natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Commission notes that the decision of the Italian Government to grant the loan in question was taken on 22 April 2008, following the withdrawal, on the same day, of the bid by the Air France-KLM group to purchase Alitalia [33], and that the adoption of Decree-Law No 93 was motivated by the company’s worsening financial situation.
Seepeale märgib komisjon, et Itaalia valitsuse otsus kõnealuse laenu andmise kohta võeti vastu 22. aprillil 2008, pärast seda, kui samal päeval oli kontsern Air France-KLM tagasi võtnud Alitalia tagasiostu pakkumise, [33] ning et dekreetseaduse nr 93 vastuvõtmist põhjendati ettevõtte finantsolukorra halvenemisega.
Whatever the reasons for withdrawal of the Air France-KLM bid, which were linked, inter alia, to Alitalia’s financial situation [34], the fact remains that the decision to grant the loan in question immediately followed this decision to withdraw the bid.
Millised ka ei oleks eelkõige Alitalia finantsolukorraga seonduvad põhjused, miks Air France-KLM oma pakkumise tagasi võttis, [34] võeti otsus kõnealuse laenu andmise kohta vastu vahetult pärast kõnealust otsust pakkumise tagasivõtmise kohta.
In this connection, credence cannot be given to the Italian authorities’ unsubstantiated claim that the non-completion of this deal did not undermine the prospect of privatisation in the absence of evidence demonstrating the reality of such a plan as at the time of granting the measure in question.
Selles osas ei saa nõustuda Itaalia ametiasutuste põhjendamata väitega, mille kohaselt ei ole kõnealuse tehingu tegemata jätmine vastuolus erastamisprojektiga, kuna puuduvad tõendid, mis näitaksid sellise projekti reaalset olemasolu kõnealuse abimeetme andmise ajal.
The attempts to privatise the company to which the Italian authorities refer in their letter of 30 May 2008 and which concern the period between the end of 2006 and the end of 2007 are not enough to demonstrate that a real alternative takeover possibility existed when the measure in question was granted.
Ettevõtte erastamiskatsed, millele Itaalia ametiasutused oma 30. mai 2008. aasta kirjas osutavad ning mis seonduvad ajavahemikuga 2006. aasta lõpust 2007. aasta lõpuni, ei tõenda, et kõnealuse abimeetme andmise ajal oleks tegelikult olemas olnud alternatiivne väljavaade tagasiostmiseks.
With regard to the letter from Mr B. Ermolli to Alitalia, to which the Italian authorities referred in their letter of 30 May 2008 and which, in their view, demonstrated the interest of some Italian entrepreneurs and investors in drawing up a plan to relaunch the company, this can no longer be considered to be a prospect of privatisation [35].
Ermolli poolt Alitaliale saadetud kirja, millele Itaalia ametiasutused oma 30. mai 2008. aasta kirjas osutavad ning mis nende arvates näitab Itaalia ettevõtjate ja investorite huvi Alitalia taaskäivitamisprojekti väljatöötamise vastu, ei saa samuti sellise väljavaatena käsitada. [35]
As for the developments after 30 May 2008 to which the Italian authorities refer in their letters and, more precisely, the contract concluded on 9 and 10 June 2008 between Alitalia and Intesa Sanpaolo, it is sufficient to point out that, for the purposes of assessing the measure in question, account must be taken of the circumstances prevailing as at the time when it was granted.
Pärast 30. maid 2008 toimunud sündmuste kohta, millele Itaalia ametiasutused oma kirjades osutavad, ning täpsemalt 9.–10. juunil 2008 Alitalia ja Intesa Sanpaolo vahel sõlmitud lepingu kohta on asjakohane meelde tuletada, et kõnealuse meetme hindamiseks peab arvesse võtma meetme andmise ajal valitsenud tingimusi.
In any case, the Commission would point out that the fact that Alitalia charged Intesa Sanpaolo in June 2008 with seeking a solution for privatisation of the company cannot be considered as a sure and immediate prospect of takeover of the company, as there was no certainty as at that date as to the success of the task assigned to Intesa Sanpaolo.
Igal juhul märgib komisjon, et asjaolu, et Alitalia tegi 2008. aasta juunis Intesa Sanpaolole ülesandeks edendada ja otsida lahendust ettevõtte erastamiseks, ei saa käsitada ettevõtte tagasiostmise kindla ja viivitamatu perspektiivina, kuna sellel kuupäeval ei olnud muu hulgas vähimatki kindlust Intesa Sanpaolole usaldatud ülesande õnnestumise osas.
It should also be pointed out here that, when the measure in question was granted by the Italian State, none of Alitalia’s private shareholders took action to support it alongside the State, in order to enable it to handle its immediate liquidity need.
Sellega seoses tuleb muu hulgas märkida, et kui Itaalia riik kõnealust abimeedet rakendas, ei toetanud Alitaliat riigiga samaaegselt ükski Alitalia eraaktsionär, et võimaldada tal oma kohese likviidsusvajadusega toime tulla.
The almost simultaneous occurrence of withdrawal of the aforementioned takeover bid and granting of the loan by the Italian Government, the absence of other recovery prospects at the time of granting and the absence of financial intervention from Alitalia’s private shareholders alongside that of the Italian State reinforce the conclusion that a shareholder of comparable size would not have agreed to grant this loan, given the seriousness of the situation.
Asjaolud, et eespool osutatud tagasiostu pakkumise tagasivõtmine ja kõnealuse laenu andmine Itaalia valitsuse poolt toimusid peaaegu üheaegselt, et selle laenu andmise hetkel puudusid muud tagasivõtmise perspektiivid ning Alitalia eraaktsionärid ei teinud Itaalia riigiga samaaegset rahalist sekkumist, toetavad järeldust, mille kohaselt ei oleks võrreldava suurusega aktsionär olukorra raskust arvestades nõustunud kõnealust laenu andma.
The Commission also believes that, given Alitalia’s very precarious financial situation, such a private investor would not have agreed to grant it any loan, much less a loan the value of which could be counted as part of its capital, which, in the event of liquidation of the company, would not be reimbursed until after all the other creditors had been paid off, jointly and in proportion to the share capital (see Article 4(4) of Decree-Law No 93).
Muu hulgas leiab komisjon, et Alitalia väga rasket finantsolukorda arvestades ei oleks selline erainvestor nõustunud andma talle mis tahes laenu ja a fortiori laenu, mille summa arvestatakse ettevõtte omakapitali hulka ning mis seega ettevõtte likvideerimise korral makstakse tagasi alles pärast kõigi teiste võlausaldajate nõuete rahuldamist aktsiakapitaliga solidaarselt ja proportsionaalselt (vt dekreetseaduse nr 93 artikli 4 lõige 4).
Use of the loan initially granted to fill the gap in Alitalia’s capital further strengthens the Commission’s analysis that the measure in question constitutes State aid.
Algselt laenuna antud summa arvestamine Alitalia kapitali hulka tugevdab veelgi komisjoni seisukohta kõnealuse meetme riigiabi tunnuste kohta.
In the light of all the foregoing, the Commission believes that, by granting Alitalia the measure in question worth EUR 300 million, the Italian State has not acted as a prudent shareholder pursuing a structural policy — whether general or sectoral — guided by longer term prospects of profitability on the capital invested than those of an ordinary investor [36].
Kõiki eespool esitatud elemente silmas pidades leiab komisjon seega, et Itaalia riik ei käitunud kõnealuse 300 miljoni euro suuruse abi andmisel Alitaliale teadliku aktsionärina, kes järgib struktuuri-, globaalset või sektoripoliitikat ning kes tavalise investoriga võrreldes juhindub investeeritud kapitali pikaajalisema tasuvuse väljavaadetest. [36]
The Commission concludes from this that, regardless of the use of the relevant funds, the measure in question confers an economic advantage to Alitalia through State resources which it would not have received in normal market conditions [37].
Komisjon järeldab sellest, et ükskõik kuidas asjaomaseid vahendeid ka ei kasutataks, antakse kõnealuse meetmega Alitaliale riiklike vahendite abil majanduslik eelis, mida ta ei oleks tavalistes turutingimustes saanud. [37]
The granting of this loan gives Alitalia an economic advantage of which it is the sole beneficiary.
Kõnealuse laenuga antakse Alitaliale majanduslik eelis, millest ta saab ainsana kasu.
Accordingly, the measure in question is selective.
Seetõttu on kõnealusel meetmel valikuline iseloom.
Effect on trade between Member States and distortion of competition
Liikmesriikidevahelist kaubandust mõjutavad ja konkurentsi moonutavad tingimused
The Commission considers that the measure in question affects trade between Member States, as it concerns a company whose transport activity, by its very nature, directly concerns trade and covers several Member States.
Komisjon leiab, et kõnealune meede mõjutab liikmesriikidevahelist kaubandust, kuna see on seotud ettevõttega, kelle transporditegevus on otseselt seotud kaubavahetusega ja hõlmab paljusid liikmesriike.
It also distorts or threatens to distort competition within the common market, as it is granted to only one company which is in competition with other Community airlines on its European network, particularly since the entry into force of the third air transport liberalisation package on 1 January 1993 [38].
Samuti kahjustab see meede või ähvardab kahjustada konkurentsi ühisturu piires, kuna on suunatud ühele ettevõtjale, kes konkureerib Euroopa võrgustikus ühenduse teiste lennuettevõtjatega, eelkõige pärast õhutranspordi liberaliseerimise kolmanda etapi jõustumist 1. jaanuaril 1993. [38]
Having regard to all of the foregoing, the Commission believes, on the basis of the information it has at this stage, that the measure worth EUR 300 million granted to Alitalia by the Italian State constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
Kõike eelmainitut silmas pidades ja käesolevas menetluse etapis oma käsutuses olevale teabele tuginedes leiab komisjon, et Itaalia riigi poolt Alitalia suhtes rakendatud abimeede 300 miljoni euro ulatuses on riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses.
Classification of the aid measure as unlawful aid
Abimeetme liigitamine ebaseaduslikuks abiks
Under Article 88(3) of the Treaty, Member States must notify any plans to grant or alter aid.
EÜ asutamislepingu artikli 88 lõike 3 kohaselt peab liikmesriik teatama kõikidest kavadest abi määramise või muutmise kohta.
The Member State concerned may not put its proposed measures into effect until this procedure has resulted in a final decision.
Huvitatud liikmesriik ei tohi rakendada kavandatavaid meetmeid enne, kui selle menetluse tulemusel on vastu võetud lõplik otsus.
The Italian Government decided to grant the EUR 300 million loan on 22 April 2008 by means of Decree-Law No 80.
Itaalia valitsuse otsus 300 miljoni euro suuruse laenu andmise kohta võeti vastu 22. aprillil 2008 dekreetseadusega nr 80.
However, the Commission notes that this measure was not notified to it by Italy either on the date of adoption of Decree-Law No 80 or on that of adoption of Decree-Law No 93.
Komisjon sedastab, et Itaalia ei olnud talle kõnealusest meetmest teatanud ei dekreetseaduse nr 80 ega ka dekreetseaduse nr 93 vastuvõtmise päeval.
Accordingly, the Commission believes that Italy has acted unlawfully in granting the aid in question contrary to Article 88(3) of the Treaty.
Komisjoni hinnangul on Itaalia kõnealust abi määrates käitunud ebaseaduslikult, rikkudes EÜ asutamislepingu artikli 88 lõiget 3.
Compatibility of the aid measure with the common market
Abimeetme kokkusobivus ühisturuga
Since the Commission considers that the measure in question constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty, it is necessary to assess whether it is compatible with the common market in the light of the exceptions provided for in paragraphs 2 and 3 of that Article.
Kuna komisjon leiab, et kõnealuse meetme puhul on tegemist riigiabiga EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses, tuleks analüüsida selle abi võimalikku kokkusobivust ühisturuga, pidades silmas osutatud artikli lõigetes 2 ja 3 sätestatud erandeid.
In this connection, it is necessary to bear in mind that the beneficiary of the aid measure is in the air transport sector.
Sellega seoses tuleks meelde tuletada, et kõnealuse abi saaja tegutseb lennutranspordi valdkonnas.
The Commission notes that the exceptions provided for in Article 87(2) of the Treaty, which concern aid of a social character granted to individual consumers, aid to make good the damage caused by natural disasters or exceptional occurrences and aid granted to the economy of certain areas of the Federal Republic of Germany, are irrelevant in the current context.
EÜ asutamislepingu artikli 87 lõikes 2 sätestatud erandite kohta, mis on seotud üksiktarbijatele antava sotsiaalabi, loodusõnnetuste ja erakorraliste sündmuste kahju korvamiseks antava abi ning Saksamaa Liitvabariigi teatavate piirkondade majandusele antava abiga, leiab komisjon, et need erandid ei ole käesoleval juhul sugugi asjakohased.
As for the exception in Article 87(3)(b) of the Treaty, it is sufficient to note that the aid measure in question is not an important project of common European interest and does not seek to remedy a serious disturbance in the Italian economy.
EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punktis b sätestatud erandi kohta võib märkida, et kõnealuse abimeetme puhul ei ole tegemist üleeuroopalist huvi pakkuva tähtsa projektiga ning see ei ole mõeldud tõsise häire kõrvaldamiseks Itaalia majanduses.
Nor does it seek to promote culture and heritage conservation within the meaning of the exception in Article 87(3)(d) of the Treaty.
Samuti ei ole kõnealuse abimeetme eesmärk kultuuri edendamine ja kultuuripärandi säilitamine EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punktis d sätestatud erandi tähenduses.
The Commission takes the view, in relation to the exception provided for in Article 87(3)(c) of the Treaty, which authorises aid to facilitate the development of certain economic activities where such aid does not affect trading conditions to an extent contrary to the common interest, that there is no basis for considering that the aid in question is compatible with the common market.
EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punktis c sätestatud erandi kohta, millega lubatakse anda abi teatava majandustegevuse arengu soodustamiseks, kui niisugune abi ei mõjuta ebasoovitavalt kaubandustingimusi määral, mis oleks vastuolus ühiste huvidega, leiab komisjon, et miski ei anna alust järeldada, et kõnealune abi on kokkusobiv ühisturuga.
Indeed, none of the exceptions provided for in this connection by the Commission’s guidelines on the application of Articles 92 and 93 of the EC Treaty and Article 61 of the EEA Agreement to State aids in the aviation sector [39], as supplemented by the Commission Communication (concerning) Community guidelines on financing of airports and start-up aid to airlines departing from regional airports [40], appear to apply in the case in point.
Käesoleval juhul ei tundu olevat kohaldatav ükski erand, mis on selles osas ette nähtud komisjoni suunistega EÜ asutamislepingu artiklite 92 ja 93 ning Euroopa Majanduspiirkonna Lepingu (EMP) artikli 61 kohaldamise kohta lennundussektorile antava riigiabi korral, [39] nagu neid on täiendatud komisjoni teatisega, (mis käsitleb) ühenduse suuniseid lennujaamade rahastamise ja piirkondlikest lennujaamadest opereerivate lennuettevõtjate riikliku stardiabi kohta. [40]
Moreover, although, as an exceptional measure, the Commission has authorised some operating aid schemes in the air transport sector on the basis of the 1998 guidelines on national regional aid, as amended in 2000 [41], to airlines operating from the outermost regions, with a view to offsetting the additional costs arising from the permanent disadvantages facing those regions, as identified in Article 299(2) of the Treaty, this exception is not relevant in the current context.
Muu hulgas, kuigi komisjon oli erandkorras lubanud lennutranspordi valdkonnas teatava tegevusabi andmist 2000. aastal muudetud 1998. aasta regionaalabi suuniste alusel [41] neile lennuliinidele, mis väljuvad äärepoolseimate piirkondade territooriumilt, ning selleks, et kompenseerida kõnealuste EÜ asutamislepingu artikli 299 lõikes 2 osutatud piirkondade ebasoodsatest tingimustest tulenevaid lisakulusid, ei ole see erand käesoleval juhul sugugi asjakohane.
The Commission would point out that, in their letters, the Italian authorities did not assert that the aforementioned exemptions were applicable in the case in point.
Eespool esitatud erandite kohta peab komisjon sedastama, et Itaalia ametiasutused ei ole oma kirjades osutanud, milliseid neist eranditest nad käesoleval juhul kohaldasid.
As for the Italian authorities’ argument concerning the need to guarantee the public service provided by Alitalia for reasons of public order and territorial continuity, the Commission notes that this unsubstantiated assertion alone is not sufficient to enable it to consider that the aid measure in question is compatible with the common market.
Itaalia ametiasutuste esitatud väite kohta, mille kohaselt oli riiklikel ja territoriaalse järjepidevusega seotud põhjustel vaja tagada avalik-õiguslik teenindamine Alitalia poolt, nendib komisjon, et ainult selle ühe põhjendamata väite alusel ei ole komisjonil võimalik järeldada, et kõnealune abimeede on ühisturuga kokkusobiv.
Firstly, the Commission notes that the Italian authorities have not demonstrated that the measure in question would not have adverse spillover effects in other Member States [42].
Esiteks sedastab komisjon, et Itaalia ametiasutused ei ole tõendanud, et kõnealusel meetmel ei ole soovimatut mõju teistele liikmesriikidele.
In relation to this point, the Italian authorities merely asserted that the privatisation process and the granting, in this context, of the measure in question was a process of a general nature, since granting of the measure did not enable Alitalia to implement competitive strategies.
Selles osas piirduvad Itaalia ametiasutused märkimisega, et erastamisprotsess ning sellega seoses kõnealuse abimeetme andmine on üldise iseloomuga protsess, kuna nimetatud meetme andmine ei sunni Alitaliat rakendama konkurentsistrateegiaid.
The Italian authorities in no way detailed the serious social difficulties justifying granting of the measure in question.
Itaalia ametiasutused ei ole üksikasjalikult kirjeldanud tõsiseid sotsiaalseid raskusi, mis võiksid kõnealuse meetme rakendamist põhjendada.
Secondly, the Italian authorities have not given an undertaking to send, not later than six months after the measure has been implemented, either a restructuring plan, a liquidation plan or proof that the loan has been repaid in full [43].
Teiseks ei ole Itaalia ametiasutused täitnud kohustust esitada hiljemalt kuue kuu jooksul pärast asjaomase meetme rakendamist kas ümberkorralduskava, likvideerimiskava või tõend kõnealuse laenu täieliku tagasimaksmise kohta [43].
In their letters, the Italian authorities referred to the existence of both a restructuring plan and a timetable for repayment of the measure in question.
Itaalia ametiasutused osutavad oma kirjades nii ümberkorralduskava kui ka kõnealuse abimeetme tagasimaksmiseks kindlaksmääratud ajakava olemasolule.
However, the Italian authorities’ assertion that drafting of the restructuring plan is part of Alitalia’s privatisation process undertaken since 2006 is not sufficient for it to be considered that the Commission has received a formal undertaking concerning sending of an actual plan for restructuring the company within six months of granting of the measure.
Seega ei võimalda ühest küljest Itaalia ametiasutuste väide, mille kohaselt töötatakse ümberkorralduskava välja 2006. aastal alanud Alitalia erastamisprotsessi raames, järeldada, et komisjoni ees on ametlikult täidetud kohustus edastada ettevõtte tegelik ümberkorralduskava kuue kuu jooksul pärast abimeetme rakendamist.
Moreover, the supposed timetable for repaying the loan set out in Decree-Law No 93 does not allow the Commission to consider that the condition in paragraph 25(c) of the 2004 guidelines has been met.
Teisest küljest ei võimalda ka laenu tagasimaksmise väidetav ajakava, millele osutatakse eespool nimetatud dekreetseaduses nr 93, komisjonil järeldada, et 2004. aasta suuniste lõike 25 punktis c sätestatud tingimus on täidetud.
Indeed, the fact that the loan in question must be repaid as quickly as possible between the 30th day after transfer of Alitalia’s share capital and 31 December 2008 does not allow it to be considered that the Italian authorities have undertaken to send proof of its full repayment within six months of granting of the measure by Decree-Law No 80, i.e. by 23 October 2008 at the latest.
Asjaolu, et kõnealune laen tuleks tagasi maksta võimalikult kiiresti ajavahemikul alates 30. päevast pärast Alitalia aktsiakapitali võõrandamist kuni 31. detsembrini 2008, ei võimalda järeldada, et Itaalia ametiasutused on võtnud endale kohustuse esitada nende kuue kuu jooksul, kui kõnealust meedet dekreetseaduse nr 80 alusel rakendatakse, ehk hiljemalt 23. oktoobriks 2008, tõendi selle laenu täies ulatuses tagasimaksmise kohta.
In any case, the Italian authorities glossed over the fact that Article 4(4) of Decree-Law No 93 states that, in the event of liquidation of the company, the amount in question will be repaid only after all the other creditors have been paid off, jointly and in proportion to the share capital, which, if this possibility came about, would undermine any prospect of repayment.
Igal juhul ei võta Itaalia ametiasutused arvesse asjaolu, et dekreetseaduse nr 93 artikli 4 lõikes 4 märgitakse, et ettevõtte likvideerimise korral makstakse kõnealune summa tagasi alles pärast kõikide teiste võlausaldajate nõuete rahuldamist solidaarselt ja proportsionaalselt aktsiakapitaliga, mis rikub selle eelduse korral isegi igasuguse tagasimaksmise väljavaate.
Reference in this Decree-Law to the possibility of liquidation of the company cannot be considered as an undertaking by Italy to send a liquidation plan not later than six months after implementation of the measure.
Muu hulgas ei saa ettevõtte likvideerimise eelduse nimetamist kõnealuses dekreedis pidada Itaalia võetud kohustuseks edastada likvideerimiskava hiljemalt kuus kuud pärast meetme rakendamist.
Thirdly, the Italian authorities have not demonstrated that the value of the aid in question is justified for the purposes of keeping the company in business (paragraph 25(d) of the 2004 guidelines).
Kolmandaks ei ole Itaalia ametiasutused tõendanud ka seda, et kõnealune abi on piiratud ettevõtte tegevuse jätkamiseks vajaliku summaga (2004. aasta suuniste punkti 25 alapunkt d).
Indeed, the Italian authorities merely asserted, in their letters, that the total value of the intervention in favour of Alitalia was strictly necessary and proportional to the aim of safeguarding the survival and assets of the company.
Itaalia ametiasutused on oma kirjades piirdunud kinnitusega, et Alitalia kasuks tehtud sekkumise kogusumma oli rangelt vajalik ja proportsionaalne ettevõtte püsimajäämise ja vara säilitamise eesmärgiga.
In this context, contrary to the Italian authorities’ assertion, the description of the company’s financial situation in their letter of 30 May 2008 to the Commission does not allow such a conclusion to be drawn.
Vastupidiselt Itaalia ametiasutuste väidetule ei võimalda nende 30. mail 2008 komisjonile saadetud kirjas esitatud kirjeldus ettevõtte finantsolukorra kohta sellisele järeldusele jõuda.
Fourthly, and in any event, it cannot be considered that Alitalia has complied with the condition linked to the ‘one time, last time’ rule [44] — whether the aid is considered rescue aid or restructuring aid.
Neljandaks ei saa mingil juhul väita, et Alitalia oleks kinni pidanud ühekordse abi põhimõttega seotud tingimusest, [44] olgu siis tegu päästmisabi või ümberkorraldusabiga.