natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Similarly, cells deficient in HPRT or XPRT are selected by resistance to 6-thioguanine (TG) or 8-azaguanine (AG).
Analoogiliselt valitakse HPRT- või XPRT-defitsiidiga rakud 6-tioguaniinile (TG) või 8-asaguaniinile (AG) resistentsuse alusel.
The properties of the test substance should be considered carefully if a base analogue or a compound related to the selective agent is tested in any of the mammalian cell gene mutation tests.
Uuritava aine omadusi tuleb hoolikalt arvesse võtta, kui testitakse selektiivainega seotud alusanaloogi või ühendit mis tahes imetajate rakkude geenimutatsiooni katsetes.
For example, any suspected selective toxicity by the test substance for mutant and non-mutant cells should be investigated.
Näiteks tuleb uurida uuritava aine võimalikku kahtlustatavat selektiivset toksilisust mutantsetes või mittemutantsetes rakkudes.
Thus, performance of the selection system/agent must be confirmed when testing chemicals structurally related to the selective agent (8).
Valikusüsteemi/aine efektiivsust tuleb kinnitada, testides selektiivainega lähedase struktuuriga kemikaale (8).
Cells in suspension or monolayer culture are exposed to the test substance, both with and without metabolic activation, for a suitable period of time and subcultured to determine cytotoxicity and to allow phenotypic expression prior to mutant selection (9)(10)(11)(12)(13).
Suspensioonis või monokihilises kultuuris olevad rakud allutatakse uuritava aine toimele, nii koos metaboolse aktiveerimisega kui ka ilma selleta, sobiva aja jooksul ning tsütotoksilisuse määramiseks külvatakse rakud ümber võimaldamaks fenotüübi avaldumist enne mutandi valikut (9, 10, 11, 12, 13).
Cytotoxicity is usually determined by measuring the relative cloning efficiency (survival) or relative total growth of the cultures after the treatment period.
Tavaliselt määratakse tsütotoksilisus suhtelise kloonimisefektiivsuse (ellujäämise) või suhtelise rakkude kogukasvu mõõtmisega pärast töötlemisperioodi.
The treated cultures are maintained in growth medium for a sufficient period of time, characteristic of each selected locus and cell type, to allow near-optimal phenotypic expression of induced mutations.
Töödeldud katsekultuure hoitakse kasvukeskkonnas piisava aja jooksul, mis on igale valitud lookusele ja rakutüübile iseloomulik, võimaldamaks saavutatud mutatsioonide fenotüüpide avaldumist võimalikult lähedal optimaalsele tasemele.
Mutant frequency is determined by seeding known numbers of cells in medium containing the selective agent to detect mutant cells and in medium without selective agent to determine the cloning efficiency (viability).
Mutatsioonisagedus määratakse teadaoleva arvu rakkude külvamisel söötmesse, mis sisaldab selektiivainet, millega avastatakse mutantrakud, ja söötmesse, milles pole selektiivainet kloonimisefektiivsuse (elujõulisuse) määramiseks.
After a suitable incubation time, colonies are counted.
Pärast piisavat inkubatsiooniaega loendatakse kolooniad.
The mutant frequency is derived from the number of mutant colonies in selective medium and the number of colonies in non-selective medium.
Mutatsioonisagedus saadakse selektiivses kasvukeskkonnas olevate mutantkolooniate arvu ja mitteselektiivses keskkonnas olevate kolooniate arvu alusel.
A variety of cell types are available for use in this test including subclones of L5178Y, CHO, CHO-AS52, V79 or TK6 cells.
Käesolevas katses kasutatakse erinevaid rakutüüpe, sh L5178Y, CHO, CHO-AS52, V79 või TK6 rakkude subkloone.
Cell types used in this test should have a demonstrated sensitivity to chemical mutagens, a high cloning efficiency and a stable spontaneous mutant frequency.
Käesolevas katses kasutatavad rakutüübid on näidanud tundlikkust keemiliste mutageenide suhtes, suurt kloonimisefektiivsust ja stabiilset spontaanset mutatsioonsagedust.
Cells should be checked for mycoplasma contamination and should not be used if contaminated.
Rakkudes kontrollitakse mükoplasma saastatust ja saastumise korral ei tohiks neid kasutada.
The test should be designed to have a predetermined sensitivity and power.
Katsed tuleb kavandada etteantud tundlikkusest ja usaldusväärsusest lähtudes.
The number of cells, cultures and concentrations of test substance used should reflect these defined parameters (14).
Rakkude, kultuuride ja uuritava aine kontsentratsioonide arv peaks peegeldama neid määratletud parameetreid (14).
The minimal number of viable cells surviving treatment and used at each stage in the test should be based on the spontaneous mutation frequency.
Töötlemise järel ellu jäänud ja igas katsefaasis kasutatavate elujõuliste rakkude minimaalne arv peaks põhinema spontaansel mutatsioonsagedusel.
A general guide is to use a cell number, which is at least 10 times the inverse of the spontaneous mutation frequency.
Üldjuhendiks on see, et rakkude arv on vähemalt kümnekordse spontaanse mutatsioonsageduse pöördväärtus.
However, it is recommended to utilise at least 106 cells.
On soovitatav kasutada vähemalt 106 rakku.
Adequate historical data on the cell system used should be available to indicate consistent performance of the test.
Kasutatava rakusüsteemi kohta peab olema piisavalt varasemaid andmeid, mis viitavad katse efektiivsuse vastavusele.
Appropriate culture media, and incubation conditions (culture vessels, temperature, CO2 concentration, and humidity) should be used.
Tuleks kasutada sobivaid kasvukeskkondasid ja inkubatsioonitingimusi (kasvuanumad, temperatuur, CO2 kontsentratsioon ja niiskus).
Media should be chosen according to the selective systems and cell type used in the test.
Kasvukeskkonnad tuleks valida vastavalt katses kasutatavatele valikusüsteemidele ja rakutüüpidele.
It is particularly important that culture conditions should be chosen that ensure optimal growth of cells during the expression period and colony forming ability of both mutant and non-mutant cells.
On eriti tähtis, et kasvutingimused valitakse nii, et tagatakse rakkude optimaalne kasv ekspressiooniperioodi ajal ning nii mutantsete kui mittemutantsete rakkude võime moodustada kolooniaid.
Cell are propagated from stock cultures, seeded in culture medium and incubated at 37 oC.
Rakud paljundatakse tüvekultuuridest, mis on külvatud kasvukeskkonda ja inkubeeritud 37 oC juures.
Prior to use in this test, cultures may need to be cleansed of pre-existing mutant cells.
Enne käesoleva katse tegemist tuleb kultuurid puhastada varasematest mutantrakkudest.
The most commonly used system is a cofactor-supplemented post-mitochondrial fraction (S9) prepared from the livers of rodents treated with enzyme-inducing agents such as Aroclor 1254 (15)(16)(17)(18) or a combination of phenobarbitone and ß–naphthoflavone (19)(20).
Enim kasutatav süsteem on ensüüme indutseerivate ainetega, nt Aroclor 1254-ga (15, 16, 17, 18) või fenobarbitooni ja β-naftoflavooni seguga (19, 20), töödeldud näriliste maksast valmistatud postmitokondriaalne osa (S9), millele on lisatud kofaktor.
Cytotoxicity should be determined with and without metabolic activation in the main experiment using an appropriate indication of cell integrity and growth, such as relative cloning efficiency (survival) or relative total growth.
Tsütotoksilisus määratakse põhikatses kindlaks nii metaboolse aktiveerimisega kui ka ilma selleta, kasutades sobivaid rakkude puhtuse ja kasvu indikaatoreid, nt suhtelist kloonimisefektiivsust (ellujäämine) või suhtelist kogukasvu.
At least four analysable concentrations should be used.
Tuleks kasutada vähemalt nelja analüüsitavat kontsentratsiooni.
Where there is cytotoxicity, these concentrations should cover a range from the maximum to little or no toxicity; this will usually mean that the concentration levels should be separated by no more than a factor between 2 and √10.
Kui esineb tsütotoksilisust, peaksid need kontsentratsioonid katma vahemiku suurimast kontsentratsioonist vähimani või sellise kontsentratsioonini, mille korral mürgisus puudub; mis tavaliselt tähendab seda, et kontsentratsioonide erinevus üksteisest võib olla mitte rohkem kui vahemikus 2 kuni √10 asuv koefitsient.
If the maximum concentration is based on cytotoxicity then it should result in approximately 10-20 % (but not less than 10 %) relative survival (relative cloning efficiency) or relative total growth.
Kui maksimaalne kontsentratsioon põhineb tsütotoksilisusel, siis on selle tulemuseks ligikaudu 10–20 % (aga mitte vähem kui 10 %) suhteline ellujäämine (suhteline kloonimisefektiivsus) või suhteline kogukasv.
For relatively non-cytotoxic substances, the maximum test concentration should be 5 mg/ml 5 μl/ml, or 0,01 M, whichever is the lowest.
Suhteliselt mittetsütotoksiliste ainete puhul peaks suurim katsekontsentratsioon olema 5 μl/ml, 5 mg/ml või 1,01 M, selle järgi, olenevalt sellest, milline neist on väikseim.
Relatively insoluble substances should be tested up to or beyond their limit of solubility under culture conditions.
Suhteliselt lahustumatute ainetega tehakse katseid kasvukeskkonnatingimustes kuni lahustuvuspiirini või üle selle.
Evidence of insolubility should be determined in the final treatment medium to which cells are exposed.
Lahustumatus määratakse lõplikus katsekeskkonnas, kuhu on rakud paigutatud.
It may be useful to assess solubility at the beginning and the end of the treatment, as solubility can change during the course of exposure in the test system due to presence of cells, S9, serum, etc. Insolubility can be detected by using the unaided eye.
On kasulik hinnata lahustuvust töötlemise alguses ja lõpus, kuna katsesüsteemis võib lahustuvus töötlemise ajal muutuda rakkude, S9-seerumi jms mõjul. Lahustumatust saab avastada palja silmaga.
Concurrent positive and negative (solvent or vehicle) controls, both with and without metabolic activation should be included in each experiment.
Igas uuringus kasutatakse paralleelseid positiivseid ja negatiivseid (lahusti või kandjaaine) kontrollkatseid nii koos metaboolse aktiveerimisega kui ka ilma selleta.
Metabolic activation condition
Metaboolse aktiveerimise tingimus
Locus
Lookus
Absence of exogenous metabolic activation
Eksogeense metaboolse aktiveerimise puudumine
TK (small and large colonies)
TK (väikesed ja suured kolooniad)
Presence of exogenous metabolic activation
Eksogeense metaboolse aktiveerimise olemasolu
3-Methylcholanthrene
3-metüülkolantreen
N-Nitrosodimethylamine
Dimetüülnitrosoamiin
7,12-Dimethylbenzanthracene
7,12-dimetüülbensantratseen
N-Nitrosodimethylamine (for high levels of S-9)
Dimetüülnitrosoamiin (S9 kõrge taseme jaoks)
Other appropriate positive control reference substances may be used, e.g. if a laboratory has a historical data base on 5-Bromo 2'-deoxyuridine (CAS n. 59-14-3, Einecs n. 200-415-9), this reference substance could be used as well.
Muid sobivaid positiivse kontrolli võrdlusaineid võib kasutada nt siis, kui laboril on andmebaas 5-bromo-2'-desoksüuridiini kohta (CASi nr 59-14-3, EINECSi nr 200-415-9), siis võib samuti kasutada kõnealust võrdlusainet.
Negative controls, consisting of solvent or vehicle alone in the treatment medium, and treated in the same way as the treatment groups, should be included.
Negatiivsed kontrollid, mis koosnevad üksnes kasvukeskkonnas olevast lahustist või kandjaainest ning mida on käsitletud samal viisil kui katserühma, peaksid sisalduma.
Proliferating cells should be exposed to the test substance both with and without metabolic activation.
Rakukultuure manustatakse uuritavale ainele koos metaboolse aktiveerimisega ja ilma selleta.
Exposure should be for a suitable period of time (usually three to six hours is effective).
Manustamisaeg peab olema sobiv (efektiivne aeg on tavaliselt 3–6 tundi).
Exposure time may be extended over one or more cell cycles.
Manustamist võidakse jätkata ühe või mitme rakutsükli jooksul.
Either duplicate or single treated cultures may be used at each concentration tested.
Igal uuritaval kontsentratsioonil võib kasutada kas kahte paralleelset või ühte kultuuri.
When single cultures are used, the number of concentrations should be increased to ensure an adequate number of cultures for analysis (e.g. at least eight analysable concentrations).
Kui kasutatakse üksikkultuure, peaks kontsentratsioonide arv tõusma, et tagada analüüsitavate kultuuride piisav arv (nt vähemalt 8 analüüsitavat kontsentratsiooni).
Duplicate negative (solvent) control cultures should be used.
Tuleks kasutada paralleelseid negatiivseid (lahusti) kontrollkultuure.
Gaseous or volatile substances should be tested by appropriate methods, such as in sealed culture vessels (21)(22).
Gaasilisi või lenduvaid aineid uuritakse sobiva meetodi abil, näiteks suletud kasvuanumates (21, 22).
Measurement of survival, viability and mutant frequency
Ellujäämise, elujõulisuse ja mutatsioonisageduse mõõtmine
At the end of the exposure period, cells are washed and cultured to determine survival and to allow for expression of the mutant phenotype.
Manustamisperioodi lõpus rakud pestakse ja kultiveeritakse ellujäämise määramiseks ja mutantse fenotüübi avaldumise võimaldamiseks.
Measurement of cytotoxicity by determining the relative cloning efficiency (survival) or relative total growth of the cultures is usually initiated after the treatment period.
Tsütotoksilisuse suhtelise kloonimisefektiivsuse (ellujäämise) või suhtelise rakkude kogukasvu mõõtmise määramine algatatakse tavaliselt pärast manustamisperioodi.
Each locus has a defined minimum time requirement to allow near optimal phenotypic expression of newly induced mutants (HPRT and XPRT require at least six to eight days, and TK at least two days).
Iga lookus on kindlaksmääratud minimaalse ajaga, et värskelt põhjustatud mutantide fenotüüpide avaldumine oleks lähedal optimaalsele (HPRT ja XPRT eeldab vähemalt 6–8 päeva ja TK vähemalt kahte päeva).
Cells are grown in medium with and without selective agent(s) for determination of numbers of mutants and cloning efficiency, respectively.
Rakud kasvatakse selektiivse(te) aine(te)ga söötmes mutantide arvu ja ilma selektiivse(te) aine(te)ta söötmes kloonimisefektiivsuse määramiseks.
The measurement of viability (used to calculate mutant frequency) is initiated at the end of the expression time by plating in non-selective medium.
Elujõulisuse mõõtmine (kasutatakse mutatsioonisageduse arvutamiseks) algatatakse avaldumisaja lõpus, asetades rakke mitteselektiivsesse söötmesse.
If the test substance is positive in the L5178Y TK+/- test, colony sizing should be performed on at least one of the test cultures (the highest positive concentration) and on the negative and positive controls.
Kui uuritav aine on positiivne L5178Y TK+/- katses, tuleks kolooniate arv määrata vähemalt ühes uuritavas kultuuris (suurim positiivne kontsentratsioon) ning negatiivsetes ja positiivsetes kontrollides.
If the test substance is negative in the L5178Y TK+/- test, colony sizing should be performed on the negative and positive controls.
Kui uuritav aine on negatiivne L5178Y TK+/- katses, tuleks kolooniate arv määrata negatiivsetes ja positiivsetes kontrollides.
In studies using TK6TK+/-, colony sizing may also be performed.
Uurimustes, kus kasutatakse TK6TK+/-, võidakse samuti kolooniate arvu määrata.
Data should include cytotoxicity and viability determination, colony counts and mutant frequencies for the treated and control cultures.
Tulemuste hulgas peaksid olema tsütotoksilisuse ja elujõulisuse määramine, kolooniate arv ja mutatsioonisagedused katse- ja kontrollkultuuride kohta.
In the case of a positive response in the L5178Y TK+/- test, colonies are scored using the criteria of small and large colonies on at least one concentration of the test substance (highest positive concentration) and on the negative and positive control.
TK+/- katse positiivse vastuse korral loendatakse kolooniad, kasutades selles väikeste või suurte kolooniate kriteeriume uuritava aine vähemalt ühel kontsentratsioonil (suurim positiivne kontsentratsioon) ning negatiivses ja positiivses kontrollis.
The molecular and cytogenetic nature of both large and small colony mutants has been explored in detail (23)(24).
Nii suurte kui ka väikeste kolooniate mutantide molekulaarset ja tsütogeenilist olemust on uuritud täpsemalt (23, 24).
In the TK+/- test, colonies are scored using the criteria of normal growth (large) and slow growth (small) colonies (25).
TK+/- katses loendatakse kolooniad, kasutades normaalse kasvuga (suurte) ja aeglase kasvuga (väikeste) kolooniate kriteeriumeid (25).
Mutant cells that have suffered the most extensive genetic damage have prolonged doubling times and thus form small colonies.
Mutantsed rakud, millel on kõige ulatuslikum geneetiline kahjustus, on pikendanud kahekordistumise aega ja seetõttu moodustavad väikeseid kolooniaid.
This damage typically ranges in scale from the losses of the entire gene to karyotypically visible chromosome aberrations.
Kõnealune kahjustus ulatub tüüpiliselt kogu geeni kaotamisest kuni karüotüüpiliselt nähtavate kromosoomide aberratsioonideni.
The induction of small colony mutants has been associated with chemicals that induce gross chromosome aberrations (26).
Väikese koloonia mutantide moodustamine on seotud keemiliste ainetega, mis põhjustavad suuri kromosoomaberratsioone (26).
Less seriously affected mutant cells grow at rates similar to the parental cells and form large colonies.
Vähem tõsiselt mõjutatud mutantrakud kasvavad kiirusel, mis on sarnane parentaalsete rakkudega ja moodustavad suuri kolooniaid.
Survival (relative cloning efficiencies) or relative total growth should be given.
Ellujäämine (suhtelised kloonimisefektiivsused) või suhteline kogukasv on ära toodud.
Mutant frequency should be expressed as number of mutant cells per number of surviving cells.
Mutatsioonisagedust väljendatakse mutantrakkude arvuga ellujäänud rakkude arvu kohta.
Modification of study parameters to extend the range of conditions assessed should be considered in follow-up experiments for either equivocal or negative results.
Katse parameetrite muutmist hinnatud tingimuste vahemiku suurendamiseks tuleks arvesse võtta ebaselgete või negatiivsete tulemuste järelkatsetel.
There are several criteria for determining a positive result, such as a concentration-related increase or a reproducible increase in mutant frequency.
On mitmeid kriteeriume positiivse tulemuse määramiseks, nagu nt mutatsioonisageduse kontsentratsiooniga seotud suurenemine või paljundamine.
Statistical methods may be used as an aid in evaluating the test results.
Statistilisi meetodeid võidakse kasutada abivahendina katsetulemuste hindamisel.
Although most studies will give clearly positive or negative results, in rare cases the data set will preclude making a definite judgement about the activity of the test substance.
Kuigi enamikul katsetest on selged positiivsed või negatiivsed tulemused, välistavad saadud tulemused harvadel juhtudel kindlate otsuste tegemise uuritava aine aktiivsuse kohta.
Positive results from the in vitro mammalian cell gene mutation test indicate that the test substance induces gene mutations in the cultured mammalian cells used.
Positiivsed tulemused in vitro imetajate rakkude geenmutatsiooni katses viitavad sellele, et uuritav aine põhjustab geenmutatsioone kasutatud kultiveeritud imetajate rakkudes.
A positive concentration response that is reproducible is most meaningful.
Paljundatav positiivne kontsentratsiooni ja toime suhe on kõige tähelepanuväärsem.
Negative results indicate that, under the test conditions, the test substance does not induce gene mutations in the cultured mammalian cells used.
Negatiivsed tulemused viitavad sellele, et katsetingimuste põhjal ei põhjusta uuritav aine geenmutatsioone kasutatud kultiveeritud imetajate rakkudes.
justification for choice of vehicle/solvent,
kandjaaine/lahusti valiku põhjendamine;
number of cell cultures,
rakukultuuride arv;
number of cell passages, if applicable,
raku passaažide arv, vajaduse korral;
absence of mycoplasma.
mükoplasma puudumine.
composition of media, CO2 concentration,
kasvukeskkonna koostis, CO2 kontsentratsioon;
cell density during treatment,
rakutihedus manustamise ajal;
length of expression period (including number of cells seeded, and subcultures and feeding schedules, if appropriate),
avaldumisperioodi pikkus (sh külvatud rakkude arv, subkultuurid ja söötmiskavad, vajaduse korral);
selective agents,
selektiivsed ained;
criteria for considering tests as positive, negative or equivocal,
kriteeriumid, mille alusel uurimusi liigitatakse positiivseteks, negatiivseteks või ebaselgeteks;
methods used to enumerate numbers of viable and mutant cells.
meetodid elujõuliste ja mutantrakkude loendamiseks;
definition of colonies of which size and type are considered (including criteria for ‘small’ and ‘large’ colonies, as appropriate).
kolooniate kindlakstegemine, kus kolooniate arvu ja tüüpi võetakse arvesse (sh „väikeste” ja „suurte” kolooniate kriteeriumid, vajaduse korral).
data on pH and osmolality during the exposure to the test substance, if determined,
teave pH ja osmolaalsuse kohta uuritavale ainele vastuvõtlikkuse ajal, kui see on määratud;
colony size if scored for at least negative and positive controls,
koloonia suurus, kui see on arvutatud vähemalt negatiivsetest ja positiivsetest kontrollidest;
laboratory's adequacy to detect small colony mutants with the L5178Y TK+/- system, where appropriate,
labori valmisolek väikeste mutantide kolooniate avastamiseks L5178Y TK+/- süsteemi abil, vajaduse korral;
historical negative (solvent/vehicle) and positive control data with ranges, means and standard deviations,
varasemate negatiivsete (lahusti/kandjaaine) ja positiivsete kontrollide andmed, sh vahemikud, keskväärtused ja standardhälbed;
mutant frequency.
mutatsioonisagedus.
Moore, M.M., DeMarini, D.M., DeSerres, F.J. and Tindall, K.R.
Moore, M. M., DeMarini, D. M., DeSerres, F. J. and Tindal, K. R. (eds.)
(Eds.), (1987) Banbury Report 28: Mammalian Cell Mutagenesis, Cold Spring Harbor Laboratory, New York.
(1987), Banbury Report 28; Mammalian Cell Mutagenesis, Cold Spring Harbor Laboratory, New York.
Chu, E.H.Y. and Malling, H.V., (1968) Mammalian Cell Genetics.
Chu, E. H. Y. and Mailing H. V. (1968), Mammalian Cell Genetics.
Sci., USA, 61, p. 1306-1312.
USA, 61, pp. 1306–1312.
Liber, H.L. and Thilly, W.G., (1982) Mutation Assay at the Thymidine Kinase Locus in Diploid Human Lymphoblasts.
Liber, H. L. and Thilly, W. G. (1982), Mutation Assay at the Thymidine Kinase Locus in Diploid Human Lymphoblasts, Mutation Res.
Moore, M.M., Harington-Brock, K., Doerr, C.L. and Dearfield, K.L., (1989) Differential Mutant Quantitation at the Mouse Lymphoma TK and CHO HGPRT Loci.
Moore, M. M., Harington-Brock, K., Doerr, C. L. and Dearfield, K. L. (1989), Differential Mutant Quantitation at the Mouse Lymphoma TK and CHO HGPRT Loci, Mutagenesis, 4, pp.
Aaron, C.S. and Stankowski, Jr.L.F., (1989) Comparison of the AS52/XPRT and the CHO/HPRT Assays: Evaluation of Six Drug Candidates.
Aaron, C. S., and Stankowski, Jr. L. F., (1989), Comparison of the AS52/XPRT and the CHO/HPRT Assays: Evaluation of Six Drug Candidates, Mutation Res.
Aaron, C.S., Bolcsfoldi, G., Glatt, H.R., Moore, M., Nishi, Y., Stankowski, Jr.L.F., Theiss, J. and Thompson, E., (1994) Mammalian Cell Gene Mutation Assays Working Group Report.
Aaron, C. S., Bolcsfoldi, G., Glatt, H. R., Moore, M., Nishi, Y., Stankowski, Jr. L. F., Theiss, J. and Thompson, E. (1994), Mammalian Cell Gene Mutation Assays Working Group Report.
Scott, D., Galloway, S.M., Marshall, R.R., Ishidate, M., Brusick, D., Ashby, J. and Myhr, B.C., (1991) Genotoxicity Under Extreme Culture Conditions.
Scott, D., Galloway, S. M., Marshall, R. R., Ishidate, M., Brusick, D., Ashby, J. and Myhr, B. C. (1991), Genotoxicity Under Extreme Culture Conditions.
Mutation Res., 115, p. 225-251.
A Report of the U. S. Environmental Protection Agency Gene-Tox Program, Mutation Res., 115, pp. 225–251.
Li, A.P., Carver, J.H., Choy, W.N., Hsie, A.W., Gupta, R.S., Loveday, K.S., O'Neill, J.P., Riddle, J.C., Stankowski, L.F.
Li, A. P., Carver, J. H., Choy, W.