natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Thus, for Italy the regime provided by Article 2(26) would have to be appraised against this implicit realignment scheme set forth by Article 14 of Law 342/2000 rather than the general company tax revaluation system offered by Article 2(25) of Law 359/2003 as alleged by the Commission.
Seega tuleks Itaalia sõnul artikli 2 lõikega 26 ette nähtud korda võrrelda seaduse 342/2000 artikliga 14 kaudselt sätestatud maksustatava väärtuse ümberhindamise korraga ja mitte komisjoni pakutud üldise ettevõtte tulumaksu ümberhindamise korraga, mille sätestab seaduse 359/2003 artikli 2 lõige 25.
Both the implicit realignment and the explicit revaluation schemes would have provided for the same substitute taxes of 19 % and 15 % as described.
Nii kaudselt sätestatud maksustatava väärtuse ümberhindamise kord kui sõnaselge ümberhindamise kord oleks näinud ette samad asendusmaksu määrad (19 % ja 15 %), nagu eespool kirjeldatud.
Unlike what the Commission alleged in its opening of the formal investigation procedure however, the possible advantage resulting from by Article 2(26) of Law 350/2003 would, according to Italy, only amount to the difference between the substitute tax of 9 % paid by the beneficiary banks on their unrecognised gains and the tax of 15 % payable on the same possible gains of all the other companies eligible to realign their asset values.
Erinevalt sellest, mida komisjon uurimismenetluse algatamise otsuses väitis, oleks seaduse 350/2003 artikli 2 lõikest 26 tulenev võimalik eelis Itaalia sõnul piirdunud ainult selle summa, mille soodustatud pangad tasusid varasemas maksuarvestuses kajastamata kasvutulult 9 % asendusmaksuna ja muude äriühingute, kellel oli õigus oma vara väärtust korrigeerida, samalt võimalikult kasvutulult 15 % maksumäära juures tasutava maksusumma vahega.
Italy further considers that the realignments provided for the gains resulting from the banking reorganisations made under Law 218/1990 are not comparable to all other measures for recognition of gains: first because the banking reorganisations in question were ontologically unique and not comparable to other reorganisations; second, because the tax measure devised to defer the recognition of the realised gains was specific to such reorganisations in that it provided a partial tax neutrality regime for both the transferor and the transferee entities.
Veel on Itaalia seisukohal, et seaduse 218/1990 alusel pankade restruktureerimisega kaasnenud kasvutulu jaoks sätestatud maksustamise erikord ei ole võrreldav ühegi muu kasvutulu maksunduslikuks kajastamiseks kasutatava meetmega: esiteks seepärast, et kõnealuste pankade restruktureerimine oli ontoloogiliselt ainulaadne ja ei olnud muude äriühingute restruktureerimisega võrreldav; teiseks seepärast, et realiseeritud kasvutuluga seonduva maksukohustuse edasilükkamiseks kavandatud maksumeede oli kõnealusele restruktureerimisele eriomane, kuna sellega nähti ette osaline neutraalse maksustamise kord nii vara üleandvale kui ka ülevõtvale üksusele.
As to the uniqueness of the banking reorganisations, Italy maintains that the measure only concerned certain banking reorganisations carried out between 22 August 1990 and 31 December 1995, mainly aimed at privatising the public banking sector in Italy.
Pankade restruktureerimise ainulaadsust silmas pidades on Itaalia seisukohal, et meede oli seotud ainult teatavate pankade restruktureerimisega, mis toimus ajavahemikus 22. augustist 1990 kuni 31. detsembrini 1995 ja mille eesmärk oli Itaalia avalik-õigusliku pangandussektori erastamine.
The joint stock company form was considered the most optimal business form for Italian public banks to ensure the formation of private banking groups in Italy and promoting a level playing field with other banks in the common market.
Selleks et tagada Itaalias eraõiguslike panganduskontsernide moodustamine ja luua neile teiste ühisturul tegutsevate pankadega võrdsed mängureeglid, peeti Itaalia avalik-õiguslike pankade jaoks kõige optimaalsemaks õiguslikuks vormiks aktsiaseltsi.
Under Law 218/1990, the stocks of the former-public banks following their reorganisations were either attributed directly to State holding companies where the public ownership was predominant or to newly created banking or pre-existing private (banking) foundations where public ownership was spread among different local governments.
Seaduse 218/1990 kohaselt läksid endiste avalik-õiguslike pankade aktsiad pärast nende restruktureerimist üle otse riigi enamusosalusega valdusühingutele, loodavatele pangandussihtasutustele või olemasolevatele eraõiguslikele (pangandus)sihtasutustele, kus riigi osalus jagunes eri kohalike omavalitsuste vahel.
Both the State and the foundation holdings were entrusted to temporarily manage and progressively sell the stocks of the newly created companies on the market to allow the consolidation of the banking sector and formation of banking groups in Italy.
Nii riigiosalusega valdusühingud kui ka sihtasutused said ülesande ajutiselt hallata loodavate äriühingute aktsiaid ning neid järk-järgult turul müüa, et võimaldada Itaalia pangandussektoril konsolideeruda ja moodustada panganduskontserne.
As to the special nature of the tax neutral regime for such banking reorganisations, this was justified by the fact that at that time there was no general scheme to ensure neutrality of company reorganisations and contributions of business branches.
Sellise pankade restruktureerimise puhul kasutatava neutraalse maksustamise korra eripära oli põhjendatud asjaoluga, et sel ajal puudus üldine kord, mis taganuks äriühingute restruktureerimise ja mitterahalise sissemaksena ettevõtte üleandmise neutraalse maksustamise.
The legislator intended to facilitate the privatisation of certain publicly-held banks by way of their restructuring and change of their business form into stock companies privately held, while avoiding to provide unnecessary advantages to such banks.
Seadusandja eesmärk oli hõlbustada teatavate avalik-õiguslike pankade erastamist nende restruktureerimise ja eraõiguslikuks aktsiaseltsiks ümberkujundamise teel, vältides samas kõnealustele pankadele tarbetute eeliste andmist.
To prevent competition distortions vis-à-vis other private banks, the Italian legislator provided for (a) partial tax neutrality for both the transferor and the transferee entities (15 % of the realised gain was fiscally recognised and taxed at the ordinary rate of 52,2 % at the time), (b) the provision of special tax-suspended reserves for unrecognised gains, and (c) the opening of the same partial tax-neutrality regime to the reorganisations of non-public banks to ensure an equal tax treatment of company reorganisations to which both the public and private banks were permitted to participate.
Selleks et vältida konkurentsi kahjustamist suhetes teiste eraõiguslike pankadega, nägi Itaalia seadusandja ette a) osalise maksuneutraalsuse nii üleandja kui ka ülevõtja jaoks (15 % realiseeritud kasvutulust kajastati maksuarvestuses ja maksustati sel ajal kehtinud tavalise maksumääraga 52,2 %), b) erireservi maksukohustuse edasilükkamiseks maksunduslikult kajastamata kasvutulu jaoks ja c) osalise maksuneutraalsuse korra kehtestamise ka eraõiguslike pankade restruktureerimise jaoks, et tagada võrdne maksukohtlemine äriühingute restruktureerimisel, milles võivad osaleda nii avalik-õiguslikud kui ka eraõiguslikud pangad.
Italy further considers that if such conclusions are correct, the tax realignment regime of Article 2(26) of Law 350/2003 should also be considered as not being State aid as this was the necessary completion of the partial tax-neutrality regime provided by Article 7(2) of Law 218/1990 and in view of the special nature of such banking reorganisations.
Samuti on Itaalia arvamusel, et kui kõnealused järeldused on õiged, ei tohiks riigiabiks pidada ka seaduse 350/2003 artikli 2 lõikes 26 sätestatud maksustamise erikorda, kuna see oli vajalik seaduse 218/1990 artikli 7 lõikes 2 sätestatud osalise maksuneutraalsuse korra täiendamiseks, pidades silmas kõnealuste pankade restruktureerimise eripära.
Italy stresses that the sole gains that could be realigned were the remainder of the historical gains resulting from the original reorganisations carried out between 22 August 1990 and 31 December 1995, following the taxable recognition of 15 % of the gains.
Itaalia rõhutab, et ainus kasvutulu, mida võis ümber hinnata, oli see osa ajavahemikus 22. augustist 1990 kuni 31. detsembrini 1995 toimunud pankade algse restruktureerimisega kaasnenud kasvutulust, mis jäi üle pärast 15 % kasvutulu maksuarvestuses kajastamist.
For such gains, which are not new but have been realised in such prior years, the application of a reduced substitute tax would be fully justified by the specific nature of the revenues in question, and more particularly by the special nature of the banking reorganisations under Law 218/2000 for which a tax of 52,2 % on 15 % of the realised gains was paid.
Sellise kasvutulu puhul, mis ei ole uus, vaid realiseeriti varasematel aastatel, oleks vähendatud maksumääraga asendusmaksu kohaldamine täiesti põhjendatud kõnealuse tulu eripära, ja eelkõige seaduse 218/2000 alusel toimunud pankade restruktureerimise eripära tõttu, mille puhul maksti 15 %-lt realiseeritud kasvutulult 52,2 % suurust maksu.
Furthermore, Italy considers that the realignment scheme of Article 2(26) of Law 350/2003 was less flexible as it provided to opt for the realignment of all the remaining gains resulting from the historic reorganisation, while the implicit realignment scheme of Article 2(25) provided for the possibility to realign the single assets registering an inherent gain.
Lisaks sellele leiab Itaalia, et seaduse 350/2003 artikli 2 lõikes 26 sätestatud maksustamise erikord oli vähem paindlik, kuna see nägi ette kogu varasema restruktureerimise käigus realiseeritud kajastamata kasvutulu korrigeerimise võimaluse, samas kui artikli 2 lõikes 25 kaudselt sätestatud maksustatava väärtuse korrigeerimise kord nägi ette kasvutulu kajastamise üksikvarade ümberhindamisega.
For Italy, this flexibility would be highly valuable for the beneficiary companies as these could have opted to realign the sole assets being depreciable and not those whose sale gave rise to non-exempt gains.
Itaalia sõnul oleks selline paindlikkus soodustatud äriühingutele väga kasulik, kuna nad oleksid võinud valida hinnata ümber amortiseeritavad üksikvarad, jättes ümber hindamata need, mille müügiga kaasneks kasvutulu, mis ei ole maksuvaba.
For example, the sale of qualified shareholdings under the participation exemption scheme is 95 % exempt as of 1 January 2004 and therefore it would not be convenient for a company to pay the tax to recognise gains relative to assets which would in any event be almost fully tax exempt.
Näiteks on alates 1. jaanuarist 2004 osaluse maksuvabastuse korra alusel tulumaksuvaba kvalifitseeritud osaluse müük 95 % ulatuses ning seepärast ei ole äriühingul mõtet maksta sellise vara kasvutulu kajastamiseks, mis ei kuulu nagunii praktiliselt maksustamisele, kasvutulu maksu. See erinevus ei ole Itaalia sõnul tähtsusetu, kuna vara, mis anti vastloodud pangandusega tegelevatele äriühingutele 90ndatel üle, koosnes sageli suures osas osalustest, mis olid pärast eespool nimetatud 2003. aasta maksureformi maksuvabad.
In their submissions, the interested parties have presented several arguments to reject the State aid qualification of the tax realignment scheme in review.
Oma märkustes esitasid huvitatud isikud kontrollitava maksustamise erikorra riigiabiks kvalifitseerimise kohta mitmeid vastuargumente.
They argued that it would be a technical tax measure aimed at addressing a specific situation, namely that of the realignment of certain unrecognised tax values relative to assets exchanged upon certain company reorganisations in the banking sector, and that it would not even provide an advantage to the banking groups concerned because it would in fact result in the payment of extra charges, which are not normally due by other companies having taken part to comparable reorganisations under the applicable general tax-neutrality scheme provided for by D.Lgs.
Nad väitsid, et tegemist oli tehnilise maksumeetmega, mis käsitles konkreetset olukorda, nimelt teatavate pangandusega tegelevate äriühingute restruktureerimisel üle antud teatava vara maksustatava väärtuse korrigeerimist selle maksundusliku kajastamise eesmärgil, ja et see ei anna asjaomastele panganduskontsernidele mingit eelist, kuna sellega oleks tegelikult kaasnenud lisakulu, mida teised sarnaselt restruktureeritud äriühingud D.Lgs.
358/1997 and the Merger Directive.
358/1997 ning ühinemise direktiivis ette nähtud üldise maksuneutraalsuse põhimõtte kohaselt tavaliselt ei maksa.
The interested parties in essence claim that the scheme in review is not selective because it is justified by the specificities of the banking sector and more particularly by the specificities of the banking restructurings in Italy.
Huvitatud isikud väidavad sisuliselt, et kontrollitav erikord ei ole valikuline, kuna see on põhjendatav pangandussektori eripäradega ja täpsemalt pankade ümberkorraldamisega Itaalias.
The Commission would have already considered the partial tax-neutrality scheme foreseen by Law 218/1990 as compatible with the common market in its prior practice, such as, for example, its Decision 2002/581/EC of 11 December 2001 on the tax measures for banks and banking foundations implemented by Italy [14], which further refers to its Notice opening the formal investigation procedure on the aid granted by Italy to Banco di Napoli [15].
Komisjon on seaduses 218/1990 ette nähtud osalise maksuneutraalsuse põhimõtet pidanud ühisturuga kokkusobivaks juba varasemas praktikas, nagu näiteks oma 11. detsembri 2001. aasta otsuses Itaalia poolt pankade ja pangandussihtasutuste puhul rakendatud maksumeetmete kohta, [14] milles viidatakse ka Itaalia poolt Banco di Napoli’le antud abi suhtes ametliku uurimismenetluse algatamise teatele. [15]
The interested parties also claim that there would be no specific advantage in favour of the restructured banks, should one compare the substitute tax paid to realign their gains and the tax payable by other companies having undergone similar tax-neutral reorganisations.
Veel väidavad huvitatud isikud, et restruktureeritud pangad ei saanud konkreetset eelist, kui võrrelda nende kasvutulu korrigeerimiseks tasutud asendusmaksu summat muude neutraalse maksustamise põhimõttel restruktureeritud äriühingute tasutud maksusummaga.
358/1997 restructurings were ‘freely distributable gains’ in that such gains could be distributed to shareholders without further company taxation, the gains realised under Law 218/1990 were ‘suspended’ for both the transferee and the transferor companies until such gains would have been distributed to respective shareholders.
358/1997 kohase restruktureerimisega kaasnenud kajastamata kasvutulu oli „vabalt jaotatav tulu”, mis tähendab, et sellise kasvutulu võis aktsionäridele välja maksta ilma, et ettevõtte tulumaksu oleks tulnud tasuda, siis seaduse 218/1990 kohaselt realiseeritud kasvutulu maksukohustust „lükati edasi” nii üleandja kui ka ülevõtja äriühingus kuni selle väljamaksmiseni aktsionäridele.
The different tax regimes of the realised gains resulting from the two situations would have been interpretatively confirmed by the Risoluzione No 82/2000 of the Italian Ministry of Finance [16], whereby the tax administration would have recognised that the difference between the fair market value of a contributed branch and its tax basis did not give rise to a taxable gain, under the contribution in tax neutrality regime, provided that the tax bases of both the transferor and the transferee were not stepped up to the fair value.
Kahest eri olukorrast tingitud realiseeritud kasvutulu erinevat maksustamise korda on tõlgendavalt kinnitanud ka Itaalia rahandusministeeriumi õigusakt (Risoluzione nr 82/2000), [16] mille kohaselt on maksuhaldur tunnistanud, et mitterahalise sissemaksena üleantud ettevõtte (tegevusüksuse) õiglase turuväärtuse ja selle maksustatava väärtuse vaheline erinevus ei too mitterahalistele sissemaksetele laieneva neutraalse maksustamise korra järgi kaasa maksustatavat kasvutulu eeldusel, et ei üleandja ega ülevõtja maksubaase ei ole korrigeeritud õiglase väärtuseni.
The Risoluzione would have further stated in fine that the difference realised from the transfer of the branch had a mere accounting relevance until the assets included in the branch are effectively sold and thus the ‘suspended gain’ was distributable to shareholders without any company tax.
Risoluzione lõpuosas on samuti sedastatud, et tegevusüksuse üleandmisest tulenev erinevus omas tähtsust ainult raamatupidamise jaoks niikaua, kuni üksuse vara tegelikult müüdi ja kuni „edasilükatud kasvutulu” võis ilma ettevõtte tulumaksu maksmata aktsionäridele välja maksta.
On the other hand, the accounting difference resulting from a partial tax-neutral contribution following the bank restructurings in question is, pursuant to Article 7(2) of Law 218/1990, expressly taxed not only if the assets are sold but also if the gain is distributed.
Teisest küljest on kõnealuste pankade restruktureerimisega kaasnenud raamatupidamislik erinevus, mille tingis mitterahaliste sissemaksete vaid osaliselt neutraalne maksustamine, seaduse 218/1990 artikli 7 lõike 2 kohaselt sõnaselgelt maksustatav nii vara müümisel kui ka kasvutulu dividendidena välja maksmisel.
According to the comments received from interested parties, the fact that the tax rates set under Laws 342/2000 and 448/2001 for gain realignments in 2000 and 2001 were the same for banks and other company restructurings while in 2003 the tax rates were apparently more advantageous for the banks can be explained by the change introduced by the Italian company tax reform enacted in 2003 with the replacement of the tax imputation system with the 95 %-exemption system to avoid double economic taxation of dividends.
Huvitatud isikutelt saadud märkuste kohaselt võib asjaolu, et maksumäärad, mis kehtestati seadustega 342/2000 ja 448/2001 kasvutulu korrigeerimiseks aastatel 2000 ja 2001, olid nii pankade kui ka muude äriühingute restruktureerimise puhul ühesugused ning 2003. aastal pankadele soodsamad, selgitada sellega, et 2003. aastal jõustunud Itaalia ettevõtte tulumaksu reformiga asendati maksu ülekandmise süsteem 95 % vabastuse süsteemiga, et vältida dividendide topeltmaksustamist.
In case a substitute company tax was imposed to recognise such gains (like in the case of the tax realignment schemes of 2000 and 2001), the tax paid would have been credited against the tax payable by the shareholder upon receipt of the dividend.
Kui kasvutulu kajastamiseks määrati asendustulumaks (nagu 2000. ja 2001. aasta maksustamise erikorra puhul), oleks aktsionär võinud dividendidelt tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata juba tasutud ettevõtte tulumaksu.
The situation would have substantively changed after 31 December 2003 with the 95 %-dividend exemption system applicable to gains being further distributed as dividends.
Olukord olevat pärast 31. detsembrit 2003 oluliselt muutunud, kui dividendidena väljamakstavast kasvutulust tunnistati 95 % maksuvabaks tuluks.
As of 2004, the tax on the gains realised from company reorganisations and further distributed as dividends would have been only applicable on 5 % of the gain distributed as dividend, with the latter being the only tax applicable (in the absence of any substitute tax), while the ordinary company tax rate would have applied to the gains of the reorganised banks in case distributed (also in the absence of any substitute tax).
Alates 2004. aastast olevat äriühingute restruktureerimisel realiseeritud ja hiljem dividendidena välja makstavalt kasvutulult tasumisele kuuluvat tulumaksu kohaldatud ainult 5 % puhul dividendidena väljamakstud kasvutulust, kusjuures maksustada (asendusmaksu puudumisel) tuli ainult dividende; samas maksustati restruktureeritud pankade kasvutulu tavalise ettevõtte tulumaksumääraga juhul, kui kasvutulu maksti välja (samuti igasuguse asendusmaksu puudumisel).
Such difference would total a fraction of the tax on the revaluation made and should even be reduced by the tax in excess paid to realign assets that do not give rise to taxable gains if sold (assets the transfer of which gives rise to exempt capital gains).
Kõnealuse vahe suuruseks oleks murdosa ümberhindamisel tasumisele kuuluvast tulumaksust ning seda tuleks veelgi vähendada ümberhinnatud varalt, mille müümise korral tulu ei maksustata (st vara, mille üleandmisel on kapitali kasvutulu maksuvaba tulu), enammakstud maksusumma võrra.
Under the settled case law of the Court [17], to be considered State aid, a measure must fulfil all the criteria set by Article 87(1) of the EC Treaty; that is the measure must be granted by the State or through State resources, provide an advantage selectively favouring certain undertakings or productions without there being a justification deriving from the logic of the tax scheme, distort or threaten to distort competition and affect trade.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt [17] peab meede selleks, et seda pidada riigiabiks, vastama EÜ asutamislepingu artikli 87 lõikes 1 sätestatud kriteeriumidele, st abi anti liikmesriigi poolt või riigi ressurssidest, abi soodustab valikuliselt teatavaid ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist ning see kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi ning kaubandust, ilma et seda saaks põhjendada maksukorra loogikaga.
The Commission considers that the scheme in review is clearly financed through State resources as the payment of a nominal substitute tax in lieu of the ordinary company tax on the gains recognised by effect of Article 2(26) of Law 350/2003 amounts to a relief from the company tax that should have been paid, at the expense of the State treasury.
Komisjon on seisukohal, et kontrollitavat erikorda rahastati ilmselgelt riigi ressurssidest, kuna seaduse 350/2003 artikli 2 lõikega 26 kehtestatud nominaalse asendusmaksu tasumisega maksunduslikult kajastatud kasvutulult tavalise ettevõtte tulumaksu asemel vähenes maksusumma, mida muidu oleks ettevõtte tulumaksuna tulnud maksta, riigikassa arvelt.
Presence of a selective advantage
Valikulise eelise olemasolu
The Italian authorities and the interested parties have observed that, in its prior Decisions 2000/600/EC [18] on the conditional approval of the aid granted by Italy to the public banks Banco di Sicilia and Sicilcassa, and 1999/288/EC [19] on the conditional approval of the aid granted by Italy to Banco di Napoli, the Commission would have examined and approved the partial tax-neutrality scheme of Law 218/1990 because it concluded that the measure did not constitute State aid.
Itaalia ametiasutused ja huvitatud isikud on märkinud, et komisjoni varasemates otsustes 2000/600/EÜ [18] (Itaalia poolt avalik-õiguslikele pankadele Banco di Sicilia ja Sicilcassa antud abi tingimusliku heakskiitmise kohta) ja 1999/288/EÜ [19] (Itaalia poolt Banco di Napoli’le antud abi tingimusliku heakskiitmise kohta), olevat komisjon uurinud seaduse 218/1990 osaliselt neutraalse maksustamise korda ja selle heaks kiitnud, kuna ta jõudis järeldusele, et meede ei olnud riigiabi.
For this reason, the scheme in review would also not constitute State aid as it would be the natural outcome of the tax suspension scheme set forth by Law 218/1990.
Seepärast ei olevat ka kontrollitav erikord riigiabi, kuna see on seadusega 218/1990 kehtestatud maksukohustuse edasilükkamise korra loomulik jätk.
The Commission considers that Article 7(2) of Law 218/1990 provided that the transfers of assets and stocks effected in the context of the banking reorganisations in question were treated as partially tax neutral.
Komisjon on seisukohal, et seaduse 218/1990 artikli 7 lõige 2 nägi ette, et kõnealuse pankade restruktureerimise käigus toimunud vara ja aktsiate üleandmist koheldi osaliselt maksuneutraalsena.