natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Marmosets and tamarins should be maintained in a temperature range of 23 oC to 28 oC, although levels slightly higher are acceptable due to the tropical nature of the animals.
Marmosette ja tamariine tuleb hoida temperatuurivahemikus 23–28 oC, kuigi veidi kõrgemad temperatuurid on tulenevalt nende troopilisest päritolust lubatud.
Humidity levels of 40 to 70 % should be provided, although the animals will tolerate relative humidity levels higher than 70 %.
Suhtelise õhuniiskuse tase tuleks säilitada vahemikus 40–70 %, kuid loomad kannatavad ka suhtelist õhuniiskust üle 70 %.
A photoperiod of no less than twelve hours of light is recommended.
Soovitatav on fotoperiood vähemalt 12tunnise valguse faasiga.
The lighting source should illuminate uniformly the holding room.
Valgusallikas peab loomapidamisruumi täielikult valgustama.
However, within the animal enclosures, a shaded area should always be provided.
Siiski peab hoidmiskohas alati olema ka varjuline ala.
Special consideration should be given to minimise exposure to ultra-sound, which is within the hearing range of marmosets and tamarins.
Marmosetid ja tamariinid kuulevad ultraheli, mistõttu tuleb hoolt kanda selle eest, et nende kokkupuuted ultraheliga oleksid minimaalsed.
Alarm system
Alarmsüsteemid
(See paragraph 2.6. of the General considerations for non-human primates)
(Vaata üldised kaalutlused ahvilistele, punkt 2.6.)
(See paragraph 3 of the General considerations for non-human primates)
(Vaata üldised kaalutlused ahvilistele, punkt 3.)
Marmosets and tamarins should be housed in family groups consisting of unrelated male-female pairs and one or more sets of offspring.
Marmosette ja tamariine tuleb pidada perekondadena, mis koosnevad omavahel sugulussuhetes mitte olevate isas- ja emasloomade paaridest ning ühest või enamast järglaste pesakonnast.
Groups of stock animals should consist of compatible same-sex peer individuals or juveniles.
Varus peetavad rühmad peavad koosnema omavahel kokkusobivatest samast soost ning samas vanuses loomadest või noorloomadest.
Care should be taken when grouping unrelated adult individuals of the same sex since overt aggression may occur.
Hoolikalt tuleb jälgida sugulussuhetes mitteolevate samasooliste täiskasvanud loomade grupeerimist, kuna võib ette tulla varjamatut agressiooni.
During experiments, marmosets and tamarins can generally be kept with a compatible same-sex animal (twins, parent/offspring) or in male-female pairs, using contraception.
Katsete ajal võib marmosette ja tamariine üldiselt hoida kokkusobiva samast soost loomaga (kaksikud, vanem/järeltulija) või isaslooma ja emaslooma paaridena, kui kasutatakse eostumisvastaseid vahendeid.
When experimental procedures or veterinary care require single housing, the duration should be minimised and the animals should remain in visual, auditory and olfactory contact with conspecifics.
Kui loomi peetakse kas katse või veterinaarravi tõttu üksikult, siis tuleb üksikult pidamise kestus viia miinimumini ning loomale peab jätma liigikaaslastega nägemis-, kuulmis- ja haistmiskontakti.
Breeding pairs should be formed only when the animals are aged about 2 years.
Paljunevad paarid võib moodustada alles siis, kui loomad on umbes kaheaastased.
In family groups, the presence of the mother will inhibit the ovulatory cycle in her female offspring.
Perekonnarühmades takistab ema kohaolek naissoost järeltulija menstruaaltsükli tekkimist.
New pairs intended for breeding should not be kept close to the parental family since reproduction may be inhibited.
Uusi paare, kellelt oodatakse järglasi, ei tohiks pidada nende vanemate perede lähedal, kuna see võib takistada paljunemist.
The appropriate age of weaning will depend on the intended use of the animals but should not be earlier than 8 months of age.
Võõrutamiseks sobiv vanus sõltub loomade kasutamise eesmärgist, kuid see ei tohiks toimuda varem kui 8kuuselt.
When animals are to be used as breeders, they should remain in the family group until at least 13 months of age in order to acquire adequate rearing experience.
Kui loomi hakatakse kasutama paljundamiseks, siis peavad nad oma perekonna rühma jääma vähemalt 13kuuseks saamiseni, et omandada piisav järglaste kasvatamise kogemus.
The natural behaviour of marmosets and tamarins indicates that the captive environment should provide some degree of complexity and stimulation, factors which are more valuable than simply increasing enclosure dimensions to promote species-typical behaviour.
Marmosettide ja tamariinide loomulik käitumine osutab, et vangistuskeskkond peab olema mitmekülgne ja stimuleeriv. Need aspektid on liigile tüüpilise käitumise soodustamise seisukohast väärtuslikumad kui lihtsalt mõõdult suurema hoidmiskoha kasutamine.
Furniture of natural or artificial materials (for example, wood, PVC) should include: perches, platforms, swings, ropes.
Looduslikust või kunstmaterjalist sisustus (näiteks puidust, laminaadist, PVCst) peab muu hulgas koosnema rõhtlattidest, platvormidest, kiikedest, köitest.
It is important to provide a certain degree of variability in orientation, diameter and firmness to allow the animals to perform appropriate locomotor and jumping behaviours.
Need vahendid peaksid asendi, diameetri ja tugevuse osas varieeruma, et loomad saaksid oma tavapäraseid lokomotoorseid ja hüppamistegevusi harrastada.
Wooden perches allow marmosets and tamarins to express their natural behaviour of gnawing followed by scent-marking.
Marmosetid ja tamariinid saavad puidust rõhtlatte närides ja seejärel märgistades loomupäraselt käituda.
In addition, a comfortable secure resting area such as nest boxes should be included since they are used for resting, sleeping and hiding in alarming situations.
Lisaks tuleks sisse seada mugav ja turvaline puhkamisala, näiteks pesakastid, kuna neid kasutatakse puhkamiseks, magamiseks ja häireolukorras peitumiseks.
Though visual contact between family groups is normally stimulating for the animals, opaque screens and/or increasing the distance between enclosures in order to avoid territorial interaction may be needed in some cases, and in particular for certain callitrichid species.
Kuigi nägemiskontakt perekonnaliikmetega on tavaliselt loomade jaoks stimuleeriv, võib teatud juhtudel osutuda vajalikuks paigaldada poolläbipaistvad vaheseinad ja/või suurendada hoidmiskohtade vahelist kaugust, eriti küünisahviliste puhul.
Foraging devices, which stimulate the natural behaviour of the animals, should be suspended or presented in the upper part of the enclosure, in consideration of the reluctance of the animals to descend to ground level.
Kuna loomadele on maapinnale laskumine vastumeelne, peavad loomade loomulikku käitumist stimuleerivad söötmisseadmed olema riputatud või paigaldatud puuri ülemisse ossa.
Wood chips as a substrate will encourage foraging of spilled food at the floor area.
Puidulaastud allapanuna ergutavad mahapuistatud toidu otsimist põrandapinnalt.
In general, the inclusion in the lower part of the enclosure of structural elements and enrichment devices will promote a wider and more diversified use of the space.
Üldiselt soodustab puuri madalamasse ossa struktuurielementide või keskkonna mitmekesistamise vahendite paigutamine laiemat ja ulatuslikumat ruumikasutust.
For marmosets, which are specialised in tree-gnawing to obtain gum, sections of dowel drilled with holes and filled with gum arabic have proved very beneficial.
Kummivaigu saamiseks puude närimisele spetsialiseerunud marmosettide puhul on edukaks osutunud seintesse puuritud tüüblitega augud, mis täidetakse kummiaraabikuga.
For marmosets and tamarins the volume of available space and the vertical height of the enclosure are more important than floor area, due to the arboreal nature and the vertical flight reaction of these species.
Marmosettide ja tamariinide jaoks on puuri ruumala ja kõrgus tähtsamad põranda pindalast, kuna need liigid elunevad peamiselt puude otsas ja ohu korral põgenevad nad kõrgele.
The minimum dimensions and design of the enclosure should take into account the purpose for which the animals are maintained (breeding, stock, short or long experiments) and enable the inclusion of sufficient devices for improving the environmental complexity.
Hoidmiskoha miinimummõõdud ja projektlahendus peab arvestama loomade pidamise eesmärki (paljunemine, varus hoidmine, lühiajaline või pikaajaline katse) ning võimaldama kaasata piisaval hulgal erinevaid vahendeid keskkonna mitmekesistamiseks.
Table F.1.
Tabel F.1
Marmosets and Tamarins: Minimum enclosure dimensions and space allowances.
Marmosetid ja tamariinid: hoidmiskoha miinimumpindala ja ruumi minimaalne suurus.
Minimum floor area of enclosures for 1 [7] or 2 animals plus offspring up to 5 months old (m2)
Hoidmiskoha minimaalne põrandapindala ühele [7] või kahele loomale ja kuni 5 kuusele järeltulijale (m2)
Minimum volume per additional animal over 5 months (m3)
Minimaalne ruumala iga järgmise üle 5 kuu vanuse looma kohta (m 3)
Minimum enclosure height (m) [8]
Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (m) [8]
Marmosets
Marmosetid
Tamarins
Tamariinid
Marmosets and tamarins require a high protein intake and since they are unable to synthesise vitamin D3 without access to UV-B radiation, the diet must be supplemented with adequate levels of vitamin D3.
Marmosetid ja tamariinid vajavad palju valku. Kuna nad ise UV-B kiirguseta D3-vitamiini ei sünteesi, siis peavad nad saama piisaval hulgal D3-vitamiini toidust.
(See paragraph 4.6. of the General considerations for non-human primates)
(Vaata üldised kaalutlused primaatidele, punkt 4.6.)
Marmosets and tamarins frequently scent-mark their environment and the total removal of familiar scents may cause behavioural problems.
Marmosetid ja tamariinid märgistavad sageli lõhnaga oma territooriumi ning tuttavate lõhnade täielik eemaldamine võib kaasa tuua käitumishäireid.
Alternate cleaning and sanitation of the enclosure and the enrichment devices retains some of the territorial scent-marking and has beneficial effects on the psychological well-being of the animals, reducing over-stimulated scent-marking.
Hoidmiskoha ning keskkonna mitmekesistamise vahendite kordamööda puhastamine ja saneerimine jätab alles osa territooriumi lõhnamärkidest ning mõjub hästi loomade psühholoogilisele heaolule, vähendades ülemäärast lõhnaga märgistamist.
Regular handling and human contact are beneficial for improving the animals' habituation to monitoring and experimental conditions and facilitate training to cooperate with some procedures.
Korrapärane tegelemine loomadega ja suhtlemine nendega parandab loomade kohanemist jälgimis- ja katsetingimustega ning võimaldab treenida koostööd teatud tegevusteks.
When capture and transport of the animals are required, nest boxes can be used to reduce handling stress.
Loomade kinnipüüdmisel ja vedamisel võib stressi vähendada pesakaste kasutades.
(See paragraph 4.10. of the General considerations for non-human primates)
(Vaata üldised kaalutlused ahvilistele, punkt 4.10.)
(See paragraph 4.11. of the General considerations for non-human primates)
(Vaata üldised kaalutlused ahvilistele, punkt 4.11.)
(See paragraph 5 of the General considerations for non-human primates)
(Vaata üldised kaalutlused ahvilistele, punkt 5.)
(See paragraph 6 of the General considerations for non-human primates)
(Vaata üldised kaalutlused ahvilistele, punkt 6.)
Squirrel monkeys (Saimiri spp.) inhabit the tropical rain forests of the South American continent at various altitudes.
Saimirid (Saimiri spp.) elavad erinevatel kõrgustel asuvates Lõuna-Ameerika troopilistes vihmametsades.
There are various regional subspecies, the two most important are known as S. sc. boliviensis (black headed) and S. sc. sciureus (olive).
Esineb palju piirkondlikke alaliike, kellest kaht kõige tähtsamat tuntakse kui S. sc. boliviensis ja S. sc. sciureus.
In addition to differences in coat colour and face masks they also have some minor variations in behavioural characteristics.
Lisaks erinevatele kasukavärvustele ja näomaskidele esineb erinevusi ka käitumises.
Body weight of adults ranges from 600 to 1100 g, with males being distinctly heavier than females.
Täiskasvanud loom kaalub 600–1100 g, isasloomad on emasloomadest oluliselt raskemad.
Standing upright, adult animals reach about 40 cm body length.
Püstiasendis küünib täiskasvanud looma kehapikkus ligikaudu 40 sentimeetrini.
They are typically arboreal animals living at different levels of the canopy, depending on environmental temperature.
Nad on tüüpilised puiselulised loomad, kes elavad sõltuvalt keskkonna temperatuurist erineva kõrgusega puuvõrades.
They do, however, descend to the ground to look for food and, and in the case of young animals, to play.
Samas laskuvad nad ka maapinnale toitu otsima ja kui nad on noorloomad, siis mängima.
When in danger, they flee to a high level.
Ohu korral põgenevad nad kõrgustesse.
When travelling they may take leaps depending on the density of the canopy.
Sõltuvalt puulehestiku tihedusest võivad nad liikuda hüpetega.
In the wild they live in fairly large groups in which females and young animals live together with a dominant breeding male, whereas adult males that are not in breeding condition remain on the periphery, forming groups of their own.
Looduses elavad nad võrdlemisi suurtes gruppides, milles emasloomad ja noorloomad elavad koos dominantse suguküpse isasloomaga, samas need isasloomad, kes ei ole sigimisvõimelised, jäävad äärealadele, moodustades rühmi omavahel.
Squirrel monkeys in captivity have been known to live for up to twenty-five years.
On andmeid, et vangistuses võivad saimirid elada kuni 25 aastaseks.
Though the species live in a wide range of climatic conditions in tropical forests from low to high altitudes in mountain areas, temperature changes in the habitats of individual colonies or troops do not vary greatly.
Kuigi liigid elavad väga erinevate kliimatingimustega madalates kuni kõrgetes mägedes asuvates troopilistes metsade, ei erine konkreetse koloonia või rühma elupaiga temperatuur väga oluliselt.
Therefore marked short-term temperature variations should be avoided.
Seetõttu tuleb vältida lühiajalisi temperatuurikõikumisi.
In the wild the animals adapt to ambient temperatures by choosing the most suitable level within the canopy (for example, nearer to the ground in cool weather).
Looduses kohanevad loomad keskkonnatemperatuuriga, valides kõige sobivama võrakõrguse (näiteks jahedama ilmaga maapinnale lähemal).
Whereas normal room temperatures of 22 oC to 26 oC seem to be adequate, for animals with restricted exercise areas temperatures around 26 oC may be more appropriate.
Kui normaalne toatemperatuur 22–26 oC on piisav, tuleb piiratud liikumisvõimalusega loomadele pidada sobivamaks temperatuuriks ligikaudu 26 oC.
A range of 40 to 70 % is adequate for this species.
Käesolevale liigile sobib suhteline õhuniiskus vahemikus 40–70 %.
As tropical-forest dwellers, squirrel monkeys are adapted to diffuse lighting.
Saimirid on troopilise metsade elanikena kohanenud hajusa valgusega.
A 12 hour/12 hour light and dark cycle is appropriate.
Sobiv on 12tunnine valguse ja 12tunnine pimeduse faas.
The daylight period should not be less than eight hours.
Päevavalgusperiood peab kestma vähemalt 8 tundi.
The addition of a UV component or time-limited exposure to UV lamps would enable essential vitamin D3 synthesis in skin.
Ultraviolettkomponendi lisamine või teatud ajavahemikus ultraviolettlampide kasutamine võimaldab nahas sünteesida D3-vitamiini.
(See paragraph 2.5. of the General considerations for non-human primates)
(Vaata üldised kaalutlused ahvilistele, punkt 2.5.)
Squirrel monkeys may be silent carriers of a herpes virus (Saimirine herpesvirus 1, syn.
Saimirid võivad olla herpeseviiruste (Saimirine herpesvirus 1, syn.
Herpesvirus tamarinus, herpes T, Herpesvirus platyrrhinae), which, when transmitted to marmosets, may prove fatal.
Herpesvirus tamarinus, herpes T, Herpesvirus platyrrhinae) passiivsed kandjad, mis marmosettidele edasi kandudes võivad osutuda letaalseks.
It is, therefore, recommended to not keep these two animal species in the same units unless tests have shown the colonies to be free from this viral infection.
Seetõttu soovitatakse nimetatud kaht loomaliiki mitte ühes üksuses pidada, kui just proovidega ei ole tõestatud, et vastavad kolooniad on viirusinfektsioonist vabad.
Special attention should be paid to identify distressed individuals in a group since aggressive behaviour is not very pronounced in squirrel monkeys.
Samas tuleb selle saavutamiseks isasloomade ja emasloomade rühmad hoida võitluste vältimiseks üksteisest lahus.
They thus learn to socialise and, frequently through vocalisations, discover what may be dangerous or beneficial for them.
Paljunemisrühmadel peab olema nägemiskontakt teiste rühmadega, kuid füüsilisest kontaktist tuleb hoiduda.
The animals take up solid food from the age of three months onward.
Emad kannavad vastsündinud loomi oma seljas, kuni need on umbes 6kuused.
Nevertheless it is recommended that young animals should not be separated from their families before 6 months of age or, if hand feeding is necessary, they can be placed for adoption by another female, if possible, in their natal group.
Siiski eemalduvad pojad emast ümbruskonda avastama või kannavad neid lähisugulased juba võrdlemisi varasest east alates. Niiviisi õpivad nad suhtlema ja tihti häälitsuste abil avastama, mis on nende jaoks ohtlik või kasulik.
Squirrel monkeys reach sexual maturity at about the age of 3 years.
Alates 3. elukuust hakkavad noorloomad tahket toitu sööma. Siiski ei soovitata noorloomi lahutada oma perekonnast enne kuuekuuseks saamist või kui käest toitmine on vajalik, võib nad võimaluse korral oma sünnirühma teise emaslooma juurde kasulapseks anda.
Breeding groups, once established, should not be disturbed, to avoid reduction in breeding performance.
Saimirid saavutavad suguküpsuse umbes kolmeaastaselt. Moodustatud rühmi ei tohi häirida, et vältida paljunemistulemuste langust.
Major environmental and social changes should thus be avoided.
Seega tuleb vältida suuremaid keskkonna- ja sotsiaalseid muudatusi.
As arboreal animals, squirrel monkeys need sufficient climbing possibilities which can be provided by wire-mesh walls, poles, chains or ropes.
Puu otsas elunevate loomadena vajavad saimirid piisavalt ronimisvõimalusi, mida saab tekitada metallvõrgust seinte, postide, kettide või köitega.
Though they do leap over gaps if provided with structures, they prefer to run along or swing on horizontal and diagonal branches or rope bridges.
Kuigi nad hüppavad vastavate struktuuride olemasolul üle tühimike, armastavad nad joosta või kiikuda horisontaalsetel ja diagonaalsetel okstel või köissildadel.
Perches or nest boxes where they can sit huddled together for resting and sleep will be utilised.
Nad kasutavad kindlasti rõhtlatte või pesakaste, kus nad saavad puhkamiseks ja magamiseks kobaras koos olla.
A solid base with a substrate encourages foraging activity and play.
Kõvapõhjaline põrand allapanuga soodustab toiduotsimistegevust ja mängimist.
The animals should be offered a choice of sites within the enclosure to allow for activity, to enable them to retreat from social contact and to allow them to select comfortable temperatures and lighting conditions.
Loomad peavad saama valida hoidmiskoha sees asukohta tegutsemiseks, suhtlemisest hoidumiseks ja sobiva temperatuuri ning valgustuse leidmiseks.
Table F.2.
Tabel F.2
Squirrel Monkeys: Minimum enclosure dimensions and space allowances
Saimirid: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalne suurus
Minimum floor area for 1 [9] or 2 animals (m2)
Hoidmiskoha minimaalne pindala ühe [9] või kahe looma kohta (m2)
Minimum volume per additional animal over 6 months of age (m3)
Minimaalne ruumala iga täiendava üle 6 kuu vanuse looma kohta (m3)
Minimum enclosure height (m)
Hoidmiskoha minimaalne kõrgus (m)
Squirrel monkeys require a high protein intake.
Saimirid vajavad rohkelt valkaineid.
As with other South American species, squirrel monkeys require high levels of vitamin D3 in addition to vitamin C. Pregnant females are susceptible to folic acid deficiency, and should be provided with an appropriate powder or liquid supplement containing synthetic folic acid.
Nagu ka teised Lõuna-Ameerika liigid, vajavad saimirid lisaks C-vitamiinile ka rohkelt D3-vitamiini. Tiined emasloomad on vastuvõtlikud foolhappe puudulikkusele, mistõttu tuleb neile anda sobivat pulbri- või vedelikulisandit, mis sisaldab sünteetilist foolhapet.
Squirrel monkeys can be trained to come forward for titbits or drinks as rewards.
Saimireid saab välja õpetada preemia (maiustus, jook) saamiseks enda juurde tulema.
They are also capable of learning how to solve tasks for reward.
Samuti on nad võimelised õppima preemia eest ülesandeid lahendama.
For catching for investigation or treatment, animals should be trained to enter gangways with trap cages or individual enclosures.
Uuringu või ravi jaoks kinnipüüdmiseks tuleb treenida loomi sisenema lõkspuuridega vahekäikudesse või üksikpuuri.
The three species of macaque which are most commonly kept in laboratories all originate from Asia: Macaca mulatta (the rhesus monkey), Macaca fascicularis (the long-tailed, crab-eating or cynomolgus macaque) and Macaca arctoides (the stump-tailed or bear macaque).
Makaakide kolm kõige levinumat laboris peetavat liiki pärinevad Aasiast: Macaca mulatta (reesusmakaak), Macaca fascicularis ja Macaca arctoides. Rohepärdik (Cercopithecus aethiops ehk Chlorocebus aethiops) on nendega suhteliselt sarnane Aafrika ahv, keda mõnikord laboris peetakse.
The vervet (Cercopithecus aethiops or Chlorocebus aethiops) is a rather similar type of African monkey sometimes kept in laboratories.
Looduses elavad kõik nimetatud liigid matriarhaalsetes rühmades, mis koosnevad paljudest emasloomadest ja isasloomadest.
In the wild, all of these species live in matriarchal multi-male/multi-female groups.
Esineb nii domineeriva isaslooma kui ka domineeriva emaslooma hierarhiaid.
There are both male and female dominance hierarchies and females form kinship groups within the troop.
Emasloomad moodustavad sugulusgruppe rühma sees.
Social bonds are strongest between related females, and males compete for access to females in oestrus.
Sotsiaalsed sidemed on kõige tugevamad omavahel suguluses olevate emasloomade vahel ja isasloomad võistlevad emaslooma innaajal temale ligipääsu eest.
Two species, the rhesus monkey and stump-tailed macaque live in warm to temperate climates, while the long-tailed macaque is an exclusively tropical species which particularly favours mangrove swamps and often forages in water.
Kaks liiki, Macaca mulatta (reesusmakaak) ja Macaca arctoides elavad soojas kuni parasvöötme kliimavööndis, samas kui Macaca fascicularis on täiesti troopiline liik, kes armastab eriti mangroovisoid ja käib tihti vees toiduotsingutel.
The long-tailed macaque is the most arboreal of the four species and the stump-tailed macaque the most terrestrial.
Macaca fascicularis on nimetatud neljast liigist kõige puiselulisem ja Macaca arctoides on kõige maapinnal elunevam.
The vervet has a wide range of African habitats, including open grasslands, forests and mountains, with climatic conditions ranging from warm temperate to tropical.
Rohepärdikul on Aafrikas palju elupaiku, sealhulgas lage rohumaa, metsad ja mägised alad, mille kliimaolud ulatuvad soojast parasvöötmelisest kuni troopilise kliimavööndini.
Rhesus monkeys are seasonal breeders while the other species breed all year round in captivity.
Reesusmakaakidel on kindel paaritumisaeg, samas kui teised liigid paljunevad vangistuse tingimustes aastaringselt.
All the species have a predominantly vegetarian diet, although they may also feed on insects.
Kõik liigid on peamiselt taimetoidulised, samas võivad nad toituda ka putukatest.
Macaques and vervets in captivity have been known to live for more than thirty years.
Makaagid ja pärdikud võivad vangistuse tingimustes elada enam kui 30aastaseks.
Rhesus monkeys and stump-tailed macaques are tolerant of temperate climates, vervets are also adaptable and temperatures of 16 oC to 25 oC are suitable.
Reesusmakaagid ja Macaca arctoides on sallivad parasvöötme kliima suhtes, samuti on kohanemisvõimelised pärdikud, kellele sobib temperatuurivahemik 16–25 oC.