natgillin/translations-raw huggingface dataset:
When the State expropriates, it establishes ex-ante either an absolute amount of compensation or, as in the case at hand, a compensatory mechanism.
Kui riik midagi sundvõõrandab, kehtestab ta ette hüvitise absoluutsumma või hüvitusmehhanismi nagu käesoleval juhul.
Any ex-post revision of the amounts or the mechanism necessarily changes the nature of the measure, which can no longer be considered compensatory insofar as it departs from the original arrangement.
Summade või mehhanismi mis tahes tagantjärele muutmine muudab tingimata meetme olemust, mida ei saa enam pidada kompenseerivaks niivõrd, kuivõrd see erineb algsest korrast.
To admit the contrary would result in the exclusion of this type of measures from the scope of State aid control.
Vastupidisega nõustumine tooks kaasa seda liiki meetmete väljajätmise riigiabi kontrollist.
A Member State may, however, notify the Commission of its intention to grant further advantages to an expropriated company.
Liikmesriik võib siiski teatada komisjonile oma kavatsusest teha sellele äriühingule täiendavaid soodustusi, kelle varasid sundvõõrandati.
Such notification will be examined by the Commission on its merits in the light of the State aid rules and taking into account the specific circumstances invoked.
Komisjon uurib iga sellist teadet eraldi, lähtudes riigiabieeskirjadest ning võttes arvesse konkreetseid asjaolusid, millele toetutakse.
The ‘study’
Uuring
The study referred to in paragraph (63) purports to show that the compensation granted to Società Terni and its successor companies over the years did not fully cover the market value of the expropriated assets, and that therefore there was no overcompensation and the beneficiaries never de facto enjoyed an advantage.
Põhjenduses 63 nimetatud uuringust ilmneb, et Società Ternile ja tema õigusjärglastele aastate jooksul antud hüvitis ei katnud täielikult sundvõõrandatud varade turuväärtust. Seetõttu ei esinenud ülemäärast hüvitamist ja abisaajatele ei tehtud de facto soodustust.
As a preliminary remark, the Commission would like to underline that an analysis of the adequacy of the compensatory agreement can only be carried out ex ante, that is, at the time of expropriation.
Eelmärkusena soovib komisjon rõhutada, et hüvitusmeetme piisavuse analüüsi saab teha ainult eelnevalt, st sundvõõrandamise ajal.
In that context, it should be noted that the mechanism chosen by the Italian authorities aimed to put Società Terni in the same position as if its power plant had not been expropriated, by granting it access to electricity at cost price throughout the duration of its concession.
Seoses sellega tuleb märkida, et Itaalia ametiasutuste valitud mehhanismi eesmärk oli panna Società Terni samasse olukorda kui see, millises ta oleks olnud, kui tema elektrijaama ei oleks sundvõõrandatud, andes talle kontsessiooni kestuse ajaks elektrile juurdepääsu tootmishinnaga.
Therefore, the argument that, under this arrangement, the Terni companies may have obtained less that what they were legitimately entitled to is difficult to follow.
Seetõttu on raske mõista väidet, et Terni äriühingud võisid selle mehhanismi raames saada vähem kui neil õiguspäraselt saada oli.
Besides, the Commission contends that, even if the findings of the study were substantiated (which is not the case, as demonstrated in points (88) to (92), that circumstance would be irrelevant for the purpose of establishing whether the tariff gave the beneficiaries an advantage.
Pealegi leiab komisjon, et isegi kui uuringu järeldused oleksid põhjendatud (põhjendustes 87–91 tõendatakse vastupidist), ei oleks see asjaolu oluline selle kindlaksmääramisel, kas tariif andis kasusaajatele eelise.
It should be recalled that, at the time of the expropriation, Italy could have chosen to compensate Terni by paying a fixed financial amount based on the value of the expropriated assets.
Tuleb meeles pidada, et sundvõõrandamise ajal oleks Itaalia võinud Ternile hüvitist anda temalt sundvõõrandatud varade väärtusel põhineva fikseeritud rahasummana.
However, Italy opted for a different method, which consisted in treating Società Terni as a virtual self-producer.
Itaalia valis aga teistsuguse meetodi, mis seisnes Società Terni kohtlemises virtuaalse isetootjana.
This method made perfect economic sense, and it is within this reference framework that the presence of an advantage should be assessed.
See meetod oli majanduslikult igati otstarbekas ning eelise olemasolu tuleks hinnata selles võrdlusraamistikus.
Following this approach, one must conclude that, until the expiry of the original compensatory tariff arrangement (and only until that date) the beneficiaries did not receive an advantage.
Asjasse selliselt suhtudes tuleb järeldada, et enne algse hüvitamiskorra kehtivusaja lõppu (ja ainult enne seda) ei saanud kasusaajad eelist.
This conclusion cannot be called into question as a result of applying alternative benefit and loss calculations, especially where these are carried out retrospectively.
Seda järeldust ei saa alternatiivseid kulude ja tulude arvutusi kasutades kahtluse alla seada, eriti kui need arvutused tehakse tagantjärele.
Using a different method retrospectively (ex-post) would lead to conflicting or even illogical results, as the following example will illustrate.
Hilisem teistsuguse meetodi kasutamine tooks kaasa vastuolulised või isegi ebaloogilised tulemused, mida illustreerib järgmine näide.
Suppose that, due to an explosion in energy prices, the financial amounts received by the beneficiaries had already exceeded the market value of Terni’s plant within the first 10 years of the tariff arrangement, following the study’s methodology, it should be concluded that there was an overcompensation, even though the expropriation package foresaw that the tariff would last 30 years.
Oletame, et energiahindade plahvatusliku tõusu tõttu oleks kasusaajate saadud rahasummad ületanud Terni tehase turuväärtuse juba tariifsete soodustuste korra kehtivusaja esimese kümne aasta jooksul; uuringu metoodikat järgides tuleks siis järeldada, et hüvitist anti ülemäära, isegi kui sundvõõrandamispaketis nähti ette, et tariifi kohaldatakse 30 aastat.
This would be an obvious fallacy, since it would not take into account the ratio of the original arrangement.
See oleks ilmselgelt ekslik arutluskäik, kuna selles ei võetaks arvesse algse korra mõtet.
The same conclusion must apply a contrario, in the hypothesis that the actual amounts received fell short of covering the assets' value.
Sama tuleb järeldada vastupidise hüpoteesi puhul, mille järgi tegelikult saadud summad ei katnud varade väärtust.
Besides, in the context of an expropriation, an ex-post recalculation of benefits and losses is totally out of place.
Pealegi on sundvõõrandamise korral kulude ja tulude tagantjärele arvutamine täiesti kohatu.
The long-term economic outcome for the expropriated company, which is unpredictable at the time of the expropriation, cannot be the object of revision, many decades later, in order to justify further tranches of compensation.
Äriühingu puhul, kelle varad sundvõõrandati, ei saa pikaajalist majanduslikku tulemit, mida ei ole võimalik sundvõõrandamise ajal prognoosida, aastakümneid hiljem edasiste hüvitiste õigustamiseks läbi vaadata.
Therefore, the study can be dismissed as irrelevant.
Seetõttu võib uuringu kõrvale jätta, sest see ei ole asjakohane.
The Commission has nevertheless examined the data and findings of the study.
Sellest hoolimata uuris komisjon uuringus esitatud andmeid ja järeldusi.
This analysis has shown that the study is methodologically flawed.
See analüüs näitas, et uuring oli metodoloogiliselt puudulik.
As will be shown below, it systematically underestimates the tariff advantage for the Terni companies, and in all likelihood overestimates the value of the expropriated assets.
Nagu alljärgnevalt näidatakse, on uuringus Terni äriühingute tariifset soodustust süstemaatiliselt alahinnatud ning sundvõõrandatud varade väärtust suure tõenäosusega ülehinnatud.
In order to calculate the tariff advantage for the period 1963-1999, the study compares the price paid by Terni (Alternative 1-the cost of self-produced electricity) to the ordinary price paid by a comparable customer, meaning a self-producer who was exempt from certain tariff components (Alternative 2).
Ajavahemiku 1963–1999 kohta tariifse soodustuse arvutamiseks võrreldakse uuringus Terni makstud hinda (1. alternatiiv – isetoodetud elektri maksumus) tavahinnaga, mida maksis võrreldav klient, st isetootja, kellele tehti erand teatud tariifikomponentidest (2. alternatiiv).
The advantage is thus calculated as the difference between the two alternative preferential treatments foreseen as compensation for Terni.
Seega arvutatakse eelis Ternile hüvitamiseks ette nähtud kahe alternatiivse sooduskohtlemise vahena.
The Commission notes that, to calculate the tariff advantage, Terni’s actual tariff should have been compared with the ordinary tariff payable by a non self-producer with Terni’s consumption profile.
Komisjon märgib, et tariifse soodustuse arvutamiseks oleks Terni tariifi tulnud võrrelda tavatariifiga, mida maksab Terni tarbimisprofiiliga mitte-isetootja.
The study therefore underestimates Terni’s tariff advantage.
Seetõttu on uuringus Terni tariifset soodustust hinnatud väiksemaks.
For the period 2000-2006, the advantage is, again, taken to be the difference between the two preferential treatments, the only difference being that the actual price paid by Terni corresponds to Alternative 2 (and no longer Alternative 1, which was no longer possible after the reform of the tariff).
Ajavahemiku 2000–2006 puhul on taas arvestatud eeliseks kahe sooduskohtlemise vahe, ainsa erinevusega, et Terni tegelikult makstud hind vastab 2. alternatiivile (ja mitte 1. alternatiivile, mis ei olnud pärast tariifireformi enam võimalik).
Using this method, for some years the advantage even turns out to be negative, which demonstrates the flaws in the methodology, considering that the Terni companies always paid a tariff below the market price.
Seda meetodit kasutades kujuneb mõnel aastal eelis isegi negatiivseks, mis näitab metoodikavigu, arvestades et Terni äriühingutele kehtis kogu aeg turuhinnast madalam tariif.
In principle, for this period, the tariff advantage should have been simply equivalent to the compensatory component paid by Cassa Conguaglio.
Põhimõtteliselt oleks selle ajavahemiku tariifne soodustus pidanud olema lihtsalt võrdne Cassa Conguaglio makstud hüvituskomponendiga.
Therefore, the advantage is, again, very significantly underestimated.
Seetõttu on eelist jällegi oluliselt väiksemaks hinnatud.
Another flaw in the study concerns the value of the assets.
Veel üks uuringus tehtud viga on seotud varade väärtusega.
The study simply takes as the book value of the assets the difference between the item ‘plant and machinery’ in Terni’s 1962 budget (the year before the nationalization) and the same item the following year.
Uuringus võetakse varade raamatupidamislikuks väärtuseks lihtsalt Termi 1962. aasta (riigistamisele eelnenud aasta) eelarve kirje „masinad ja seadmed” ning järgmise aasta sama kirje vahe.
Firstly, it should be noted that there is no concrete proof that the difference is attributable exclusively to the loss of the hydro power plant.
Esiteks tuleb märkida, et puuduvad kindlad tõendid selle kohta, et see vahe tuleneb ainult hüdroelektrijaama kaotusest.
However, even if, arguendo, that book value could be accepted, the method used in the study would nonetheless be flawed.
Kuid isegi, kui seda raamatupidamislikku väärtust võiks arutluse mõttes aktsepteerida, oleks uuringus kasutatud meetod puudulik.
As confirmed by Italy, the real value of a hydro plant at the moment of an expropriation is linked to the residual duration of the underlying concession [22].
Nagu Itaalia kinnitas, on hüdroelektrijaama tegelik väärtus sundvõõrandamise ajal seotud selle jaama kontsessiooni järelejäänud kehtivusajaga.
Therefore, the book value of the plant should have been corrected to take this into account.
Seetõttu oleks pidanud jaama raamatupidamislikku väärtust korrigeerima, et seda arvesse võtta.
In the study, the book value is simply actualized to 2006 in line with inflation.
Uuringus on raamatupidamislik väärtus lihtsalt vastavalt inflatsioonile korrigeeritud 2006. aasta väärtusesse.
Therefore, there is evidence suggesting that the study overestimates the assets' value.
Seega esineb tõendeid selle kohta, et uuringus on varade väärtust ülehinnatud.
In conclusion, the study can be dismissed altogether.
Järelikult võib kõnealuse uuringu täielikult kõrvale jätta.
The extensions of the tariff
Tariifi kohaldamisaja pikendamised
As regards the extensions in time of the Terni tariff, the Commission appreciates that their rationale was to retain the parallelism in treatment with those hydropower producers who had seen their concessions renewed.
Terni tariifi kohaldamisaja pikendamistega seoses mõistab komisjon, et nende mõte oli säilitada võrdne kohtlemine nende hüdroelektritootjatega, kelle kontsessioonide kehtivusaega oli pikendatud.
However, such parallelism, which lies at the heart of the compensatory mechanism, was foreseen in the expropriation arrangement only for 30 years, not indefinitely.
See võrdsus, mis on hüvitusmehhanismi keskmes, oli sundvõõrandamise korra puhul siiski ette nähtud ainult 30 aastaks, mitte määramata ajaks.
Therefore, for the reasons already explained in paragraphs (73) to (78) above, these extensions did not have a compensatory nature.
Seetõttu ei olnud need pikendamised kompenseerivat laadi, nagu põhjendustes 73–78 juba selgitatud.
This conclusion is even more obvious for the second extension of the tariff.
See järeldus kehtib veelgi enam tariifi kohaldamisaja teistkordse pikendamise puhul.
This extension interrupted a phasing-out mechanism intended to ease the companies' transition to the full tariff, which signalled the Italian authorities' conviction that the companies had been fully compensated for.
See pikendamine katkestas soodustuse järkjärgulise kaotamise mehhanismi, mille eesmärk oli kergendada äriühingute üleminekut täistariifile ning mis andis märku Itaalia ametiasutuste veendumusest, et äriühingutele hüvitati kõik täies ulatuses.
Italy itself has, indeed, extensively explained the reasons which led to this second extension, and which are related to industrial policy alone (see Italy’s comments in paragraph (61) above).
Itaalia on selle teistkordse pikendamise põhjusi, mis olid seotud ainult tööstuspoliitikaga, tegelikult ise põhjalikult selgitanud (vaata Itaalia märkusi põhjenduses 60).
Conclusions on the compensatory nature of the tariff
Järeldused tariifi kompenseeriva olemuse kohta
In the light of the above, the Commission considers that the Terni tariff can be considered compensatory until 1992.
Eespool esitatud asjaolusid silmas pidades leiab komisjon, et Terni tariifi saab pidada kompenseerivaks kuni 1992. aastani.
Until that date, the measure does not qualify as State aid.
Kuni selle ajani ei ole meede käsitletav riigiabina.
All further extensions of the tariff, however, must be examined in the light of the State aid rules.
Tariifi kohaldamisaja edasiste pikendamiste puhul tuleb lähtuda riigiabieeskirjadest.
The Commission has therefore assessed whether the preferential tariff granted to the Terni group after 1992, and in particular as of 1 January 2005, date of entry into force of Article 11, paragraph 11 of Law 80/2005, which is the object of these proceedings, constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
Seetõttu on komisjon hinnanud, kas Terni kontsernile pärast 1992. aastat ja eriti pärast 1. jaanuaril 2005 jõustunud seaduse nr 80/2005 artikli 11 lõikes 11 sätestatud soodustariif, mis on käesoleva menetluse objekt, kujutab endast riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses.
In this context, the Commission takes note of the Italian clarifications as regards the irrelevance of the ECSC Decision 83/396 and Court judgment C 99/92 and can agree that such decisions have no bearing on the assessment of the State aid nature of the tariff granted to the three plants in the Terni area.
Seoses sellega võtab komisjon arvesse Itaalia selgitusi selle kohta, et ESTÜ otsus 83/396 ja kohtuotsus C 99/92 ei ole käesoleva juhtumi puhul asjakohased ning nõustub, et sellised otsused ei mõjuta hinnangut selle kohta, kas kolmele Terni piirkonna tehasele pakutud tariifid on riigiabi või mitte.
A measure constitutes State aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty if the following conditions are cumulatively fulfilled: the measure (a) confers an economic advantage to the beneficiary; (b) is granted by the State or through State resources and is imputable to the State; (c) is selective; (d) has an impact on intra-community trade and is liable to distort competition within the EU.
Meede kujutab endast riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses, kui on kumulatiivselt täidetud kolm järgmist tingimust: meede a) annab kasusaajale majandusliku eelise; b) antakse riigi poolt või riigi vahenditest ja on seostatav riigiga; c) on valikuline; d) mõjutab ühendusesisest turgu ja kahjustab konkurentsi ELis.
In the light of the reasoning developed in points (73) to (94), the Commission has come to the conclusion that the preferential tariff for Terni did not provide an advantage to the beneficiaries throughout the duration of the original compensatory package, that is, until 1992.
Põhjendustes 74–95 esitatud arutluskäiku arvestades on komisjon jõudnud järeldusele, et algse hüvitisepaketi kohaldamisajal kuni 1992. aastani ei andnud Terni soodustariif kasusaajale eelist.
Therefore, only the extensions of the tariff have to be assessed in order to ascertain the presence of an advantage.
Seetõttu tuleb eelise olemasolu kindlakstegemiseks hinnata ainult tariifi kohaldamisaja pikendamisi.
There can be no doubt that the provision of electricity at lower prices compared to the ordinary electricity tariff constitutes a clear economic advantage for the beneficiaries, who see their production costs reduced and their competitive position strengthened.
Ei saa olla kahtlust selles, et elektri pakkumine tavatariifist odavamate hindadega on selge majanduslik eelis kasusaajatele, kelle tootmiskulusid see vähendab ja konkurentsivõimet suurendab.
Since this particular tariff arrangement applies only to the Terni group, the measure is selective.
Kuna konkreetset tariifi kohaldatakse ainult Terni kontserni suhtes, on meede valikuline.
Financing through State resources and imputability to the State
Rahastamine riigi vahenditest ja riigiga seostatavus
As regards the financing through State resources, it should be noted that, as of 2002, the financial burden arising from the tariff is borne by all electricity consumers in Italy by means of a parafiscal levy collected by Cassa Conguaglio via the A4 component of the electricity tariff.
Seoses rahastamisega riigi vahenditest tuleb märkida, et alates 2002. aastast kannavad tariifist tulenevat rahalist koormust kõik Itaalia elektritarbijad maksutaolise lõivu vormis, mida Cassa Conguaglio kogub elektritariifi komponendi A4 kaudu.
Such levy is obligatory as it imposed by means of Delibere of the AEEG which implement national legislation.
See lõiv on kohustuslik, kuna see on kehtestatud AEEG otsusega (Delibera), kes rakendab siseriiklikke õigusakte.
Cassa Conguaglio is a public body established by law, which carries out its functions on the basis of precise instructions laid down in the Delibere of the AEEG and the relevant legislative and regulatory provisions.
Cassa Conguaglio on seadusega loodud avalik-õiguslik asutus, kes täidab oma ülesandeid vastavalt AEEG otsuses ning asjakohastes õigusnormides täpselt sätestatud juhistele.
It is settled case-law that, the yield of a levy which is obligatory under national law and is paid to a public body established by law constitutes State resources within the meaning of Article 87(1) of the Treaty when it is earmarked for the financing of a measure which fulfils the other criteria of that Article [23].
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et siseriikliku õiguse kohaselt kohustuslikust ja seadusega loodud avalik-õiguslikule asutusele makstavast lõivust saadavad tulud on riigi vahendid asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses, kui see eraldatakse muudele kõnealuses artiklis sätestatud kriteeriumidele vastava meetme rahastamiseks. [23]
In paragraph (68) above, Italy quotes Pearle [24] in order to substantiate its claim that the resources transiting through Cassa Conguaglio do not constitute State aid.
Eespool põhjenduses 68 tsiteerib Itaalia Pearle’i kohtuasja [24] toetamaks oma väidet, et Cassa Conguaglio kaudu liikuvad rahalised vahendid ei ole riigiabi.
In Pearle, the Court found that under certain, precisely defined circumstances, the resources of a levy which transited through a public body could not be considered State resources.
Pearle’i kohtuasjas leidis kohus, et teatavatel täpselt määratletud asjaoludel ei saa pidada avalik-õigusliku asutuse kaudu liikuvast lõivust saadavat tulu riigi vahenditeks.
In Pearle, the measures were financed entirely by an economic sector, at the initiative of that sector, by way of a levy which merely transited through a public body and the the subjects paying the levy were identical to those who received the benefits of the aid measure.
Pearle’i juhtumi korral rahastati meetmeid täielikult asjaomase majandusharu poolt ja selle algatusel lõivust saadavatest tuludest, mis vaid liikus läbi avalik-õigusliku asutuse ning lõivu maksjad olid samad mis abimeetmest kasusaajad.
The Commission contends that the case at hand is manifestly different.
Komisjon leiab, et käesolev juhtum on ilmselgelt erinev.
The Terni tariff was established at the initiative of the State, (not an economic sector), the beneficiaries of the tariff do not bear any of the financial burden of the levy, which rests solely on electricity consumers, and the State can, at any time, give instructions to Cassa Conguaglio via a Delibera of the AEEG or other legislative or regulatory provisions, as to how to dispose of the funds collected through the levy.
Terni tariif kehtestati riigi (mitte asjaomase majandusharu) algatusel, tariifist kasusaajad ei kata mingitki osa lõivust tulenevast rahalisest koormusest, mis langeb täielikult elektritarbijatele, ning riik võib anda igal ajal Cassa Conguagliole AEEG Delibera (otsuse) või muu õigusnormi kaudu juhiseid selle kohta, kuidas kasutada lõivu abil kogutud vahendeid.
Therefore, Pearle is irrelevant to this case.
Seetõttu ei ole Pearle’i juhtum antud juhul asjakohane.
In the Preussen-Elektra case, also quoted by Italy in paragraph (68) above, the Court considered that a purchase obligation imposed on private electricity supply undertakings to purchase electricity from renewable sources at minimum prices higher than the real economic value of that type of electricity did not constitute State aid because the measure did not involve any direct or indirect transfer of State resources.
Preussen-Elektra kohtuasjas, mida Itaalia samuti põhjenduses 68 tsiteeris, leidis kohus, et elektrit tarnivatele eraettevõtjatele kehtestatud kohustus osta taastuvatest allikatest saadud elektrit seda tüüpi elektri tegelikust majanduslikust väärtusest kõrgemate miinimumhindadega ei kujutanud endast riigiabi, kuna meede ei hõlmanud riigi vahendite otsest ega kaudset ülekandmist.
Here again, the substance of the cases is clearly different.
Ka siin on juhtumid olemuselt selgelt erinevad.
In Preussen Elektra, the resources required to finance the measure were provided directly by the electricity suppliers without any public body being involved, not even as a passive vehicle for the transit of such monies.
Preussen-Elektra juhtumis saadi meetme rahastamiseks vajalikud rahalised vahendid otse elektritarnijatelt ilma ühegi avalik-õigusliku asutuse kaasamiseta isegi passiivse rahasummade ülekandjana.
In that case, no transfer of State resources could be identified.
Sellisel juhul ei saadud tuvastada riigi vahendite ülekandmist.