natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Given the extraordinary need and urgency to guarantee, for purposes of public order and territorial continuity, the aforementioned public air transport service by granting Alitalia […] a short-term loan from the State, at market conditions, for the duration strictly needed to avoid compromising operational continuity until the new Government takes office, thus enabling it to take, with its full powers, the initiatives chosen to make possible the recovery of the company and completion of its liberalisation process.’
arvestades, et riiklikel ja territoriaalse järjepidevusega seonduvatel põhjustel on äärmiselt vajalik ja kiireloomuline tagada kõnealuse riikliku lennutranspordi teenuse osutamine riigi poolt Alitaliale antud lühiajalise laenu abil […], mis antakse turutingimustel ning ajaks, mis on hädavajalik selleks, et mitte kahjustada tegevuse jätkamist seni, kuni tööle on asunud uus juhtkond, kellele luuakse tingimused, et ta saaks täieulatusliku volitusega tagada valitud algatuste jätkumise, et muuta võimalikuks äriühingu saneerimine ja liberaliseerimisprotsessi lõpetamine.”
By letter of 30 May 2008 the Italian authorities informed the Commission that, by means of the aforementioned Decree-Law No 93, the Italian Government had given Alitalia the option of counting the value of the loan as part of its capital, in order to cover its losses (see Article 4(3) of the aforementioned Decree-Law).
Itaalia ametiasutused teatasid 30. mai 2008. aasta kirjaga komisjonile, et Itaalia valitsus oli eespool osutatud dekreetseadusega nr 93 näinud ettevõtja Alitalia jaoks ette võimaluse kanda saadud laenusumma kahjumi katmiseks omavahendite arvele (vt kõnealuse dekreetseaduse artikli 4 lõige 3).
The intention behind this was to allow the company to maintain the value of its capital, in order to ensure that its losses did not make its share capital and reserves fall below the legal limit, thereby preventing insolvency proceedings (procedura concorsuale), and to ensure that the possibility of privatisation remained open and credible.
See võimalus nähti ette selleks, et võimaldada ettevõtjal säilitada omakapitali väärtust, selleks et aktsiakapital ja reservid ei langeks kahjumi tõttu allapoole seaduslikku piiri, mis põhjustaks maksejõuetusmenetluse (procedura concorsuale) algatamise, ning jätta erastamisvõimalus avatuks ja usaldusväärseks.
The loan repayment terms laid down in Decree-Law No 80 remain applicable in the context of Decree-Law No 93, except for the fact that the interest rate to which the loan is subject has been increased by 1 % (see Article 4(1) and (2) of Decree-Law No 93) and that, in the event of the company being liquidated, the amount in question will be repaid only after all the other creditors have been paid off, jointly and in proportion to the share capital (see Article 4(4) of Decree-Law No 93).
Dekreetseaduses nr 80 sätestatud laenu tagasimaksmise korda kohaldatakse seoses dekreetseadusega nr 93, välja arvatud laenu suhtes kohaldatav intressimäär, mida suurendatakse 1 % (vt dekreetseaduse nr 93 artikli 4 lõiked 1 ja 2), ning asjaolu, et ettevõtte likvideerimise korral makstakse kõnealune summa tagasi alles pärast kõikide teiste võlausaldajate nõuete rahuldamist aktsiakapitaliga solidaarselt ja proportsionaalselt (vt dekreetseaduse nr 93 artikli 4 lõige 4).
In its Decision of 11 June 2008, the Commission found that the measure in question (hereinafter referred to as the measure) was a loan granted by the Italian State, the value of which could be counted as part of Alitalia’s capital [7].
Komisjon märkis oma 11. juuni 2008. aasta otsuses, et kõnealuse meetme puhul on tegemist Itaalia riigi antud laenuga, mille summa võib arvestada Alitalia omakapitali hulka [7] (edaspidi „meede”).
On the subject of whether the measure in question could be regarded as aid, the Commission expressed its doubts as to whether the Italian State, in granting Alitalia the measure, acted as a prudent shareholder pursuing a structural policy — whether general or sectoral — guided by longer-term prospects of profitability on the capital invested than those of an ordinary investor.
Seoses kõnealuse meetme liigitamisega riigiabiks väljendas komisjon oma kahtlusi selle kohta, kas Itaalia riik käitus Alitalia suhtes kõnealust abimeedet rakendades teadliku aktsionärina, kes järgib struktuuri-, globaalset või sektoripoliitikat ning kes tavalise investoriga võrreldes juhindub investeeritud kapitali pikaajalisema tasuvuse väljavaadetest.
In this context, the Commission took the view, on the basis of the information at its disposal, that, irrespective of how the relevant funds were used, the measure in question provided Alitalia with an economic advantage it would not have had under normal market conditions.
Sellega seoses leidis komisjon oma käsutuses oleva teabe alusel eelkõige, et hoolimata asjaomaste vahendite kasutusviisist annab kõnealune meede Alitaliale majandusliku eelise, mida ta tavalistes turutingimustes ei oleks saanud.
This assessment was based on the company’s financial situation and on the conditions and circumstances under which the measure was granted.
See hinnang põhines ettevõtja finantsolukorral ning uuritava abimeetme rakendamise tingimustel ja asjaoludel.
The Commission also expressed doubts as to whether the measure was compatible with the common market.
Samuti oli komisjonil kahtlusi meetme kokkusobivuses ühisturuga.
On the basis of the information at its disposal at that stage of the procedure, it took the view that the measure could not be declared compatible with the common market in accordance with the Community guidelines on State aid for rescuing and restructuring firms in difficulty (hereinafter referred to as the 2004 guidelines) [8].
Selles menetluse etapis oma käsutuses olevale teabele tuginedes leidis komisjon eelkõige, et kõnealust meedet ei saa pidada ühisturuga kokkusobivaks raskustes olevate äriühingute päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antavat riigiabi käsitlevate suuniste (edaspidi „2004. aasta suunised”) [8] kohaselt.
It pointed out that Alitalia had already received rescue and restructuring aid.
Komisjon tuletas meelde, et Alitaliale oli juba antud ümberkorraldus- ja päästmisabi.
Accordingly, the Commission decided to initiate the formal investigation procedure in order to allay its doubts both as to whether the scheme in question constituted State aid and as to its compatibility with the common market.
Seetõttu otsustas komisjon algatada ametliku uurimismenetluse, et hajutada oma kahtlusi seoses kõnealuse meetme liigitamisega riigiabiks ning selle meetme kokkusobivusega ühisturuga.
COMMENTS BY THE ITALIAN AUTHORITIES
ITAALIA AMETIASUTUSTE MÄRKUSED
In their comments, the Italian authorities asserted that the measure in question did not constitute State aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
Itaalia ametiasutused on oma märkustes seisukohal, et kõnealune meede ei ole riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses.
They considered that the Italian State had acted as a shareholder whose objective was to ensure that a company in which it held a stake had the financial resources necessary to meet its liquidity needs in the short term.
Sellega seoses leiavad Itaalia ametiasutused, et Itaalia riik on käitunud aktsionärina, kelle eesmärk on tagada ettevõttele, milles tal on osalus, vajalikud finantsvahendid, et täita lühiajalises perspektiivis oma sularahavajadus.
The ordinary shareholder loan granted by Italy thus constituted a simple bridging loan intended to protect the value of the State’s holding and would have been granted by any prudent shareholder pursuing a structural policy — whether general or sectoral — guided by longer-term prospects of profitability on the capital invested than those of an ordinary investor.
Itaalia antud tavapärane osanikulaen on seega lihtsalt riigi osaluse väärtuse tagamiseks mõeldud sildfinantseerimine, mida oleks andnud teadlik aktsionär, kes järgib struktuuri-, globaalset või sektoripoliitikat ning kes tavalise investoriga võrreldes juhindub investeeritud kapitali pikaajalisema tasuvuse väljavaadetest.
In this context, the interest rates applied in the case in point were consistent with the nature and objectives of a shareholder loan.
Sellega seoses on käesoleval juhul kohaldatavad intressimäärad kooskõlas osanikupoolse rahastamise iseloomu ja eesmärkidega.
Although such financing is often not onerous, in the case in point it was considered to be onerous, taking into account the nature of the lender and the setting of the interest rate at a level allowing a direct and appropriate return on the capital.
Ehkki kõige sagedamini on sellise rahastamise tunnuseks kasumlikkuse puudumine, oleks kõnealusel juhul seda käsitletud kasumlikuna, võttes arvesse laenuandja staatust ning määrates intressimäära kindlaks sellisel tasemel, mis võimaldab kapitalilt saada otsest ja adekvaatset majanduslikku tulu.
With regard to the Commission’s claim that the doubts concerning the aid nature of the measure in question were substantiated by the fact that it was adopted at the same time as withdrawal of a takeover bid submitted to Alitalia on 14 March 2008 and by the fact that the existence of ‘certain and immediate prospects of Alitalia being purchased by another investor’ was not proven, Italy pointed out that the reasons preventing the privatisation process being finalised with the Air France-KLM group had already been made clear.
Komisjoni väite kohta, mille kohaselt põhinevad kõnealuse meetme riigiabiks liigitamisega seonduvad kahtlused asjaolul, et see võeti vastu samal ajal, kui võeti tagasi Alitaliale 14. märtsil 2008 esitatud ostupakkumine, samuti sellel, et ei ole tõendatud „kindlate ja koheste väljavaadete olemasolu Alitalia ostmiseks mõne teise investori poolt”, tuletab Itaalia meelde, et on juba täpsustanud põhjusi, mis ei võimaldanud erastamisprotsessi kontserniga Air France-KLM lõpetada.
According to the Italian authorities, however, the non-completion of this process did not undermine the prospect of privatisation in a context making best use of the company’s assets, while safeguarding its residual value for shareholders.
Itaalia ametiasutuste arvates ei ole olukorras, kus äriühingu vara väärtus aktsionäride jaoks tagatakse selle jääkväärtust säilitades, selle protsessi lõpetamata jätmine siiski erastamisprojektiga vastuolus.
Moreover, developments after 30 May 2008 suggested that this course could still reasonably be followed.
Samuti annavad pärast 30. maid 2008 toimunud sündmused alust arvata, et seda võimalust võib veel mõistlikult rakendada.
In this context, the Italian authorities referred to the contract concluded on 9 and 10 June 2008 with which Alitalia charged Intesa Sanpaolo SpA (hereinafter referred to as Intesa Sanpaolo) with seeking out a bid to the Ministry of Economic Affairs and Finance, as shareholder in Alitalia, and to Alitalia, with the aim that one or more industrial or financial investors interested in participating in the recovery, development and relaunching of Alitalia, particularly through its capitalisation, would take lasting control of the company.
Sellega seoses osutavad Itaalia ametiasutused 9.–10. juunil 2008 sõlmitud lepingule, milles Alitalia tegi ettevõtjale Intesa Sanpaolo S.p.A. (edaspidi „Intesa Sanpaolo”) ülesandeks edendada ja välja töötada pakkumist, mis on mõeldud esitamiseks majandus- ja rahandusministeeriumile Alitalia aktsionärina ning Alitaliale, selleks et üks või mitu tööstus- või finantsinvestorit, kes on huvitatud Alitalia saneerimises, arendamises ja taaskäivitamises osalemisest eelkõige selle kapitaliseerimise kaudu, võtaksid pikaajaliselt ettevõtte üle kontrolli.
This mandate had a duration of 60 days and could be extended by 30 days at the company’s request.
Selle praegu rakendamisel oleva volituse kestus on 60 päeva ning seda võib ettevõtja taotlusel 30 päeva võrra pikendada.
In the alternative, the Italian authorities asserted that, in any event, the measure was compatible with the common market in accordance with the 2004 guidelines.
Peale selle leiavad Itaalia ametiasutused, et 2004. aasta suuniste kohaselt on kõnealune meede igal juhul kokkusobiv ühisturuga.
Firstly, Alitalia was a firm in difficulty within the meaning of those guidelines.
Esiteks on Alitalia osutatud suuniste tähenduses raskustes olev äriühing.
Secondly, the measure in question was reversible and thus complied with the requirement of the 2004 guidelines according to which rescue aid must involve purely temporary forms of support and must not constitute structural measures.
Teiseks on kõnealune meede tagasipööratav toiming, millega on täidetud 2004. aasta suunistes sätestatud nõue, mille kohaselt tuleb päästmisabi anda üksnes ajutise abi kujul ning selle puhul ei tohi olla tegemist struktuurimeetmetega.
Fifthly, in accordance with the requirements of paragraph 25(d) of the 2004 guidelines, granting of the loan in question was necessary by virtue of the company’s immediate liquidity need caused by objective economic difficulties, which were recognised by the Commission in its Decision of 11 June 2008 (see recitals 18 to 20 of the Decision).
Viiendaks, 2004. aasta suuniste punkti 25 alapunkti d sätetest lähtudes oli kõnealuse laenu andmine vajalik ettevõtte kohese sularahavajaduse tõttu, mis tulenes objektiivsetest ja muu hulgas komisjoni 11. juuni 2008. aasta otsuses (vt kõnealuse otsuse põhjendused 18–20) tunnustatud majandusraskustest.
In this connection, the Italian authorities pointed out that the loan simply aimed to safeguard, in the short term, the survival and assets of Alitalia, in order to allow the privatisation process to succeed.
Selle kohta tuletavad Itaalia ametiasutused meelde, et laenu eesmärk on tagada üksnes lühiajalises perspektiivis Alitalia püsimajäämine ja vara, et võimaldada erastamisprotsess edukalt lõpetada.
The total amount of EUR 300 million was strictly necessary and proportional to achieving these objectives, as demonstrated by Italy’s presentation of the company’s economic and financial situation in its letter of 30 May 2008 to the Commission (see pages 6 to 9).
Sekkumise kogusumma 300 miljoni euro ulatuses on nende eesmärkide täitmiseks hädavajalik ja proportsionaalne, nagu seda muu hulgas tõendas ka ettevõtte majandus- ja finantsolukord, mida Itaalia kirjeldas komisjonile 30. mail 2008 saadetud kirjas (vt leheküljed 6–9).
Sixthly, and lastly, application of the ‘one time, last time’ principle referred to in paragraph 25(e) of the 2004 guidelines was not contrary to the specific circumstances of the case in point.
Kuuendaks, 2004. aasta suuniste punkti 25 alapunktis e sätestatud ühekordse abi põhimõtte kohaldamine ei ole vastuolus käesoleva juhtumi konkreetsete asjaoludega.
Although Alitalia had already received restructuring aid linked to the recovery plan over the 1996-2000 period, and rescue aid in 2004, it could be exempted from the ‘one time, last time’ principle.
Ehkki Alitalia on juba saanud ümberkorraldusabi seoses ajavahemikuks 1996–2000 ette nähtud saneerimiskavaga ning päästmisabi 2004. aastal, võib tema puhul kõrvale kalduda ühekordse abi põhimõttest.
The Italian authorities referred, in this context, to the Commission Decision of 1 December 2004 concerning the State aid which France was planning to implement for Bull [10] (hereinafter the Bull Decision).
Sellega seoses osutavad Itaalia ametiasutused komisjoni 1. detsembri 2004. aasta otsusele riigiabi kohta, mida Prantsusmaa kavatseb anda ettevõttele Bull [10] (edaspidi „Bulli otsus”).
They pointed out that application of the ‘one time, last time’ principle was aimed at avoiding a situation whereby repeated public intervention in favour of certain firms simply ‘maintain[ed] the status quo, postpone[d] the inevitable and in the meantime shift[ed] economic and social problems on to other, more efficient producers or other Member States’ (paragraph 72 of the 2004 guidelines).
Itaalia ametiasutused tuletavad meelde, et ühekordse abi põhimõtte kohaldamise eesmärk on vältida olukorda, kus korduv riiklik sekkumine teatavate ettevõtete kasuks piirdub „kehtiva olukorra säilitamisega, lükates vältimatu edasi ning suunates majanduslikud ja sotsiaalsed probleemid teistele tõhusamatele tootjatele või teistele liikmesriikidele” (2004. aasta suuniste punkt 72).
The possibility of waiving this principle was dependent on recognition of the existence of cases where these factors were not verifiable and the cumulation of aid granted over a given period to a single beneficiary was not sufficient to consider that the firm ‘[could] only survive thanks to repeated state support’ (paragraph 72 of the guidelines).
Seega tunnustaks kõnealuse põhimõtte kohaldamisest kõrvalekaldumise võimalus selliste juhtumite olemasolu, mille korral ei ole need elemendid tõestatavad, kuna teataval ajavahemikul samale abisaajale antud abi kumuleerumine ei ole piisav selleks, et leida, et asjaomane ettevõte „püsib elus vaid korduva riigiabi toel” (suuniste punkt 72).
In this connection, privatisation of the company, which remained a possible and credible outcome, could lead, when achieved, to a real change as compared to the existing situation concerning the management of Alitalia, which would be subject to new supervisory bodies, and allow the company to return to profitability through the economic contributions of the shareholders of the new company.
Sellega seoses võib ettevõtte erastamine, mis on endiselt võimalik ja usaldusväärne lahendus, kaasa tuua praegusega võrreldes täiesti uue olukorra seoses Alitalia tööstusliku juhtimise uute kontrolliasutuste alla paigutamisega ning võimaldada tänu uue äriühingu liikmete majanduslikele panustele ettevõtte kasumlikkuse taastada.
The Italian authorities also pointed out that all the external and unforeseen factors which, taken together, had prolonged the privatisation process of Alitalia could undoubtedly be considered exceptional and unforeseen circumstances for which it was not responsible, in accordance with paragraph 73 of the 2004 guidelines.
Samuti väidavad Itaalia ametiasutused, et kõigil Alitaliast sõltumatutel ja ettenägematutel teguritel, mis pikendasid ettevõtte erastamisprotsessi, võivad kaheldamatult olla ettenägematud ja erakordsed tagajärjed, mille eest Alitalia ei vastuta vastavalt 2004. aasta suuniste punktile 73.
COMMENTS BY INTERESTED THIRD PARTIES
HUVITATUD KOLMANDATE ISIKUTE MÄRKUSED
Five interested parties submitted their comments to the Commission under Article 88(2) of the Treaty.
Viis huvitatud isikut esitasid oma märkused komisjonile vastavalt EÜ asutamislepingu artikli 88 lõikele 2.
With regard to whether the measure in question constituted aid, four interested parties supported the Commission’s position, believing that this measure constituted aid within the meaning of Article 87(1) of the Treaty.
Kõnealuse meetme riigiabiks liigitamise küsimuses toetavad neli huvitatud isikut komisjoni seisukohta, mille kohaselt on osutatud meede riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses.
British Airways (BA) and Sterling Airlines asserted that, without the measure in question, Alitalia would go bankrupt under Italian law.
British Airways (BA) ja Sterling Airlines märgivad, et kõnealuse meetme puudumisel läheks Alitalia vastavalt Itaalia õigusaktidele pankrotti.
Alitalia would thus lose its air operator’s certificate in accordance with the civil aviation regulations and, in consequence, would have to cease operations.
Seejuures kaotaks Alitalia tsiviillennunduse eeskirjade kohaldamisel oma lennuettevõtja sertifikaadi ning peaks seetõttu tegevuse lõpetama.
Neos pointed out, as regards the interest rate applicable to the measure in question for the purposes of repayment, that the 100 basis points added to the reference rate by no means reflected the risks incurred by the Italian authorities in granting the measure.
Sellega seoses väidab Neos, et kõnealuse abimeetme tagasimaksmise suhtes kohaldatava intressimäära puhul ei võeta viitemäära suurendamisel 100 baaspunkti võrra sugugi arvesse riske, mida Itaalia ametiasutused kõnealust abimeedet rakendades kannavad.
Neos also supported the Commission’s assessment in its Decision of 11 June 2008 concerning the lack of prospects for the privatisation of Alitalia when the measure in question was granted.
Samuti toetab Neos komisjoni 11. juuni 2008. aasta otsuses esitatud hinnangut selle kohta, et kõnealuse meetme andmise ajal puudusid Alitalial väljavaated erastamiseks.
Indeed, this circumstance would later be confirmed by the serious tensions during August between the Italian Ministry of Finance and the company’s management board concerning the ‘continuity of the company’ and the approval of its half-yearly accounts.
Seda asjaolu tõendavad suured pinged, mis valitsesid augustikuus Itaalia rahandusministeeriumi ja ettevõtte haldusnõukogu vahel seoses „ettevõtte järjepidevuse” ning ettevõtte poolaasta raamatupidamisaruannete heakskiitmisega.
BA and Sterling Airlines recalled that Alitalia had benefited from similar measures in the past.
BA ja Sterling Airlines tuletavad meelde, et Alitalia on varem sarnast abi saanud.
Meanwhile, Ryanair expressed regret that the Commission had limited the scope of the formal investigation procedure initiated on 11 June 2008 to the measure in question, since, in its view, Alitalia had benefited from other illegal State aid measures since November 2005.
Ryanair väljendab kahetsust, et komisjon piiras 11. juunil 2008 algatatud ametliku uurimismenetluse rakendusala kõnealuse meetmega, kuna tema arvates on Alitalia saanud alates 2005. aasta novembrist ka muud ebaseaduslikku riigiabi.
Analysing these other measures would have reinforced the view that, in the circumstances in question, a private investor would not have agreed to grant the relevant measure.
Nende muude meetmete analüüsimine võimaldaks toetada analüüsi, mille kohaselt ei oleks erainvestor käesolevatel asjaoludel nõustunud kõnealust abimeedet rakendama.
Both Neos and Ryanair denounced the distortion of competition which resulted from the support which Alitalia had received from Italy for many years.
Nii Neos kui ka Ryanair leiavad, et Itaalialt Alitaliale antud abi on mitu aastat põhjustanud konkurentsimoonutusi.
In this connection, BA pointed out that this measure could not be granted without infringing the ‘one time, last time’ principle in the guidelines (paragraph 25(e) of the 2004 guidelines), since Alitalia had already received restructuring aid approved by the Commission.
Selle kohta väidab BA, et kõnealust meedet ei saa rakendada ilma suunistes sätestatud ühekordse abi põhimõtet rikkumata (2004. aasta suuniste punkti 25 alapunkt e), kuna Alitalia on juba komisjoni heakskiidetud ümberkorraldusabi saanud.
BA added that the exemption from the ‘one time, last time’ principle under paragraph 73 of the guidelines was not applicable in the case in point, since Alitalia had not had to deal with unforeseen circumstances for which it was not responsible.
BA lisab, et käesoleval juhul ei ole suuniste punktis 73 sätestatud ühekordse abi põhimõtte suhtes erandi tegemine kohaldatav, kuna Alitalial ei ole olnud tegemist ettenägematute asjaoludega, mille eest ta ei vastuta.
In this context, BA and Sterling Airlines made clear that the very difficult situation facing the air sector and linked, in particular, to the increased oil price, affected all the participants in the sector.
Sellega seoses täpsustavad BA ja Sterling Airlines, et praegune väga keeruline olukord lennundussektoris, mis on eelkõige seotud naftahinna tõusuga, puudutab kõiki asjaomases sektoris tegutsevaid ettevõtjaid.
Moreover, according to BA, the measure in question was not liquidity support in the form of loan guarantees or loans, but had the characteristics of an injection of capital guaranteeing the Italian Government effective control of the company (paragraph 25(a) of the 2004 guidelines).
Peale selle ei ole kõnealuse meetme puhul BA arvates tegemist laenugarantiide või laenude vormis antava likviidsustoetusega, vaid sellel on kapitalitoetuse tunnused, millega tagatakse Itaalia valitsusele ettevõtte üle tegelik kontroll (suuniste punkti 25 alapunkt a).