natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Judgment of the Court of Justice in Case C-342/96 Spain v Commission [1999] ECR I-2459; judgment of the Court of Justice in Case C-256/97 DMTransports [1999] ECR I-3913; judgment of the Court of First Instance in Case T-152/99 Andrès Molina [2002] ECR II-3049.
Euroopa Kohtu 29. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-342/96: Hispaania vs. komisjon (EKL 1999, lk I-2459); Euroopa Kohtu 29. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-256/97: DMTransports (EKL 1999, lk I-3913; Esimese Astme Kohtu 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas T-152/99: Andrès Molina (EKL 2002, lk II-3049).
OJ C 307, 17.12.2003, p. 11.
ELT C 307, 17.12.2003, lk 11.
OJ C 220, 8.9.2005, p. 2.
ELT C 220, 8.9.2005, lk 2.
Contrary to what appeared in the Decision initiating the formal investigation procedure, vessels in this category (more than 12 metres) do not account for 95,3 % of FPAP member vessels.
Erinevalt ametliku uurimismenetluse avamise otsuses mainitust ei moodusta selle kategooria laevad (mille pikkus on üle 12 meetri) 95,3 % kalapüügiriskide ennetamise fondiga liitunud laevadest.
In fact they account for 95,3 % of the vessels in this category which are covered by the FPAP.
Tegelikult on 95,3 % selle kategooria laevadest selles fondis kindlustatud.
Coulon: The new business bank debt ratios, BANQUE No 511, December 1990, quoted by Alain Galesnes in ‘Le diagnostic bancaire de l’entreprise (Business banking diagnostics)’ in Editions du Centre d’Etudes et de Recherches Financières appliquées (CEREFIA), Rennes, 1994/2004.
Coulon, N., „Les nouveaux ratios bancaires d'endettement des entreprises”, BANQUE nr 511, detsember 1990, mida tsiteerib Alain Galesnes väljaandes „Le diagnostic bancaire de l'entreprise”, Editions du Centre d ' Etudes et de Recherches Financières appliqueés (CEREFIA), Rennes, 1994/2004.
Judgment of the Court of Justice in Case C-482/99 France v Commission [2002] ECR I-4397, in particular paragraphs 53 to 56.
Euroopa Kohtu 16. mai 2002. aasta otsus kohtuasjas C-482/99: Prantsusmaa vs. komisjon (EKL 2002, lk I-4397, eriti punktid 53–56).
This is the threshold ultimately laid down in Commission Regulation (EC) No 875/2007 (see footnote 14).
See lävi määrati viimaks kindlaks komisjoni määruses (EÜ) nr 875/2007 (vt joonealune märkus 14).
See footnote 14.
Vt joonealune märkus 14.
The references to Parts 3.1 and 3.2 refer to the Decision initiating the formal investigation procedure mentioned in recital 11.
Siinkohal viidatakse punktis 11 nimetatud ametliku uurimismenetluse avamise otsuse osadele 3.1 ja 3.2.
Part 3.1 dealt with the aid for the acquisition of options on the futures markets and the resultant financial advantages for the FPAP and the fisheries undertakings; Part 3.2 dealt with the compensation for the purchase of fuel for those undertakings.
Osas 3.1 käsitleti futuuriturgudel finantsoptsioonide ostmiseks antud abi ja sellest tulenevaid finantssoodustusi kalapüügiriskide ennetamise fondile ja kalandusettevõtjatele. Osas 3.2 käsitleti kütuseostu hüvitamist samadele ettevõtjatele.
In particular: judgments of the Court of Justice in Case 173/73 Italy v Commission [1974] ECR 709; in Case C-241/94 France v Commission (known as ‘Kimberly Clark’) [1996] ECR I-4551; in Case C-480/98 Spain v Commission [2000] ECR I-8717; and in Case C-5/01 Belgium v Commission [2002] ECR I-11991.
Vt eriti järgmised Euroopa Kohtu otsused: 2. juuli 1974. aasta otsus kohtuasjas 173/73: Itaalia vs. komisjon (EKL 1974, lk 709); 26. septembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C-241/94: Prantsusmaa vs. komisjon, nn „Kimberly Clark” (EKL 1996, lk I-4551); 12. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-480/98: Hispaania vs. komisjon (EKL 2000, lk I-8717) ja 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-5/01: Belgia vs. komisjon (EKL 2002, lk I-11991).
See paragraph II of the speech by Mr D. Bussereau, the Minister for Agriculture and Fisheries, delivered on 30 June 2005 at the general meeting of the Comité national des pêches maritimes et des élevages marins, which can be found at the following Internet address: http://agriculture.gouv.fr/IMG/pdf/discours_300605_ag-cnpm.pdf.
Vt põllumajandus- ja kalandusministri D. Bussereau 30. juunil 2005 kalapüügi ja vesiviljeluse riikliku komitee üldkogul peetud kõne, täpsemalt selle II osa. Dokument on kättesaadav veebilehel http://agriculture.gouv.fr/IMG/pdf/discours_300605_ag-cnpm.pdf
OJ L 99, 7.4.2006, p. 21.
ELT L 99, 7.4.2006, lk 21.
COM(2007) 73 final.
KOM(2007) 73 (lõplik).
Source: Ofimer, Les chiffres-clés de la filière pêche et aquaculture en France (Key figures for fishing and aquaculture in France), 2006 edition.
Allikad: OFIMER: Les chiffres-clés de la filière pêche et aquaculture en France (Prantsuse kalandus- ja vesiviljelussektori statistika), välja antud 2006.
Also, Eurostat and Global Trade Information Service.
Vt ka Eurostat ja Global Trade Information Service.
Judgment of the Court of First Instance in Case T-241/95 Het Vlaamse Gewest v Commission [1998] ECR II-717, paragraph 67.
Esimese Astme Kohtu 30. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas T-241/95: Het Vlaamse Gewest vs. komisjon (EKL 1998, lk II-717, punkt 67).
National parliament — Minutes of the session of 25 October 2006, hearing of Mr Dominique Bussereau, Minister for Agriculture and Fisheries.
Parlament – 25. oktoobri 2006. aasta istungi kokkuvõte: põllumajandus- ja kalandusministri Dominique Bussereau’ esinemine.
COM(2006) 103 final.
KOM(2006) 103 (lõplik).
Judgment of the Court of Justice in Case C-251/97 French Republic v Commission [1999] ECR I-6639, paragraph 35.
Euroopa Kohtu 5. oktoobri 1999. aasta otsus kohtuasjas C-251/97: Prantsuse Vabariik vs. komisjon (EKL 1999, lk I-6639, punkt 35).
Available at www.legifrance.gouv.fr/
Kättesaadav aadressil www.legifrance.gouv.fr
Official bulletin of the Ministry of Infrastructure No 13 of 25 July 2003, available at www2.equipement.gouv.fr/bulletinofficiel/fiches/BO200313/Une.htm
Varustusministeeriumi ametlik teataja nr 13, 25. juuli 2003, kättesaadav aadressil www2.equipement.gouv.fr/bulletinofficiel/fiches/BO200313/Une.htm
Published in the Journal officiel de la République française 203 of 3 September 2003, p. 15051.
Avaldatud Prantsuse Vabariigi Teatajas nr 203, 3. september 2003, lk 15051).
Judgment of the Court of Justice in Case C-277/00 Germany v Commission [2004] ECR I-3925, paragraph 75.
Euroopa Kohtu 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-277/00: Saksamaa vs. komisjon (EKL 2004, lk I-3925, punkt 75).
Judgment of the Court of Justice in Case C-480/98 Spain v Commission [2000] ECR I-8715, paragraph 25.
Euroopa Kohtu 12. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-480/98: Hispaania vs. komisjon (EKL 2000, lk I-8715, punkt 25).
Under Article 2 of the agreement of 12 November 2004, ‘the purpose of the advance shall be the setting up of a cover mechanism against fluctuations in international oil prices from 1 November 2004; the advance will enable financial options to be acquired on futures markets.
novembri 2004. aasta konventsiooni artikli 2 põhjal „on riigipoolsete ettemaksete tegemise eesmärk luua rahvusvaheliste naftahindade kõikumise vastane kaitsemehhanism alates 1. novembrist 2004; need ettemaksed võimaldavad osta futuuriturgudel finantsoptsioone.
The compensation paid to members of the Fund shall correspond to the difference in price between the maximum price covered and the average monthly price in the reference index for the month under consideration’.
Fondi liikmetele makstavad hüvitised peavad vastama hinnaerinevusele kaitstud maksimumhinna ja võrdlusindeksi keskmise kuuhinna vahel asjaomasel kuul”.
The same applies to the agreement of 11 October 2005; Article 2 provides that, for the advance paid, the Fund is to continue providing cover ‘… from 1 July 2005 and until 31 December 2005 at least, by buying financial options on the futures markets, up to 17 euro cent/l’.
Sama kehtib 11. oktoobri 2005. aasta konventsiooni kohta, mille artikliga 2 nähakse ette, et fond jätkab tehtud ettemakse osas kaitse tagamist „… alates 1. juulist 2005 vähemalt kuni 31. detsembrini 2005, ostes futuuriturgudel finantsoptsioone hinnaga 17 eurosenti/liiter”.
It states that ‘the compensation paid to members of the Fund shall be equivalent, at most, to the difference in price between a price of 30 euro cent/l and the average monthly reference price for the month under consideration, where the latter is higher than 30 euro cent/l’.
Sealsamas täpsustatakse, et „fondi liikmetele makstavad hüvitised ei tohi olla suuremad kui hinnaerinevus hinna 30 eurosenti/liiter ja kuu keskmise võrdlushinna vahel asjaomasel kuul, kui viimane on kõrgem kui 30 eurosenti/liiter”.
It should also be noted that the function of the FPAP is by no means that of a public fund administrator acting in the public interest.
Peale selle tuleb märkida, et kalapüügiriskide ennetamise fondi ülesanne ei ole riigi vahendite haldamine avalikes huvides.
In addition, the FPAP disputes the claim that it enjoyed preferential conditions for carrying out its activity as investor on the futures market — in its own words: ‘the FPAP operated on the world commodities market with specialised brokers or financial institutions (…) [It] did not enjoy any tariff advantage, nor any special conditions vis-à-vis all the other operators on the market’.
Kalapüügiriskide ennetamise fond vaidlustab samuti seisukoha, nagu oleks ta saanud futuuriturgudel investeerida erilistel soodustingimustel, väites, et „fondi sekkumine leidis aset rahvusvahelisel väärtpaberiturul koostöös spetsialiseerunud maaklerite ja finantsasutustega (…) [Fond] ei saanud kasutada mingeid soodustariife ega eritingimusi teiste turuosalistega võrreldes”.
The Commission does not claim that the FPAP’s financial advantage arose from preferential treatment of the FPAP by the other actors of the market, but that the Fund could only operate on this market because it had a financial intervention margin granted by the State going beyond the FPAP’s own financial capacity, while the State did not grant it under conditions similar to other companies which may have had the same interest as the FPAP in operating on this market (undertakings in other sectors affected by the rise in the cost of oil, for example) or which operate on this market for reasons linked to their economic or commercial strategies (oil companies, for example).
Komisjon ei väidagi, et kalapüügiriskide ennetamise fondi finantssoodustus tuleneks selle fondi soodsamast kohtlemisest teiste turuosalistega võrreldes, vaid et see fond sai futuuriturul tegutseda ainult seetõttu, et tema käsutuses olid riigilt saadud vahendid finantssekkumiseks; seejuures ei eraldanud riik neid vahendeid samadel tingimustel teistele ettevõtjatele, kel võis olla kalapüügiriskide ennetamise fondiga sarnane huvi sellel turul tegutsemiseks (nt teiste tegevusalade ettevõtjad, keda mõjutab kõrge naftahind) või kes tegutsevad sellel turul oma majandus- ja kaubandusstrateegiast tulenevatel põhjustel (nt naftaettevõtted).
The Commission would not approve any aid notified for this purpose’.
Komisjon ei kinnitaks ühtegi nimetatud eesmärgil antavat toetust, millest talle teatatakse.”
Consequently, the Commission considers that the advances granted by the State do in fact fall under the category of operating aid referred to in point 3.7 of the Guidelines, according to which: ‘State aid which is granted without imposing any obligation serving the objectives of the Common Fisheries Policy on the part of recipients and which is intended to improve the situation of undertakings and increase their business liquidity (…) is, as operating aid, incompatible with the common market’.
Sellest tulenevalt leiab komisjon, et riigi eraldatud vahendid kuuluvad suuniste punktis 3.7 osutatud tegevusabi kategooriasse; selles punktis on märgitud: „Riigiabi, mida antakse abisaajale ühtegi ühise kalanduspoliitika eesmärkidega kooskõlas olevat kohustust seadmata ja mille eesmärk on parandada ettevõtjate finantsseisundit ja maksevalmidust, (…) on tegevusabina ühisturuga kokkusobimatu”.
These advances are therefore incompatible with the common market.
Seega on need ettemaksed ühisturuga kokkusobimatud.
On 7 October 2005 France replied to the Commission’s request of 25 August 2005, stating that ‘no measure under the State aid scheme has been implemented in France to counter the difficulties due to the recent considerable increase in the price of fuel’.
Prantsusmaa vastas komisjoni 25. augusti 2005. aasta teabenõudele 7. oktoobril 2005, märkides, et „Prantsusmaa ei ole rakendanud ainsatki riigiabi kavade alla kuuluvat meedet, et tulla toime kütusehindade märkimisväärsest tõusust tingitud raskustega”.
However, France pointed out that it had encouraged ‘an initiative taken by the trade’ consisting of the creation of a fund for the prevention of risks to fishing.
Prantsusmaa möönis sellegipoolest, et ta soodustas „üht ettevõtjate algatust”, mis seisnes kalapüügiriskide ennetamise fondi loomises.
Its title shall be the Fund for the prevention of risks to fishing’.
Ühingu nimeks saab kalapüügiriskide ennetamise fond”.
The FPAP is thus designed to be a mutual insurance company providing a number of benefits for its members in exchange for their contributions.
Seega on kalapüügiriskide ennetamise fond korraldatud vastastikuse kindlustuse andjana, mis pakub oma liikmetele sissemaksete eest teatavaid teenuseid.
According to Article 1 of these agreements, ‘the FPAP shall operate on the basis of contributions paid by its members in order to cover the setting up of financial cover against the risks resulting from fluctuations in the price of oil and the associated administrative costs’.
Nende konventsioonide artikli 1 kohaselt „toimib kalapüügiriskide ennetamise fond oma liikmete sissemaksete alusel, pakkudes finantskaitset riskide vastu, mis on tingitud naftahinna ja sellest tulenevate halduskulude kõikumisest”.
The agreements show that, although under its articles of association it is formally conceived as having quite a wide range of objectives as regards the benefits that it may provide (see recital 20 of this Decision), in reality the FPAP restricted its activity to providing financial cover for fisheries undertakings against the rise in the price of fuel.
Need konventsioonid tõendavad, et kalapüügiriskide ennetamise fond, mis peaks küll põhikirjast lähtuvalt hõlmama ametlikult küllaltki laia teenustegammat (vt käesoleva otsuse põhjendus 20), piirdub tegelikult kalandusettevõtjatele finantskaitse pakkumisega kütuse hinnatõusu vastu.
France objects, claiming that this conclusion is ‘an allegation not based on any precise survey of banking organisations, and that a system of securities could have been set up’.
Prantsusmaa vaidleb vastu, et selle järelduse näol on tegemist „väitega, mis on esitatud pankadega konsulteerimata, ja et kasutada oleks saanud tagatismehhanisme”.
However, a survey carried out by the Chambre nationale des conseils et experts financiers (National chamber of financial advisers and experts) [10] at thirty-five banks provides a fairly accurate picture of the standards applied in French financial institutions when granting loans to their customers.
Kuid riiklike finantsnõunike ja -ekspertide koja [10] 35 pangas korraldatud uurimine annab üsna selge pildi eeskirjadest, mida Prantsuse krediidiasutused kohaldavad oma klientidele laenu andes.
This external funding was provided by the State, via Ofimer, in the form of at least three advances spread out between November 2004 and October 2005, covering a total amount, according to the information forwarded by France, of EUR 65 million.
Need välised vahendid andis riik OFIMERi vahendusel ja need kanti üle vähemalt kolme ettemaksena ajavahemikus novembrist 2004 oktoobrini 2005, kusjuures maksete kogusumma ulatus Prantsusmaa esitatud andmete kohaselt 65 miljoni euroni.
A fourth advance of EUR 12 million was probably also paid, since the list of defensive points quoted in recital 22 implies that the agreement was in the course of being signed at that date.
Ilmselt tehti ka neljas ettemakse summas 12 miljonit eurot; põhjenduses 22 toodud väidetest nähtub, et sel ajahetkel ei olnud konventsioon veel lõplikult allkirjastatud.
The list of defensive points also states: ‘As regards its funding, the FPAP is considered [by the Commission] not to be able to operate without the repayable State advance.
Ta väidab muu hulgas: „Kalapüügiriskide ennetamise fond ei ole [komisjoni arvates] suuteline tegutsema oma vahendite arvel ilma riigipoolsete tagastamisele kuuluvate ettemakseteta.
No argument can be put forward against this’.
Seda väidet ei saa kuidagi ümber lükata.”
Again, according to the list of defensive points, the French authorities deliberately chose not to submit this information, since it states that ‘… this information could be provided to the Commission. However, the advisability of providing such information now must be gauged’.
Prantsuse ametiasutuste väidetest ilmneb jällegi, et nad otsustasid seda teavet varjata; nad väidavad, et „… komisjonile võiks need andmed küll esitada, kuid kaaluda tuleb, kas praegu on veel mõtet seda teha”.
The Commission notes that it did not receive such information, neither in that letter nor at a later date.
Komisjon nendib, et ta ei saanud niisugust teavet ei kõnealuse kirjaga ega ka hiljem.
France argues that ‘the FPAP cannot be regarded as receiving preferential treatment over other private organisations which could have played the same role because it is the only French professional organisation aimed at bringing together fisheries undertakings to buy options on the futures market’.
Prantsusmaa rõhutab, et „kalapüügiriskide ennetamise fondile ei saa osaks mingit sooduskohtlemist võrreldes teiste samal alal tegutsevate eraõiguslike äriühingutega, sest fondi näol on tegemist Prantsusmaa ainsa ettevõtjate ühendusega, mille eesmärk on ühendada kalandusettevõtjaid optsioonide ostmiseks futuuriturgudel”.
In reply, the Commission observes that the FPAP’s position as regards competition rules should not be assessed solely vis-à-vis other French organisations made up of fisheries undertakings and playing the same role as it, but vis-à-vis all French and European operators that may be active on the futures market for petroleum products.
Komisjon toob oma vastuses esile, et kalapüügiriskide ennetamise fondi olukorra hindamisel konkurentsieeskirjade järgimise seisukohast ei saa võtta arvesse üksnes teisi Prantsusmaa kalandusettevõtjate ühinguid, kes etendavad sama rolli mis fondki, vaid arvesse tuleb võtta kõiki Prantsuse ja Euroopa ettevõtjaid, kes võivad tegutseda naftatoodete futuuriturgudel.
In a document from the Confédération de la Coopération Maritime, not forwarded to the Commission but published on the website of the ‘Assises de la pêche et de l’aquaculture de la Région Bretagne’ [12], Mr de Feuardent, summarising the main points discussed at a meeting with the Region of Brittany on 24 May 2006, writes: ‘The State has granted assistance of EUR 65 million to date.
Ühes dokumendis, mis pärineb Confédération de la Coopération Maritime’ilt ning mida ei ole komisjonile edastatud, vaid mis on avaldatud Bretagne’i piirkonna kalandus- ja vesiviljeluskonverentsi (Assises de la pêche et de l'aquaculture de la Région Bretagne) [12] veebilehel, osutab hr de Feuardent, tehes kokkuvõtte Bretagne’i piirkonna esindajatega 24. mail 2006 toimunud kohtumisel arutatud teemadest: „Riik oli andnud selleks kuupäevaks 65 miljoni euro suuruse panuse.
Also, the FPAP has made a profit of several million euro on options on the commodities market, which is an undeniable value added’.
Kalapüügiriskide ennetamise fond teenis väärtpaberiturul muu hulgas mitme miljoni euro suuruse optsioonitulu, mis kujutab endast vaieldamatut lisandväärtust”.
The Commission concludes from this that the FPAP was only able to acquire financial options on the petroleum products market thanks to the public funds at its disposal but not at the disposal of other organisations or undertakings, and that it drew direct benefit from that.
Komisjon järeldab sellest, et kalapüügiriskide ennetamise fond sai teostada naftatoodete turul finantsoptsioonide ostutehinguid vaid tänu tema käsutusse antud riiklikele vahenditele, mida ei saanud aga kasutada teised organisatsioonid või ettevõtted, ja et see fond sai neist tehingutest otsest kasumit.
Thus, given the differences in size of the FPAP’s member fisheries undertakings, it is certain that the amount of the aid granted to some undertakings is greater than EUR 30000.
Kuna kalapüügiriskide ennetamise fondi kuuluvad väga erineva suurusega kalandusettevõtjad, võib seetõttu olla kindel, et teatavatele ettevõtjatele makstud abi ületas 30000 eurot.
For example, for trawlers from 20 to 25 metres, the annual amount of the allowance is around EUR 35000, i.e. EUR 70000 for the two years 2005 and 2006 [16].
Näiteks küünib 20–25 meetri pikkustele traaleritele makstud aastahüvitiste kogusumma 35000 euroni, mis teeb kahe aasta kohta (2005 ja 2006) kokku 70000 eurot.
But, as indicated above (see recital 75 of this Decision), this was possible only because ‘The State has granted assistance of EUR 65 million to date.
Nagu osutatud eespool (vt käesoleva otsuse põhjendus 75), sai see võimalikuks ainult põhjusel, et „riik oli andnud selleks kuupäevaks 65 miljoni euro suuruse panuse.
The Commission therefore notes that the supply of fuel to fisheries undertakings at a price lower than that on the ordinary market was possible due to the advances granted by the State and the FPAP’s own resources, i.e. the product of its members’ contributions and the profits from speculative operations on the futures market for petroleum products.
Komisjon nendib, et kalandusettevõtjatele sai kütust tavalisest turuhinnast madalama hinnaga hankida üksnes tänu riigi tehtud ettemaksetele ja kalapüügiriskide ennetamise fondi omavahenditele, mis moodustusid fondi liikmete sissemaksetest ja naftatoodete futuuriturgudel spekuleerimisega teenitud tulust.
Assuming a ceiling on compensation of 12 cent per litre, which was applied to the third advance [19], the annual financial requirements of the FPAP were thus about EUR 85 million.
Eeldusel et hüvituse ülemmäär on 12 eurosenti/liiter – seda ülemmäära kasutati kolmanda ettemakse puhul –, [19] ulatuvad kalapüügiriskide ennetamise fondi aastased finantsvajadused suurusjärku 85 miljonit eurot.
Considering the fact that the fisheries undertakings perhaps only insured part of their fuel consumption, the appropriations required were probably less, but the order of magnitude remains at several tens of millions of euro a year, as compared to the initial estimate of EUR 4 million for 2005.
Kuna kalandusettevõtjad kindlustasid ilmselt vaid osa oma kütusekuludest, oli fondi krediidivajadus tõenäoliselt väiksem, kuid selle aastane suurusjärk jäi ikkagi kümnetesse miljonitesse eurodesse võrreldes esialgse arvestusega aastaks 2005, milleks oli 4 miljonit eurot.
The FPAP goes on to state that the system of payment for fishermen in France by giving them a share of the crew’s profit has had the effect of depriving the employees of fisheries undertakings of their wages or even putting them in debt to the shipowners.
Kalapüügiriskide ennetamise fond jätkab oma mõttekäiku, osutades, et palga maksmine kaluritele „osa järgi” jätab kalandusettevõtete töötajad palgast ilma, koguni võlgadesse laevaomaniku ees.
Judgment of the Rennes Court of Appeal of 16 June 1998Marziou v Louzaouen, in Le Droit Maritime Français, No 588, December 1998, p. 1201 et seq. (Editions Lamy).
Rennes’i apellatsioonikohtu 16. juuni 1998. aasta otsus kohtuasjas Marziou vs. Louzaouen, Le Droit Maritime Français, nr 588, detsember 1998, lk 1201 jj (Editions Lamy).
Thus the FPAP, while being constituted as a trade association, operates on these futures markets by buying and selling options, as any ordinary private company active on this kind of market and operating according to the rules of the market economy would do’.
Siit nähtub, et ehkki kalapüügiriskide ennetamise fond on loodud ametiühinguna, toimib ta neil futuuriturgudel optsioone ostes ja müües nagu tavaline eraettevõtja, kes tegutseb niisugustel turgudel turumajanduse reeglite alusel.”