natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Point 51.1(b) states that exemption decisions covering a 10-year period with no degressivity may be justified in two cases and specifies two further conditions which must be met: (a) where the reduction concerns a Community tax, the amount effectively paid by the firms after the reduction must remain higher than the Community minimum in order to provide the firms with an incentive to improve environmental protection; (b) where the reduction concerns a domestic tax imposed in the absence of a Community tax, the firms eligible for the reduction must nevertheless pay a significant proportion of the national tax.
Punkti 51.1 alapunktis b on sätestatud, et otsus anda erandina mittekahanevat toetust kümneks aastaks võib olla põhjendatud kahel juhul, ja on nimetatud kaks täiendavat tingimust, mis peavad olema täidetud: a) kui vähendatakse ühenduse maksu, peab ettevõtja poolt tegelikult makstav summa jääma pärast vähendamist suuremaks kui ühenduse alammäär, et ergutada ettevõtjaid keskkonnakaitset parandama; b) kui vähendatakse ühenduse maksu puudumise tõttu kehtestatud siseriiklikku maksu, peavad vähenduse saamise tingimustele vastavad ettevõtjad maksma olulise osa siseriiklikust maksust.
Alternatively the environmental guidelines require that alternative measures (e.g. voluntary agreements) are in place, which is not the case here.
Alternatiivse võimalusena näevad keskkonnasuunised ette alternatiivsete meetmete võtmise (nt vabatahtlikult sõlmitavad lepingud). Käesoleval juhul see ei kehti.
With regard to the three products concerned, namely heating oil, natural gas and liquid gas, the original level of taxation applied before the increase of the tax in 1999 exceeded the Community minima:
Kolme kõnealuse toote, kütteõli, maagaasi ja vedelgaasi suhtes enne 1999. aastal toimunud maksude suurendamist kohaldatav maksumäär oli kõrgem kui ühenduse alammäär.
For heating oil, the Community minimum tax rate was EUR 18,00/1000 l [16] for the years 2001-2003 and EUR 21,00/1000 l [17] for the years 2004-2006 and was therefore below the original level of taxation of EUR 40,90/1000 l.
Kütteõli puhul oli ühenduse alammäär 18,00 eurot 1000 l kohta [16] aastatel 2001–2003 ja 21,00 eurot 1000 l kohta [17] aastatel 2004–2006; see oli seega madalam kui esialgne maksumäär 40,90 eurot 1000 l kohta.
For natural gas, the Community minimum tax rate was EUR 0,54/MWh for the years 2004-2006 and was therefore below the original level of taxation of EUR 1,87/MWh.
Maagaasi puhul oli ühenduse alammäär 0,54 eurot 1 MWh kohta aastatel 2004–2006; see oli seega madalam kui esialgne maksumäär 1,87 eurot 1 MWh kohta.
For liquid gas, the Community minimum tax rate was EUR 0/1000 kg and was therefore below the original level of taxation of EUR 25,56/1000 kg.
Vedelgaasi puhul oli ühenduse alammäär 0,00 eurot 1000 kg kohta; see oli seega madalam kui esialgne maksumäär 25,56 eurot 1000 kg kohta.
With regard to the (word missing) heating fuels which were not subject to a Community minimum during the years 2001-2003, point 51.1(b), second indent, of the 2001 Guidelines on State aid for environmental protection requires benefiting companies to pay a significant proportion of the national tax.
Kütteainete puhul, millele ei kohaldatud aastatel 2001–2003 ühenduse alammäära, sätestab 2001. aastal vastu võetud keskkonnasuuniste punkti 51.1 alapunkti b teine taane, et abisaajad ettevõtjad peavad maksma olulise osa siseriiklikust maksust.
The reason for that is to leave them with an incentive to improve their environmental performance.
Selle sätte eesmärk on ergutada ettevõtjaid parandama keskkonnakaitset.
In the practice of the Commission, it has become clear that, in general 20 %, or the Community minimum that applies to energy uses that do fall within the scope of respective Directives can be regarded as a significant proportion.
Komisjoni kogemuse alusel võib oluliseks osaks pidada üldjuhul 20 % või ühenduse alammäära, mis kuulub vastavalt energiatarbimise liigile asjaomase direktiivi kohaldamisalasse.
Even if one takes into account the highest national tax rate applicable in the period in question, namely EUR 5,5/MWh, in the year 2003, the 20 % threshold only amounts to EUR 1,1/MWh, and therefore remains under the original level of taxation, namely EUR 1,87/MWh.
Isegi juhul, kui võtta arvesse kõnealuse perioodi kõrgeimat maksumäära 5,50 eurot 1 MWh kohta, mis kehtis 2003. aastal, on 20 % künnis 1,10 eurot 1 MWh kohta, mis on madalam kui esialgne maksumäär 1,87 eurot 1 MWh kohta.
For these reasons, the Commission concludes that, as far as the tax reductions do not go beyond the original levels of taxation before the increase in 1999, the conditions set out in point 51.1 b are fulfilled.
Eeltoodut arvesse võttes jõuab komisjon järeldusele, et juhul kui vähendatud maksumäärad ei ole enne 1999. aastal toimunud maksumäära suurendamist kehtinud maksumäärast madalamad, on punkti 51.1 alapunktis b esitatud tingimused täidetud.
Regarding heating oil, the Commission considers therefore that the part of the reduction of the tax which goes beyond the original rate (namely EUR 40,90/1000 l) is incompatible, and that the part of the reduction above the original rate (the reduction from EUR 61,35/1000 l to EUR 40,90/1000 l) is compatible with the common market.
Kütteõli puhul peab komisjon vähendatud maksumäära osa, mis jääb esialgsest maksumäärast (40,90 eurot 1000 l kohta) madalamaks, ühisturuga kokkusobimatuks, ja vähendatud maksumäära osa, mis jääb esialgsest maksumäärast kõrgemaks (vähendamine 61,35 eurolt 1000 l kohta 40,90 eurole 1000 l kohta), ühisturuga kokkusobivaks.
Regarding natural gas, the Commission considers therefore that the part of the reduction of the tax, which goes beyond the original rate (namely EUR 1,87/MWh) is incompatible, and that the part of the reduction above the original rate (the reduction from EUR 3,476/MWh for the years 2001 and 2002 and EUR 5,5/MWh for the years 2003 to 2006 to EUR 1,87/MWh) is compatible with the common market.
Maagaasi puhul peab komisjon vähendatud maksumäära osa, mis jääb esialgsest maksumäärast (1,87 eurot 1 MWh kohta) madalamaks, ühisturuga kokkusobimatuks, ja vähendatud maksumäära osa, mis jääb esialgsest maksumäärast kõrgemaks (vähendamine 3,476 eurolt 1 MWh kohta aastatel 2001–2002 ning 5,50 eurolt 1 MWh kohta aastatel 2003–2006 1,87 eurole 1 MWh kohta), ühisturuga kokkusobivaks.
Regarding liquid gas, the Commission considers therefore that the part of the reduction of the tax which goes beyond the original rate (namely EUR 25,56/1000 kg) is incompatible, and that the part of the reduction above the original rate (the reduction from EUR 38,34/1000 kg for the years 2001 and 2002 and EUR 60,60/1000 kg for the years 2003 to 2006 to EUR) is compatible with the common market.
Vedelgaasi puhul peab komisjon vähendatud maksumäära osa, mis jääb esialgsest maksumäärast (25,56 eurot 1000 kg kohta) madalamaks, ühisturuga kokkusobimatuks, ja vähendatud maksumäära osa, mis jääb esialgsest maksumäärast kõrgemaks (vähendamine 38,34 eurolt 1000 kg kohta aastatel 2001–2002 ning 60,60 eurolt 1000 kg kohta aastatel 2003–2006), ühisturuga kokkusobivaks.
The Commission notes that the aid granted in the years 2001-2004 was granted in breach of Article 93(2) of the EC Treaty (now Article 88(2)) without registering it in time with the Commission and without awaiting the Commission’s Decision.
Komisjon sedastab, et aastatel 2001–2004 antud abiga rikuti EÜ asutamislepingu artikli 93 lõike 2 (nüüd artikli 88 lõige 2) sätteid, jättes meetmest komisjonile aegsasti teatamata ja ootamata ära komisjoni otsust.
Germany argues that the Commission knew about the aid as early as 29 August 2001, but that the Commission had not initiated proceedings under Article 88(2) of the EC Treaty until 22 October 2005.
Saksamaa märgib, et komisjoni käsutuses oli teave antava abi kohta juba alates 29. augustist 2001, kuid komisjon algatas asutamislepingu artikli 88 lõike 2 kohase uurimismenetluse alles 22. oktoobril 2005.
In Germany’s opinion this decision is too late and with reference to Article 10(1) of Regulation (EC) No 659/1999 cannot be reconciled with the principles of proper administration.
Käesolev otsus tehti viivitusega ja see ei ole vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 10 lõikele 1 kooskõlas hea haldustava põhimõtetega.
Germany therefore argues that the Commission is no longer authorised to establish the aid’s incompatibility with the common market.
Saksamaa väidab seetõttu, et otsuse tegemine selle kohta, kas abi on ühisturuga kokkusobiv, ei kuulu enam komisjoni pädevusse.
Unlawful aid is not eligible for the short examination periods specified in Article 4 of Regulation (EC) No 659/1999.
Ebaseadusliku abi suhtes ei kohaldata määruse (EÜ) nr 659/1999 artiklis 4 sätestatud lühikest tähtaega, mis on ette nähtud teatise esialgseks uurimiseks ja otsuse tegemiseks.
The principles of proper administration remain applicable, however.
Hea haldustava põhimõtted kuuluvad siiski kohaldamisele.
The Commission underlines nevertheless that it reserved its right to examine the aid under scrutiny in its Decision C(2002) 441 final of 13 February 2002 addressed to Germany.
Komisjon rõhutab, et jättis endale Saksamaale adresseeritud 13. veebruari 2002. aasta otsuses K (2002) 441 (lõplik) õiguse algatada kõnealuse abi suhtes uurimismenetlus.
From the date cited by Germany (29 August 2001) until the opening of the formal investigation procedure (20 October 2005) the Commission addressed at least three requests for information to Germany and held a meeting with representatives from Germany.
Alates Saksamaa poolt märgitud kuupäevast (29. august 2001) kuni uurimismenetluse algatamiseni (20. oktoober 2005) edastas komisjon Saksamaale vähemalt kolm taotlust teabe saamiseks ja pidas koosoleku Saksamaa esindajatega.
Also, it was not until during this period that the Commission learnt of the two extensions of the tax refund, by two years in each case.
Komisjon sai alles sel ajal teada maksusumma tagastamise pikendamisest kahe aasta võrra.
During the same period Germany addressed no less than five communications with additional information to the Commission.
Selle aja jooksul esitas Saksamaa komisjonile viiel korral lisateavet.
The mere fact that during the period in question Germany sent five communications to the Commission proves that it was also Germany’s view that the information had not been sufficiently complete to allow the Commission to take a decision on this case.
Ainuüksi asjaolu, et Saksamaa esitas komisjonile viiel korral lisateavet, tõendab, et ka Saksamaa arvates ei olnud teave piisavalt täielik, et komisjon saaks teha käesolevas asjas otsuse.
Citing the RSV judgment does not alter that fact.
Sellega seoses ei muuda midagi ka tuginemine kohtuotsusele RSV kohtuasjas.
The case underlying that judgment is different.
Nimetatud kohtuasja asjaolud olid teistsugused.
In that case, the Commission not only already had detailed knowledge of the aid (which is not so in the present case), but had even already taken a decision on the basic measure.
Vastupidiselt käesolevale juhtumile ei olnud seal komisjoni käsutuses mitte ainult üksikasjalik teave abi kohta, vaid komisjon oli juba teinud otsuse asjaomase meetme kohta.
Even taking into account the relevant ECJ case law, there is therefore no question of the Commission having failed to take action.
Euroopa Kohtu praktikat arvesse võttes ei tule komisjoni tegevusetus kõne allagi.
Article 10(1) of Regulation (EC) No 659/1999 has not been infringed.
Määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 10 lõike 1 sätteid ei ole rikutud.
Regarding the notified part of the aid (ex number N 189/2005) neither Germany nor interested third parties argued that there had been specific infringements of the examination periods as referred to in Article 4(5) of Regulation (EC) No 659/1999.
Abi teatatud osa suhtes (riigiabi juhtum nr N 189/2005) ei märkinud Saksamaa ega huvitatud isikud, et oleks rikutud määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 4 lõikes 5 sätestatud tähtaegu, mis on ette nähtud teatise esialgseks uurimiseks ja otsuse tegemiseks.
Furthermore, Germany did not apply the procedure provided for under Article 5(3) of that Regulation.
Lisaks sellele ei kohaldanud Saksamaa sama määruse artikli 5 lõikes 3 ette nähtud menetlust.
Therefore, the arguments of Germany concerning the concrete application of the Regulation (EC) No 659/1999 must be discarded.
Seetõttu ei pea Saksamaa esitatud väited määruse (EÜ) nr 659/1999 konkreetse kohaldamise kohta paika.
The Commission points out that, pursuant to Article 14(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 [now Article 88] of the EC Treaty [18], any unlawful aid found to be incompatible with the common market granted under the scheme at issue must be recovered.
Komisjon viitab sellele, et kõnealuse meetme raames antud ebaseaduslik ja ühisturuga kokkusobimatu abi tuleb nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 [nüüd artikkel 88] kohaldamiseks, [18] artikli 14 lõike 1 kohaselt abisaajalt tagasi nõuda.
Article 14(1) provides as follows: ‘The Commission shall not require recovery of the aid if this would be contrary to a general principle of Community law.’
Artikli 14 lõikes 1 on sätestatud: „Komisjon ei nõua abi tagastamist, kui see on vastuolus ühenduse õiguse üldpõhimõttega.” Komisjon peab omal algatusel arvesse võtma erakorralisi asjaolusid, mis abi tagastamist õigustavad.
It should be examined whether, in this case, any general principle of Community law, such as the principle of legitimate expectations or of legal certainty, could be applied in order to preclude recovery from the beneficiaries of the unlawful and incompatible aid.
Tuleb kontrollida, kas käesolevas asjas on kohaldatav ühenduse õiguse üldpõhimõtete hulka kuuluv õiguspärase ootuse ja õiguskindluse põhimõte, mis välistab ebaseadusliku ja ühisturuga kokkusobimatu abi tagastamise nõude.
The protection of legitimate expectations is a general principle protected under Community law.
Õiguspärase ootuse põhimõte on ühenduse õiguse üldpõhimõte.
For legitimate expectations to arise, previous assurances provided by the Commission administration regarding the legality of a certain measure are required.
Enne õiguspärase ootuse tekkimist peab komisjon olema kinnitanud kõnealuse meetme seaduslikkust. Seetõttu peab esinema ühenduse seadusandja tegevus või käitumisviis, mis annab aluse õiguspärase ootuse tekkimisele.
According to the case-law, the principle of legal certainty is breached when the circumstances of uncertainty and lack of clarity led to the creation of an equivocal situation which the Commission should have clarified before it could take any action to order recover [21].
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on vastuolus õiguskindluse põhimõttega, kui ebakindluse ja ebaselguse tegurid loovad kahemõttelise õigusliku olukorra, mille komisjon oleks pidanud lahendama enne meetmete võtmist juba antud abi tagastamise nõudmiseks. [21]
Germany has not specifically demonstrated why recovery in itself should not be compatible with proper administration.
Saksamaa ei toonud üksikasjalikult esile, miks ei ole abi tagastamise nõue kooskõlas hea haldustava põhimõttega.
Under Article 14 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999, aid deemed to be unlawful and incompatible with the common market must be recovered as a matter of principle.
Ebaseaduslik ja ühisturuga kokkusobimatu abi tuleb nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 14 kohaselt abisaajalt tagasi nõuda.
Furthermore, and in particular, any legitimate expectation on the part of Germany was neither well founded nor worthy of protection.
Selline vastuolu ei ole käesolevas asjas täheldatav. Eelkõige tuleb märkida, et Saksamaa ootus ei olnud põhjendatud ega õiguspärane.
It was not well founded because the aid had not been notified.
Ootus ei olnud põhjendatud, kuna abist ei olnud teatatud.
Germany could not therefore have legitimate expectations in the existence of that aid.
Saksamaal ei saanud seetõttu olla ootust, et abi antakse.
This applies all the more so because by the above-mentioned letter of 13 February 2002 the Commission drew Germany’s attention to the possibility that the aid might be checked.
See kehtib seda enam, et veel komisjoni 13. veebruari 2002. aasta kirjaga juhiti Saksamaa tähelepanu võimalikule riigiabi kontrollimise menetlusele.
According to established ECJ case law, a prudent businessman could and should have asked the German authorities whether the aid had been notified and could have therefore found out that there was a risk of possible demand for recovery [22].
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale oleks ettenägelik ettevõtja võinud küsida ja pidanud küsima, kas abist tuleb teatada, ja oleks seega saanud teada abi võimaliku tagasinõudmise ohust.
If he deliberately or as a result of negligence failed to ask this, his legitimate expectations are not worthy of protection.
Kui ta jättis asjaomase päringu teadlikult või hooletusest tegemata, ei ole tema ootus õiguspärane.
In response to Germany’s objection that, as a result of verbal statements by Commission officials, Germany gained the impression that the aid was compatible with the common market, the Commission points out that it alone, under the responsibility of the College, is authorised to take such decisions.
Seoses Saksamaa väitega, et komisjoni ametnike suuliste märkuste põhjal oli jäänud mulje, et kõnealune abi on ühisturuga kokkusobiv, viitab komisjon sellele, et selliste otsuste tegemine kuulub ainult komisjoni kui kollegiaalse institutsiooni pädevusse.
It also notes that there is no Commission document from which it could be concluded that the aid in question is compatible with the common market.
Muu hulgas sedastab komisjon, et ühegi komisjoni dokumendi põhjal ei saa teha järeldust, et kõnealune abi on ühisturuga kokkusobiv.
In response to the objection that in the event of possible recovery a large number of undertakings would be threatened with insolvency, the Commission reiterates that recovery of part of the aid is necessary in order to enable restoration of the status quo ante, i.e. a situation without distorted competition.
Seoses väitega, et abi võimaliku tagasinõudmise korral ähvardab suurt osa ettevõtjaid maksejõuetus, meenutab komisjon, et abi ühe osa tagasinõudmine on vajalik, et taastada võimaluste piires enne abi andmist valitsenud konkurentsiolukord.
If this means that individual undertakings are not viable, then that is only a result of competition taking place under market-economy conditions.
Kui mõned ettevõtjad ei suuda seetõttu püsima jääda, on see turumajanduse tingimustes toimuva konkurentsi tagajärg.
From the considerations formulated in this decision it is clear that the recovery of the subsidies in question can not possibly be waived on grounds of legal certainty.
Otsuses sõnastatud kaalutluste põhjal on selge, et kõnealuse abi tagasinõudmisest ei saa õiguskindlusega seotud põhjustel loobuda.
The tax refunds granted must, in principle, be recovered in full where they have been deemed to constitute aid which is incompatible with the common market.
Seetõttu tuleb maksusumma tagastamise vormis antud riigiabi tagasi nõuda, kuivõrd see on ühisturuga kokkusobimatu.
The decision concerns the tax refund in question and must, including recovery, be effected without delay in accordance with Article 14 of Council Regulation (EC) No 659/1999 of 22 March 1999 laying down detailed rules for the application of Article 93 of the EC Treaty.
Otsus käsitleb kõnealust maksu tagastamist ja tuleb viivitamatult täita, sealhulgas abi vastavalt nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks, artiklile 14 tagasi nõuda.
Under Article 14(1) of Council Regulation (EC) No 659/1999, where negative decisions are taken in cases of unlawful aid, the Commission is to decide that the Member State concerned must take all necessary measures to recover the aid from the beneficiary.
Nõukogu määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 14 lõike 1 kohaselt nõuab komisjon juhul, kui ebaseadusliku abi suhtes tehakse negatiivne otsus, et kõnealune liikmesriik peab võtma kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt abi tagasi saada.
Germany must therefore take all necessary measures to recover from the beneficiaries the incompatible aid granted.
Saksamaa võttis seetõttu kõik vajalikud meetmed, et abisaajalt ühisturuga kokkusobimatu abi tagasi saada.
Germany must call upon the beneficiaries concerned to pay back the aid within two months following publication of this decision.
Saksamaa nõudis abisaajatelt abi tagastamist kahe kuu jooksul alates otsuse teatavakstegemisest.
The aid to be recovered includes interest, calculated in accordance with Commission Regulation (EC) No 794/2004 of 21 April 2004 implementing Council Regulation (EC) No 659/1999.
Tagasinõutav abi hõlmab intressi, mida arvestatakse komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruses (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks, sätestatud korra kohaselt.
Nevertheless, any individual aid granted under this scheme which satisfies, at the time of grant, the conditions laid down by the Commission Regulations adopted on the basis of Council Regulation (EC) No 994/98 or by any other approved aid scheme is compatible with the common market to the amount of the admissible intensities.
Sellest hoolimata on iga abi, mida anti riigiabi eeskirjade alusel ja mis vastas abi andmise ajal nõukogu määruse (EÜ) nr 994/98 alusel vastu võetud komisjoni määrustes sätestatud tingimustele või muudele heakskiidetud riigiabi eeskirjadele, lubatud ulatuses ühisturuga kokkusobiv.
Furthermore, the Commission’s experience has shown that very small amounts of aid granted subject to certain conditions do not fall under Article 87(1) of the Treaty.
Komisjoni kogemus on näidanud, et kindlatel tingimustel antud väga väikeste toetuste puhul ei kohaldata asutamislepingu artikli 87 lõiget 1.
Under Regulation (EC) No 1860/2004 [23], aid not exceeding EUR 3000 per beneficiary over three years (this amount including the ‘de minimis’ aid granted to any one enterprise) does not affect trade between Member States and does not distort or threaten to distort competition and therefore does not fall under Article 87(1) of the Treaty.
Määruse (EÜ) nr 1860/2004 [23] kohaselt ei mõjuta abi, mille summa ühe abisaaja kohta ei ületa kolme aasta jooksul 3000 eurot (see summa hõlmab ühele ettevõtjale antud vähese tähtsusega abi), liikmesriikidevahelist kaubandust ja/või ei kahjusta ega ähvarda kahjustada konkurentsi ning seetõttu ei kohaldata sellise abi suhtes asutamislepingu artikli 87 lõiget 1.
Under Article 5 of Regulation (EC) No 1860/2004 the same applies to aid granted before its entry into force, provided that the requirements of Articles 1 and 3 thereof are fulfilled.
Määruse (EÜ) nr 1860/2004 artikli 5 kohaselt kohaldatakse samu sätteid abi suhtes, mis on antud enne määruse jõustumist, kui kõnealune abi vastab artiklites 1 ja 3 sätestatud tingimustele.