the transferor takes the same basis of the assets transferred (substituted basis).
See tähendas tegevusüksuste üleandmisel realiseeritud kasvutulu osalist kajastamata jätmist nii üleandja kui ka ülevõtva üksuse jaoks eeldusel, et üleantava üksuse (ettevõtte) moodustava vara maksustatav väärtus ehk maksubaas jääb samaks, mis sellel oli üleandja omanduses (ülekanduv maksubaas) ning üleandja poolt omandatud aktsiate maksubaas on sama, mis üleantud varal (asendatud maksubaas).
Under that regime, since there was no step-up in the tax bases of the assets and stocks exchanged, there was no tax advantage granted to the reorganising parties and the taxation of the gain realised from the transfer was only temporarily deferred for future recognition (such as the sale of the assets by the transferee or the stocks by the transferor).
Kuna vara ja aktsiate vahetamisel maksubaase asjaomase korra kohaselt ei korrigeeritud, ei olnud tegemist ka maksusoodustuse andmisega restruktureerimise pooltele ning üleandmisel realiseeritud kasvutulu maksukohustuse kajastamine lükati ainult ajutiselt edasi (näiteks ajani, kui ülevõtja võõrandab vara või üleandja võõrandab aktsiad).
As there was no basis step-up both for the transferor and of the transferee, there was no aid resulting from deferring the company-level gain recognition.
Kuna maksubaasi ei suurendatud ei üleandja ega ülevõtja jaoks, ei olnud tegemist äriühingu tasandil kasvutulu kajastamise edasilükkamisest tuleneva abiga.
This tax deferral under the regime of Law 218/1990 was indeed consistent with the founding principles of company taxation according to which income taxation is applied to all revenues and gains realised by any company, and the realised gains were not recognised because there was no corresponding stepped-up tax basis for the assets concerned, so that taxation could still take place at a later stage.
Kõnealune maksukohustuse edasilükkamine vastavalt seadusele 218/1990 oli tõepoolest kooskõlas äriühingu tulumaksuga maksustamise olulise põhimõttega, mille kohaselt on tulumaksuga maksustatav äriühingute igasugune realiseeritud kasum ja kasvutulu, ning realiseeritud kasvutulu ei olnud kajastatud, kuna asjaomase vara maksubaasi ei olnud korrigeeritud; seega võis maksustamine toimuda hiljem.
As the realised gains were frozen, the relative earnings could not be distributed, nor could the correspondingly increased value of the assets be depreciated, amortised or otherwise deducted from the taxable income of the companies resulting from such transactions.
Kuna realiseeritud kasvutulu külmutati, ei saanud asjaomast kasumit dividendidena välja maksta; samuti ei olnud võimalik vara vastavalt suurenenud väärtust kulumisse kanda, amortiseerida ega selliste tehingute tulemusena tekkinud äriühingute maksustatavast tulust muul moel maha arvata.
The Commission therefore concludes that the tax neutrality was justified by the inherent logic of the tax system and does not constitute State aid.
Seepärast on komisjon jõudnud järeldusele, et maksuneutraalsus oli põhjendatud maksuõiguse loogikaga ning see ei ole riigiabi.
By contrast, the tax realignment scheme foreseen by Article 2(26) of Law 350/2003 gave right to basis step-up, for which the ordinary company tax would have been paid, should a special substitute tax payable like the one in review not have been available.
Erinevalt eelnevast andis seaduse 350/2003 artikli 2 lõikes 26 ette nähtud maksustamise erikord õiguse suurendada vara maksustatavat väärtust (maksubaase), mida oleks pidanud maksustama tavalise ettevõtte tulumaksuga, kui kontrollitav erikord ei oleks kehtestanud konkreetset asendusmaksu.
The Commission understands that to facilitate the taxation of capital gains, the national legislator may apply a substitute tax at a more convenient rate than the ordinary tax.
Komisjon mõistab, et kapitali kasvutulu maksustamise hõlbustamiseks võib seadusandja kohaldada tulumaksu tavamäärast leebemat maksumäära.
Since the tax on disposition is generally paid up front but the tax benefits of the stepped-up basis in the assets being transferred arise over time through their periodic depreciation or at the time of disposition of the assets, ordinary taxation of such gains would generally lead to an increase in the net aggregate tax of the transferor-company and the transferee-company.
Kuna võõrandamisel makstakse tulumaks üldiselt kohe, aga üleantava vara korrigeeritud maksubaasi puhul tekib maksustamisest saadav kasu vara perioodilisel kulumisse kandmisel pikema aja jooksul või vara võõrandamise hetkel, tooks sellise kasvutulu tavaline maksustamine üldjuhul üleandva äriühingu ja ülevõtva äriühingu jaoks kaasa tasumisele kuuluva netomaksu kogusumma kasvu.
Thus, a lower substitute tax on the gains realised from company reorganisations could be justified in principle as a technical measure to facilitate capital gain recognition.
Seega võib äriühingute restruktureerimisel realiseeritud kasvutulult makstav asendusmaksu madalam maksumäär olla põhimõtteliselt kapitali kasvutulu kajastamist hõlbustava tehnilise meetmena põhjendatud.
Such a favourable tax realignment may however only be justified if it is objectively open to all similar recognitions of capital gains, such as those resulting from other reorganisations not covered by Law 218/1990 including those relating to other banks.
Selline soodus maksustamise erikord on aga põhjendatud ainult juhul, kui seda rakendatakse objektiivselt sarnase kapitali kasvutulu kajastamise kõikide juhtude suhtes, nagu näiteks seadusega 218/1990 reguleerimata ümberkorralduste suhtes, sealhulgas ka teiste pankade restruktureerimisel.
The Commission considers that the realignments provided for by Laws 342/2000 and 448/2001 allowed the undertakings concerned with the reorganisations governed by both Law 218/1990 and Legislative Decree 358/1997 to recognise the historical gains realised by payment of a substitute tax set at the same level for all the undertakings concerned.
Komisjon on arvamusel, et seadustes 342/2000 ja 448/2001 sätestatud maksustatava väärtuse korrigeerimise kord võimaldab nii seaduse 218/1990 kui ka seadusandliku dekreedi 358/1997 alusel restruktureeritud ettevõtetel kajastada varasemate aastate kasvutulu, mis realiseeriti kõikide asjaomaste ettevõtjate jaoks sama maksumääraga asendusmaksu tasumisel.
The Commission therefore concludes that the possibility to realign was a general tax measure and the reduced substitute tax as opposed to the ordinary company tax applicable at the time did not provide any competitive advantage to the companies in question because it was applied under identical conditions to all undertakings choosing to recognise the historical gains realised but temporarily non-recognised under the relevant provisions of Law 218/1990 or Legislative Decree 358/1997.
Seepärast leiab komisjon, et maksustatava väärtuse korrigeerimise võimalus oli üldine maksumeede ning sel ajal kehtinud tavalise ettevõtte tulumaksumääraga võrreldes väiksem asendusmaksu määr ei andnud kõnealustele äriühingutele konkurentsieeliseid, kuna seda kohaldati tingimustel, mis olid samad kõikide äriühingute jaoks, mis otsustasid oma realiseeritud, kuid seaduse 218/1990 või seadusandliku dekreedi 358/1997 asjaomaste sätete alusel ajutiselt kajastamata varasemate aastate kasvutulu kajastada.
The Commission therefore concludes that such realignments are general measures justified by the logic of the tax system and do not constitute State aid.
Seega järeldab komisjon, et asjaomane maksustatava väärtuse korrigeerimise kord on üldine meede, mida põhjendab maksusüsteemi loogika ning see ei ole riigiabi.
By contrast the Commission considers that the tax realignment foreseen by Article 2(26) of Law 350/2003 was not a general measure because it was only applicable to the capital gains derived by certain banks from the reorganisations effected under Law 218/1990.
Erinevalt eelnevast on komisjon seisukohal, et seaduse 350/2003 artikli 2 lõikega 26 ette nähtud maksustamise erikord ei ole üldine meede, kuna seda kohaldati ainult teatavate pankade kapitali kasvutulu suhtes, mis tulenes seaduse 218/1990 alusel toimunud restruktureerimisest.
The Commission considers in particular that the tax scheme in review provided an advantage represented by the difference between the tax effectively paid to realign the value of the assets and the tax which would have been normally paid if the same realignment would have been made in the absence of the same Article 2(26) of Law 350/2003.
Komisjon leiab eelkõige, et kontrollitav maksustamise erikord andis eelise, mis seisnes erinevuses vara väärtuse ümberhindamiseks tegelikult tasutud maksusumma ja maksusumma vahel, mille oleks pidanud tasuma, kui vara oleks ümber hinnatud seaduse 350/2003 artikli 2 lõike 26 puudumisel.
The effective tax rate applicable in 2004 on such gains would have been 37,25 % (including 33 % company tax and 4,25 % local business tax), while the substitute tax effectively paid was 9 % (excluding the allowance for deferred payments).
aastal kehtis asjaomasele kasvutulule tegelik maksumäär 37,25 % (millest 33 % moodustas ettevõtte tulumaks ja 4,25 % kohalik ettevõtlusmaks); tegelikult tasutud asendusmaksu määr aga oli 9 % (mis ei hõlma edasilükatud maksukohustust).
The Commission further considers that, under Law 350/2003, the substitute tax was payable in three instalments (50 % in 2004, 25 % in 2005 and 25 % in 2006) without interests, while the tax which would ordinarily have been applied in the absence of Article 2(26) of Law 350/2003 would have been payable in 2004.
Veel märgib komisjon, et seaduse 350/2003 kohaselt tuli maksusumma tasuda kolmes osas (50 % 2004. aastal, 25 % 2005. aastal ja 25 % 2006. aastal) ja seda ilma intressideta; samas oleks seaduse 350/2003 artikli 2 lõike 26 puudumisel kohaldatava maksu pidanud tasuma 2004. aastal.
The Commission therefore notes that the grant equivalent value of the tax effectively paid by the nine beneficiaries of the scheme in review was EUR 185505996, while the tax ordinarily payable would have been EUR 771991022 (37,25 % of the realised gain totalling over EUR 2059 millions).
Seepärast märgib komisjon, et üheksa soodustatud äriühingut, kellele kontrollitav erikord laienes, tasusid tegelikult tulumaksuna 185505996 eurot, samas kui tavaliselt tasumisele kuuluv maksusumma oleks olnud 771991022 eurot (37,25 % realiseeritud kasvutulult, mis oli kokku rohkem kui 2059 miljardit).
As a result, the difference between the tax ordinarily payable and the tax paid amounts to EUR 586485026.
Seega oli tavaliselt tasumisele kuuluva maksusumma ja tasutud maksusumma vahe 586485026 eurot.
The Italian authorities and the interested parties have observed that none of the nine beneficiaries of the scheme would have ever accepted to realign the value of their assets had they known that they would have been subject to the ordinary company tax on the gains so recognised.
Itaalia ametiasutused ja huvitatud isikud on märkinud, et ükski üheksast erikorra järgi soodustatud isikust ei oleks eales nõustunud oma vara väärtust ümber hindama, kui nad oleksid teadnud, et neil tuleks sel viisil kajastatud kasvutulult tasuda ettevõtte tulumaksu selle tavamääras.
Furthermore, as explained by the Italian authorities, the other companies not concerned by the reorganisations effected under Law 218/1990 would have benefited from the implicit tax realignment scheme of Article 2(25) of Law 350/2003 at the substantively equivalent conditions generally set by Article 17 of Law 342/2000.
Nagu Itaalia ametisutused veel selgitasid, oleks teised äriühingud, mida ei restruktureeritud seaduse 218/1990 alusel, saanud tugineda seaduse 350/2003 artikli 2 lõikega 25 kaudselt sätestatud maksustatava väärtuse korrigeerimise korrale seaduse 342/2000 artiklis 17 üldiselt sätestatud tingimustel, mis olid sisuliselt samaväärsed.
For the Italian authorities and the interested parties, to rightly compute the advantage in question, account should be taken of the taxes paid at the time of the initial contributions at a global tax rate of over 40 %.
Itaalia ametiasutuste ja huvitatud isikute sõnul oleks kõnealuse eelise arvutamisel tulnud arvesse võtta ka algsete mitterahaliste sissemaksete tegemise ajal üldkehtiva maksumäära (rohkem kui 40 %) alusel tasutud maksusummasid.
The combined effective taxation on the capital gains in question in 1990 and 2004 would have largely exceeded the general rate for realignments applied in 2000 and therefore there would be no advantage.
Kõnealuselt kapitali kasvutulult 1990. ja 2004. aastal tegelikult tasutud kombineeritud maksusumma oleks ületanud märgatavalt 2000. aastal rakendatud maksustatava väärtuse korrigeerimise korra järgi kehtinud üldist määra ning seepärast ei oleks sel puhul tegemist eelisega.
The Commission maintains however that the scheme provided for by Article 2(25) of Law 350/2003 was not a tax realignment of values misaligned following tax neutral reorganisations but rather a tax revaluation scheme which permitted to realise the hidden gains deriving from the adjustment of the tax value of the assets held by the beneficiary companies to their current value.
Komisjon on siiski arvamusel, et seaduse 350/2003 artikli 2 lõikes 25 ette nähtud maksustamise erikord ei olnud maksuneutraalsele restruktureerimisele järgnenud väärtuste lahknevusest tingitud vara maksustatava väärtuse korrigeerimine, vaid pigem maksunduslik ümberhindamise kord, mis võimaldas realiseerida varjatud kasvutulu, mis tulenes soodustatud äriühingute vara maksustatava väärtuse korrigeerimisest, viimaks selle vastavusse selle tegeliku väärtusega.
The Commission considers that the two schemes a not comparable, nor was the tax revaluation scheme of Article 2(25) of Law 350/2003 equivalent to the tax realignment provided for by Article 2(26) of Law 350/2003, considering the difference between the statutory substitute tax rates foreseen by the two schemes.
Komisjon leiab, et need kaks korda ei ole võrreldavad; samuti ei olnud seaduse 350/2003 artikli 2 lõikega 25 ette nähtud maksustamise kord samaväärne seaduse 350/2003 artikli 2 lõikes 26 ette nähtud maksustamise erikorraga, kuna kõnealused kaks korda sätestasid erinevad asendusmaksu määrad.
The Commission therefore concludes that the companies having realigned the tax bases of their assets pursuant to Article 2(26) of Law 350/2003 benefited from a specific tax advantage consisting in the difference between the ordinary tax rate on the gains recognised and the special substitute tax on the same gains.
Seega järeldab komisjon, et oma vara maksubaasi seaduse 350/2003 artikli 2 lõike 26 kohaselt korrigeerinud äriühingud said eriomast maksusoodustust, mis seisnes kajastatud kasvutulult tavalise maksumäära alusel tasumisele kuuluva maksusumma ja samalt tulult erikorra alusel tasutud asendusmaksu summa vahes.
The interested parties have objected that the lower substitute tax rate used by Article 2(26) of Law 350/2003 was not selective because it was justified by the legal and factual specificities of the taxation of the capital gains resulting from the reorganisations effected under Law 218/1990.
Huvitatud isikud on väitnud, et seaduse 350/2003 artikli 2 lõikes 26 ette nähtud madalam asendusmaksu määr ei olnud valikuline, sest see oli põhjendatud seaduse 218/1990 alusel toimunud restruktureerimisega kaasnenud kapitali kasvutulu õiguslike ja faktiliste eripärade tõttu.
Furthermore, they argued that Italy would not have been entitled to recognise these gains as taxable after so many years under the same conditions applicable to the capital gains resulting from other company reorganisations.
Lisaks sellele väitsid nad, et Itaalial ei oleks olnud õigust kajastada kõnealune kasvutulu maksunduslikult samadel tingimustel, mis kehtisid muude äriühingute restruktureerimisega kaasnenud kapitali kasvutulu suhtes, kui möödunud oli nii mitu aastat.
The Commission takes note of the fact that the reorganisations effected under Law 218/1990 provided specific conditions and provision to defer the fiscal recognition of the gains realised following such reorganisations, as also indicated by the said Risoluzione.
Komisjon võtab teadmiseks, et seaduse 218/1990 alusel toimunud restruktureerimine lõi sellele järgnenud realiseeritud kasvutulu maksundusliku kajastamise edasilükkamiseks eriomased tingimused ja võimaluse, nagu on osutanud ka eespool nimetatud Risoluzione.
Since the two situations were indeed comparable they should have been treated alike when the legislator in 2003 provided for the fiscal recognition of the suspended gains.
Kuna nimetatud kaks olukorda olid tõepoolest võrreldavad, oleks seadusandja pidanud neid 2003. aastal edasilükatud kasvutulu maksundusliku kajastamise reguleerimisel ka ühtmoodi kohtlema.
The Commission further considers that the lower tax rate applied did not merely offset the harsher tax treatment of distributions to shareholders of the gains deriving from the banking restructurings of Law 218/1990 vis-à-vis the distributions of the gains relating to other tax-neutral reorganisations in the case of the distribution of the capital gains to shareholders, as indicated by the said Risoluzione.
Veel on komisjon seisukohal, et kohaldatud madalam maksumäär ei tasakaalustanud pelgalt seaduse 218/1990 alusel toimunud restruktureerimisega kaasnenud kasvutulu karmimat maksustamist, kui asjaomane kapitali kasvutulu maksti välja dividendidena, võrreldes muude maksuneutraalsete restruktureerimise juhtudega kaasneva kasvutulu dividendidena väljamaksmisel, nagu seda kirjeldati eespool nimetatud Risoluzione’s.
This view cannot be followed because the application of different substitute taxes to capital gains cannot always be imputed to a distribution of the capital gains suspended.
Sellest vaatenurgast ei saa aga lähtuda, kuna kapitali kasvutulu suhtes kohaldatud erinevaid asendusmakse ei saa alati siduda edasilükatud kapitali kasvutulu dividendidena väljamaksmisega.
The Commission considers that accepting this justification would effectively result into allowing the application of different effective company tax rates to some companies solely because these took part to certain types of reorganisations preferred by the State.
Komisjon on arvamusel, et kõnealuse põhjendusega nõustumine võimaldaks mõne äriühingu suhtes kohaldada erinevaid ettevõtte tulumaksu määrasid ainuüksi nende osalemise tõttu riigi poolt eelistatud teatavat liiki ümberkorraldustes.
The Commission considers that the tax advantage resulting from the application of the tax realignment scheme foreseen by Article 2(26) of Law 350/2003 was not de-minimis.
Komisjon leiab, et seaduse 350/2003 artikli 2 lõikes 26 ette nähtud maksustamise erikorra kohaldamisest tulenev maksusoodustus ei olnud vähese tähtsusega.
In determining the presence of an aid, the Commission shall indeed compare the nominal taxation applied under the scheme in review and the tax which would have been applied had the scheme in review not been available, and had the beneficiary banks stepped-up the tax bases of their assets and distributed the capital gains resulting from such fiscal realignments to their shareholders.
Abi olemasolu kindlakstegemisel võrdleb komisjon tõepoolest kontrollitava korra alusel tasumisele kuuluvat nominaalmaksu summat maksusummaga, mis oleks kuulunud tasumisele, kui kontrollitavat korda ei oleks olnud, ent soodustatud pangad oleksid ikkagi suurendanud vara maksustatavat väärtust ning maksnud kõnealusest maksustatava väärtuse kasvust tingitud kapitali kasvutulu oma aktsionäridele dividendidena välja.
Furthermore the Commission considers that the alleged reduced amount of an advantage may not per se be sufficient to exclude its aid character.
Lisaks sellele leiab komisjon, et väidetavalt väiksem eelis ei ole iseenesest piisav, et välistada selle käsitamist abina.
The Commission also notes that the de minimis exclusion provided by the Commission Regulation (EC) No 1998/2006 of 15 December 2006 on the application of Articles 87 and 88 of the Treaty to de minimis aid [21] cannot be invoked because the measure gives rise to non-transparent aid as postulated by the Regulation and because the Italian authorities have not complied with the conditions of this Regulation.
Veel märgib komisjon, et oma 15. detsembri 2006. aasta määruses (EÜ) nr 1998/2006 (milles käsitletakse asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes) [21] sätestatud vähese tähtsusega abi erandile ei saa tugineda, kuna meetme puhul on tegemist abiga, mis ei ole läbipaistev, ja kuna Itaalia ametiasutused ei ole täitnud kõnealuse määruse tingimusi.
Justification by the Nature of the Scheme
Põhjendamine erikorra olemusega
The Italian authorities and the interested parties have observed that the realignment scheme provided by Article 2(26) of Law 350/2003 would be justified by the peculiarities of the banking sector and for this reason it would not be State aid.
Itaalia ametiasutused ja huvitatud isikud on märkinud, et seaduse 350/2003 artikli 2 lõikega 26 ette nähtud maksustamise erikord on põhjendatud pangandussektori eripära tõttu ning see ei ole seepärast riigiabi.
Under the case law of the Court, a tax measure is specific only if it unreasonably discriminates between situations being legally and factually comparable in the light of the objectives set by the tax system [22] and ‘the fact that undertakings are treated differently does not automatically imply the existence of an advantage for the purposes of Article 92(1) of the Treaty’ [23].
Euroopa Kohtu praktika kohaselt [22] on tegemist konkreetse maksumeetmega ainult juhul, kui sellega kaasneb maksuõigusega taotletavaid eesmärke silmas pidades võrreldavate õiguslike ja faktiliste asjaolude põhjendamatu erinev kohtlemine ning „tõsiasi, et ettevõtjaid koheldakse erinevalt, ei too automaatselt kaasa eelist EÜ asutamislepingu artikli 92 lõike 1 tähenduses.” [23]
The Commission considers, however, that the scheme under examination does not seem to represent an adaptation of the general system to the distinctive features of banking, but, rather, a specific advantage having the effect of improving the competitiveness of certain undertakings, i.e. the banks concerned with certain reorganisations.
Komisjon leiab siiski, et kontrollitava erikorra puhul ei tundu olevat tegemist üldise süsteemi kohandamisega panganduse eripäradele, vaid tegemist on konkreetse eelisega, mille mõjul paraneb teatavate ettevõtjate, st teatavate restruktureeritud pankade konkurentsivõime.
The Italian authorities also argue that the scheme would be a mere repetition of the scheme enacted under Law 342/2000 which did not involve State aid as it applied to realised gains deriving from all company restructurings.
Itaalia ametiasutused väidavad veel, et erikord kordab pelgalt seaduse 342/2000 alusel kehtestatud korda, mis ei hõlmanud riigiabi, kuna seda kohaldati kõigi äriühingute restruktureerimise juhtudega kaasnenud realiseeritud kasvutulu suhtes.
The scheme under the Law 350/2003 should be compared to the one foreseen by the Law 342/2000 and would not provide any possible additional advantage.
Seaduse 350/2003 alusel kehtestatud korda tuleks võrrelda sellega, mille nägi ette seadus 342/2000, ja see ei anna mingit täiendavat eelist.
As illustrated above, the Commission disagrees with this opinion, because the realignment under Law 350/2003 has a more limited scope than the general realignment under Law 342/2000.
Nagu eespool selgitatud, ei ole komisjon sellega nõus, kuna seaduse 350/2003 kohase erikorra reguleerimisala on piiratum, kui seaduse 342/2000 kohane üldine maksustatava väärtuse korrigeerimise kord.