natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Based on the assumption that the capital made available was comparable — as a core capital instrument — to silent partnerships and not to a share capital investment, Germany came to the conclusion that appropriate remuneration was provided for the special-purpose assets and that, therefore, no advantage was conferred on BayernLB, thereby ruling out the presence of any state aid.
Eeldusel, et kättesaadav kapital oli põhikapitali instrumendina võrreldav vaikivate seltsingutega, mitte aga aktsiakapitali investeeringuga, jõudis Saksamaa järeldusele, et sihtotstarbeliste vahendite eest maksti asjakohast tasu ning seetõttu ei saanud BayernLB mingisuguseid eeliseid, välistades nii riigiabi võimalikkuse.
According to Germany, the agreed remuneration took the form of the guarantee commission (Haftungsprovision) — dependent on capital used and paid out of income from banking business — equal to 0,6 % per annum of the value of the special-purpose reserve recognised for supervisory purposes as core capital.
Saksamaa arvates võttis kokkulepitud tasu garantiikomisjonitasu (Haftungsprovision) vormi – sõltudes kasutatud ja pangandustegevuse tulust väljamakstud kapitalist –, mis võrdus 0,6 % aasta kohta sihtotstarbelise reservi väärtusest, mis järelevalve eesmärgil tunnistati põhikapitaliks.
In Germany's view, the fee (Bürgschaftsgebühr) of 0,05 % per annum for the loan claims guaranteed by the Land can also be viewed as remuneration for the transfer of the special-purpose assets, as provision of the guarantee was directly linked to the aim of increasing the Landesbank's equity capital.
Saksamaa arvates võib liidumaa poolt tagatud laenunõuete 0,05 % tasu (Bürgschaftsgebühr) aasta kohta vaadelda kui tasu sihtotstarbeliste vahendite ülekannete eest, kuna tagatise andmine oli otseselt seotud eesmärgiga suurendada Landesbank'i omakapitali.
According to the explanatory memorandum to the Act, the guarantee was necessary to ensure the desired strengthening of the Landesbank's equity capital by preventing the special-purpose assets from being reduced by defaults on loans .
Vastavalt seaduse seletuskirjale oli tagatis vajalik Landesbank'i soovitava omakapitali tugevnemise tagamiseks, takistades sihtotstarbeliste vahendite vähendamist tasumata laenude tõttu.
With reference to the expert reports by […]dated 5 October 1994 and 30 April 1996, Germany argued that, without the default guarantee provided by the Land, the capitalisation interest rate of 7,5 % used to calculate the cash value of the claims would have had to have been increased by a risk premium.
Viidates ekspertide […] esitatud 5. oktoobri 1994. aasta ja 30. aprilli 1996. aasta aruannetele väitis Saksamaa, et ilma liidumaa poolt antud kohustuste mittetäitmise tagatiseta oleks 7,5 % kapitali intressimäära, mida kasutati nõuete rahalise väärtuse arvutamisel, pidanud suurendama riskipreemia võrra.
A lower cash value would have resulted and so only a lower amount could have been recognised by BAKred.
See oleks põhjustanud väiksema maksumuse rahas ja nii oleks BAKred tunnistanud ainult väiksemat kogust.
In the course of the proceedings, Germany expressly abandoned its earlier standpoint that the interest on intermediate investments and the interest payments by borrowers accruing to the Land could be viewed as elements of remuneration.
Menetluse käigus loobus Saksamaa kindlasõnaliselt oma varasemast seisukohast, et vaheinvesteeringute intressi ning liidumaale laekunud laenajate intressimakseid võib vaadelda kui tasu elemente.
As for the normal market remuneration, Germany stated that, since the assets were comparable to BayernLB's silent partnerships, the initial rate should be that paid by BayernLB to its silent partners in the relevant period, i.e. some 7-8 % per annum of their nominal value.
Tasu kohta tavalistes turutingimustes väitis Saksamaa, et kuna vahendid olid võrreldavad BayernLB vaikivate seltsingutega, peaks algmääraks olema BayernLB poolt vaikivatele seltsingutele asjaomasel perioodil makstud määr, st nende normaalväärtusest 7–8 % aastas.
It argued that the lack of liquidity alone should lead to a considerable reduction in this initial rate.
Saksamaa väitis, et juba ainuüksi likviidsuse puudumine peaks välja viima nimetatud algmäära märkimisväärse vähendamiseni.
In this case, not only the net refinancing costs should be deducted, as in the WestLB case, but also the gross refinancing costs.
Sellisel juhul ei tuleks maha arvata ainult täiendava finantseerimise puhaskulu, nagu seda tehti WestLB puhul, vaid ka täiendava finantseerimise kogukulu.
Given that the capital injection into BayernLB made up only 8 % of equity capital and not 50 % as in the WestLB case, a private investor could not have deducted the net refinancing costs alone.
Arvestades asjaolu, et kapitaliemissioon BayernLB'le moodustas ainult 8 % omakapitalist ning mitte 50 % nagu WestLB puhul, ei saanud erainvestor kustutada ainult täiendava finantseerimise puhaskulu.
FAILURE TO CHANGE OWNERSHIP STRUCTURE AND OWNER EFFECT
OMANDISTRUKTUURI JA OMANIKU MÕJU MITTEMUUTMINE
In its comments on the Commission's decision to initiate proceedings, Germany also pointed out that, given that the special-purpose assets only involved capital that was comparable to silent partnerships, Germany felt that a change in the ownership of BayernLB in favour of the Land was not necessary.
Saksamaa tõi oma selgituses komisjonipoolse menetluse algatamise otsuse kohta lisaks välja, et arvestades asjaolu, et sihtotstarbelised vahendid hõlmasid ainult kapitali, mis oli võrreldav vaikivate seltsingutega, ei pidanud ta BayernLB omandi muutmist liidumaa kasuks vajalikuks.
Even so, the Sparkassenverband would scarcely have agreed to a change in ownership to its detriment since there was no need for additional capital at the time of the transfer and since it had itself previously invested DEM 900 million in the bank in the form of silent partnership contributions , without the Land of Bavaria making a comparable contribution.
Isegi siis oleks Sparkassenverband vaevalt nõustunud muutma omandit enda kahjuks, kuna ülekannete ajal ei olnud vaja lisakapitali ning kuna Sparkassenverband ise oli eelnevalt panka investeerinud 900 miljonit Saksa marka vaikiva seltsingu toetustena, ilma et Baieri oleks teinud võrreldavat sissemakset.
Germany also stated that, as a 50 % shareholder, the Land could assume that it would benefit from very favourable capital returns compared with other credit institutions.
Saksamaa väitis lisaks, et 50 % osanikuna võis liidumaa eeldada, et ta saaks võrreldes teiste krediidiasutustega kasu väga soodsatest emissioonituludest.
The Land would therefore not have been content with a limited return or no return at all.
Liidumaa ei oleks seega rahul olnud piiratud tuludega ega tulude puudumisega.
This should be taken into account by the Commission in its assessment of the investment.
Seda peaks komisjon investeeringu hindamisel arvesse võtma.
V. COMMENTS FROM THE COMPLAINANT BDB
V. KAEBUSE ESITAJA BDB SELGITUSED
The BdB submitted that BayernLB did not pay an appropriate remuneration for the transferred core capital and was therefore in receipt of state aid.
BdB esitatud väidete kohaselt ei maksnud BayernLB ülekantud põhikapitali eest asjakohast tasu ning sai seetõttu riigiabi.
In its comments of 29 July 2003 on the proceedings initiated in respect of the Landesbanks on 13 November 2002, the BdB stated that the question of whether the remuneration was appropriate should be determined using the method employed by the Commission in its WestLB decision of 8 July 1999.
BdB väitis 29. juuli 2003. aasta selgituses menetluse kohta, mis algatati liidumaade pankade suhtes 13. novembril 2002. aastal, et tasu asjakohasus tuleb kindlaks määrata, kasutades selleks komisjoni poolt WestLB kohta tehtud 8. juuli 1999. aasta otsuses kasutatud meetodit.
The first step is therefore to compare the capital provided with other equity instruments.
Esmalt tuleb seega võrrelda saadud kapitali muude omakapitali instrumentidega.
The second step is to determine the minimum remuneration which an investor would expect for a real equity-capital investment in the Landesbank.
Järgmise sammuna tuleb määrata kindlaks minimaalne tasu, mida investor eeldab saavat reaalomakapitali investeeringu eest liidumaa pangas.
Finally, a calculation must be made of any premiums and discounts applied by virtue of the particularities of the transfer.
Lõpuks tuleb arvutada üleandmise iseärasustest tulenevad võimalikud preemiad ja diskonteerimised.
COMPARISON WITH OTHER EQUITY INSTRUMENTS
VÕRDLUS TEISTE OMAKAPITALI INSTRUMENTIDEGA
In its comments of 29 July 2003 the BdB came to the conclusion that the transfer of housing-construction and promotion assets in the BayernLB case and in the other above-mentioned Landesbank cases can be compared to an injection of share capital.
BdB jõudis oma 29. juuli 2003. aasta selgitustes järeldusele, et elamuehituseks mõeldud ja edendavate laenude üleandmist BayernLB puhul ning teiste ülaltoodud Landesbankide puhul saab võrrelda aktsiakapitali paigutusega.
Nearly all the Landesbanks are said to have required fresh core capital from 1992 onwards in order to meet the stricter requirements arising from the new Solvency Directive.
Peaaegu kõik Landesbankid vajasid alates 1992. aastast värskeid esmaseid omavahendeid, et vastata rangematele nõuetele, mis olid tingitud uuest omavahendite direktiivist.
Without these increases in capital, the Landesbanks would have had to scale down their business.
Ilma nimetatud omakapitali suurendamisteta oleks liidumaade pankadel tulnud oma tegevust piirata.
It can therefore be concluded, the BdB argues, that the capital injected can be compared only with equity instruments that were recognised as core capital (‘tier I capital’) and available in Germany in the year of the transfer.
Seetõttu võib BdB arvates järeldada, et paigutatud kapitali võib võrrelda ainult omakapitali instrumentidega, mida tunnustati põhikapitalina (“esimese astme kapitalina”) ning mis oli Saksamaal üleandmise aastal kättesaadav.
This immediately excluded from any comparison non-voting preference shares, profit participation rights and perpetual preferred shares.
See välistas võrdluses hääleõiguseta eelisaktsiad, kasumiosaluse õigused ning tähtajatud eelisaktsiad.
In Germany these three equity instruments are recognised not as core capital but as additional capital (‘tier II capital’).
Saksamaal ei peeta nimetatud kolme omakapitali instrumenti mitte põhikapitaliks, vaid lisakapitaliks (“teise astme kapital”).
Moreover, perpetual preferred shares did not exist in Germany at the beginning of the 1990s.
Lisaks puudusid Saksamaal 1990. aastate alguses tähtajatud eelisaktsiad.
At the time of the respective transfers, only share capital and silent partnership contributions were recognised as core capital in Germany.
Asjaomaste ülekannete ajal tunnustati Saksamaal põhikapitalina ainult aktsiakapitali ning vaikiva seltsingu toetusi.
Any comparison with silent partnership contributions could be ruled out across the board.
Igasuguse võrreldavuse vaikiva seltsingu panustega saab seetõttu välistada.
First, unlike share capital, silent partnerships were valid for a limited period only or could be terminated and had to be paid back to the investor on maturity.
Esiteks kehtisid vaikivad seltsingud erinevalt aktsiakapitalist ainult piiratud aja jooksul või sai neid tühistada ning need tuli tagasimaksetähtajaks investorile tagasi maksta.
An investor could not therefore expect to receive the same remuneration for a silent partnership contribution as for equity instruments recognised for supervisory purposes for an unlimited period.
Seetõttu ei saanud investor eeldada, et ta saab vaikiva seltsingu panuste eest sama tasu kui omakapitali instrumentide eest, mis järelevalve eesmärgil olid tunnustatud piiramata aja vältel.
Second, although in some cases it was asserted that the transferred capital was subordinate in liability to share capital pursuant to agreements between the Landesbanks' owners, this did not necessarily mean a lower risk for the investor.
Teiseks, kuigi teatud juhtumite puhul tuli nentida, et ülekantud kapital oli aktsiakapitali kohustuste suhtes teisejärguline vastavalt liidumaade pankade omanike kokkulepetele, ei tähendanud see tingimata väiksemat riski investorile.
In all the cases the transferred capital made up a significant proportion of the total core capital, sometimes even more than 50 %.
Kõigil juhtudel moodustas ülekantud kapital märkimisväärse osa kogu põhikapitalist, vahel isegi üle 50 %.
This made it extremely likely that the injected capital could be drawn on — at least in part — in the event of losses.
See tegi väga tõenäoliseks asjaolu, et paigutatud kapitali – vähemalt osa sellest – oli võimalik kasutada kahjumi puhul.
Third, the BdB submits that the difference in quality between silent partnership contributions and share capital is confirmed by the definition of core capital for supervisory purposes adopted by the Basle Committee for Banking Supervision.
Kolmandaks väidab BdB, et kvaliteedi erinevust vaikiva seltsingu panuste ja aktsiakapitali vahel kinnitab Baseli pangandusjärelevalvekomitee poolt järelevalve eesmärgil vastuvõetud põhikapitali definitsioon.
Furthermore, banks only ever took up subordinate equity instruments such as preference shares or profit participation rights in small volumes.
Lisaks võtsid pangad väga harva kasutusele teisejärgulised omakapitali instrumendid, nt eelisaktsiad või väikestes kogustes kasumiosaluse õigused.
Under pressure from the rating agencies, such instruments hardly ever accounted for more than 10 % of a bank's total core capital — a very different situation from that in the cases under examination.
Reitinguagentuuride tekitatud surve all moodustasid niisugused vahendid harva üle 10 % panga kogu põhikapitalist, mis on vägagi erinev olukord võrreldes uurimise all olevate juhtumitega.
MINIMUM REMUNERATION FOR A SHARE-CAPITAL INVESTMENT IN BAYERNLB
MINIMAALNE TASU AKTSIAKAPITALI INVESTEERINGU EEST BAYERNLB'SSE
The BdB argues that all methods of determining an appropriate remuneration (return) for the provision of share capital start from a risk-free return and add a risk premium.
BdB väitel algavad kõik asjakohase tasu (tagasimakse) määratluse meetodid aktsiakapitali soetamiseks riskivabast tagasimaksest ning lisavad riskipreemia.
They can be traced back to the following basic principle:
Neid saab piiritleda järgmise põhimõtte kohaselt:
Expected return on a risky investment
Riskantse investeeringu oodatav tagasimakse
= risk-free return + risk premium for the risky investment
= riskivaba tagasimakse + riskantse investeeringu riskipreemia
To determine the risk-free return, the BdB used the returns on long-term government bonds, fixed-rate securities issued by state bodies being the form of investment with the least or no risk.
Riskivaba tagasimakse määratlemiseks kasutas BdB pikaajaliste riigi võlakirjade tagasimakseid, mille puhul riigiorganite poolt väljastatud fikseeritud intressimääraga väärtpaberid olid vähima või puuduva riskiga investeerimise vormiks.
To derive the risk premium, the BdB first worked out the ‘market risk premium’, i.e. the difference between the long-term average return on shares and that on government bonds.
Riskipreemia tuletamiseks töötas BdB esmalt välja “turu riskipreemia”, st aktsiate ja riigiobligatsioonide pikaajalise keskmise tagasimakse vahelise erinevuse.
In its comments of 29 July 2003, it assumed in the first place a long-term market risk premium of a uniform 4,6 %, with reference to a 1991 study by Stehle-Hartmond.
BdB võttis oma 29. juuli 2003. aasta selgituses esmalt turu pikaajaliseks riskipreemiaks ühetaolise 4,6 %, viidates Stehle-Hartmondi 1991. aasta uurimusele.
The BdB then determined the beta value for the Landesbanks, i.e. the individual risk premium for the banks by which the general market risk premium was to be adjusted.
Seejärel määratles BdB LandesBankide jaoks beetafaktori, st pankade individuaalse riskipreemia, mille alusel tuli kohaldada turu üldist riskipreemiat.
The BdB stated in its comments that it had determined the beta values statistically, which means that it estimated them on the basis of a historical data sample.
BdB väitis oma selgitustes, et ta määratles beetanäitajad statistiliselt, mis tähendab, et ta prognoosis need varasemate andmete valimi põhjal.
The BdB came to the initial conclusion that all the beta values for all the Landesbanks and periods considered were greater than one.
BdB jõudis esialgsele järeldusele, et kõik liidumaade pankade ja vaatlusaluste perioodide beetanäitajad olid suuremad kui üks.
Assuming a risk-free basic interest rate of 8,37 % (for the first instalment) and 6,57 % (for the second instalment) and a beta factor for BayernLB of 1,0803 (when the first instalment was made) and 1,0739 (when the second instalment was made), the BdB calculated the expected minimum remuneration for a hypothetical investment in the capital of BayernLB at the time when the building-loan claims were transferred to be 13,34 % per annum on 31 December 1994 and 12,87 % per annum on 31 December 1995.
Võttes riskivaba baasintressimäära 8,37 % (esimese sissemakse puhul) ja 6,57 % (teise sissemakse puhul) ning BayernLB beetanäitaja 1,0803 (pärast esimese sissemakse tegemist) ja 1,0739 (pärast teise sissemakse tegemist), arvutas BdB oodatava minimaalse tasu oletusliku investeeringu jaoks BayernLB kapitali ajal, mil ehituslaenude nõuded kanti üle, väärtuses 13,34 % aasta kohta 31. detsembril 1994. aastal ning 12,87 % aasta kohta 31. detsembril 1995. aastal.
PREMIUMS AND DISCOUNTS ON ACCOUNT OF THE PARTICULARITIES OF THE TRANSACTIONS
PREEMIAD JA ALLAHINDLUSED ARVESTADES ÜLEKANNETE ISEÄRASUSI
The BdB also noted that the Commission's deduction, in its WestLB decision, from the minimum remuneration to allow for the lack of liquidity of the Wfa's assets was upheld by the Court of First Instance.
BdB märkis lisaks, et komisjoni mahaarvatist tema WestLB'd puudutavas otsuses minimaalsest tasust, et võimaldada Wfa vahendite likviidsuse puudumist, kinnitas esimese astme kohus.
It therefore saw no reason to depart from this method in the present case, with the result that a deduction for liquidity should also be made here.
Seetõttu ei leidnud BdB põhjust nimetatud meetodist kõnealuse juhtumi puhul kõrvale kalduda, mille tulemusena tuleks ka siinkohal teha likviidsuse mahaarvamine.
The amount of the discount for lack of liquidity would be calculated, using the WestLB method, on the basis of net refinancing costs (gross refinancing costs minus the applicable corporation tax).
Likviidsuse puudumise mahaarvatise hulk tuleb arvutada WestLB meetodile tuginedes täiendava finantseerimise puhaskulule (täiendava finantseerimise kogukulu miinus kohaldatav ettevõtte tulumaks).
In the BdB's view, the premium added by the Commission in the WestLB case (1,5 %) and upheld as such by the Court of First Instance should also be applied in the BayernLB case.
BdB arvates tuleks komisjoni poolt WestLB juhtumi puhul lisatud preemiat (1,5 %), mida kinnitas esimese astme kohus, kohaldada ka BayernLB puhul.
The three factors cited in the WestLB decision as increasing risk as compared with a ‘normal share capital investment’ also came into play here: the in part exceptionally high volume of assets transferred, the failure to issue new company shares and the associated absence of additional voting rights, and the lack of marketability of the investment, i.e. the impossibility of withdrawing the invested capital from the company again at any time
WestLB otsuses viidatud kolm asjaolu kui riski suurendajad võrreldes “normaalse aktsiakapitali investeeringuga” omasid siin samuti osakaalu: kohati erakordselt suuremahulised ülekanded, ettevõtte uute aktsiate väljaandmise ebaõnnestumine ning sellega seonduv lisahäälteõiguse puudumine ning investeeringute puudulik turustatavus, st puudus ettevõttelt investeeritud kapitali igal ajal tagasivõtmise võimalus.
CAPITAL BASIS AND ELEMENTS OF REMUNERATION
KAPITALIBAAS JA TASU ELEMENDID
Lastly, the BdB argued that, in calculating the appropriate remuneration in BayernLB's case, the entire amount recognised as core capital should be taken into account, and not just the part which was actually used.
Lõpetuseks väitis BdB, et asjakohase tasu arvutamisel BayernLB juhtumil tuleb arvesse võtta kogu summat, mida tõlgendatakse kui põhikapitali, mitte ainult tegelikult kasutatud osa sellest.
It backed up this argument by stating that a market-economy investor would never agree to limit his remuneration to the portion of funds actually used.
Väite tõestuseks lisas BdB, et turumajanduslik investor ei oleks nõustunud sellega, et temale makstav tasu oleks piirdunud ainult tegelikult kasutatud varadega.
For a private investor bearing the risk of losing his investment, it is irrelevant whether the credit institution actually uses the injected capital to expand its business.
Erainvestorile, kes võtab investeeringu kaotamise riski, on ebaoluline, kas krediidiasutus ka tegelikult kasutab paigutatud kapitali oma äritegevuse laiendamiseks.
What matters to the investor is that he himself can no longer invest that amount and obtain a corresponding return.
Investori jaoks on oluline, et ta ei saa vastavat summat enam ise investeerida ning saada sellest tulenevat kasumit.
Nor does the BdB regard the guarantee fee mentioned by Germany as forming an element of remuneration.
Samuti ei pea BdB Saksamaa poolt nimetatud tagatistasu tasuks.
This was in particular because the transfer was made at its cash value (DEM 1197 million) and not at its nominal value (DEM 5027 million).
Seda eriti seetõttu, et ülekanne tehti rahaväärtuse (1197 miljonit Saksa marka), mitte nominaalväärtuse alusel (5027 miljonit Saksa marka).
The fact that the cash value was used meant that account was already taken of the (default) risks connected with uncollectible loan claims and that there was no justification for any additional remuneration for the default guarantee.
Kuna kasutati väärtust rahas, tähendas see seda, et arvesse oli juba võetud (makse) riske, mis olid seotud lootusetute laenunõuetega, ning seega puudus õigustus lisatasule kohustuste mittetäitmise tagatise eest.
Applying the WestLB method, a guarantee commission of 0,3 % per annum should also be paid for the period between the transfer of the capital and its recognition as core capital, since the injected capital had at least a guarantee function up to that point.
WestLB meetodi kohaldamisel tuleb kapitali üleandmise ja selle esmasteks vahenditeks tunnustamise vahelise perioodi eest lisaks maksta garantiikomisjonitasu 0,3 % aastas, kuna paigutatud kapitalil oli selleks ajaks vähemalt tagatise funktsioon.
This applied up to 8 May 1996 for the full amount of DEM 1197 million and between 8 May and 23 December 1996 for the amount of DEM 542 million.
See kehtis kuni 8. maini 1996. aastal kogu summa suhtes väärtuses 1197 miljonit Saksa marka ning 8. maist kuni 23. detsembrini 1996. aastal summa suhtes väärtuses 542 miljonit Saksa marka.
GERMANY'S RESPONSE TO THE BDB'S COMMENTS
SAKSAMAA VASTUS BDB SELGITUSTELE
In its reply to the above-mentioned comments from the BdB, Germany pointed out that an investment in the share capital of a public limited company does not guarantee either dividends or an increase in equity price or value and that an investor naturally bears the risk of his return expectations not actually being fulfilled.
Saksamaa tõi oma vastuses BdB ülaltoodud selgitustele välja, et investeering aktsiaseltsi aktsiakapitali ei taga dividende ega omakapitali hinna ega väärtuse tõusu ning investoril on seega risk, et ta ei saa oodatud kasumit.
Setting a fixed remuneration, as in the case of BayernLB, removed forecasting risks and the return was therefore generally lower.
Fikseeritud tasu määramine, nagu seda tehti BayernLB juhtumil, kõrvaldas prognooside riskid ning kasum oli seetõttu üldiselt madalam.