natgillin/translations-raw huggingface dataset:
If the experimental procedure requires adult birds to be handled regularly, it is recommended from a welfare and experimental perspective to handle chicks frequently during rearing, as this reduces later fear of humans.
Kui katse tõttu on tarvis täiskasvanud lindudega korrapäraselt tegelda, siis on heaolu ja katse huvides soovitatav kasvamise ajal tibudega palju tegelda, kuna see vähendab nende hirmu inimese ees.
The preferred method of killing for juvenile and adult birds is an overdose of anaesthetic using an appropriate agent and route.
Eelistatav surmamismeetod on noorlindudel ja täiskasvanud lindudel tuimestuse üledoos, milleks kasutatakse sobivat manustamisviisi ja -meetodit.
This is preferable to carbon dioxide inhalation, as carbon dioxide may be aversive.
Seda tuleb eelistada süsihappegaasi inhalatsioonile, kuna süsihappegaas võib olla hirmutav.
As diving birds and some others, for example, mallard ducks, can slow their heart rates and hold their breath for long periods, care should be taken when killing such species by inhalation to ensure that they do not recover.
Kuna sukelduvad linnud ja mõned teised, näiteks sinikael-pardid, suudavad oma pulssi aeglustada ja pikka aega hinge kinni hoida, siis tuleb nende liikide inhalatsiooniga surmamisel hoolega jälgida, et nad ei taaselustuks.
Ducks, diving birds and very young chicks should not be killed using carbon dioxide.
Parte, sukelduvaid linde ja väga noori tibusid ei soovitata süsihappegaasiga surmata.
Non-invasive or minimally invasive methods such as noting physical differences, ringing with either closed or split rings and staining or dyeing the feathers are preferable to more invasive techniques such as electronic tagging or wing tagging.
Invasiivsematele tehnikatele, nt elektrooniliste mikrokiipide kasutamine või tiiva märgistamine, tuleks eelistada mitteinvasiivseid või minimaalselt invasiivseid meetodeid, näiteks füüsiliste erinevuste ülesmärkimine, rõngastamine kinnise või poolrõngaga ja sulgede värvimine, võrreldes.
Combinations of coloured leg rings minimise handling for identification, although due regard should be paid to any potential impact of colours on behaviour in some species.
Värviliste jalarõngaste kombineerimine vähendab linnuga tegelemisel tuvastamisaega, kuigi teatud liikide puhul tuleb arvesse võtta värvide võimalikku mõju käitumisele.
When using rings as temporary marking for rapidly growing chicks, regular checking is essential to ensure that the ring is not impeding the growth of the leg.
Kui rõngaid kasutatakse kiiresti kasvavate tibude puhul, siis on tarvis korrapäraselt kontrollida, et rõngas ei takistaks jala kasvamist.
Highly invasive marking methods such as toe-clipping or web-punching cause suffering and should not be used.
Tugevalt invasiivsed meetodid, nt varvaste köndistamine ja lestade mulgustamine, põhjustavad kannatusi ning need meetodid ei ole soovitavad.
Domestic fowl (Gallus gallus domesticus) retain much of the biology and behaviour of the Jungle fowl from which they were domesticated.
Džunglikanast põlvneval kodukanal (Gallus gallus domesticus) on säilinud enamik oma eelkäija bioloogiast ja käitumisest.
Behaviours that are most important to the species are nesting (in females), perching and using litter for foraging, scratching, pecking and dustbathing.
Nimetatud liigi kõige olulisemad käitumisharjumused on pesategemine (emaste lindude puhul), õrrel istumine ja allapanu kasutamine toidu otsimiseks, siblimiseks, nokkimiseks ja liivavannide võtmiseks.
Fowl are social and should be housed in groups of around five to twenty birds, with fewer males than females in adult groups, for example, a ratio of 1 to 5.
Kanad on seltsivad ning neid tuleb pidada 5–20liikmelistes rühmades, täiskasvanud lindude puhul peaks isaseid linde olema vähem kui emaseid, näiteks vahekorras üks viiele.
Laying hens should have access to nest boxes from at least two weeks before coming into lay and no later than 16 weeks of age.
Munakanadel peab olema juurdepääs pesakastidesse vähemalt kaks nädalat enne munemist ja mitte hiljem kui 16 nädala vanuselt.
Single- or pair-housed birds should each have access to a nest box, with a ratio of at least one nest box per two birds provided in larger groups.
Üksikult või paaris peetavatel lindudel peaks igaühel olema juurdepääs pesakastile, suuremas rühmas suhtega vähemalt üks pesakast kahe linnu kohta.
Nest boxes should be enclosed and large enough to allow one hen to turn around.
Pesakastid peavad olema kinnised ja piisavalt avarad, et võimaldada ühel kanal end ümber keerata.
A loose substrate such as wood-shavings or straw should be supplied within nest boxes to promote nesting behaviour.
Pesakastis peaks pesategemise soodustamiseks olema lahtist allapanu, näiteks saepuru või õlgi.
Substrate should be regularly replaced and kept clean.
Allapanu tuleb korrapäraselt vahetada ja hoida puhtana.
Fowl should always be provided with the opportunity to perch, peck appropriate substrates, forage and dust-bathe from one day old.
Kanadel peaks alates esimesest elupäevast olema pidevalt võimalus õrrel istuda, sobivat allapanu nokkida, toitu otsida ja liivavanne võtta.
Suitable materials for dust-bathing include sand or soft wood shavings.
Liivavannide võtmiseks on sobivad materjalid nt liiv või pehme saepuru.
Perches should be 3 to 4 cm in diameter and round with a flattened top.
Õrte diameeter peab olema 3–4 cm, need peavad olema ümarad ja pealt lamedaks tehtud.
The optimum height above the floor varies for different breeds, ages and housing conditions but perches should initially be fixed at 5 to 10 cm and for older birds at 30 cm above the floor.
Optimaalne kõrgus põrandast varieerub liigi, vanuse ja pidamistingimuste lõikes, kuid õrred peavad algselt olema fikseeritud põrandast 5–10 cm kõrgusele ja vanemate lindude puhul 30 cm kõrgusele.
Perch heights should be adjusted in response to the birds' behaviour by seeing how easily birds can get on and off perches and move between them.
Õrte kõrgust peaks kohandama vastavalt lindude käitumisele, jälgides, kui kergelt linnud saavad õrrele ja sellelt maha ning nende vahel liikuda.
All birds should be able to perch at the same time and every adult bird should be allowed 15 cm of perch at each level.
Kõik linnud peavad saama üheaegselt õrrel istuda ja iga täiskasvanud linnu jaoks peaks olema igal kõrgusel 15 cm õrrepinda.
Especially during the establishment of groups, birds should also be briefly observed during dark periods to confirm that all individuals are roosting.
Linde tuleb pimedal ajal põgusalt jälgida, et kindlaks teha kõikide lindude õrrel istumine, eriti rühmade moodustamise ajal.
Fowl are highly motivated to perform ‘comfort behaviour’ such as wing flapping, feather ruffling and leg stretching, which help to maintain strong leg bones.
Kanadele on väga vajalik väljendada komfortkäitumist, näiteks tiibu lehvitada, sulgi raputada ja jalgu sirutada, mis aitab jalaluud tugevana hoida.
Birds should therefore be housed in floor enclosures large enough to permit all of these behaviours whenever possible.
Seetõttu tuleb linde pidada hoidmiskohtades, mis on piisavalt avarad lindude sellise käitumise jaoks igal ajal.
Ideally, birds should be housed with outdoor access; appropriate cover such as bushes is essential to encourage fowl to go outside.
Ideaaljuhul peaksid linnud saama väljas käia. Et julgustada kanu väljas käima, on oluline sobiva varjualuse, näiteks põõsaste olemasolu.
Flooring for fowl should be solid, as this enables the provision of substrate to encourage foraging and possibly help to reduce the incidence of feather pecking.
Kanadele sobib kõvapõhjaline põrand, kuna sellele saab panna allapanu toiduotsimise ergutamiseks ja see võib aidata vähendada sulgede kitkumist.
If fowl need to be caged for scientific purposes, they should be housed in enclosures designed to address behavioural requirements.
Kui kanu on tarvis katse tõttu puuris hoida, siis tuleb neid hoida hoidmiskohtades, mis on kavandatud käitumisvajadusi arvesse võttes.
If there are scientific reasons for not providing a solid floor, a solid area with loose substrate and items such as bunches of string, pecking blocks, rope, turf or straw should be provided for pecking.
Kui katse tõttu ei tohiks kanad kõval põrandal olla, peaks nokkimise jaoks võimaldama kõvapõhjalise ala lahtise allapanuga ja selliste esemetega nagu nöörikimbud, nokkimiskastid, köied, mättad või õled.
Fowl strains developed for rapid growth rates (broilers) are highly susceptible to lameness and their use should be avoided wherever possible.
Kiirekasvulised kanatõud (broilerid) võivad väga kergesti hakata lonkama ja nende kasutamist tuleb seetõttu vältida.
If broilers are used, individuals should be assessed for lameness at least weekly and grown more slowly than those reared commercially unless growth rate is essential for the study.
Broilerite kasutamisel tuleb linde lonkamise avastamiseks kontrollida vähemalt kord nädalas ja neid tuleb kasvatada aeglasemalt kui äriettevõttes tavaks, välja arvatud juhul, kui kasvukiirus on uuringu jaoks hädavajalik.
Table H.2.
Tabel H.2
Domestic fowl: Minimum enclosure dimensions and space allowances
Kodukana: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalsed mõõdud
Body mass (g)
Kehakaal (g)
Minimum area per bird (m2)
Minimaalne pindala iga linnu kohta (m2)
Minimum height (cm)
Minimaalne kõrgus (cm)
Minimum length of feed trough per bird (cm)
Söötmisrenni minimaalne pikkus iga linnu kohta (cm)
over 300 to 600
üle 300 kuni 600
over 600 to 1200
üle 600 kuni 1200
over 1200 to 1800
üle 1200 kuni 1800
over 1800 to 2400
üle 1800 kuni 2400
over 2400
üle 2400
Where these minimum enclosures sizes cannot be provided for scientific reasons, the duration of the confinement should be justified by the experimenter and determined in consultation with the animal technician and with the competent person charged with advisory duties in relation to the well-being of the animals.
Kui katse tõttu ei ole nimetatud hoidmiskoha miinimumpindalasid võimalik rakendada, siis peaks katse läbiviija põhjendama piirangu kestust ning see tuleks kindlaks määrata koostöös loomatehniku ja loomade heaolu eest vastutava pädeva isikuga.
In such circumstances, birds can be housed in smaller enclosures containing appropriate enrichment and with a minimum floor area of 0,75 m2.
Sellisel juhul võib linde pidada sobivalt mitmekesistatud väiksemates hoidmiskohtades, mille põranda miinimumpindala on 0,75 m2.
These can be used to house two laying birds or small groups of birds in accordance with the space allowances given above.
Selliseid hoidmiskohti võib kasutada kahe munakana või väikese linnurühma kohta vastavalt ülaltoodud ruumi mõõtudele.
Wild turkeys regularly utilise a diverse range of environments and perform a variety of behaviours including dust-bathing, foraging and hunting.
Ulukkalkunid kasutavad erinevaid keskkondasid, nende käitumisharjumuste hulka kuulub liivavannide võtmine, toiduotsimine ja jahipidamine.
The social behaviour of the wild turkey is complex, particularly during the breeding season.
Ulukkalkunitel on keerukas sotsiaalne käitumine, eriti paljunemishooajal.
Domestic turkeys (Meleagris gallopavo) retain many of the characteristics of wild birds but there are some fundamental differences, for example domestic turkeys are unable to fly but have retained the ability to run quickly, and jump and glide, especially at younger ages.
Kalkunid (Meleagris gallopavo) on säilitanud palju metslindude tunnuseid, kuid samas on mõned põhimõttelised erinevused, näiteks kodukalkunid ei ole lennuvõimelised, kuid neile on alles jäänud võime kiiresti joosta ja hüpata ning lauelda, eriti nooremas eas.
Domestic turkeys are highly social and should not be single-housed.
Kalkunid on väga sotsiaalsed linnud ja neid ei tohiks üksikult pidada.
Stable groups should be formed as soon as birds are acquired and adequate monitoring is essential as injurious feather-pecking and head-pecking can occur from the first day of life.
Püsivad rühmad tuleb moodustada lindude vastuvõtmisel ja oluline on lindude järel valvata, kuna sulgede ja pea nokkimine võivad vigastusi tekitada ning seda esimesest elupäevast alates.
Lameness is a common problem and needs to be carefully monitored.
Lonkamine on sagedane probleem, mis vajab hoolikat jälgimist.
Veterinary advice should be sought on a policy for dealing with lameness.
Lonkamisega tegelemiseks tuleb soovitusi küsida veterinaararstilt.
Turkeys should be provided with perches placed at a height where birds on the ground are not able easily to peck and tug at the feathers of perching birds.
Kalkunite õrred tuleb paigutada nii kõrgele, et põrandal asuvad linnud ei saaks õrrel istuvaid linde nokkida ega nende sulgi kitkuda.
However, if birds are older and less agile, the access to perches should be facilitated by special equipment such as ramps.
Vanemate ja kohmakamate lindude jaoks peab õrrele juurdepääsu siiski erisisseseadega, näiteks rampidega (astmetega) kergendama.
Where this is not possible, perches should be placed at a low height (for example at 5 cm).
Kui seda ei ole võimalik teha, peaks õrred asuma madalamal (näiteks 5 cm kõrgusel).
The shape and size of the perch should be in accordance with the rapidly growing claws of the birds.
Õrre kuju ja suurus peab vastama lindude kiire kasvuga küünistele.
Perches should be ovoid or rectangular with smoothed corners and made of wood or plastic.
Puidust või plastikust õrred peavad olema ovaalsed või nelinurksed ümardatud servadega.
Straw bales may be used for enrichment and to provide a refuge from dominant birds, but will need to be frequently replaced and older, heavier birds may need ramps to gain access to them.
Keskkonna mitmekesistamiseks ja domineerivate lindude eest varjumiseks võib kasutada õlepalle, kuid need tuleb regulaarselt välja vahetada ja vanad, raskemad linnud võivad vajada nendele ronimiseks rampe.
Table H.3.
Tabel H.3
Domestic Turkey: Minimum enclosure dimensions and space allowances
Kalkun: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalsed mõõdud
Body mass (kg)
Kehamass (kg)
Minimum area per bird
Minimaalne pindala linnu kohta
over 0,3 to 0,6
üle 0,3 kuni 0,6
over 0,6 to 1
üle 0,6 kuni 1
over 1 to 4
üle 1 kuni 4
over 4 to 8
üle 4 kuni 8
over 8 to 12
üle 8 kuni 12
over 12 to 16
üle 12 kuni 16
over 16 to 20
üle 16 kuni 20
All enclosure sides should be at least 1,5 m long.
Hoidmiskoha iga külg peab olema vähemalt 1,5 meetri pikkune.
Where these minimum dimensions cannot be provided for scientific reasons, the duration of the confinement should be justified by the experimenter and determined in consultation with the animal technician and with the competent person charged with advisory duties in relation to the well-being of the animals.
Kui katse tõttu ei saa nimetatud miinimummõõte võimaldada, siis peaks katse läbiviija piirangu kestust põhjendama ja see tuleks otsustada koostöös loomatehniku ja loomade heaolu eest vastutava pädeva isikuga.
In such circumstances, birds can be housed in smaller enclosures containing appropriate enrichment and with a minimum floor area of 0,75 m2 and a minimum height of 50 cm for birds below 0,6 kg, 75 cm for birds below 4 kg, and 100 cm for birds over 4 kg.
Sellisel juhul võib linde pidada sobivalt mitmekesistatud väiksemates hoidmiskohatdes, mille põranda miinimumpindala on 0,75 m2 ja miinimumkõrgus on alla 0,6 kg kaaluvate lindude korral 50 cm, alla 4 kg kaaluvate lindude puhul 75 cm ja üle 4 kg kaaluvate lindude puhul 100 cm.
These can be used to house small groups of birds in accordance with the space allowances given above.
Neid võib kasutada väikeste lindude rühmas pidamisel vastavalt ülaltoodud ruumi minimaalsetele mõõtudele.
Wild quail live in small social groups and devote much of their time to scratching and foraging for seeds and invertebrates on the ground.
Metsikud vutid elavad väikestes sotsiaalsetes rühmades ja pühendavad enamiku oma ajast siblimisele ning seemnete ja selgrootute otsimisele maapinnalt.
The preferred habitat of many species is dense vegetation such as grasslands, bushes alongside rivers and cereal fields.
Paljud liigid eelistavad elupaigana tiheda taimkattega alasid, nt rohumaid, jõekallaste põõsastikke ja teraviljapõlde.
Domestication does not appear substantially to have altered quail behaviour, so it is essential to design housing systems that respect this and allow the provision of substrate for scratching, pecking and dustbathing, nestboxes and cover wherever possible.
Kodustamine ei ole vuttide käitumist oluliselt muutnud, mistõttu tuleb seda pidamise kavandamisel arvestada ja võimaluse korral anda lindudele allapanu siblimiseks, nokkimiseks ja liivavannide võtmiseks, samuti pesakaste ja varjumisvõimalusi.
The housing of quail in aviaries or pens as opposed to cages is therefore strongly recommended.
Seetõttu soovitatakse tungivalt pidada vutte puuride asemel linnumajades või aedikutes.
Quail (Coturnix spp; Colinus virginianis; Lophortyx californica; Excalfactoria chinensis) should be group housed in either all female or mixed-sex groups.
Vutte (Coturnix spp; Colinus virginianis; Lophortyx californica; Excalfactoria chinensis) peab pidama kas emastest lindudest või mõlemast soost lindudest koosnevates rühmades.
Where the sexes are mixed, the ratio of males to females should be low (for example, 1 to 4) to reduce aggression between males and injuries to females.
Kui kasutatakse segarühmi, siis peab isaste lindude osakaal olema väike (näiteks üks isane lind nelja emase linnu kohta), et vähendada agressiooni isaslindude vahel ja vigastusi emastele lindudele.
It may be possible to pair-house males if stable pairs are formed during rearing.
Kasvatamise ajal võib püsivate paaride moodustamisel olla võimalik kasvatada isaseid linde paarides.
The likelihood of aggressive pecking leading to skin lesions and feather loss is reduced if quail are not kept under intensive conditions and established groups are not mixed.
Agressiivse nokkimise tagajärjel tekkivate nahavigastuste ja sulgede kaotamise tõenäosust saab vähendada, vältides vuttide intensiivselt pidamist ja muudatusi püsirühmades.
Quail are capable of extremely rapid startle responses, which can lead to head injuries.
Vutid võivad ehmatusele ülikiirelt reageerida, mis võib kaasa tuua peavigastusi.
Staff should therefore always approach birds slowly and calmly and quail should be provided with cover and environmental enrichment, especially early in life, in order to reduce fear.
Seetõttu peaksid töötajad lindudele alati aeglaselt ja rahulikult lähenema ning vuttidele peaks eelkõige varasel eluetapil võimaldama hirmu vähendamiseks varjumisvõimalust ning mitmekesist keskkonda.
Quail chicks should have access to coloured objects such as balls, tubing and cubes to alleviate fear of both human beings and novel stimuli in adult birds.
Et vutid täiskasvanutena vähem inimesi ja uudseid ärritusi kardaksid, tuleb utitibudele anda värvilisi asju, näiteks palle, torusid ja kuubikuid.
Adult birds should be given pecking objects such as stones, pine cones, balls and branches of vegetation.
Täiskasvanud lindudele peab andma nokkimismaterjali, näiteks kivikesi, männikäbisid, palle ja taimeoksi.
Sand, wood shaving or straw substrate for foraging and a place to which the birds can withdraw should be provided, with additional dust baths of sand or sawdust if the foraging substrate is not suitable for dust bathing.
Lindudele tuleb pakkuda liiva, puulaaste või hekselpõhku toiduotsimiseks ja koht tagasitõmbumiseks (lisaliiva või -saepuruga liivavannide võtmiseks, kui allapanu materjal selleks ei sobi).
Laying hens should have access to nest boxes and nesting material, such as hay.
Munevatel vuttidel peab olema juurdepääs pesakastidele ja pesategemismaterjalidele, näiteks heinale.
If quail need to be housed in cages, consideration should be given to combining enclosures and adding enrichment items.
Kui vutte on vaja puuris pidada, tuleb kaaluda hoidmiskohtade kombineerimist ja täiendavate mitmekesistamisvahendite kasutamist.
Solid enclosure roofs may make birds feel safer, although this could result in unacceptably low light levels in lower enclosures if birds are housed in racks.
Linnud tunnevad end turvalisemalt, kui katus on kõvast materjalist, kuigi lindude mitmel korrusel pidamisel võib see tingida lubamatult madala valgustuse alumistel korrustel.
Birds should be cage-housed for the minimum possible period because many welfare problems become more severe with age, especially in birds kept for one year or more.
Linde tuleks puuris pidada võimalikult lühikest aega, kuna vanusega heaolu probleemid süvenevad, eriti juhul, kui linde peetakse aasta või kauem.
Table H.4.
Tabel H.4
Quail: Minimum enclosure dimensions and space allowances
Vutt: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalsed mõõdud
Area per bird pair-housed (m2)
Pindala iga paaris peetava linnu kohta (m2)
Area per additional bird group-housed (m2)
Pindala iga täiendava linnu kohta rühmas (m2)
Minimum height (cm) [25]
Minimaalne kõrgus (cm) [25]
Minimum length of trough per bird (cm)
Söötmisrenni minimaalne pikkus iga linnu kohta (cm)
Domestic ducks and geese commonly used in research and testing include Anas platyrhynchos, Anser anser domesticus and Cairina moschata.
Uuringutes ja katsetes kasutatakse tavaliselt järgmisi pardi- ja haneliike: Anas platyrhynchos, Anser anser domesticus ja Cairina moschata.
All waterfowl are primarily adapted for locomotion and feeding in water, which is also very important for ‘comfort’ behaviours such as bathing and preening.
Kõik veelinnud on kohanenud liikuma ning sööma eeskätt vees ja see on väga oluline komfortkäitumise jaoks, näiteks suplemiseks ja sulgede puhastamiseks.
Ducks and geese should be provided with a pond with a mixture of stones and grit on the bottom, both to increase the birds' behavioural repertoire and to encourage adequate maintenance of the feathers.
Partide ja hanede käitumisharjumuste laiendamiseks ning sulgkatte hooldamise ergutamiseks peaks neil olema kivi- ja kiviklibuseguse põhjaga tiik.
The very minimum that waterfowl should be able to do is immerse their heads under water and shake water over the body.
Veelindudel peab olema võimalus vähemalt pea vette kasta ja vett kehale pritsida.
Drinkers and ponds for waterfowl should be located over grid areas with drains beneath to reduce flooding.
Veelindude jootmiskohad ja tiigid peaksid asetsema alal, mille alla on ehitatud üleujutuste vähendamiseks äravool.
Domestic geese and ducks have been selected for meat and egg production, but all breeds retain most of their ‘wild type’ behaviour and are generally more nervous and easily upset than other domestic birds, especially when they are moulting.
Haned ja pardid on aretatud liha- ja munatootmiseks, kuid kõik tõud on säilitanud enamiku oma metsikust käitumisest ning nad on üldiselt teiste kodulindudega võrreldes närvilisemad ja kergemini ärrituvad, iseäranis sulgimise ajal.
Within twenty-four hours of hatching and throughout the first week of life, water should be provided to facilitate swimming behaviour, but care should be taken to minimise the risk of drowning by, for example, the use of a shallow bowl.
Et linnud kergemini ujuma õpiksid, tuleb neile koorumisele järgneva 24 tunni jooksul ja esimese elunädala kestel tagada vee olemasolu. Uppumisohu vähendamiseks tuleb kasutada näiteks madalat kaussi.
After the first week, a shallow pond (dimensions as in table H.5) with large stones on the bottom should be provided with food or grit scattered among the stones to encourage dabbling or diving, as appropriate.
Pärast esimest nädalat tuleb linnud lasta madalasse tiiki (mõõtudega vastavalt tabelile H.5), mille põhi on kaetud suurte kividega, mille vahele on puistatud toitu või kiviklibu, et ergutada linde sulistama ja sukelduma.
In the absence of the parent birds, access to ponds for juvenile birds should only be under supervision to ensure that they can leave the water and do not become chilled.
Vanemate puudumisel peab noorlindude vetteminek toimuma järelevalve all, et neid vajaduse korral veest välja tulemisel aidata ja külmetumist vältida.
This should continue until they are clearly capable of leaving the water unaided and their waterproof feathers have begun to emerge.
Järelevalve on vajalik seni, kuni linnud on selgelt võimelised iseseisvalt veest välja tulema ja neile hakkavad tekkima veekindlad suled.