natgillin/translations-raw huggingface dataset:
According to the communication, ‘public holding’ means a direct holding of central, regional or local government, or a direct holding of financial institutions or other national, regional or industrial agencies which are funded from State resources within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty, or over which central, regional or local government exercises a dominant influence.
Kõnealuse teatise kohaselt tähendab mõiste „riigi osalus” keskvalitsuse, piirkondlike või kohalike omavalitsuste otsest osalust või EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses riigi ressurssidest rahastatavate krediidiasutuste või muude üleriigiliste, piirkondlike või tööstusharu reguleerivate ametiasutuste otsest osalust ettevõtetes või keskvalitsuse, piirkondlike või kohalike omavalitsuste ülekaalukat mõjuvõimu nendes ettevõtetes.
Italy, through its Ministry for Agricultural and Forestry policy owns about 92 % of Finagra's shares; as such, this holding can be defined as ‘public’ within the meaning of the abovementioned communication.
Itaalia omab põllumajandus- ja metsandusministeeriumi kaudu ligikaudu 92 % Finagra aktsiatest, niisiis võib kõnealust osalust määratleda eespool osutatud teatise tähenduses „riigi” osalusena.
The Treaty establishes both the principle of impartiality with regard to the system of property ownership (Article 222) and the principle of equality between public and private undertakings.
Asutamislepingus on sätestatud nii omandiõigusliku režiimi erapooletuse põhimõte (artikkel 222) kui ka riigi osalusega äriühingute ja eraettevõtjate võrdõiguslikkuse põhimõte.
This means that Commission action may neither penalise nor favour public authorities which provide companies with equity capital.
See tähendab, et komisjon ei tohi karistada ega ka soosida ametiasutusi, kes annavad ettevõtetele omakapitali.
Nor is it for the Commission to express any opinion as to the choice companies make between methods of financing — loan or equity — irrespective of whether the funds are of private or public origin.
Samuti ei tohi komisjon avaldada arvamust ettevõtjate valitud rahastamise viiside - laen või omakapital - kohta, sõltumata sellest, kas rahastamine toimub eraõiguslikest või riiklikest allikatest.
In this respect, the Commission needs to establish whether the holdings acquired by Finagra in various companies operating in the agricultural sector actually constituted State aid according to Article 87(l) of the EC Treaty and must therefore be assessed on the basis of Articles 87 to 89 of the EC Treaty or whether, as claimed by the Italian authorities, such interventions did not constitute State aid according to the provisions of the abovementioned communication.
Komisjon peab sellega seoses tuvastama, kas Finagra omandatud osalused mitmesugustes põllumajandussektori ettevõtetes on tegelikult riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 kohaselt, mistõttu neid tuleks hinnata EÜ asutamislepingu artiklite 87-89 kohaselt, või ei antud, nagu on väitnud Itaalia ametiasutused, kõnealuste sekkumistega riigiabi eespool osutatud teatise sätete tähenduses.
The communication distinguishes four types of situation in which public authorities may have occasion to acquire a holding in the capital of companies:
Teatises eristatakse nelja liiki juhtumeid, mille puhul ametiasutustel võib tekkida vajadus osaluse omandamiseks ettevõtja kapitalis:
the setting-up of a company,
ettevõtja asutamine;
partial or total transfer of ownership from the private to the public sector,
omandiõiguse osaline või täielik üleminek erasektorilt avalikule sektorile;
in an existing public enterprise, injection of fresh capital or conversion of endowment funds into capital,
kapitalisüst tegutsevasse riigi osalusega äriühingusse või selles sihtfondi muutmine omakapitaliks;
in an existing private sector company, participation in an increase in share capital.
tegutseva eraettevõtja aktsia-/osakapitali suurendamises osalemine.
Straightforward partial or total acquisition of a holding in the capital of an existing company, without any injection of fresh capital, does not constitute aid to the company.
Tegutseva äriühingu kapitalis osaluse osaline või täielik omandamine ei ole ilmtingimata abi sellele äriühingule, kui uut kapitali ei lisandu.
According to the information provided by the Italian authorities, Finagra's interventions in existing private sector companies took the form of an increase in the share capital of the company's concerned and it cannot therefore be immediately excluded that they constituted State aid according to Article 87(1) of the EC Treaty.
Itaalia ametiasutuste esitatud teabe kohaselt kaasnes Finagra sekkumistega tegutsevatesse eraettevõtetesse asjaomaste äriühingute aktsia-/osakapitali suurendamine ning seetõttu ei saa otseselt välistada, et kõnealused sekkumised ei olnud riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 kohaselt.
The injection of fresh capital in a private company cannot however be taken as clearly constituting State aid when the capital is contributed by the public authority in circumstances that would be acceptable to a private investor operating under normal market conditions.
Kapitalisüsti eraettevõttesse ei saa siiski üheselt pidada riigiabiks, kui ametiasutus teeb kapitalisüsti asjaoludel, mis oleksid vastuvõetavad tavalistes turutingimustes tegutsevale erainvestorile.
On the other hand, there is State aid when the ‘private investor’ principle is not respected and the injection of fresh capital is contributed in circumstances which would not be acceptable to a private investor operating under normal market economy conditions.
Teiselt poolt on tegemist riigiabiga, kui erainvestori põhimõtet ei järgita ja kapitalisüst tehakse asjaoludel, mis ei oleks vastuvõetavad tavalistes turumajanduslikes tingimustes tegutsevale erainvestorile.
Point 3.2 of the communication lists six situations where this may be the case.
Teatise punktis 3.2 on loetletud kuus olukorda, mil on tegemist eespool esitatud juhtumiga.
In their letter of 13 October 2000, the Italian authorities stated that the holdings were always taken on a temporary basis for a period not longer than five years.
oktoobri 2000. aasta kirjas märkisid Itaalia ametiasutused, et osalused omandati alati ajutiselt, mitte rohkem kui viieks aastaks.
Upon a preliminary analysis therefore, the holdings might seem to fall within the scope of point 3.3(iii) of the communication, where it is stated that there is State aid whenever the holding is a short-term one, with duration and selling price fixed in advance, so that the return to the provider of capital is considerably less than he could have expected from a capital market investment for a similar period.
Seetõttu tundus pärast esialgset analüüsi, et osalused kuuluvad teatise punkti 3.3 alapunkti iii kohaldamisalasse, milles on sätestatud, et riigiabiga on alati tegemist siis, kui osalus on lühiajaline, eelnevalt fikseeritud kestuse ja müügihinnaga, kui rahastaja jaoks on investeeringu tulusus oluliselt väiksem, kui ta oleks eeldanud kapitalituru investeeringult sarnase ajavahemiku jooksul.
The information provided by the Italian authorities, however, proved that the similarity with the possibility provided for in point 3.3(iii) on the existence of State aid is confined to this element.
Ent Itaalia ametiasutuste esitatud teave tõendas, et sarnasus punkti 3.3 alapunktis iii sätestatud riigiabi olemasolu võimalusega piirdubki kõnesoleva elemendiga.
Indeed, the time limited acquisition was never provided for in any legal document and was decided at the discretion of the board of directors, where the other 13 members were also represented.
Osaluse ajutist omandamist ei olnud tõepoolest üheski juriidilises dokumendis ette nähtud ja selle otsustas omal äranägemisel juhatus, kus olid esindatud ka ülejäänud 13 liiget.
As specified later (see point 120), Finagra acquired shares in cooperatives in its capacity as financing member (socio sovventore), which enabled it to obtain higher benefits compared to a regular investor.
Nagu allpool täpsustatud (vt põhjendus 120), omandas Finagra ühistute osakuid rahastajaliikmena (socio sovventore), mis võimaldas tal saada tavainvestoriga võrreldes suuremat kasu.
One obligation upon every financing member was to keep the shares for a minimum period of time, but without any obligation to sell them at the end of the minimum period.
Üheks kohustuseks, mis lasus igal rahastajaliikmel, oli kohustus hoida osakuid miinimumperioodi jooksul, kuid kohustuseta müüa neid kõnealuse ajavahemiku lõpus.
As specified further in this document, Finagra was one of the many financing members (including banks) and was subject to exactly the same rules/requirements as any other private investor.
Nagu allpool täpsustatud, oli Finagra üks paljudest rahastajaliikmetest (k.a pangad) ning tema puhul kehtisid täpselt samad eeskirjad/nõuded nagu iga teise erainvestori puhul.
In case of other companies, the average holding time of Finagra was 3 to 3.5 years and the sale was carried out at market value.
Muude ettevõtete osalused kuulusid Finagrale keskmiselt 3 kuni 3,5 aastat ning need müüdi turuhinnaga.
The Italian authorities reiterated on several occasions that the selling price of the shares was never pre-determined, but it was fixed at market rates.
Itaalia ametiasutused on mitmel puhul korranud, et osaluste müügihind ei olnud kunagi eelnevalt kindlaks määratud, kuid see oli fikseeritud turuhinnaga.
They denied the existence of any evidence (legal document, written or oral agreement or implicit understanding of any type) pointing towards an a priori definition of the front selling price of the holding, which was defined on the basis of the market value at the moment of the sale (see letter of 27 February 2003).
Nad eitasid igasuguste tõendite olemasolu (juriidiline dokument, kirjalik või suuline kokkulepe või mis tahes kaudne kokkulepe), mis viidanuks osaluse eelmüügihinna määramisele, mida oleks tehtud müügihetke turuväärtuse alusel (vt 27. veebruari 2003. aasta kiri).
According to the Italian authorities, evidence of this is that in all but one cases Finagra obtained a positive return from the sales of the shares.
Itaalia ametiasutuste sõnul on selle tõenduseks asjaolu, et kõikidel juhtudel peale ühe oli Finagra jaoks osaluste müük kasumlik.
The only exception was the acquisition of shares of one cooperative (ARA) that went into voluntary receivership, with a loss of ITL 500 million (about EUR 250000).
Ainus erand oli ise pankrotimenetluse algatamist taotlenud ühistu (ARA) osakute omandamine, mille puhul Finagra kahjum oli 500 miljonit Itaalia liiri (ligi 250000 eurot).
The loss in one acquisition of shares could not be considered per se as an indication that Finagra did not operate as any other private investor, when the decision to buy shares in the company was sound and based on viable financial and economic perspectives and all the means to recover the invested money had been used.
Ühest osaluse omandamisest tingitud kahjumit ei saanud per se pidada viiteks sellele, et Finagra ei tegutsenud nagu mis tahes muu erainvestor eeldusel, et osade/aktsiate omandamise otsus oli mõistlik ja see põhines elujõulisel finants- ja majanduslikul perspektiivil ning oli kasutatud kõiki vahendeid investeeritud raha tagasisaamiseks.
In this specific case, when such acquisition was decided, the cooperative was undertaking a process of restructuring and modernisation in order to increase production and rationalise its industrial processes.
Sel konkreetsel juhul toimus osaluse omandamise otsustamise ajal ühistu ümberkorraldamine ja moderniseerimine eesmärgiga suurendada tootmist ja ratsionaliseerida tööstusprotsesse.
The cooperative had a high potential for growth, since it was well-rooted in the economic reality of the geographical context in which it operated.
Ühistu kasvupotentsiaal oli suur, sest see oli hästi juurdunud selle geograafilise konteksti, milles ettevõtja tegutses, majanduslikus tegelikkuses.
Its revenue rose constantly from 1990 to 1994 and its economic performance improved.
Aastatel 1990-1994 kasvasid ühistu tulud pidevalt ja selle majandustulemused paranesid.
The cooperative, however, found itself in difficulty when facing the high costs of modernisation and the decreasing prices of meat.
Ühistu sattus siiski suurte moderniseerimiskulude ja liha hinna languse tõttu raskustesse.
In 1996, therefore, the cooperative went into receivership.
Seetõttu läks ühistu 1996. aastal pankrotihalduri hallata.
The cooperative, which was also part of an integrated project financed under Law No 252/92, completed the part of the project under its responsibility.
Ühistu, kes osales ka seaduse nr 252/92 kohaselt rahastatud integreeritud projektis, viis lõpule projekti selle osa, mille eest ta vastutas.
After its receivership, the State recovered the entire money allocated for the financed investments.
Riik sai pärast ühistu pankrotistumist tagasi kogu investeeringuteks eraldatud raha.
The shares owned by Finagra, however, were lost with the receivership of the company, despite all the recovery procedures being activated.
Sellegipoolest kaotas Finagra ettevõtte pankrotistumisel temale kuulunud osaluse, kuigi algatati nii võlgade sissenõudmise kui vara tagasivõitmise ja tagasinõudmise menetlused.
In their letter of 24 November 2004, the Italian authorities clarified that the guarantee for a total of ITL 125 million had been called in and that the remaining ITL 375 million were therefore a credit in favour of Finagra.
Itaalia ametiasutused selgitasid 24. novembri 2004. aasta kirjas, et tagatis summas 125 miljonit Itaalia liiri nõuti sisse ning et ülejäänud 375 miljonit Itaalia liiri olid seetõttu võlgnevus Finagrale.
At the moment, the recovery procedure is still pending and Finagra will recover (following normal recovery procedures) at least 40 % of the outstanding credit.
Praegusel hetkel on võlgade sissenõudmine ja vara tagasivõitmine veel pooleli ning Finagra saab tagasi (lähtudes pankrotimenetluste keskmisest) vähemalt 40 % temale võlgnetavast summast.
In view of the above, Finagra's short-term shareholding cannot in itself be regarded as State aid within the meaning of Article 87(1).
Tuginedes eelnevale, ei saa Finagra lühiajalist osalust iseenesest pidada riigiabiks artikli 87 lõike 1 tähenduses.
Other elements of the shareholding should be taken into account.
Arvesse tuleb võtta muid osaluse elemente.
In particular, in their letter of 12 July 2001, the Italian authorities provided an in-depth study to prove that their interventions in the form of shareholding acquisitions were undertaken according to market principles, after a thorough assessment of the company's financial position, especially the structure and volume of its debt.
Itaalia ametiasutused esitasid 12. juuli 2001. aasta kirjas põhjaliku analüüsi, tõendamaks, et nende sekkumised osaluse omandamise kujul toimusid kooskõlas turupõhimõtetega, pärast ettevõtte finantsseisundi, eriti selle võlastruktuuri ja -mahu põhjalikku hindamist.
No investment was made when the financial position of the company was not such that a normal return from the capital invested could be expected within a reasonable time.
Investeeringuid ei tehtud juhul, kui ettevõtte finantsseisundi puhul ei olnud mõistliku aja jooksul oodata investeeritud kapitali tavalist tulusust.
As clearly stated by the Italian authorities, in all the cases at issue, Finagra's interventions were based on an in-depth analysis of the company's financial situation (analysis of the financial statements at the moment of the operation) centreing on the possibility of normal returns on the investments.
Nagu Itaalia ametiasutused on selgelt märkinud, põhinesid Finagra sekkumised kõikidel kõnealustel juhtumitel ettevõtja finantsseisundi põhjalikul analüüsil (tehingu aja raamatupidamisaruannete analüüs), milles keskenduti investeeringute tavalise tulususe võimalusele.
The financial position of the company was always sound.
Kõnealuste ettevõtjate finantsseisund oli alati usaldusväärne.
The criteria used to assess the viability of a company before deciding the acquisition of shares were the following:
Ettevõtte elujõulisuse hindamisel enne osaluse omandamise otsustamist kasutati järgmisi kriteeriume:
position of the company in the market (geographical context, level of diversification, percentage of sales on the global and local market),
ettevõtja turupositsioon (geograafiline kontekst, mitmekesistumise tase, käive maailma- ja kohalikul turul protsentides);
the trend of company's profit/revenue and a critical analysis of the reasons determining such profit,
ettevõtja kasumi/tulude trend ja kõnealuse kasumi põhjuste kriitiline analüüs;
the gross operating margin, the marginal profit and the net assets,
bruto-tegevuskasumimarginaal, piirkasum ja netovara;
the effectiveness of financial management in the use of total resources.
finantsjuhtimise tõhusus koguvahendite kasutamisel.
These criteria were detailed and set down in Finagra's internal rules.
Kõnealuseid kriteeriume täpsustati ja kirjeldati Finagra sise-eeskirjades.
The Italian authorities have provided the details of the acquisitions of shares in five companies/cooperatives, specifying the situation of the companies against each of the previously mentioned parameters (see letters of 5 February 2001 and 26 November 2004).
Itaalia ametiasutused esitasid üksikasjalikud andmed viie äriühingu/ühistu aktsiate/osakute omandamise kohta, täpsustades kõnealuste ettevõtjate olukorda iga eespool osutatud parameetri osas (vt 5. veebruari 2001. aasta ja 26. novembri 2004. aasta kirjad).
Finagra's shareholding in a company generally never accounted for over 30 % of the net worth of the company acquired and never exceeded 10 % of Finagra's capital at the time when the decision to buy the shareholding was taken, as shown in the following table:
Finagra osalus ei moodustanud ettevõttes üldjuhul üle 30 % omandatud ettevõtte netovarast ning ei ületanud osaluse omandamise otsuse tegemise ajal kunagi 10 % Finagra kapitalist, nagu nähtub järgmisest tabelist.
Shares owned by Finagra on total net worth of the companies [33]
Finagra osalus võrreldes asjaomaste ettevõtete netovaraga [33]
Net worth
Netovara
The companies always presented normal investment prospects and a sufficient margin of self-financing.
Ettevõtted pakkusid alati tavalisi investeerimisväljavaateid ja piisaval määral omafinantseeringut.
In the operations undertaken, Finagra defined the criteria for the transfer of the investments undertaken and obtained guarantees from the counterparts in compliance with the principles contained in the abovementioned Communication.
Teostatud tehingutes määratles Finagra investeeringute tegemise kriteeriumid, hankides tehingu teiselt poolelt tagatised eespool osutatud teatise põhimõtete kohaselt.
As shown by Finagra's articles of association, the board consisted of five members, also representing the minority shareholders (banks, credit institutes and private companies).
Finagra põhikirja järgi koosnes juhatus viiest liikmest, kes samuti olid vähemusaktsionärid (pangad, krediidiasutused ja eraettevõtted).
All the decisions of the board were taken by majority and in a manner completely independent of the Government.
Juhatus võttis kõik otsused vastu häälteenamusega ja täielikult sõltumatult valitsusest.
These decisions were not subject to any ratification or control by the public administration.
Kõnealused otsused ei kuulunud kinnitamisele ega kontrollimisele haldusorganite poolt.
All its interventions were freely assessed by the administrative board, exercising its activity in compliance with the rules applicable to any merchant bank (Legislative Decree No 385/93).
Kõiki ettevõtja sekkumisi hindas sõltumatu haldusnõukogu, kes tegutses vastavalt kommertspankadele kohaldatavatele eeskirjadele (seadusandlik dekreet nr 385/93).
The board carried out Finagra's financial and credit activities fully independently from the State, basing its decisions on three elements: the risk, the expected return and the company's viability.
Juhatus teostas Finagra rahastamis- ja laenutegevust täiesti sõltumatult riigist, tuginedes oma otsustes kolmele elemendile: risk, eeldatav tulusus ja ettevõtja elujõulisus.
These procedures are laid down in Finagra's internal rules.
Kõnealune kord on sätestatud Finagra sise-eeskirjades.
Furthermore, when the holding concerned cooperatives, Finagra participated as financing member.
Lisaks sellele omandas Finagra ühistute osakud ettevõtja rahastajaliikmena.
This means that, according to Italian Law, it had a special position compared to normal members of the cooperatives, namely:
See tähendab, et Finagral oli Itaalia seaduste kohaselt eristaatus ühistu tavaliikmetega võrreldes, nimelt:
it obtained a higher profit than normal members (on average 2 % more),
ta sai tavaliikmetest suuremat kasumit (keskmiselt 2 % rohkem);
it could appoint one member to the board of directors and one member to the board of statutory auditors,
tal oli õigus määrata üks juhatuse liige ja üks seadusega ettenähtud revisjonikomisjoni liige;
when acquiring the participation of a cooperative as financing member, Finagra obtained guarantees on 50 % of the invested capital, constituted as a security.
ühistu rahastajaliikmena osakute omandamisel tagati Finagra investeeritud kapital 50 % ulatuses.
This guarantee was not requested by other members and was an extra security conditional upon the participation of Finagra.
Teised liikmed kõnealust tagatist ei nõudnud ning see lisatagatis oli Finagra poolt osakute omandamise tingimuseks.
By buying shares in cooperatives as financing member, Finagra acted as any other private member, mostly banks and credit institutions, under the same conditions.
Ühistu rahastajaliikmena osakute omandamisel toimis Finagra samadel tingimustel nagu mis tahes muu eraõiguslik liige, kelleks olid peamiselt pangad ja krediidiasutused.
The Italian authorities provided evidence of this by listing all the credit institutes and private individuals/companies participating as financing members in the cooperatives where Finagra also held shares (see Table 5 in point 136).
Itaalia ametiasutused esitasid selle kohta tõendeid, loetledes kõik krediidiasutused ja eraisikud/eraettevõtted, kes rahastajaliikmena omasid osalust nendes ühistutes, mille osakuid omas ka Finagra (vt põhjenduse 136 tabel 5).
They also provided the documentation concerning a bank's intervention in one of those cooperatives, MCLC, to prove that Finagra acted under the same conditions as any other private financing member, the only difference being that Finagra requested greater guarantees before deciding whether to finance a cooperative as financing member.
Lisaks esitasid nad tõendid panga sekkumise kohta ühte kõnealusesse ühistusse – MCLC-sse, eesmärgiga kinnitada, et Finagra toimis samadel tingimustel nagu mis tahes muu eraõiguslik rahastajaliige, ainus erinevus oli selles, et Finagra nõudis suuremat tagatist enne rahastajaliikmena ühistu rahastamise otsustamist.
Furthermore, they provided the decisions concerning the issue of shares for Unicarni's financing members and the requests (and acceptance) of many private credit institutions seeking to become financing members.
Samuti esitasid nad Unicarni osakute rahastajaliikmetele emiteerimise otsused ning mitme eraõigusliku krediidiasutuse rahastajaliikme staatuse taotlused (ja nende rahuldamise otsused).
The additional guarantee requested by Finagra consisted in a security in favour of Finagra on 50 % of the shares.
Finagra nõudis lisatagatisena Finagra kasuks pandi seadmist 50 % osakute väärtuses.
As an example, in the case of MCLC, the security in national bonds was worth ITL 1240 million (of the total shares held by Finagra and worth ITL 2479,8 million) and in the case of Unicarni, it was worth 1674 million (of the total shares held by Finagra and worth ITL 2825,9 million).
Näiteks MCLC puhul oli pandi suurus riiklike võlakirjade näol 1240 miljonit Itaalia liiri (kõigi Finagrale kuuluvate osakute väärtus oli 2479,8 miljonit Itaalia liiri) ning Unicarni puhul oli pandi suuruseks 1674 miljonit (kõigi Finagrale kuuluvate osakute väärtus oli 2825,9 miljonit Itaalia liiri).