natgillin/translations-raw huggingface dataset:
New data that demonstrate the continuing sensitivity of the procedures should be developed when some essential element of the conduct of the test or procedures has been changed by the performing laboratory.
Protseduuride jätkuvat tundlikkust tõendavad uued andmed tuleks luua, kui katset sooritav labor on muutnud katse tegemise mõningaid olulisi osasid või menetlusi.
Dose levels should be selected by taking into account any previously observed toxicity and kinetic data available for the test compound or related materials.
Annusemäärade valimisel tuleks võtta arvesse kõiki katseühendi või sellega seotud ainete saadaolevaid varem saadud toksilisuse ja kineetilisi andmeid.
In principle, dose levels should be set so that primary toxic effects on the nervous system can be distinguished from effects related to systemic toxicity.
Põhimõtteliselt tuleks annusemäärad kehtestada nii, et saaks eristada algseid toksilisi mõjusid närvisüsteemile süsteemse toksilisusega seotud mõjudest.
Two to three intervals are frequently optimum and addition of a fourth test group is often preferable to using very large intervals (e.g. more than a factor of 10) between dosages.
Kahe- või kolmekordsed vahemikud on sageli optimaalsed ning sageli on eelistatud neljanda katserühma lisamine väga suurte vahemike (nt üle kümnekordne tegur) annuste vahel.
Where there is a reasonable estimation of human exposure this should also be taken into account.
Kui inimese vastuvõtlikkuse kohta on olemas mõistlik hinnang, tuleks seda arvesse võtta.
If a study at one dose level of at least 1000 mg/kg body weight/day, using the procedures described, produces no observable neurotoxic effects and if toxicity would not be expected based upon data from structurally related compounds, then a full study using three dose levels may not be considered necessary.
Kui katse ühe annusega, milleks on vähemalt 1000 mg kg kehamassi kohta, kasutades kirjeldatud protseduure, ei põhjusta täheldatavaid neurotoksilisi mõjusid ja kui toksilisus ootuspäraselt põhineb struktuurselt lähedaste ainete andmetel, siis ei peeta kolme annuse taset käsitlevat täielikku uuringut vajalikuks.
For other types of administration, such as inhalation or dermal application, the physical chemical properties of the test substance often may dictate the maximum attainable level of exposure.
Muude manustamisviiside korral, nagu näiteks sissehingamine või naha kaudu manustamine, võivad katseaine füüsikalis-keemilised omadused tihti viidata suurimale kokkupuutetasemele.
For the conduct of an oral acute study, the dose for a limit test should be at least 2000 mg/kg.
Ägeda suukaudse uuringu tegemiseks peaks piirkatse annus olema vähemalt 2000 mg/kg.
The animals are dosed with the test substance daily, seven days each week, for a period at least 28 days; use of a five-day dosing regime or a shorter exposure period needs to be justified.
Loomadele annustatakse katseainet kord päevas, seitse päeva nädalas, vähemalt 28 päeva; viiepäevase annustamisrežiimi või lühema kokkupuute perioodi kasutamist on vaja põhjendada.
When the test substance is administered by gavage, this should be done in a single dose using a stomach tube or a suitable intubation cannula.
Katseainet manustatakse ühekordse annusena sondi abil söögitoru kaudu või sobiva intubeerimise kanüüli abil.
The maximum volume of a liquid that can be administered at one time depends on the size of the test animals.
Vedeliku suurim kogus, mida saab ühel korral manustada, sõltub katselooma suurusest.
The volume should not exceed 1 ml/100 g body weight.
Kogus ei tohiks ületada 1 ml/100 g kehamassi kohta.
However in the case of aqueous solutions, the use of up to 2 ml/100 g body weight can be considered.
Vesilahuste puhul võib siiski manustada 2 ml/100 g kehamassi kohta.
Where a repeat dose study is used as a preliminary to a long term study, a similar diet should be used in both studies.
Kui korduva annusega uuringut tehakse pikaajalise uuringu alguuringuga, tuleks kasutada mõlemas uuringus sama toitu.
For acute studies, if a single dose is not possible, the dose may be given in smaller fractions over a period not exceeding 24 hours.
Erandkorras, kui ühekordne annus ei ole võimalik, manustatakse annust väiksemates osades kuni 24 tunni jooksul.
OBSERVATION
VAATLUSED
Frequency of observations and tests
Vaatluste ja katsete sagedus
In repeated dose studies, the observation period should cover the dosage period.
Korduva annusega uuringutes peaks vaatlusperiood hõlmama annustamisperioodi.
In acute studies, 14-day post-treatment period should be observed.
Akuutsetes uuringutes tehakse vaatlusi katse järel 14 päeva.
For animals in satellite groups which are kept without exposure during a post-treatment period, observations should cover this period as well.
Satelliitrühma kuuluvate loomade puhul, keda hoitakse kokkupuutumise eest katsejärgsel perioodil, peaks vaatlused hõlmama sama perioodi.
Observations should be made with sufficient frequency to maximise the probability of detection of any behavioural and/or neurological abnormalities.
Vaatlusi tuleks teha piisavalt sageli, et suurendada mis tahes käitumisega seotud ja/või neuroloogiliste kõrvalekallete tuvastamise tõenäosust.
Observations should be made preferably at the same times each day with consideration given to the peak period of anticipated effects after dosing.
Vaatlusi peaks tegema soovitavalt sama ajal iga päev, võttes arvesse oodatavate mõjude kõrghetke pärast annustamist.
The frequency of clinical observations and functional tests is summarised in Table 2.
Kliiniliste vaatluste ja funktsionaalsete katsete sagedus on esitatud kokkuvõtlikult tabelis 2.
If kinetic or other data generated from previous studies indicates the need to use different time points for observations, tests or post-observation periods, an alternative schedule should be adopted in order to achieve maximum information.
Kui varasematest uuringutest saadud kineetilised või muud andmed viitavad vajadusele kasutada erinevaid vaatlus-, katse- või vaatlusjärgseid aja hetki, tuleks vastu võtta alternatiivne ajakava maksimaalse teabe saamiseks.
The rationale for changes to the schedule should be provided.
Ajakava muudatuste kohta tuleks esitada põhjendus.
Observations of general health condition and mortality/morbidity
Üldise tervisliku seisundi ja suremuse/haigestumuse vaatlused
All animals should be carefully observed at least once daily with respect to their health condition as well as at least twice daily for morbidity and mortality.
Kõiki loomi tuleks hoolikalt vaadelda vähemal kord päevas nende tervisliku seisundit arvesse võttes ning vähemalt kaks korda päevas haigestumuse ja suremuse osas.
Detailed clinical observations
Üksikasjalikud kliinilised vaatlused
Detailed clinical observations should be made on all animals selected for this purpose (see Table 1) once before the first exposure (to allow for within-subject comparisons) and at different intervals thereafter, dependant on the duration of the study (see Table 2).
Üksikasjalikud kliinilised vaatlused tuleks teha kõikide loomade kohta, kes on valitud sel eesmärgil (vt tabel 1), üks kord enne esimest kokkupuudet (et võimaldada sama katselooma käsitlevaid võrdlusi) ja seejärel erinevate ajavahemike tagant, sõltuvalt uuringu kestusest (vt tabel 2).
Detailed clinical observations on satellite recovery groups should be made at the end of the recovery period.
Üksikasjalikud kliinilised vaatlused toibuvate loomade satelliitrühmade kohta tuleks teha toibumisperioodi lõpus.
Detailed clinical observations should be made outside the home cage in a standard arena.
Üksikasjalikud kliinilised vaatlused tuleks teha looma oma puurist väljaspool standardalal.
They should be carefully recorded using scoring systems that include criteria or scoring scales for each measurement in the observations.
Neid peaks hoolikalt registreerima, kasutades punktisüsteeme, mis hõlmavad kriteeriume või punktiskaalasid iga vaatluse käigus tehtava mõõtmise kohta.
The criteria or scales used should be explicitly defined by the testing laboratory.
Kasutatavad kriteeriumid või skaalad tuleks selgesõnaliselt määratleda katselabori poolt.
Effort should be made to ensure that variations in the test conditions are minimal (not systematically related to treatment) and that observations are conducted by trained observers unaware of the actual treatment.
Tuleb püüda tagada, et muutused katsetingimustes oleksid minimaalsed (mitte süsteemselt seotud katsega) ning et vaatlusi teeks koolitatud vaatlejad, kes ei ole teadlikud tegelikust käsitlemisest.
It is recommended that the observations be carried out in a structured fashion in which well-defined criteria (including the definition of the normal ‘range’) are systematically applied to each animal at each observation time.
On soovitav, et vaatlusi tehtaks struktuurselt, et täpselt määratletud kriteeriume (kaasa arvatud määratlus „normaalne vahemik”) kohaldatakse süsteemselt iga looma suhtes igal vaatlusel.
The ‘normal range’ should be adequately documented.
Normaalne vahemik tuleks adekvaatselt dokumenteerida.
All observed signs should be recorded.
Kõik täheldatud sümptomid tuleks registreerida.
Whenever feasible, the magnitude of the observed signs should also be recorded.
Kui see on teostatav, tuleks registreerida ka täheldatud sümptomite suurus.
Clinical observations should include, but not be limited to, changes in skin, fur, eyes, mucous membranes, occurrence of secretions and excretions and autonomic activity (e.g. lacrimation, piloerection, pupil size, unusual respiratory pattern and/or mouth breathing, any unusual signs of urination or defecation, and discoloured urine).
Kliinilised vaatlused peaksid hõlmama, kuid mitte ainult, naha, karvkatte, silmade, limaskestade, eritiste esinemise ja autonoomse aktiivsuse (nt pisaravool, piloerektsioon, pupilli suurus, ebatavaline hingamismudel ja/või suu kaudu hingamine (lõõtsutamine), kõik urineerimise või roojamisega seotud ebatavalised sümptomid ning uriini värvumine) muutusi.
Any unusual responses with respect to body position, activity level (e.g. decreased or increased exploration of the standard arena) and co-ordination of movement should also be noted.
Kõik ebatavalised reaktsioonid seoses kehaasendi, aktiivsuse astme (nt standardala vähenenud või suurenenud uurimine) ning liigutuste koordinatsiooniga tuleks samuti üles märkida.
Changes in gait (e.g. waddling, ataxia), posture (e.g. hunched-back) and reactivity to handling, placing or other environmental stimuli, as well as the presence of clonic or tonic movements, convulsions or tremors, stereotypes (e.g. excessive grooming, unusual head movements, repetitive circling) or bizarre behaviour (e.g. biting or excessive licking, self mutilation, walking backwards, vocalisation) or aggression should be recorded.
Muutused kõnnakus (nt taarumine, ataksia), kehaasendis (nt küürus selg) ning käsitlemise, asetamise või muude keskkonnaga stiimulitega seotud reaktiivsuses ning klooniliste või tooniliste liigutuste, krampide või värinate esinemine, stereotüübid (nt ülemäärane sugemine, ebatavalised pea liigutused, korduv tiirutamine) või veider käitumine (nt hammustamine või ülemäärane lakkumine, enesesandistamine, tagurpidi kõndimine, häälitsemine) või agressiivsus tuleks registreerida.
Functional tests
Funktsionaalsed katsed
Similar to the detailed clinical observations, functional tests should also be conducted once prior to exposure and frequently thereafter in all animals selected for this purpose (see Table 1).
Sarnaselt üksikasjalikele kliinilistele vaatlustele, tuleks funktsionaalsed katsed samuti teostada üks kord enne kokkupuudet ja seejärel sageli kõiki loomadega, kes on sel eesmärgil välja valitud (vt tabel 1).
The frequency of functional testing is also dependent on the study duration (see Table 2).
Funktsionaalsete katsete tegemise sagedus on samuti sõltuv uuringu kestuses (vt tabel 2).
In addition to the observation periods as set out in Table 2, functional observations on satellite recovery groups should also be made as close as possible to the terminal kill.
Lisaks tabelis 2 sätestatud vaatlusperioodidele tuleks funktsionaalsed vaatlused toibuvate loomade satelliitrühmade suhtes samuti teha võimalikult lähedal lõplikule surmamisele.
Functional tests should include sensory reactivity to stimuli of different modalities (e.g. auditory, visual and proprioceptive stimuli (5)(6)(7)), assessment of limb grip strength (8) and assessment of motor activity (9).
Funktsionaalsetes katsetes peaks käsitlema sensoorset reaktiivsust erinevatele stiimulitele (nt kuulmis-, nägemis- ja propriotseptoorsed stiimulid (5, 6, 7)), jäseme haardejõu hindamine (8) ja motoorse tegevuse hindamine (9).
Motor activity should be measured with an automated device capable of detecting both decreases and increases in activity.
Motoorset tegevust tuleks mõõta automaatseadme abil, mis on võimeline avastama nii tegevuse vähenemise kui suurenemise.
If another defined system is used it should be quantitative and its sensitivity and reliability should be demonstrated.
Kui kasutatakse muud kindlaksmääratud süsteemi, peaks see olema kvantitatiivne ning selle tundlikkus ja usaldusväärsus peaksid olema tõendatud.
Each device should be tested to ensure reliability across time and consistency between devices.
Iga seadet tuleb testida selle usaldusväärsuse tagamiseks aja jooksul ja seadmete vastavuse tagamiseks.
Further details of the procedures that can be followed are given in the respective references.
Järgitavate protseduuride täiendavad üksikasjad on toodud vastavates viidetes.
If there are no data (e.g. structure-activity, epidemiological data, other toxicology studies) to indicate the potential neurotoxic effects, the inclusion of more specialised tests of sensory and motor function or learning and memory to examine these possible effects in greater details should be considered.
Kui puuduvad andmed (nt struktuuraktiivsus, epidemioloogilised andmed, muud toksikoloogilised uuringud), mis viitaksid võimalikele neurotoksiliste mõjudele, tuleks kaaluda sensoorseid ja motoorseid funktsioone või õppimist ja mälu uurivate täpsemate katsete lisamist nimetatud võimalike mõjude uurimiseks üksikasjalikumalt.
More information on more specialised tests and their use is provided in (1).
Viites 1 on esitatud rohkem teavet täpsemate katsete ja nende kasutamise kohta.
Exceptionally, animals that reveal signs of toxicity to an extent that would significantly interfere with the functional test may be omitted from that test.
Erandkorras, loomad, kel ilmnevad mürgistusnähud sellises ulatuses, et see oluliselt häiriks funktsionaalse katse sooritamist, võib katsest välja jätta.
Justification for the elimination of animals from a functional test should be provided.
Tuleks esitada loomade funktsionaalsest katsest väljajätmise põhjendus.
For studies up to 90 days duration, all animals should be weighed at least once a week and measurements should be made of food consumption (water consumption, when the test substance is administered by that medium) at least weekly.
Kuni 90päevaste uuringute puhul tuleks loomi kaaluda vähemalt kord nädalas ja mõõtmisi tuleks teha toidu tarbimise kohta (vee tarbimine, kui katseainet manustatakse nimetatud keskkonnas) vähemalt kord nädalas.
For long term studies, all animals should be weighed at least once at week for the first 13 weeks and at least once every four weeks thereafter.
Pikaajaliste uuringute puhul tuleks kaaluda kõiki loomi vähemalt kord nädalas esimese 13 nädala jooksul ja seejärel vähemalt kord iga 4 nädala tagant.
Measurements should be made of food consumption (water consumption, when the test substance is administered by that medium) at least weekly for the first 13 weeks and then at approximately three-month intervals unless the health status or body weight changes dictate otherwise.
Mõõtmisi toidu tarbimise kohta (vee tarbimine, kui katseainet manustatakse nimetatud keskkonnas) tuleks teha vähemalt kord nädalas esimese 13 nädala jooksul ja seejärel ligikaudu kolmekuuliste intervallide tagant, välja arvatud juhul, kui tervislik seisundi või kehamassi muutumine näeb ette teisiti.
For studies longer than 28 days duration, ophthalmologic examination, using an ophthalmoscope or an equivalent suitable instrument, should be made prior to the administration of the test substance and at the termination of the study, preferably on all animals, but at least on animals in the high dose and control groups.
Pikemate kui 28päevaste uuringute puhul tuleks teha oftalmoloogiline uuring, kasutades oftalmoskoopi või samalaadset sobivat instrumenti, enne katseaine manustamist ja katse lõpetamisel, eelistatavalt kõikide loomadega, kuid vähemalt loomadega, kes on suure annusemääraga või kontrollrühmades.
If changes in the eyes are detected or, if clinical signs indicate the need, all animals should be examined.
Kui avastatakse muutused silmades või kui kliinilised tunnused viitavad selle vajadusele, tuleks uurida kõiki loomi.
For long term studies, an ophthalmologic examination should also be carried out at 13 weeks.
Pikaajaliste uuringute puhul tuleks teha oftalmoloogiline uuring 13 nädala jooksul.
Ophthalmologic examinations need not to be conducted if this data is already available from others studies of similar duration and at similar dose levels.
Oftalmoloogilisi uuringuid ei ole vaja teha, kui selle kohta on juba olemas andmed, mis on saadud muudest, sarnase kestusega ja samalaadse annusemääraga uuringutest.
When the neurotoxicity study is carried out in combination with a repeated dose systemic toxicity study, haematological examinations and clinical biochemistry determinations should be carried out as set out in the respective method of the systemic toxicity study.
Kui neurotoksilisuse uuring tehakse koos korduva annusega süsteemse toksilisuse uuringuga, tuleks teha hematoloogilised uuringud ja kliinilise biokeemia määramised vastavalt süsteemse toksilisuse uuringu asjaomasele meetodile.
Collection of samples should be carried out in such a way that any potential effects on neurobehaviour are minimised.
Proove tuleks koguda selliselt, et vähendatakse kõiki võimalikke mõjusid neuroloogilisele käitumisele.
The neuropathological examination should be designed to complement and extend the observations made during the in vivo phase of the study.
Neuropatoloogiline uuring tuleks välja töötada uuringu in vivo etapis tehtud vaatluste täiendamiseks ja laiendamiseks.
Tissues from at least five animals/sex/group (see Table 1 and next paragraph) should be fixed in situ, using generally recognised perfusion and fixation techniques (see reference 3, chapter 5 and reference 4, chapter 50).
Proovid vähemalt viie looma kudedest soo ja rühma kohta (vt tabel 1 ja järgmine lõige) fikseeritakse in situ, kasutades üldtunnustatud perfusiooni- ja fiksatsioonitehnikat (vt 3. viite 5. peatükk ja 4. viite 50. peatükk).
Any observable gross changes should be recorded.
Kõik täheldatavad suured muutused tuleks registreerida.
When the study is conducted as a stand-alone study screen for neurotoxicity or to characterise neurotoxic effects, the remainder of the animals may be used either for specific neurobehavioural (10)(11), neuropathological (10)(11)(12)(13), neurochemical (10)(11)(14)(15) or electrophysiological (10)(11)(16)(17) procedures that may supplement the procedures and examinations described here, or to increase the number of subjects examined for histophatology.
Kui uuringut teostatakse eraldi uuringuga neurotoksilisuse skriinimiseks või neurotoksiliste mõjude iseloomustamiseks, võib kasutada ülejäänud loomi kas teatavate neuroloogilise käitumisega seotud (10, 11), neuropatoloogilistes (10, 11, 12, 13), neurokeemilistes (10, 11, 14, 15) või elektrofüsioloogilistes (10, 11 ,16 17) protseduurides, mis võivad täiendada siin kirjeldatud protseduure ja uuringuid, või kasutada histopatoloogias uuritavate subjektide arvu suurendamiseks.
These supplementary procedures are of particular use when empirical observations or anticipated effects indicate a specific type or target of neurotoxicity (2)(3).
Need täiendavad protseduurid võivad olla eriti kasulikud, kui empiirilised vaatlused või oodatavad mõjud viitavad kemikaali neurotoksilisuse (2, 3) teatavale liigile või sihtmärgile.
Alternatively, the remainder of the animals can also be used for routine pathological evaluations as described in Method for repeated dose studies.
Alternatiivselt võib ülejäänud loomi samuti kasutada rutiinsetes patoloogilistes hindamistes, nagu on kirjeldatud korduvate annustega uuringute meetodis.
A general staining procedure, such as haematoxylin and eosin (H&E), should be performed on all tissue specimens embedded in paraffin and microscopic examination should be carried out.
Kõik parafiini valatud koeproovid värvitakse üldise värvimisprotseduuri abil, nt hematoksüliin ja eosiin (H&E), ning neid uuritakse mikroskoopiliselt.
If signs of peripheral neuropathy are observed or suspected, plastic-embedded samples of peripheral nerve tissue should be examined.
Kui täheldatakse või kahtlustatakse perifeerse neuropaatia sümptomeid, tuleks uurida plastikusse valatud perifeerse närvikoe proove.
Clinical signs may also suggest additional sites for examination or the use of special staining procedures.
Kliinilised tunnused võivad anda põhjust uute kohtade uurimisele või eriliste värvimismenetluste kasutamisele.
Guidance on additional sites to be examined can be found in (3)(4).
Viidetes (3) ja (4) on antud juhised täiendavate uuringukohtade kohta.
Appropriate special stains to demonstrate specific types of pathological change may also be helpful (18).
Samuti võivad sobivad erivärvid olla abiks teatud liiki patoloogilistele muutustele viitamisel (18).
Representative sections of the central and peripheral nervous system should be examined histologically (see reference 3, chapter 5 and reference 4, chapter 50).
Kesk- ja perifeerse närvisüsteemi representatiivsed lõike tuleks uurida histoloogiliselt (vt 3. viite 5. peatükk ja 4. viite 50. peatükk).
The areas examined should normally include: the forebrain, the centre of the cerebrum, including a section through the hippocampus, the midbrain, the cerebellum, the pons, the medulla oblongata, the eye with optic nerve and retina, the spinal cord at the cervical and lumbar swellings, the dorsal root ganglia, the dorsal and ventral root fibres, the proximal sciatic nerve, the proximal tibial nerve (at the knee) and the tibial nerve calf muscle branches.
Uuritavad alad peaksid tavaliselt sisaldama järgmist: eesaju, suuraju keskosa, sh hipokampi läbiv lõige, keskaju, väikeaju, ajusild, piklikaju, silm koos nägemisnärviga ja võrkkestaga, seljaaju kaela- ja nimmetüve kohal, spinaalganglion, spinaal- ja ventraalnärvikiud, proksimaalne istmikunärv, proksimaalne säärenärv (põlves) ja säärenärvipoolsed sääremarjalihase harud.
The spinal cord and peripheral nerve sections should include both cross or transverse and longitudinal sections.
Seljaajust ja perifeersest närvist tehtavate lõigete hulka kuuluvad nii rist- kui pikilõiked.
Attention should be given to the vasculature of the nervous system.
Tähelepanu tuleks pöörata närvisüsteemi veresoonestikule.
A sample of skeletal muscle, particularly calf muscle, should also be examined.
Samuti tuleks uurida skeletilihasest, eelkõige sääremarjalihasest võetud proovi.
Special attention should be paid to sites with cellular and fibre structure and pattern in the CNS and PNS known to be particularly affected by neurotoxicants.
Erilist tähelepanu tuleks pöörata kesk- ja perifeerse närvisüsteemi kohtadele, mille raku- ja kiustruktuur ja -tüüp on teatavasti eriti mõjutatud neurotoksiliste ainete poolt.
Guidance on neurophatological alterations that typically result from toxicant exposure can be found in the references (3)(4).
Viidetes 3 ja 4 on toodud selliseid neuropatoloogilisi muutusi käsitlev juhend, mida põhjustab kokkupuude toksiliste ainetega.
A stepwise examination of tissue samples is recommended in which sections from the high dose group are first compared with those of the control group.
Etapiviisiline koeproovide uuring on soovitav, milles võrreldakse esmalt suure annusega rühma lõikeid kontrollrühma lõigetega.