natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Shaving may be employed but it should be carried out approximately 24 hours before the test.
Kasutada võib raseerimist, kuid seda tuleb teha umbes 24 tundi enne uuringu algust.
Repeat clipping or shaving is usually needed at approximately weekly intervals.
Korduvat pügamist või raseerimist on tavaliselt vaja rakendada nädalaste intervallidega.
When clipping or shaving the fur, care must be taken to avoid abrading the skin.
Karva lõigates või raseerides tuleb olla ettevaatlik, et mitte nahka kriimustada.
Not less than 10 % of the body surface area should be clear for the application of the test substance.
Uuritava aine manustamiseks peaks olema paljastatud vähemalt 10 % nahapinnast.
The weight of the animal should be taken into account when deciding on the area to be cleared and on the dimensions of the covering.
Paljastamist vajava nahapinna suuruse ja katmise dimensioonide otsustamisel tuleb arvesse võtta looma kaalu.
Daily application on a five to seven-day per week basis is used.
Kasutatakse igapäevast manustamist viiest kuni seitsme päevani nädalas.
The adult rat, rabbit or guinea-pig may be used.
Kasutada võib täiskasvanud rotti, küülikut või merisiga.
At the commencement of the study, the range of weight variation in the animals used should not exceed ± 20 % of the appropriate mean value.
Kasutatavate katseloomade masside erinevus katse alguses ei tohiks ületada ± 20 % vastavast keskmisest.
At least 10 animals (five female and five male) with healthy skin should be used at each dose level.
Iga uuritavat annusemäära katsetakse vähemalt kümnel terve nahaga loomal (viiel emas- ja viiel isasloomal).
At least three dose levels are required with a control or a vehicle control if a vehicle is used.
Kasutatakse vähemalt kolme annusemäära ja kontrolli või kandja kasutamisel kandja kontrolli.
The exposure period should be at least six hours per day.
Kokkupuuteperioodi kestus peaks olema vähemalt kuus tundi päevas.
The application of the test substance should be made at similar times each day, and adjusted at intervals (weekly or bi-weekly) to maintain a constant dose level in terms of animal body-weight.
Testainet tuleks peale kanda iga päev sarnastel kellaaegadel ja annuseid järk-järgult (üks või kaks korda nädalas) reguleerida, et annus jääks looma kehamassi suhtes konstantseks.
Except for treatment with the test substance, animals in the control group should be handled in an identical manner to the test group subjects.
Kontrollrühma loomi käsitletakse sarnaselt katserühma loomadega, kuid neile ei anta uuritavat ainet.
Where a vehicle is used to facilitate dosing, the vehicle control group should be dosed in the same way as the treated groups, and receive the same amount as that received by the highest dose level group.
Kui annustamiseks kasutatakse vehiiklit, tuleks kontrollrühmale manustada vehiiklit samal viisil nagu ravirühmale ja nad peaksid seda saama võrdses koguses suurimat annust saava rühmaga.
The highest dose level should result in toxic effects but produce no, or few, fatalities.
Suurima annuse korral peaks ilmnema toksiline toime, kuid surmajuhte ei tohiks olla või tekib neid vähe.
The lowest dose level should not produce any evidence or toxicity.
Väikseima doosi puhul ei tohiks mürgisust ilmneda.
Where there is a usable estimation of human exposure, the lowest level should exceed this.
Kasutuskõlbliku hinnangulise inimkokkupuute annuse olemasolul peaks madalaim annus olema sellest kõrgem.
Ideally, the intermediate dose level should produce minimal observable toxic effects.
Ideaalselt peaks keskmine annus põhjustama minimaalset tuvastatavat toksilisust.
If more than one intermediate dose is used the dose levels should be spaced to produce a gradation of toxic effects.
Rohkem kui ühe vahepealse annuse kasutamisel peaks annusemäärad jaotuma nii, et tekkivad mürgistusnähud jaotuvad astmeliselt.
In the low and intermediate groups and in the controls, the incidence of fatalities should be low in order to permit a meaningful evaluation of the results.
Tulemuste usaldusväärse hindamise võimaldamiseks peaks suremus madala ja vahepealsete annusemääradega ning kontrollrühmades olema madal.
If application of the test substance produces severe skin irritation, the concentrations should be reduced and this may result in a reduction in, or absence of, other toxic effects at the high dose level.
Kui testaine nahale kandmine toob kaasa tugeva nahaärrituse, tuleks kontsentratsioone vähendada; selle tulemuseks võib olla muude mürgistusnähtude vähenemine või puudumine kõrgeima annusemäära kasutamisel.
Moreover if the skin has been badly damaged it may be necessary to terminate the study and undertake a new study at lower concentrations.
Lisaks võib tõsiste nahakahjustuste ilmnemisel olla vaja uuring lõpetada ja teha madalamatel kontsentratsioonidel uus uuring.
If a preliminary study at a dose level of 1000 mg/kg, or a higher dose level related to possible human exposure where this is known, produces no toxic effects, further testing may not be considered necessary.
Kui eelkatse annusemääraga 1000 mg/kg või kõrgema, võimaliku teadaoleva inimkokkupuute kontsentratsiooniga seotud annusemääraga ei kutsu esile mürgistusnähte, võib edasise kontrollimise lugeda tarbetuks.
The experimental animals should be observed daily for signs of toxicity.
Katseloomi tuleb iga päev jälgida toksilisuse ilmingute suhtes.
The animals are treated with the test substance, ideally on seven days per week, for a period of 28 days.
Testainet kantakse loomade nahale 28 päeva jooksul, ideaaljuhul 7 päeval nädalas.
Animals in any satellite groups scheduled for follow-up observations should be kept for a further 14 days without treatment to detect recovery from or persistence of toxic effects.
Mis tahes satelliitrühma loomadele, kellega planeeritakse hilisemaid vaatlusi, ei tohiks järgneva 14 päeva jooksul ainet manustada, et kontrollida mürgistusnähtudest paranemist või nende püsivust.
Exposure time should be at least six hours per day.
Kokkupuute kestus peaks olema vähemalt kuus tundi päevas.
With highly toxic substances, the surface area covered may be less but as much of the area as possible should be covered with as thin and uniform a layer as possible.
Väga mürgiste ainete puhul võib katta väiksema osa kehapinnast, kuid võimalikult suur osa pinnast tuleks katta võimalikult õhukese ja ühtlase kihiga.
During exposure the test substance is held in contact with the skin with porous gauze dressing and non-irritating tape.
Testainet tuleks kokkupuuteperioodi jooksul hoida poorse marlisideme ja mitteärritava kleeplindi abil naha vastas.
As an alternative a ‘collar protective device’ may be used.
Kasutada võib ka kaitsekraed.
Observations should include changes in skin and fur, eyes and mucous membranes as well as respiratory, circulatory, autonomic and central nervous systems, somatomotor activity and behaviour pattern.
Vaadelda tuleks muutusi nii nahas ja karvkattes, silmades ja limaskestades kui ka hingamis- ja vereringeelundkonnas, autonoomses ja kesknärvisüsteemis ning somatomotoorses aktiivsuses ja käitumises.
haematology, including at least haematocrit, haemoglobin concentration, erythrocyte count, total and differential leucocyte count, and a measure of clotting potential;
hematoloogia, sealhulgas vähemalt hematokrit, hemoglobiini kontsentratsioon, erütrotsüütide arv, leukotsüütide üld- ja suhtarv ja hüübimisvõime;
clinical blood biochemistry including at least one parameter of liver and kidney function: serum alanine aminotransferase (formerly known as glutamic pyruvic transaminase), serum aspartate aminotransferase (formerly known as glutamic oxaloacetic transaminase), urea nitrogen, albumin, blood creatinine, total bilirubin and total serum protein;
kliiniline verebiokeemia, sh vähemalt üks maksa ja neerude funktsiooni parameeter: alaniini aminotransferaas (varem tuntud glutamaatpüruvaadi transaminaasina), seerumi aspartaadi aminotransferaas (varem tuntud glutamaatoksaloatsetaadi transaminaasina, kusiainelämmastik, albumiin, kreatiniin, üldbilirubiin ja seerumi üldvalk.
Other determinations which may be necessary for an adequate toxicological evaluation include calcium, phosphorus, chloride, sodium, potassium, fasting glucose, analysis of lipids, hormones, acid/base balance, methaemoglobin and cholinesterase activity.
Muud analüüsinäidud, mida võib pädeva toksikoloogilise hinnangu andmiseks vaja minna, on järgmised: kaltsium, fosfor, kloriid, naatrium, kaalium, veresuhkur (tühja kõhuga), lipiidianalüüs, hormoonid, happe/aluse tasakaal, methemoglobiin ja koluni esteraasi aktiivsus.
Additional clinical biochemistry may be employed, where necessary, to extend the investigation of observed effects.
Kui ilmnenud toimeid on vaja põhjalikumalt uurida, võib kasutada veel teisigi kliinilise biokeemia analüüse;
At least the liver, kidneys, adrenals, and testes should be weighed wet as soon as possible after dissection, to avoid drying.
Vähemalt maks, neerud, neerupealised ja munandid tuleks kohe pärast lahti lõikamist kuivamise vältimiseks märjalt kaaluda.
Organs and tissues, i.e. normal and treated skin, liver, kidney, spleen, testes, adrenals, heart, and target organs (that is those organs showing gross lesions or changes in size) should be preserved in a suitable medium for possible future histopathological examination.
Elundid ja koed, st normaalne ja töödeldud nahk, maks, neerud, põrn, munandid, neerupealised, süda ja muud sihtelundid (see tähendab makropatoloogiliste kahjustustega või muutunud suurusega elundid) tuleks säilitada sobivas keskkonnas võimaliku hilisema histopatoloogilise uuringu jaoks.
In the high dose group and in the control group, histological examination should be performed on the preserved organs and tissues.
Kõrgeima annusega rühma ja kontrollrühma loomade säilitatud elundeid ja kudesid tuleks histoloogiliselt uurida.
Animals in the satellite group should be examined histologically with particular emphasis on those organs and tissues identified as showing effects in the other treated groups.
Võimaliku satelliitrühma loomi tuleks samuti histoloogiliselt uurida, pöörates eriti tähelepanu nendele elunditele ja kudedele, milles muudes katserühmades esines muutusi.
animal data (species, strain, source, environmental conditions, diet, etc.),
katseloomade kohta käivaid andmeid (liiki, liini, päritolu, keskkonnatingimusi, toidusedelit jne);
test conditions (including the type of dressing: occlusive or not-occlusive),
katsetingimusi (sealhulgas sideme tüüpi: oklusiivside või tavaline side);
dose levels (including vehicle, if used) and concentrations,
annused (sealhulgas ülekandva aine annused, kui seda kasutatakse) ja kontsentratsioonid;
no-effect level, where possible,
toime puudumise tase, kui see on võimalik;
toxic response data by sex and dose,
toksilise mõju andmed soo ja annuste kaupa;
toxic or other effects,
mürgistus- või muid nähte;
statistical treatment of results where possible,
tulemuste statistiline analüüs, kui see on võimalik;
This method is a replicate of the OECD TG 473, In Vitro Mammalian Chromosome Aberration Test (1997).
Käesolev meetod lähtub juhendist OECD TG 473, In Vitro Mammalian Chromosome Aberration Test (1997).
The purpose of the in vitro chromosomal aberration test is to identify agents that cause structural chromosome aberrations in cultured mammalian cells (1)(2)(3).
In vitro kromosoomaberratsioonkatse eesmärgiks on kindlaks määrata ained, mis põhjustavad struktuurseid kromosoomaberratsioone kultiveeritud imetajarakkudes (1, 2, 3).
Structural aberrations may be of two types, chromosome or chromatid.
Struktuursed aberratsioonid võivad olla kahte tüüpi: kromosoom- või kromatiidaberratsioonid.
With the majority of chemical mutagens, induced aberrations are of the chromatid type, but chromosome-type aberrations also occur.
Keemiliste mutageenide põhjustatud aberratsioonid on enamuses kromatiidaberratsioonid, aga esineb ka kromosoomaberratsioone.
An increase in polyploidy may indicate that a chemical has the potential to induce numerical aberrations.
Polüploidsuse suurenemine võib viidata sellele, et kemikaal võib esile kutsuda numbrilisi aberratsioone.
However, this method is not designed to measure numerical aberrations and is not routinely used for that purpose.
Käesolev meetod ei võimalda siiski mõõta numbrilisi aberratsioone ja seda ei kasutata sel eesmärgil korrapäraselt.
Chromosome mutations and related events are the cause of many human genetic diseases and there is substantial evidence that chromosome mutations and related events causing alterations in oncogenes and tumour-suppressor genes of somatic cells are involved in cancer induction in humans and experimental animals.
Kromo-soommutatsioonid ja nendega seotud juhud on süüdi paljudes inimeste geneetilistes haigustes ja on olemas olulisi tõendeid, et kromosoommutatsioonid ja nendega seotud juhud, mis põhjustavad muutusi keharakkude onkogeenides ja kasvaja supressorgeenides, osalevad vähktõve tekkes inimestel ja katseloomadel.
The in vitro chromosome aberration test may employ cultures of established cell lines, cell strains or primary cell cultures.
In vitro kromosoommutatsiooni katsetes võib kasutada loodud rakuliinide kultuure, rakutüvesid või primaarsete rakkude kultuure.
The cells used are selected on the basis of growth ability in culture, stability of the karyotype, chromosome number, chromosome diversity and spontaneous frequency of chromosome aberrations.
Kasutatavad rakud valitakse rakkude kasvuvõime, karüotüüpide püsivuse, kromosoomiarvu, kromosoomide mitmekesisuse ja kromosoomaberratsioonide spontaanse sageduse põhjal.
Tests conducted in vitro generally require the use of an exogenous source of metabolic activation.
Tehtud in vitro katsed üldjuhul nõuavad eksogeenset metaboolset aktiveerimist.
This metabolic activation system cannot mimic entirely the mammalian in vivo conditions.
Kõnealune metaboolse aktiveerimise süsteem ei saa tervenisti jäljendada in vivo tingimusi imetajates.
Care should be taken to avoid conditions which would lead to positive results which do not reflect intrinsic mutagenicity and may arise from changes in pH, osmolality or high levels of cytotoxicity (4)(5).
Tuleb hoolt kanda selle eest, et välditakse positiivseid tulemusi põhjustavaid tingimusi, mis ei peegelda looduslikku mutageensust ja võivad tuleneda pH muutustest, osmolaalsusest või tsütotoksilisuse kõrgetest tasemetest (4, 5).
This test is used to screen for possible mammalian mutagens and carcinogens.
Kõnealust katset kasutatakse imetajate võimalike mutageenide ja kantserogeenide skriinimiseks.
Many compounds that are positive in this test are mammalian carcinogens; however, there is not a perfect correlation between this test and carcinogenicity.
Mitmed ühendid, mis annavad positiivseid tulemusi kõnealuses katses, on imetajate kantserogeenid; siiski ei ole kõnealuse katse ja kantserogeensuse vahel täielikku korrelatsiooni.
Correlation is dependent on chemical class and there is increasing evidence that there are carcinogens that are not detected by this test because they appear to act through mechanisms other than direct DNA damage.
Korrelatsioon sõltub ühendi keemilisest klassist ja üha enam uurimistulemusi viitab sellele, et on olemas kantserogeenid, mida kõnealuse katse abil ei avastata, kuna need näivad mõjuvat muude mehhanismide kui otsese DNA kahjustuse kaudu.
Chromatid-type aberration: structural chromosome damage expressed as breakage of single chromatids or breakage and reunion between chromatids.
Kromatiidaberratsioon – struktuurne kromosoomikahjustus, mis ilmneb üksikute kromatiidide katkemises või kromatiididevahelises katkemises või taasühinemises.
Chromosome-type aberration: structural chromosome damage expressed as breakage, or breakage and reunion, of both chromatids at an identical site.
Kromosoomaberratsioon – struktuurne kromosoomikahjustus, mis ilmneb mõlema kromosoomi katkemises või katkemises ja taasühinemises samas kohas.
Endoreduplication: a process in which after an S period of DNA replication, the nucleus does not go into mitosis but starts another S period.
Endoreduplikatsioon – protsess, milles pärast DNA replikatsiooni S-perioodi tuum ei lähe mitoosi, vaid algab uus S-periood.
The result is chromosomes with four, eight, 16, …chromatids.
Selle tulemusena tekivad kromosoomid, milles on 4, 8, 16, ... kromatiidi.
Gap: an achromatic lesion smaller than the width of one chromatid, and with minimum misalignment of the chromatids).
Tühik – akromaatiline kahjustus, mis on väiksem kui kromatiidi laius ja millel on kromatiidide orientatsiooni erinevus minimaalne.
Mitotic index: the ratio of cells in metaphase divided by the total number of cells observed in a population of cells; an indication of the degree of proliferation of that population.
Mitootiline indeks – metafaasis olevate rakkude arv jagatakse rakupopulatsioonis vaadeldud rakkude koguarvuga; näitab rakkude proliferatsiooni astet kõnealuses populatsioonis.
Numerical aberration: a change in the number of chromosomes from the normal number characteristic of the cells utilised.
Numbriline aberratsioon – kasutatud rakkude tüüpilisest normaalsest kromosoomiarvust erinev kromosoomide arv.
Polyploidy: a multiple of the haploid chromosome number (n) other than the diploid number (i.e. 3n, 4n and so on).
Polüploidsus – haploidse kromosoomiarvu (n) paljukordsus, v.a diploidne arv (nt 3n, 4n jne).
Structural aberration: a change in chromosome structure detectable by microscopic examination of the metaphase stage of cell division, observed as deletions and fragments, intrachanges or interchanges.
Struktuurne aberratsioon – kromosoomistruktuuri muutus, mida saab avastada raku jagunemise metafaasi etapi mikroskoopilisel uurimisel ja mida täheldatakse deletsiooni ja fragmentidena, kromosoomisiseste või -väliste muutustena.
Cell cultures are exposed to the test substance both with and without metabolic activation.
Rakukultuurid allutatakse uuritava aine toimele nii metaboolse aktiveerimise tingimustes kui ka ilma selleta.
At predetermined intervals after exposure of cell cultures to the test substance, they are treated with a metaphase-arresting substance (e.g. Colcemid® or colchicine), harvested, stained and metaphase cells are analysed microscopically for the presence of chromosome aberrations.
Pärast rakukultuuridele uuritava ainega toimimist töödeldakse neid kindlaksmääratud ajavahemike järel metafaasi peatava ainega (nt Colcemid® või kolhitsiin), rakud kogutakse ja värvitakse ning metafaasis olevaid rakke analüüsitakse mikroskoopiliselt kromosoomaberratsioonide suhtes.
Cells
Rakud
A variety of cell lines, strains or primary cell cultures, including human cells, may be used (e.g. Chinese hamster fibroblasts, human or other mammalian peripheral blood lymphocytes).
Katses võib kasutada erinevaid rakuliine, rakutüvesid või primaarsete rakkude kultuure, sh inimrakke (nt hiina hamstri fibroplaste, inimeste või muude imetajate perifeerse vere lümfotsüüte).
Media and culture conditions
Kasvukeskkonnad ja kultiveerimistingimused
Appropriate culture media and incubation conditions (culture vessels, CO2 concentration, temperature and humidity) should be used in maintaining cultures.
Rakukultuuride säilitamiseks tuleks kasutada vastavaid kasvukeskkondi ja inkubeerimistingimusi (kasvunõud, CO2 kontsentratsioon, temperatuur ja niiskus).
Established cell lines and strains should be checked routinely for stability in the modal chromosome number and the absence of mycoplasma contamination and should not be used if contaminated.
Püsivaid rakuliine ja -tüvesid tuleb kontrollida regulaarselt modaalse kromosoomiarvu stabiilsuse ning mükoplasma saastumise puudumise suhtes; kui see on saastunud, siis ei tohiks seda kasutada.
The normal cell cycle time for the cells and culture conditions used should be known.
Rakkude normaalse rakutsükli kestus ja kasutatavad kasvutingimused peaksid teada olema.
Preparation of cultures
Kultuuride ettevalmistamine
Established cell lines and strains: cells are propagated from stock cultures, seeded in culture medium at a density such that the cultures will not reach confluency before the time of harvest, and incubated at 37 oC.
Püsivad rakuliinid ja -tüved: rakud paljundatakse tüvikultuuridest, mis on külvatud kasvukeskkonda sellise tihedusega, et rakukultuurid ei saavuta konfluentsust enne kogumisaega, ja inkubeeritakse 37 oC juures.
Lymphocytes: whole blood treated with an anti-coagulant (e.g. heparin) or separated lymphocytes obtained from healthy subjects are added to the culture medium containing a mitogen (e.g. phytohaemagglutinin) and incubated at 37 oC.
Lümfotsüüdid: antikoagulandiga (nt hepariin) töödeldud täisveri või tervetelt isenditelt saadud eraldatud lümfotsüüdid lisatakse mitogeeni (nt fütohemaglutiniini) sisaldavale kasvukeskkonnale ja inkubeeritakse 37 oC juures.
Metabolic activation
Metaboolne aktivatsioon
Cells should be exposed to the test substance both in the presence and absence of an appropriate metabolic activation system.
Rakud peaksid olema eksponeeritud uuritavale ainele nii imetaja metaboolse aktivatsioonisüsteemi olemasolul kui ka selle puudumisel.
The most commonly used system is a cofactor-supplemented post-mitochondrial fraction (S9) prepared from the livers of rodents treated with enzyme-inducing agents such as: Aroclor 1254 (6)(7)(8)(9), or a mixture of phenobarbitone and ß–naphthoflavone (10)(11)(12).
Enim kasutatav süsteem on ensüüme indutseerivate ainete, nt Aroclor 1254ga (6, 7, 8, 9) või fenobarbitooni ja β-naftoflavooni seguga (10, 11, 12) töödeldud näriliste maksast valmistatud postmitokondriaalne osa (S9), millele on lisatud kofaktor.
In some cases it may be appropriate to utilise more than one concentration of post-mitochondrial fraction.
Mõnel juhul on vaja kasutada rohkem kui üht postmitokondriaalse fraktsiooni kontsentratsiooni.
A number of developments, including the construction of genetically engineered cell lines expressing specific activating enzymes, may provide the potential for endogenous activation.
Osade meetodite korral, sh geneetiliselt muudetud rakuliini saamine, mis ekspresseerib spetsiifilisi aktiveerimisensüüme, võib avalduda endogeense aktiveerimise võime.
The choice of the cell lines used should be scientifically justified (e.g. by the relevance of the cytochrome P450 isoenzyme for the metabolism of the test substance).
Kasutatavate rakuliinide valik peab olema teaduslikult põhjendatud (nt tsütokroom P450 isoensüümi tähtsus uuritava aine metabolismil).
Test substance/Preparation
Uuritav aine/preparaat
Solid test substances should be dissolved or suspended in appropriate solvents or vehicles and diluted if appropriate prior to treatment of the cells.
Tahked uuritavad ained tuleb lahustada või suspendeerida sobivates lahustites või kandjaainetes ja vajaduse korral lahjendada enne rakkude töötlemist.
Liquid test substances may be added directly to the test systems and/or diluted prior to treatment.
Vedelad uuritavad ained võib lisada vahetult katsesüsteemidesse ja/või lahjendada enne töötlemist.
Fresh preparations of the test substance should be employed unless stability data demonstrate the acceptability of storage.
Tuleks kasutada uuritava aine värskeid preparaate, välja arvatud siis, kui andmed püsivuse kohta näitavad, et säilitamine on aktsepteeritav.
Solvent/vehicle
Lahusti/kandjaaine
The solvent/vehicle should not be suspected of chemical reaction with the test substance and should be compatible with the survival of the cells and the S9 activity.
Lahusti/kandjaaine ei tohiks uuritava ainega keemiliselt reageerida ning see peaks sobima rakkude eluvõimelisuse ja S9 aktiivsusega.
If other than well-known solvent/vehicles are used, their inclusion should be supported by data indicating their compatibility.
Kui kasutatakse tuntud lahustist/kandjaainest erinevat, siis peab selle kasutamine toetuma ühtesobivuse kohta käivatele andmetele.
It is recommended that wherever possible, the use of an aqueous solvent/vehicle be considered first.
Soovitatav on võimaluse korral esimesena kaaluda vesilahusti/-kandjaaine kasutamist.
When testing water-unstable substances, the organic solvents used should be free of water.
Vees ebapüsivate ainete uurimisel kasutatavad orgaanilised lahustid peavad olema veevabad.
Water can be removed by adding a molecular sieve.
Vett saab eemaldada molekulaarsõelte lisamisega.