natgillin/translations-raw huggingface dataset:
amending Council Directives 78/855/EEC and 82/891/EEC as regards the requirement of an independent expert’s report on the occasion of merger or division of public limited liability companies
millega muudetakse nõukogu direktiive 78/855/EMÜ ja 82/891/EMÜ seoses sõltumatu eksperdiaruande nõudega aktsiaseltside ühinemisel või jagunemisel
Community policies on better regulation, in particular those set out in the two Communications from the Commission to the Council, the European Parliament, the European Economic and Social Committee and the Committee of the Regions entitled respectively ‘A strategic review of Better Regulation in the European Union’, of 14 November 2006, and ‘Action Programme for Reducing Administrative Burdens in the European Union’, of 24 January 2007, stress the importance of reducing the administrative burdens imposed on enterprises by existing legislation as a crucial element for improving the competitiveness of such enterprises and for achieving the objectives of the Lisbon agenda.
Parema õigusloome alastes ühenduse tegevuspõhimõtetes ning eelkõige tegevuspõhimõtetes, mis sisalduvad komisjoni kahes teatises nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele vastavalt pealkirjaga „Euroopa Liidu parema õigusloome strateegiline ülevaade” (14. november 2006) ja „Halduskoormuse vähendamise tegevusprogramm Euroopa Liidus” (24. jaanuar 2007), rõhutatakse olemasolevatest õigusaktidest ettevõtetele tuleneva halduskoormuse vähendamise tähtsust ettevõtete konkurentsivõime suurendamisel ja Lissaboni strateegia eesmärkide saavutamisel.
Directive 2005/56/EC of the European Parliament and of the Council of 26 October 2005 on cross-border mergers of limited liability companies [3] provides for an exemption from the obligation to have the draft terms of merger examined by independent experts and a report drawn up by such experts for the shareholders of the companies involved in the merger, if all the shareholders agree that such a report is not needed.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. oktoobri 2005. aasta direktiivis 2005/56/EÜ (piiratud vastutusega äriühingute piiriülese ühinemise kohta) [3] on sätestatud erand nõudest lasta sõltumatutel ekspertidel ühinemiskava (ühinemisleping) läbi vaadata ja koostada ühinemisega seotud äriühingute aktsionäride jaoks aruanne, juhul kui kõik aktsionärid lepivad kokku, et sellist aruannet ei ole vaja.
Council Directive 78/855/EEC [4] concerning mergers of public limited liability companies does not contain any similar exemption in respect of the draft terms of merger, while Council Directive 82/891/EEC [5] concerning the division of public limited liability companies leaves it to the Member States whether or not to provide for such an exemption in respect of the draft terms of division.
Nõukogu direktiivis 78/855/EMÜ, [4] mis käsitleb aktsiaseltside ühinemist, sarnast erandit aktsiaseltside ühinemislepingu (ühinemiskava) puhul ette ei nähta ning kuna nõukogu direktiivis 82/891/EMÜ, [5] mis käsitleb aktsiaseltside jagunemist, jäetakse liikmesriikide otsustada, kas selline erand aktsiaseltside jagunemislepingu puhul sätestada või mitte.
There is no reason to require such an examination by an independent expert for the shareholders if all the shareholders agree that it may be dispensed with.
Kõnealust aktsionäride jaoks mõeldud läbivaatamist sõltumatu eksperdi poolt ei ole põhjust nõuda, kui kõik aktsionärid lepivad kokku, et sellest võib loobuda.
Any modification of Directives 78/855/EEC and 82/891/EEC allowing such agreement by shareholders should be without prejudice to the systems of protection of the interests of creditors of the companies involved, to be established by Member States in accordance with those Directives, as well as to any rules aimed at ensuring the provision of information to the employees of the companies involved.
Direktiivide 78/855/EMÜ ja 82/891/EMÜ mis tahes muudatused, millega antakse aktsionäridele selline võimalus, ei tohiks piirata osalevate äriühingute võlausaldajate huvidega seotud kaitsesüsteeme, mille liikmesriigid kooskõlas nende direktiividega kehtestavad, ega mis tahes eeskirju, mille eesmärk on tagada osalevate äriühingute töötajate teavitamine.
Directives 78/855/EEC and 82/891/EEC should therefore be amended accordingly,
Direktiive 78/855/EÜ ja 82/891/EÜ tuleks seetõttu vastavalt muuta,
The purpose of this Directive is to amend Directives 78/855/EEC and 82/891/EEC as regards the requirement of an independent expert’s report on the occasion of merger or division of public limited liability companies.
Käesoleva direktiivi eesmärk on muuta direktiive 78/855/EMÜ ja 82/891/EMÜ seoses sõltumatu eksperdiaruande nõudega aktsiaseltside ühinemisel või jagunemisel.
Directive 78/855/EEC is hereby amended as follows:
Direktiivi 78/855/EMÜ muudetakse järgmiselt.
Neither an examination of the draft terms of merger nor an expert report shall be required if all the shareholders and the holders of other securities conferring the right to vote of each of the companies involved in the merger have so agreed.’;
Ühinemislepingu läbivaatamist ja eksperdiaruannet ei nõuta, kui selles on kokku leppinud kõigi ühinemisel osalevate äriühingute kõik aktsionärid ja muude hääleõigust andvate väärtpaberite omanikud.”
in Article 11(1), point (e) shall be replaced by the following:
Artikli 11 lõike 1 punkt e asendatakse järgmisega:
where applicable, the reports provided for in Article 10.’.
kui see on asjakohane, artiklis 10 ette nähtud aruanded.”
Directive 82/891/EEC is hereby amended as follows:
Direktiivi 82/891/EMÜ muudetakse järgmiselt.
in Article 9(1), point (e) shall be replaced by the following:
Artikli 9 lõike 1 punkt e asendatakse järgmisega:
where applicable, the reports provided for in Article 8.’;
kui see on asjakohane, artiklis 8 ette nähtud aruanded.”
Neither an examination of the draft terms of division nor an expert report as provided for in Article 8(1) shall be required if all the shareholders and the holders of other securities conferring the right to vote of each of the companies involved in the division have so agreed.
Jagunemislepingu läbivaatamist ja artikli 8 lõikes 1 sätestatud eksperdiaruannet ei nõuta, kui selles on kokku leppinud kõigi jagunemisel osalevate äriühingute kõik aktsionärid ja muude hääleõigust andvate väärtpaberite omanikud.
Member States may permit the non-application of Article 7 and Article 9(1)(c) and (d) if all the shareholders and the holders of other securities conferring the right to vote of each of the companies involved in the division have so agreed.’.
Liikmesriigid võivad sätestada, et artiklit 7 ning artikli 9 lõike 1 punkte c ja d ei kohaldata, kui selles on kokku leppinud kõigi jagunemisel osalevate äriühingute kõik aktsionärid ja muude hääleõigust andvate väärtpaberite omanikud.”
Member States shall bring into force the laws, regulations and administrative provisions necessary to comply with this Directive by 31 December 2008.
Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 31. detsembriks 2008.
They shall forthwith communicate to the Commission the text of these measures and a correlation table between them and this Directive.
Nad edastavad kõnealuste meetmete teksti ning kõnealuste meetmete ja käesoleva direktiivi vahelise vastavustabeli viivitamata komisjonile.
Done at Strasbourg, 13 November 2007.
Strasbourg, 13. november 2007
OJ C 175, 27.7.2007, p. 33.
ELT C 175, 27.7.2007, lk 33.
Opinion of the European Parliament of 11 July 2007 (not yet published in the Official Journal) and Council Decision of 22 October 2007.
Euroopa Parlamendi 11. juuli 2007. aasta arvamus (Euroopa Liidu Teatajas seni avaldamata) ja nõukogu 22. oktoobri 2007. aasta otsus.
Third Council Directive 78/855/EEC of 9 October 1978 based on Article 54(3)(g) of the Treaty concerning mergers of public limited liability companies (OJ L 295, 20.10.1978, p. 36).
Nõukogu 9. oktoobri 1978. aasta kolmas direktiiv 78/855/EMÜ, mis käsitleb aktsiaseltside ühinemist lähtuvalt asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktist g (EÜT L 295, 20.10.1978, lk 36).
Sixth Council Directive 82/891/EEC of 17 December 1982 based on Article 54(3)(g) of the Treaty, concerning the division of public limited liability companies (OJ L 378, 31.12.1982, p. 47).
Nõukogu 17. detsembri 1982. aasta kuues direktiiv 82/891/EMÜ, mis käsitleb aktsiaseltside jagunemist lähtuvalt asutamislepingu artikli 54 lõike 3 punktist g (EÜT L 378, 31.12.1982, lk 47).
Directive 2007/64/EC of the European Parliament and of the Council
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2007/64/EÜ,
on payment services in the internal market amending Directives 97/7/EC, 2002/65/EC, 2005/60/EC and 2006/48/EC and repealing Directive 97/5/EC
makseteenuste kohta siseturul ning direktiivide 97/7/EÜ, 2002/65/EÜ, 2005/60/EÜ ja 2006/48/EÜ muutmise ning direktiivi 97/5/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta
Having regard to the Treaty establishing the European Community, and in particular the first and third sentences of Article 47(2) and Article 95 thereof,
võttes arvesse Euroopa Ühenduse asutamislepingut, eriti selle artikli 47 lõike 2 esimest ja kolmandat lauset ning artiklit 95,
Having consulted the European Economic and Social Committee,
võttes arvesse Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamust,
It is essential for the establishment of the internal market that all internal frontiers in the Community be dismantled so as to enable the free movement of goods, persons, services and capital.
Siseturu loomiseks on väga oluline kõrvaldada ühenduses kõik sisepiirid, et oleks võimalik kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumine.
The proper operation of the single market in payment services is therefore vital.
Seetõttu on tähtis makseteenuste ühtse turu nõuetekohane toimimine.
At present, however, the lack of harmonisation in this area hinders the operation of that market.
Praegu takistab turu toimimist ühtlustamise puudumine selles valdkonnas.
Currently, the payment services markets of the Member States are organised separately, along national lines and the legal framework for payment services is fragmented into 27 national legal systems.
Praegu on liikmesriikide makseteenuste turud korraldatud eraldi, järgitakse riikide õigusakte ning makseteenuste õiguslik raamistik on killustunud 27 riigi õigussüsteemi vahel.
Several Community acts have already been adopted in this area, namely Directive 97/5/EC of the European Parliament and of the Council of 27 January 1997 on cross-border credit transfers and Regulation (EC) No 2560/2001 of the European Parliament and of the Council of 19 December 2001 on cross-border payments in euro, but these have not sufficiently remedied this situation any more than have Commission Recommendation 87/598/EEC of 8 December 1987 on a European Code of Conduct relating to electronic payment (relations between financial institutions, traders and service establishments, and consumers), Commission Recommendation 88/590/EEC of 17 November 1988 concerning payment systems, and in particular the relationship between cardholder and card issuer, or Commission Recommendation 97/489/EC of 30 July 1997 concerning transactions by electronic payment instruments and in particular the relationship between issuer and holder.
Käesolevas valdkonnas on juba vastu võetud mitmeid ühenduse õigusakte, nimelt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. jaanuari 1997. aasta direktiiv 97/5/EÜ kreeditkorraldusega tehtud välismaksete kohta ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. detsembri 2001. aasta määrus (EÜ) nr 2560/2001 eurodes tehtavate välismaksete kohta, mis pole aga olukorda piisavalt parandanud, nagu ei ole seda teinud ka komisjoni 8. detsembri 1987. aasta soovitus 87/598/EMÜ elektrooniliste maksetega seotud Euroopa tegevusjuhise kohta (suhted finantsasutuste, kaubandusettevõtjate ja teenusepakkujate ning tarbijate vahel), komisjoni 17. novembri 1988. aasta soovitus 88/590/EMÜ, milles käsitletakse maksesüsteeme ning eelkõige kaardi omaniku ja kaardi väljaandja vahelisi suhteid, komisjoni 30. juuli 1997. aasta soovitus 97/489/EÜ, milles käsitletakse elektrooniliste makseviisidega tehtavaid tehinguid ning eelkõige väljaandja ja omaniku vahelisi suhteid.
These measures continue to be insufficient.
Need meetmed on jätkuvalt ebapiisavad.
The co-existence of national provisions and an incomplete Community framework gives rise to confusion and a lack of legal certainty.
Siseriiklike õigusaktide ning ühenduse puuduliku raamistiku kooseksisteerimine tekitab segadust ja õiguskindlusetust.
It is vital, therefore, to establish at Community level a modern and coherent legal framework for payment services, whether or not the services are compatible with the system resulting from the financial sector initiative for a single euro payments area, which is neutral so as to ensure a level playing field for all payment systems, in order to maintain consumer choice, which should mean a considerable step forward in terms of consumer cost, safety and efficiency, as compared with the present national systems.
Seetõttu on oluline luua ühenduse tasandil nüüdisaegne ja sidus makseteenuste õiguslik raamistik – olenemata sellest, kas makseteenused on kooskõlas süsteemiga, mis tuleneb finantssektori algatusest luua ühtne euromaksete piirkond (Single Euro Payments Area) – mis oleks neutraalne, et tagada võrdsed võimalused kõikidele maksesüsteemidele eesmärgiga säilitada tarbijate valikuvõimalus, mis oleks võrreldes praeguste riiklike süsteemidega oluliseks sammuks edasi tarbijate kulude vähendamise, turvalisuse ja tõhususe valdkondades.
That legal framework should ensure the coordination of national provisions on prudential requirements, the access of new payment service providers to the market, information requirements, and the respective rights and obligations of payment services users and providers.
Õigusliku raamistikuga tuleks tagada usaldatavusnõudeid, uute makseteenuse pakkujate turulepääsu, teabega seotud nõudeid ning makseteenuste kasutajate ja pakkujate asjakohaseid õigusi ja kohustusi käsitlevate siseriiklike õigusaktide koordineeritus.
Within that framework, the provisions of Regulation (EC) No 2560/2001, which created a single market for euro payments as far as prices are concerned, should be maintained.
Selles raamistikus tuleks säilitada määruse (EÜ) nr 2560/2001 (millega loodi hindadega seonduv euromaksete ühtne turg) sätted.
The provisions of Directive 97/5/EC and the recommendations made in Recommendations 87/598/EEC, 88/590/EEC and 97/489/EC should be integrated in a single act with binding force.
Direktiivi 97/5/EÜ sätted ja soovitustes 87/598/EMÜ, 88/590/EMÜ ja 97/489/EÜ antud soovitused tuleks integreerida ühte siduvasse õigusakti.
However, it is not appropriate for that legal framework to be fully comprehensive.
Samas ei tohiks see õiguslik raamistik olla kõikehõlmav.
Its application should be confined to payment service providers whose main activity consists in the provision of payment services to payment service users.
Selle kohaldamine peaks piirduma nende makseteenuse pakkujatega, kelle tegevus seisneb makseteenuste pakkumises makseteenuse kasutajatele.
Nor is it appropriate for it to apply to services where the transfer of funds from the payer to the payee or their transport is executed solely in bank notes and coins or where the transfer is based on a paper cheque, paper-based bill of exchange, promissory note or other instrument, paper-based vouchers or cards drawn upon a payment service provider or other party with a view to placing funds at the disposal of the payee.
Samuti ei ole kohane kohaldada seda teenuste suhtes, mille puhul raha kantakse üle maksjalt saajale või veetakse seda üksnes pangatähtedes ja müntides või kui ülekanne põhineb pabertšekil, paberil vekslil, paberil lihtvekslil või muul makseviisil, makseteenuse pakkuja või muu isiku antud paberil maksetähikul või -kaardil, millega antakse raha saaja käsutusse.
Furthermore, a differentiation should be made in the case of means offered by telecommunication, information technology or network operators to facilitate purchasing of digital goods or services, such as ring tones, music or digital newspapers, besides traditional voice services and their distribution to digital devices.
Peale selle tuleks eristada telekommunikatsiooni, infotehnoloogia või võrguoperaatorite pakutavaid makseviise, millega hõlbustatakse digitaalsete kaupade ja teenuste ostmist, sealhulgas peale tavapäraste kõneteenuste ja nende edastamise digitaalsetele seadmetele, nt telefonihelinate, muusika ja digitaalsete ajalehtede ostmist.
The content of these goods or services may be produced either by a third party or by the operator, who may add intrinsic value to them in the form of access, distribution or search facilities.
Nende kaupade või teenuste sisu võib toota kas kolmas isik või operaator, kes võivad suurendada nende olemuslikku väärtust juurdepääsu-, levitamis- ja otsinguvõimaluste abil.
In the latter case, where the goods or services are distributed by one of those operators, or, for technical reasons, by a third party, and where they can be used only through digital devices, such as mobile phones or computers, that legal framework should not apply as the activity of the operator goes beyond a mere payment transaction.
Viimasel juhul, kui kaupu ja teenuseid levitab üks või mitu nimetatud operaatorit või tehnilistel põhjustel kolmas isik ning neid saab kasutada üksnes digitaalsete seadmete, näiteks mobiiltelefonide või arvutite abil, ei peaks seda õigusraamistikku kohaldama, kuna operaatori tegevus läheb kaugemale lihtsast maksetehingust.
However, it is appropriate for that legal framework to apply to cases where the operator acts only as an intermediary who simply arranges for payment to be made to a third-party supplier.
Siiski on õigusliku raamistiku kohaldamine asjakohane juhtudel, kui operaator tegutseb üksnes vahendajana, kes lihtsalt korraldab makse tegemise kolmandast isikust tarnijale.
Money remittance is a simple payment service that is usually based on cash provided by a payer to a payment service provider, which remits the corresponding amount, for example via communication network, to a payee or to another payment service provider acting on behalf of the payee.
Rahasiire on lihtne makseteenus, mis tavaliselt põhineb sularahal, mille maksja annab makseteenuse pakkujale, kes maksab (nt sidevõrgu kaudu) saajale või teisele makseteenuse pakkujale, kes tegutseb saaja nimel.
In some Member States supermarkets, merchants and other retailers provide to the public a corresponding service enabling the payment of utility and other regular household bills.
Mõnes liikmesriigis osutavad supermarketid, kaubandusettevõtjad ja teised jaekaubanduse ettevõtjad avalikkusele sarnast teenust, mis võimaldab maksta kommunaalteenuste arveid ja teisi tavapäraseid majapidamise kuluarveid.
Those bill-paying services should be treated as money remittance as defined in this Directive, unless the competent authorities consider the activity to fall under another payment service listed in the Annex.
Nimetatud arvete maksmise teenust tuleks pidada käesolevas direktiivis määratletud rahasiirdeks, kui pädevad asutused ei loe seda tegevust mõne muu lisas loetletud makseteenuse alla kuuluvaks.
It is necessary to specify the categories of payment service providers which may legitimately provide payment services throughout the Community, namely, credit institutions which take deposits from users that can be used to fund payment transactions and which should continue to be subject to the prudential requirements under Directive 2006/48/EC of the European Parliament and of the Council of 14 June 2006 relating to the taking up and pursuit of the business of credit institutions, electronic money institutions which issue electronic money that can be used to fund payment transactions and which should continue to be subject to the prudential requirements under Directive 2000/46/EC of the European Parliament and of the Council of 18 September 2000 on the taking-up, pursuit and prudential supervision of the business of electronic money institutions, and post office giro institutions which are so entitled under national law.
On vaja määratleda selliste makseteenuse pakkujate kategooriad, kes võivad õiguspäraselt pakkuda neid makseteenuseid kogu ühenduses, nimelt krediidiasutused, kes võtavad oma kasutajatelt vastu hoiuseid, mida saab kasutada maksetehingu rahastamiseks, ja kelle suhtes tuleks jätkuvalt kohaldada usaldatavusnõudeid Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta direktiivi 2006/48/EÜ (krediidiasutuste asutamise ja tegevuse kohta) alusel, ning elektronraha asutused, kes annavad välja elektronraha, mida saab kasutada maksetehingu rahastamiseks, ja kelle suhtes tuleks jätkuvalt kohaldada usaldatavusnõudeid Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. septembri 2000. aasta direktiivi 2000/46/EÜ (elektronrahaasutuste asutamise ja tegevuse kohta ning usaldatavusnormatiivide täitmise üle peetava järelevalve kohta) alusel, ning postižiiroasutused, kellel on selleks õigus siseriiklike õigusaktide alusel.
This Directive should lay down rules on the execution of payment transactions where the funds are electronic money, as defined in Article 1(3)(b) of Directive 2000/46/EC.
Käesoleva direktiiviga tuleks sätestada eeskirjad, mis käsitlevad maksetehingu täitmist, kui raha on elektronraha direktiivi 2000/46/EÜ artikli 1 lõike 3 punkti b tähenduses.
This Directive should, however, neither regulate issuance of electronic money nor amend the prudential regulation of electronic money institutions as provided for in Directive 2000/46/EC.
Käesolev direktiiv ei peaks siiski reguleerima elektronraha väljaandmist ega muutma direktiiviga 2000/46/EÜ sätestatud elektronraha asutuste usaldatavusnormatiive.
Therefore, payment institutions should not be allowed to issue electronic money.
Seetõttu ei peaks makseasutustel olema lubatud elektronraha välja anda.
However, in order to remove legal barriers to market entry, it is necessary to establish a single licence for all providers of payment services which are not connected to taking deposits or issuing electronic money.
Turulepääsu õiguslike tõkete eemaldamiseks on vaja kehtestada kõigile makseteenuse pakkujaile, kes ei ole seotud hoiuste vastuvõtmise ega elektronraha väljaandmisega, ühtne tegevusluba.
It is appropriate, therefore, to introduce a new category of payment service providers, ‘payment institutions’, by providing for the authorisation, subject to a set of strict and comprehensive conditions, of legal persons outside the existing categories to provide payment services throughout the Community.
Seetõttu on kohane kehtestada uus makseteenuse pakkujate kategooria, „makseasutused”, kes on olemasolevatesse kategooriatesse mittekuuluvad juriidilised isikud, ja näha ette neile kõikjal ühenduses makseteenuse osutamiseks tegevusloa andmine rangete ja kõikehõlmavate tingimuste alusel.
Thus, the same conditions would apply Community-wide to such services.
Nii kehtiksid kõikjal ühenduses selliste teenuste suhtes samad tingimused.
The conditions for granting and maintaining authorisation as payment institutions should include prudential requirements proportionate to the operational and financial risks faced by such bodies in the course of their business.
Makseasutusele tegevusloa andmise ja selle kehtimise tingimustes peaksid olema usaldatavusnõuded, mis on proportsionaalsed nende asutuste äritegevusega seotud tegevus- ja finantsriskidega.
In this connection, there is a need for a sound regime of initial capital combined with ongoing capital which could be elaborated in a more sophisticated way in due course depending on the needs of the market.
Sellega seoses on vaja kindlat korda, mille kohaselt nõutakse algkapitali kombineerituna pideva tegevuspõhise kapitaliga ja mille võiks põhjalikumalt välja töötada sobival ajal, sõltuvalt turu vajadustest.