natgillin/translations-raw huggingface dataset:
For the calculation of what constituted a normal market remuneration, the BdB referred to the tried-and-tested method applied by the Commission in Decision 2000/392/EC and the benchmark of 12 % for a normal market return, to which, in a second stage, premiums and discounts had been applied to take account of the particularities of the transaction.
Selleks et arvutada turutingimustele vastav hüvitis, viitas BdB otsuses 2000/392/EÜ rakendatud usaldusväärsele komisjoni metoodikale ja selles võrdluse alusena kasutatud turutingimustele vastavale tulususele 12 %, samuti teise sammuna tehingu erilisi asjaolusid arvestavale hüvitise vähendamisele või suurendamisele.
In any event, neither the 0,25 % paid to IBB nor the sale to BGB of the silent partnership and the claims to profits in 1994 and 1998 could be regarded as normal market remuneration.
Turutingimustele vastavaks hüvitiseks ei saa mingil juhul pidada IBB-le makstud 0,25 % ega hääleõiguseta osaluse ja kasumist loobumise nõuete müümist BGB-le 1994. ja 1998. aastal.
For one thing, it was not appropriate for payment to be made only on the amount taken up and, for another, IBB belonged to LBB, with the result that LBB had almost paid itself, rather than the Land.
Esiteks ei ole ainult kasutatud summalt hüvitise maksmine asjakohane, teiseks kuulub IBB LBB koosseisu, seega maksis LBB hüvitist justkui iseendale mitte liidumaale.
Moreover, Germany's argument that the guarantee function of the special-purpose reserve had been properly remunerated by the establishment of an atypical silent partnership holding in LBB for BGB in 1994 was not convincing, since important data on values were not available and, in principle, it was erroneous to confine the assessment to the aid donor's point of view.
Lisaks ei ole veenev Saksamaa argument nagu oleks sihtotstarbelise reservi vastutusfunktsiooni eest makstud nõuetekohast hüvitist 1994. aastal BGBle ebatüüpilise hääleõiguseta osaluse andmisega LBB-s, sest puuduvad olulised tehingu väärtust kinnitavad andmed ja põhimõtteliselt on ekslik keskenduda abi andja vaatevinklile.
Of relevance to the state aid assessment was the transfer of WBK to LBB on 31 December 1992, the advantages conferred thereby on LBB and the resulting distortions of competition, and not whether the aid debt had been discharged subsequently.
Riigiabi õiguse seisukohalt on olulised WBK üleandmine LBB-le 31. detsembri 1992. aasta seisuga, sellega seotud LBB eelised ja sellest tulenevad konkurentsimoonutused, mitte aga abikohustuse tagantjärele täitmine.
Moreover, the transfer of LBB to BGB was an internal transaction since BGB was also majority-owned by the Land.
Lisaks on LBB ühendamine BGB-ga kontsernisisene protsess, sest liidumaa kontrollib enamust ka BGB-s.
The same applied to the transfer to BGB of the remaining claims to 24,99 % of profits in 1998.
Sama kehtib BGB-s ülejäänud 24,99 % ulatuses kasuminõuetest loobumise kohta 1998. aastal.
In any event there had been no complete abolishment of the aid element since 1998.
Igal juhul ei olnud 1998. aastani abi andmine täielikult lõppenud.
Subsequently, and a long time after the period for submitting comments laid down in Regulation (EC) No 659/1999 had expired, the BdB supplemented these remarks, stating in particular that the sales value calculated for LBB and for the silent partnership in LBB for the purpose of setting up BGB had not included IBB, with the result that the guarantee function of IBB's special-purpose reserve could not, in the BdB's view, have been taken into account in the sales value of the silent partnership in LBB.
Oluliselt hiljem, kui määrusega (EÜ) nr 659/1999 sätestatud kolmandate isikute märkuste esitamise tähtajal, täiendas BdB eelmist punkti ja rõhutas, et BGB asutamise jaoks kindlaks määratud LBB ja LBB-s omatava hääleõiguseta osaluse müügiväärtus ei hõlmanud IBB-d. Seepärast näib BdB arvates olevat välistatud see, et LBB hääleõiguseta osaluse müügiväärtus kajastanuks IBB sihtotstarbelise reservi vastutusfunktsiooni.
On the limitation period of ten years pursuant to Article 15(1) of Regulation (EC) No 659/1999, the BdB stated that it had begun only with the Act establishing IBB on 31 December 1992 and could have come to an end at the earliest on 31 December 2002.
Määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 15 lõikes 1 ette nähtud tagasinõude 10-aastase aegumistähtaja kohta selgitas BdB, et selle kulgemine algas alles IBB asutamise seadusega 31. detsembri 1992. aasta lõpu seisuga ja lõpeb seega kõige varem 31. detsembril 2002. aastal.
However, the period had been interrupted pursuant to Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 by action taken by the Commission.
Pealegi on aegumistähtaja kulgemine määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 15 lõike 2 kohaselt komisjoni meetmete tõttu katkenud.
This provision was broad in scope and covered any action taken by the Commission in connection with its investigations, including requests for information.
Viidatud regulatsioon on laiatähenduslikult formuleeritud ja hõlmab komisjoni uurimise raames tehtavaid igasuguseid toiminguid, nagu näiteks teabe nõudmist.
A basis for the further interpretation of this provision was Regulation (EEC) No 2988/74 of the Council of 26 November 1974 concerning limitation periods in proceedings and the enforcement of sanctions under the rules of the European Economic Community relating to transport and competition, pursuant to which interruption is linked to ‘action taken … for the purpose of the preliminary investigation or proceedings in respect of an infringement’.
Nimetatud regulatsiooni tõlgendamiseks pakub pidepunkti nõukogu 26. novembri 1974. aasta määrus (EMÜ) nr 2988/74 Euroopa Majandusühenduse transpordi- ja konkurentsieeskirjades ettenähtud menetluste ja sundtäitmise rakendamise aegumistähtaegade kohta, mille kohaselt katkemine on seotud “toiminguga, mille eesmärgiks on eeskirjade rikkumise uurimine või rikkumist käsitlevad menetlused”.
For the rest, Germany had itself asked the Commission to wait for clarification of the issues in WestLB and, for that reason alone, could not invoke the limitation period.
Lisaks palunud Saksamaa komisjonil esmalt ära oodata vaidlusaluste küsimuste lahendamine WesLB asjas ega saa juba seetõttu aegumisele tugineda.
GERMANY'S RESPONSE TO THE COMMENTS OF OTHER INTERESTED PARTIES
SAKSAMAA VASTUS ASJASSEPUUTUVATE ISIKUTE MÄRKUSTELE
In its comments dated 16 December 2002, Germany essentially referred to its own comments on the decision initiating the procedure and its argument that no state aid was involved in this case.
Saksamaa viitas 2002. aasta 16. detsembri vastuses põhimõtteliselt oma selgitustele menetluse algatamise otsuse kohta ning seisukohale, et käesolevas juhtumis ei ole tegemist abiga.
Otherwise, it restricted itself to a brief response to the individual points made in the two sets of comments.
Muus osas piirdus Saksamaa kokkuvõtva avaldusega selgituste üksikute punktide kohta.
Regarding the BV's and the BdB's classification of WBK's transfer as aid, Germany stated that it was not enough to look only at the monthly remuneration.
BV ja BdB hinnangu osas WBK üleandmisele kui abile selgitas Saksamaa, et pelgalt igakuise hüvitisega piirdumine on analüüsiks ebapiisav.
Rather, reference values such as — depending on the capital injection — return (on a loan), including collateralisation, dividends or capital growth should be considered.
Pigem on olulised sellised näitajad nagu – olenevalt rahastamise viisist – (laenu)intress, s.h tagatised, dividendid või kapitali suurenemine.
However, in the relevant period (1992/93) LBB was an institution with high earning capacity, and the transfer of WBK's assets to LBB's liable equity capital was therefore a sound business decision.
LBB oli aastatel 1992–1993 hea kasumlikkusega asutus, mistõttu WBK varade lisamine LBB vastutavasse omakapitali oli majanduslikult otstarbekas.
WestLB and LBB, contrary to what was claimed by the BdB and the BV, were therefore in no way comparable with one another.
Seega ei olevat WestLB ja LBB – erinevalt BdB ja BV seisukohast – omavahel võrreldavad.
Apart from this, it was inappropriate for the BdB to speak of the method used in WestLB as tried and tested in view of the (at the time) pending court proceedings in that case.
Sellest sõltumatult olevat WestLB-ga seotud (toona) poolelioleva kohtumenetluse tõttu kohatu kõnelda viidatud asjas rakendatud metoodikast kui usaldusväärsest, nagu seda tegi BdB.
Contrary to what was argued by the BdB, it was undisputed and clearly stated in the decision initiating the procedure that, besides the use of the special-purpose reserve's guarantee function by LBB, the transfer of WBK also increased LBB's equity capital shown in the balance sheet by DEM 187,5 million and that this amount had been recognised as liable equity capital for supervisory purposes.
Erinevalt BdB väitest puudub vaidlus selles – nagu menetluse algatamise otsuses ka nimetatud –, et WBK üleandmisega kasutas LBB sihtotstarbelise reservi vastutavat funktsiooni ja suurendas lisaks bilansijärgset omakapitali 187,5 mln Saksa marga võrra. Viimast tunnustati järelevalveõiguslikult kui vastutavat omakapitali.
The question of the extent to which equity capital shown in the balance sheet conferred a financial advantage did not arise here, unlike in WestLB, since it was not necessary to distinguish between recognised and unrecognised parts of the capital.
Siinkohal ei kerki erinevalt WestLB juhtumist küsimust, kuivõrd on bilansiline omakapital tõlgendatav rahalise eelisena, sest järelevalveõiguslikult tunnustatud ja tunnustamata kapitali osasid ei ole vaja eristada.
No aid was involved in the increase in equity capital shown in the balance sheet or the transferred reserves (see paragraphs 40 to 64).
Bilansilise omakapitali ja üle antud reservide suurendamise osas abi ei esinevat (vt punkte 40 kuni 64).
Moreover, it was erroneous to assume that, with a hypothetical core capital of €1 billion, loans totalling €50 billion could be made.
Üldiselt olevat eksitav lähtuda eeldusest, et hüpoteetilise ühe miljardi euro suuruste esimese tasandi omavahendite korral võiks anda laene 50 mld euro ulatuses.
Whereas it was undisputed that IBB's special-purpose reserve performed a guarantee function and a business expansion function on account of its recognition for supervisory purposes, the advantage was confined to the amount actually taken up by LBB.
Kuigi olevat vaieldamatu, et IBB sihtotstarbelisel reservil on järelevalveõigusliku tunnustatuse tõttu nii vastutus- kui tegevuse laiendamise funktsioon, piirduvat eelis siiski reservi tegeliku kasutamisega LBB poolt.
The hypothetical leverage of 1:50 was also groundless.
Ka põhimõtteliselt puuduvat konstrueeritud hoovamõjul 1:50 igasugune alus.
In applying the principle of the market-economy investor, the analysis should be geared to an investor in a comparable situation.
Turumajanduslikult tegutseva investori põhimõtte rakendamisel tuleks lähtuda sarnases olukorras toimivast investorist.
In the case at issue, the Land as investor decided to tie the special-purpose reserve's liquidity into IBB's operations and not to make it available to LBB in its financing capacity.
Käesoleval juhul otsustas liidumaa kui investor paigutada sihtotstarbelise reservi likviidsed vahendid IBB tegevusse ja mitte anda seda kapitali LBB käsutusse kui finantseerimise allikat.
The Land’s objective with respect to this capital was its own return (see paragraphs 40 to 64).
Liidumaa soovis selle kapitaliga ise teenida tulu (vt punkte 40 kuni 64).
Moreover, only the Land continued to have a claim on IBB's special assets, even after LBB's transfer to BGB.
Pealegi kuulub IBB sihtotstarbelise varana endiselt ainuüksi liidumaale, ka pärast LBB ühendamist BGB-ga.
It was therefore also wrong to claim that the remuneration which LBB paid to IBB was paid to itself.
Seetõttu osutuvat samuti valeks väide, et LBB maksis IBB-le suunatud hüvitised iseendale.
Moreover, it was usual for a market-economy investor to assign remuneration claims to third parties, especially when the third party was a company or an asset wholly owned by that investor.
Turumajanduslikult tegutseva investori puhul on hüvitisnõuete loovutamine kolmandatele isikutele tavaline, eriti, kui kolmandateks isikuteks on investori ainuomandis olevad ettevõtted või varakogumid.
Lastly, with respect to the BV's comments on its market share relative to that of BGB, Germany stated that BV had a larger market share in Berlin than it had indicated.
Lõpuks märgiti BV arvamuse ning BV teostatud BV ja BGB turuosade võrdluse kohta, et BV-l on Berliinis tema enda poolt avaldatust tugevam turupositsioon.
It was the second-largest credit institution and its market shares had to be 60-70 % of those of BGB; as regards deposits by private customers alone, it had some 1/3 of BGB's market share.
BV olevat suuruselt teine krediidiasutus, mille turuosad peaksid ulatuma 60-70 %-ni vastavatest BGB näitajatest ning isegi eraklientide hoiuste puhul peaks BV turuosa moodustama ca 1/3 BGB turuosast.
UNDERSTANDING BETWEEN THE BDB, THE LAND OF BERLIN AND LBB
BDB, BERLIINI LIIDUMAA JA LBB KOKKULEPE
On 7 October 2004, Germany informed the Commission of the outcome of an understanding between the complainant (the BdB), the Land of Berlin and LBB.
Saksamaa teavitas komisjoni 7. oktoobril 2004. aastal kaebuse esitaja BdB, Berliini liidumaa ja LBB kokkuleppe tulemustest.
Notwithstanding their remaining fundamental legal positions, the parties had agreed on what they themselves regarded as suitable parameters for determining an appropriate remuneration for WBK's assets.
Vaatamata endiselt püsivatele põhimõttelistele õiguslikele arusaamadele leppisid pooled kokku sobivates näitajates WBK varade eest mõistliku hüvitise määramiseks.
The parties asked the Commission to take account of this understanding in its decision.
Pooled paluvad komisjonil arvestada otsuse tegemisel kokkuleppe tulemustega.
First, the parties determined, on the basis of the approach detailed in Decision 2000/392/EC, a minimum remuneration for WBK's special-purpose reserve of 10,19 %.
Pooled määrasid, tuginedes otsuse 2000/392/EÜ üksikasjalikele põhjendustele, WBK sihtotstarbelise reservi eest mõistliku hüvitise esialgseks miinimummääraks 10,19 %.
As the Land of Berlin was the sole owner, no further premium, such as to allow for the lack of voting rights, was agreed.
Tulenevalt Berliini liidumaa ainuomaniku staatusest täiendavas hinnalisandis, nagu näiteks puuduva hääleõiguse eest, kokku ei lepitud.
A discount of 3,62 % was then applied on account of the capital's lack of liquidity (on the basis of the risk-free interest rate taken as gross refinancing costs, with some 50 % in corporation tax plus a solidarity surcharge deducted to determine net refinancing costs).
Lõpuks vähendati hüvitise määra kapitali puuduva likviidsuse tõttu 3,62 % võrra (riskivaba intressimäära alusel bruto-refinantseerimiskulude jaoks, millest ligikaudu 50 % läks ettevõtte tulu- ja solidaarsusmaksuks, et leida neto-finantseerimiskulud).
This produced an appropriate remuneration of 6,57 %.
Tulemuseks saadi mõistliku hüvitise määraks 6,57 %.
The understanding makes no mention of any remuneration for the part of WBK's assets not available for LBB's competitive business.
Kokkuleppes puudub seisukoht WBK varade selle osa, mida ei saa kasutada LBB äritegevuses, eest makstava hüvitise kohta.
For IBB's nominal capital of DEM 187,5 million transferred to LBB's nominal capital no discount on the basis of refinancing costs was calculated as this capital constituted liquid funds.
LBB põhikapitali lisandunud 187,5 mln Saksa marga suuruse IBB põhikapitali osas hüvitist refinantseerimise kulude tõttu ei vähendatud, sest tegemist on likviidsete vahenditega.
As the nominal capital had been transferred to BGB in two stages in 1994 and 1998, the parties agreed that remuneration should be paid for it only up to these two points in time (proportionally in each case).
Kuna põhikapital läks BGB-le üle kahes osas 1994. ja 1998. aastal, siis leppisid pooled kokku hüvitada põhikapital üksnes nimetatud ajani vastavates osades.
The parties were unable to agree on whether any increase in LBB's value as a result of the transfer should be taken into account.
Kokkulepet ei saavutatud küsimuses, kas arvesse tuleks võtta LBB ühendamise tulemusel võimalik väärtuse kasv.
In the Landesbank's view, an increase in value had been achieved by the transfer of LBB in 1994 and 1998.
Liidumaa riikliku panga arvates realiseerus väärtuse kasv LBB võõrandamisega aastatel 1994 ja 1998.
ASSESSMENT OF THE MEASURES
ABI HINDAMINE
ON THE GENERAL QUESTION OF THE LIMITATION PERIOD
AEGUMISE PÕHIMÕTTELINE KÜSIMUS
Germany stated that the relevant date with respect to any limitation period applicable to recovery was 16 June 1992 when the Berlin Land Government adopted a resolution establishing a Berlin bank holding company.
Pidades silmas tagasinõude võimalikku aegumist viitas Saksamaa Berliini senati 16. juuni 1992. aasta otsusele Berliner Bankholding asutamise kohta kui tähtsust omavale ajahetkele.
However, this resolution, which is in the Commission's possession, laid down only that ‘Berlin's bank holdings will be restructured’.
Ent komisjonile esitatud otsuses otsustatakse vaid “Berliini osalus pankades uuesti struktureerida”.
It provided for the ‘establishment of the Berliner Banken-Holding AG, which would bring together under its roof the Landesbank Berlin-Girozentrale, Berliner Bank AG and the … Berliner Pfandbrief-Bank’.
Sealjuures “nähakse ette Berliner Banken-Holding AG asutamine, mille katuse alla ühendatakse Landesbank Berlin – Girozentrale, Berliner Bank AG ja ... Berliner Pfandbrief-Bank”.
It did not bring about a transfer of assets.
Viidatud otsus ei anna alust varade üleandmiseks.
The measure at issue, namely the transfer of WBK's assets to LBB, was completed only at the close of 31 December 1992.
Uuritav meede, st WBK varade üleandmine LBB-le toimus 31. detsembril 1992. aasta lõpu seisuga.
The economic effect of the measure, i.e. the increase in LBB's equity capital and the resulting increase in its lending capacity, therefore kicked in only on 1 January 1993.
Meetme majanduslik efekt, st LBB omakapitali suurenemine ja selle tagajärjel kasvanud võimalus suurendada antavate laenude mahtu, saabus alles 1. jaanuaril 1993. aastal.
In the present case, no state aid can have been granted before that date.
Enne nimetatud päeva ei ole alust kõnelda riigiabi andmisest.
Even if the date on which the measure was awarded were none the less fixed as 16 June 1992, several months before the date of the transfer, it cannot be assumed, as argued by Germany, that the Commission's powers to recover the aid are subject to the limitation period laid down in Article 15(1) of Regulation (EC) No 659/1999.
Ent isegi siis, kui meetme aegumistähtaja kulgemise algus nihutada mitu kuud ettepoole enne üleandmise päeva, s.o 16. juunit 1992. aastal, ei saa erinevalt Saksamaa esitatust lähtuda komisjoni tagasinõude õiguse aegumisest määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 15 lõike 1 alusel.
Germany takes the view that the decision of 4 July 2002 initiating the procedure was the first Commission action to interrupt the limitation period, among other reasons because in that decision Germany was asked for the first time to forward a copy of the letter to the aid recipient.
Saksamaa on seisukohal, et alles 4. juuli 2002. aasta menetluse algatamise otsus osutub aegumistähtaja kulgu katkestavaks meetmeks. Muuhulgas põhjendab Saksamaa, et alles viidatud otsuses nõuti Saksamaalt abi saajale dokumendi koopia edastamist.
The Commission rejects this view.
Nimetatud seisukohale tuleb vastu vaielda.
Article 15(2) of Regulation (EC) No 659/1999 refers to ‘any action’ taken by the Commission and not merely to a formal decision initiating the procedure.
Määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 15 lõige 2 peab silmas komisjoni “igasugust meedet”, mitte ainult menetluse ametlikku algatamist.
In the present case, the various steps taken by the Commission, in particular its various requests for information referring to LBB, and at any rate its request of September 1999, suffice to interrupt the limitation period.
Käesoleval juhul olid komisjoni erinevad toimingud, eriti teabenõuded LBB kohta ja igal juhul 1999. aasta septembri teabenõue täiesti piisav aegumise katkemiseks.
It is not necessary for LBB to have been aware of the steps taken by the Commission.
Seejuures ei ole nõutav, et LBB-le olnuks komisjoni toimingud teada.
In its judgment of 10 April 2003 in Case T-366/00 Scott SA v Commission, the Court of First Instance ruled that the mere fact that the aid recipient was not aware of the existence of the Commission's requests for information does not have the effect of depriving them of legal effect vis-à-vis the aid recipient.
Esimese astme kohus sedastas oma 10. aprilli 2003. aasta otsuses asjas T-366/00 (Département du Loiret/Kommission), et abi saaja teadmatus komisjoni teabenõuetest liikmesriigile ei kaota päringute õiguslikku mõju abi saaja suhtes.
The Commission is not obliged to warn potentially interested persons, including the beneficiary of the aid, of the measures which it is taking in respect of unlawful aid before it initiates the administrative procedure.
Komisjon ei ole kohustatud teavitama võimalikke asjassepuutuvaid isikuid, sh abi saajat, oma tegevusest õigusvastase abi osas enne haldusmenetluse algatamist.
The Court accordingly found that the relevant requests for information constituted, under Article 15 of Regulation (EC) No 659/1999, a measure interrupting the limitation period before that period expired, even though the aid recipient was not at the time aware of the existence of such correspondence.
Kohus jõudis järeldusele, et teabenõue on määruse (EÜ) nr 659/1999 artikli 15 tähenduses niisugune meede või toiming, mis katkestab aegumistähtaja kulgemise enne selle lõppemist ka juhul, kui abi saaja sel ajal kirjavahetusest ei teadnud.
Moreover, it seems unlikely that LBB was unaware of the Commission's request for information when Germany replied to it in December 1999.
Sealjuures näib ebatõenäolisena, et LBB ei olevat teadnud komisjoni teabenõuetest, kui Saksamaa 1999. aasta detsembris neile vastas.
In conclusion, the Commission has the power in this case to order recovery of any aid.
Lõpuks tuleb tõdeda, et käesoleval juhul on komisjonil õigus abi tagasi nõuda.
STATE AID WITHIN THE MEANING OF ARTICLE 87(1) OF THE EC TREATY
RIIGIABI ASUTAMISLEPINGU ARTIKLI 87 LÕIKE 1 TÄHENDUSES
Article 87(1) of the EC Treaty states that, save as otherwise provided in that Treaty, any aid granted by a Member State or through state resources which distorts or threatens to distort competition by favouring certain undertakings or the production of certain goods is incompatible with the common market, insofar as it affects trade between Member States.
Asutamislepingu artikli 87 lõike 1 kohaselt on, kui asutamislepingus ei ole sätestatud teisiti, igasugune liikmesriigi poolt või liikmesriigi ressurssidest antav abi, mis kahjustab või ähvardab kahjustada konkurentsi, soodustades teatud ettevõtjaid või teatud kaupade tootmist, ühisturuga kokkusobimatu niivõrd, kuivõrd see kahjustab liikmesriikidevahelist kaubandust.
STATE RESOURCES
RIIGI RESSURSID
The transfer was decided on by the Land of Berlin in order to increase LBB's capital by transferring to it the public-service institutions WBK/IBB, whose guarantor and owner the Land was.
Koos vara üleandmisega otsustas Berliini liidumaa suurendada LBB kapitali tehes sissemakse üldistes huvides olevaid ülesandeid täitva WBK/IBB näol, mille rahastaja ja omanik oli liidumaa.
The transfer increased LBB's liable equity capital recognised for supervisory purposes by letter of 24 February 1993 by some DEM 1,9 billion.
Sissemaksega suurendati 24. veebruari 1993. aasta kirjas järelevalveõiguslikult tunnustatud LBB vastutavat omakapitali umbes 1,9 mld Saksa marka.