natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Article 12(3) stipulated that ‘in the case of individual or associated holdings which satisfy the conditions of eligibility laid down in Articles 5 and 9, aids for investments which exceed the amounts laid down in Article 7(2) and (3) and 11, are prohibited’.
Nimetatud määruse artikli 12 lõikes 3 oli sätestatud, et “üksik- või ühismajandites, mis vastavad artiklites 5 ja 9 sätestatud abikõlblikkuse tingimustele, ei ole lubatav investeeringuabi, mille ulatus ja summad ületavad artikli 7 lõigetes 2 ja 3 ning artiklis 11 sätestatud piirmäärasid”.
However, pursuant to point (d) of the second subparagraph of Article 12(3) that prohibition applied only to aid intended for ‘the protection and improvement of this environment’.
Samas ei laiene see keeld nimetatud määruse artikli 12 lõike 3 lõigu 2 punkti d kohaselt abile, mida antakse “keskkonnakaitse ja keskkonnaseisundi parandamisele suunatud investeeringutele”.
Article 12(2) and (3) of Regulation (EC) No 950/97 stipulated that Articles 92 to 94 (now 87 to 89) of the Treaty applied to those aids.
Kuid määruse (EÜ) nr 950/97 artikli 12 lõigete 2 ja 3 kohaselt tuleb sellise abi suhtes kohaldada asutamislepingu artikleid 92 kuni 94 (praegused artiklid 87 kuni 89).
That is tantamount to a reversion to the competition rules applicable at the time, i.e. Community practice as already cited in the decision on State aid N 137/91, and to the conditions contained in the Community guidelines for environmental protection.
See tähendab abi andmise ajal kehtinud konkurentsieeskirjade kohaldamist, seega ühenduse lähenemisviisi, mida on juba mainitud otsuses riigiabi nr N 136/91 kohta. Samuti tähendab see ühenduse keskkonnakaitse raamistiku tingimuste kohaldamist.
The Commission, on the basis of the provisions applicable in 1994-1999 as described in this Decision, can only conclude that the maximum aid intensity applicable to the aid in question was 35 % of costs incurred (45 % in less-favoured areas) and that, therefore, aid granted in excess of those intensities was not in compliance with those provisions.
Tuginedes ajavahemikul 1994–1999 kehtinud ja käesolevas otsuses kirjeldatud õigussätetele võib komisjon järeldada üksnes seda, et kõnealuse abi puhul oli suurimaks lubatud määraks 35 % kantud kuludest (45 % vähem soodsates piirkondades) ning et seetõttu neid piirmäärasid ületav abi ei olnud nende sätetega vastavuses.
However, where the year 2000 and aid for investments in agricultural holdings are concerned, paragraph 4.1.1.2 of the agriculture Guidelines, which applied from 1 January 2000, stipulated that the maximum rate of public support, expressed as a volume of eligible investment, was limited to a maximum of 40 %, or 50 % in less-favoured areas.
Ent mis puudutab aastat 2000, siis sätestatakse alates 1. jaanuarist 2000 kohaldatavate põllumajandussuuniste punktis 4.1.1.2 põllumajandusettevõtete investeeringuabi kohta, et suurimaks lubatavaks riigiabi määraks on 40 % abikõlbliku investeeringu mahust või 50 % vähem soodsates piirkondades.
However, in the case of investments made by young farmers within five years after setting-up, the maximum rate of aid was increased to 45 %, or 55 % in less-favoured areas.
Sealjuures, kui tegemist on noorte põllumajandustootjatega, siis on viie nende registreerimisele järgneva aasta jooksul lubatavaks suurimaks abi määraks 45 % ja vähem soodsates piirkondades 55 % .
Paragraph 4.1.2.4 of the agriculture Guidelines stipulated, as an exception, that where investments resulted in extra costs relating to the protection and improvement of the environment, the improvement of hygiene conditions of livestock enterprises or the welfare of farm animals, the maximum aid rates of 40 % and 50 % referred to in point 4.1.1.2 could be increased by 20 or 25 percentage points respectively.
Põllumajandussuuniste punktis 4.1.2.4 nähakse erijuhuna ette, et kui investeeringud toovad kaasa täiendavaid kulusid, mis on eeskätt seotud keskkonnakaitsega ja keskkonnaseisundi parandamisega, siis võib nimetatud suuniste punktis 4.1.1.2 sätestatud lubatava 40 % ja 50 % piirmäära suurendada vastavalt 20 ja 25 protsendipunkti võrra.
Thus, the increase could be granted for investments aimed at ensuring compliance with the recently introduced minimum standards, subject to the conditions in Article 2 of Commission Regulation (EC) No 1750/1999 of 23 July 1999 laying down detailed rules for the application of Council Regulation (EC) No 1257/1999 on support for rural development from the European Agricultural Guidance and Guarantee Fund (EAGGF).
Sellist piirmäärade tõstmist on võimalik lubada selliste investeeringute korral, mille eesmärgiks on tagada uute kehtestatud miinimumnõuete järgimine, arvestades samas tingimusi, mis on sätestatud nõukogu 23. juuli 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1750/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad nõukogu määruse (EÜ) nr 1257/1999 (Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks), artiklis 2.
It had to be strictly contained within the limits of the additional eligible expenditure needed to realise the aim in question and must not concern investments having the effect of increasing production capacity.
Nimetatud piirmäärade tõstmine peab toimuma rangelt täiendavate abikõlblike kulude piires, mis on vajalikud püstitatud eesmärgi saavutamiseks ning ei tohi olla seotud investeeringutega, millega kaasneb tootmisvõimsuse suurenemine.
The entry into force on 23 January 2004 of Commission Regulation (EC) No 1/2004 on the application of Articles 87 and 88 of the EC Treaty to State aid to small and medium-sized enterprises active in the production, processing and marketing of agricultural products changed the legal situation on the case in question.
Komisjoni 23. detsembri 2003. aasta määruse nr (EÜ) 1/2004, mis käsitleb EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist riigiabi suhtes, mida antakse põllumajandustoodete tootmise, töötlemise ja turustamisega tegelevatele väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele, jõustumine 23. jaanuaril 2004 muutis õiguslikku olukorda kõnealuses küsimuses.
The Regulation authorises, under certain conditions, aid to small and medium-sized agricultural holdings while exempting them from the notification obligation under Article 88(3) of the Treaty.
Selle määruse kohaselt lubatakse teatud tingimustel abi anda väikestele ja keskmise suurusega põllumajandusettevõtetele, kohaldamata selle abi suhtes asutamislepingu artikli 66 lõikes 3 sätestatud teatamiskohustust.
The French authorities explained that the beneficiaries of the investment aid under the PMPOA during the period 1994-2000 were small and medium-sized enterprises within the meaning of Article 2(4) of Regulation (EC) No 1/2004.
Prantsuse ametiasutused täpsustasid, et programmi raames investeerimisabi saajateks ajavahemikul 1994–2000 olid väikesed ja keskmise suurusega ettevõtted määruse (EÜ) nr 1/2004 artikli 2 punkti 4 tähenduses.
Article 20(2) of Regulation (EC) No 1/2004 stipulates that individual aid and aid schemes implemented before the date of entry into force of this Regulation and aid granted under those schemes in the absence of a Commission authorisation and in breach of the notification requirement of Article 88(3) of the Treaty are to be compatible with the common market within the meaning of Article 87(3)(c) of the Treaty and be exempt if they fulfil the conditions laid down in Article 3 of that Regulation, except the requirements in paragraph 1 and paragraph 2(b) and (c) of that Article.
Määruse (EÜ) nr 1/2004 artikli 20 lõikes 2 on sätestatud, et üksiktoetused ja toetuskavad, mida rakendatakse enne nimetatud määruse jõustumist, ning abi, mida antakse nende abikavade kohaselt ilma komisjoni loata ja asutamislepingu artikli 88 lõikes 3 sätestatud teatamiskohustust järgimata, sobivad ühisturuga kokku asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punkti c tähenduses ning vabastatakse teatamiskohustusest, kui need vastavad artiklis 3 ettenähtud tingimustele, välja arvatud nimetatud artikli lõikes 1 ja lõike 2 punktides b ja c ettenähtud nõuete korral.
Article 3(3) of Regulation (EC) No 1/2004 stipulates that aid granted under the schemes referred to in paragraph 2 of that Article is to be compatible with the common market within the meaning of Article 87(3)(c) of the Treaty and exempt from the notification requirement of Article 88(3) of the Treaty provided that the aid fulfils all the conditions of the Regulation.
Määruse (EÜ) nr 1/2004 artikli 3 lõikes 3 on sätestatud, et nimetatud artikli lõikes 2 osutatud abikavade alusel antav abi sobib ühisturuga kokku asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punkti c tähenduses ja vabastatakse asutamislepingu artikli 88 lõike 3 kohaselt teatamiskohustusest tingimusel, et antav abi vastab otseselt kõigile nimetatud määruse tingimustele.
Article 4 of Regulation (EC) No 1/2004 contains the conditions which have to be respected in the case in question, i.e. in the case of an unnotified investment aid scheme in favour of small and medium-sized enterprises.
Määruse (EÜ) nr 1/2004 artikkel 4 sisaldab nõudeid, mida kõnealuses küsimuses, st väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antavate teatamata investeerimisabi kavade korral tuleb järgida.
Thus, under Article 4(1) of Regulation (EC) No 1/2004, aid for investments in agricultural holdings in favour of the production of agricultural products is compatible with the common market and exempt from the notification obligation if the gross aid intensity does not exceed 50 % of eligible investments in less-favoured areas and 40 % in other areas.
Nii sobib määruse (EÜ) nr 1/2004 artikli 4 lõike 1 kohaselt ühisturuga kokku ja vabastatakse teatamiskohustusest põllumajandusettevõtetele antav abi põllumajanduslike toodete tootmiseks, kui selle abi koguulatus ei ületa 50 % abikõlblikest investeeringutest vähem soodsates piirkondades ja 40 % muudes piirkondades.
However, if the investments result in extra costs linked to the protection and improvement of the environment the maximum aid intensities of 50 % and 40 % may be increased by 25 and 20 percentage points respectively.
Kuid juhul, kui investeeringud toovad kaasa täiendavaid keskkonnakaitsega ja keskkonnaseisundi parandamisega seotud kulusid, on suurimaid lubatavaid määrasid 50 % ja 40 % lubatud suurendada vastavalt 25 ja 20 protsendipunkti võrra.
This increase may only be granted for investments which go beyond the minimum Community requirements in force, or for investments made to comply with newly introduced minimum standards.
Selline suurendamine on lubatud üksnes selliste investeeringute korral, mis ületavad ühenduses kehtivaid miinimumnõudeid, või investeeringute korral, mida tehakse selleks, et saavutada vastavus uute kehtestatud miinimumnõuetega.
The increase must be limited to the extra eligible costs necessary and must not apply in the case of investments which result in an increase in production capacity.
Selline suurendamine on rangelt piiratud vajalike täiendavate abikõlblike kuludega ning seda ei ole võimalik rakendada selliste investeeringute puhul, millega kaasneb tootmisvõimsuse suurenemine.
In the case in question it is clear that the investments are aimed at protecting and improving the environment and the applicable environmental legislation is the nitrates Directive.
Antud konkreetse olukorra puhul on ilmne, et tegemist on investeeringutega, mis on suunatud keskkonnakaitsele ja keskkonnaseisundi parandamisele, kusjuures rakendatavaks keskkonnaeeskirjaks on antud juhul “nitraadidirektiiv”.
This was adopted in 1991 and could not therefore be described as new legislation in 2000.
See õigusakt võeti vastu 1991. aastal ja seetõttu ei saa seda 2000. aastal enam määratleda uute normidena.
The Commission has already expressed its opinion on that problem as part of State aid N 355/2000, in authorising the continuation of the PMPOA from 2001 to 2006.
Kuid komisjon on selles küsimuses oma seisukohta juba väljendanud riigiabiga nr N 355/2000 seonduvalt, lubades programmi rakendamise jätkamist alates aastast 2001 kuni aastani 2006.
In line with the arguments invoked at the time, the Commission today insists that it cannot ignore the fact that the initial French action programme implementing the nitrates Directive was only adopted in 1997 and that the actual initial obligations imposed on livestock rearers on the spot, transposing that programme, are subsequent to that date.
Viidates omaaegsele põhjendusele rõhutab komisjon ka nüüd asjaolu, et ta on teadlik, et esimene Prantsusmaa tegevuskava “nitraadidirektiivi” elluviimiseks võeti vastu alles 1997. aastal ning et esimesed sellest kavast tulenevad tegelikud kohustused maapiirkondade loomakasvatajatele tekkisid veelgi hiljem.
Even if it seems clear that France did not exercise due diligence in transposing the Directive and that it should have adopted the necessary provisions within time limits long since passed, it cannot be denied that the initial obligations of which the livestock rearers were aware were much more recent.
Kuigi on ilmne, et Prantsusmaa ei ole vajalikul määral hoolt kandnud direktiivi ülevõtmise eest ning et vajalikud sätted oleksid pidanud olema vastu võetud juba ammu möödunud tähtaegade jooksul, on samas samuti ilmne, et esimesed loomakasvatajatele esitatud nõuded on oluliselt hilisemad.
Moreover, unlike some other Community rules, the Nitrates Directive contains no precise obligations to which economic operators had to agree without the prior intervention of the Member State.
Lisaks sellele ei hõlma “nitraadidirektiiv” erinevalt teatavatest muudest ühenduse õigusaktidest konkreetseid kohustusi, mida majandusettevõtjad peaksid täitma ilma liikmesriigi eelneva menetlemiseta.
Neither does the Directive contain time limits within which installations have to be adapted.
See direktiiv ei sätesta samuti tähtaega sisseseade kohandamiseks.
For that reason, the Commission maintains its opinion that, in the light of the particular circumstances surrounding the nitrates Directive, the obligations on the rearers could be deemed to be new rules within the meaning of Regulation (EC) No 1/2004.
Seetõttu on komisjon endiselt seisukohal, et “nitraadidirektiiviga” seonduvate eritingimuste tõttu võib loomakasvatajatele pandud kohustusi vaadelda uute normidena määruse (EÜ) nr 1/2004 tähenduses.
Any other interpretation would have the effect of penalising rearers because of France’s omission to take legal action.
Mis tahes muu tõlgendus oleks loomakasvatajate karistamine Prantsusmaa madala aktiivsuse eest õiguslikus plaanis.
It is the Commission’s opinion that investments in non-vulnerable areas within the meaning of the nitrates Directive, where the conditions required by the Directive do not apply, could in any case benefit from the higher rates because less exacting rules than those envisaged in that Directive apply and the planned work goes beyond the minimum requirements existing in those regions.
Komisjon on seisukohal, et investeeringute puhul, mida tehakse “nitraadidirektiivi” seisukohalt mitteohustatud piirkondades, kus nimetatud direktiivis sätestatud tingimusi ei rakendata, on samuti võimalik kasutada suurendatud piirmäärasid, kuivõrd neis piirkondades rakendatavad nõuded on väiksemad nimetatud direktiivis sätestatutest ning seetõttu ületatakse kavandatavate tööde teostamisega nendes piirkondades kehtestatud miinimumnõuded.
Turning to investments to be realised in vulnerable areas, the Commission, while remaining consistent to its reasoning already expressed on the new nature of the rules imposed on the rearers, must conclude that an increase in the aid rates could be applied in the case in question.
Ohustatud piirkondades tehtavate investeeringute puhul leiab komisjon, säilitades sidususe loomakasvatajatele esitatavate nõuete uute normidena käsitlemise juba esitatud põhjendustega, et antud küsimuses võib rakendada abi ulatuse määra suurendamist.
The rates could therefore be set at 60 % of investment costs, or 75 % in less-favoured areas.
See määr võib seega ulatuda kuni 60 %ni või vähem soodsates piirkondades 75 %ni investeeringutest.
Given that the figures provided by the French authorities show that the level of the aid never in practice exceeded 60 % of incurred costs the Commission believes that the aid granted during the period 1994-1999 under the PMPOA can be authorised.
Kuivõrd Prantsuse ametiasutuste esitatud arvandmetest ilmneb, et abi määr ei ole tegelikkuses kunagi ületanud 60 % kuludest, leiab komisjon, et programmi raames ajavahemikul 1994–1999 antud abi võib pidada lubatavaks.
In the light of the reasons given, the Commission considers the notified measure to be compatible with Community rules, in particular with Article 87(3)(c) of the Treaty.
Komisjon leiab esitatud põhjendustest tulenevalt, et teatatud abi on kooskõlas ühenduse konkurentsieeskirjadega ja eeskätt asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punktiga c.
The measure consisting in the grant of aid to investments in favour of farmers under the programme to control pollution of agricultural origin (PMPOA) during the period 1994-2000 may benefit from the derogation provided for in Article 87(3)(c) of the Treaty,
Meetme suhtes, mis seisneb investeerimisabi andmises põllumajandusettevõtetele põllumajandusreostuse piiramise programmi (PMPOA) raames ajavahemikul 1994–2000, võib rakendada asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punktis c sätestatud erandit,
The State aid scheme put into effect by France to finance investments by farmers under the programme to control pollution of agricultural origin (PMPOA) from 1994 to 2000 is compatible with the common market under Article 87(3)(c) of the Treaty.
Riigiabi kavad, mida Prantsusmaa on ajavahemikul 1994 kuni 2000 rakendanud põllumajandusettevõtjate investeeringute rahastamiseks põllumajandusreostuse piiramise programmi (PMPOA) raames, sobivad asutamislepingu artikli 87 lõike 3 punkti c kohaselt ühisturuga kokku.
Done at Brussels, 18 February 2004
Brüssel, 18. veebruar 2004.
OJ C 179, 23.6.2001, p. 18.
EÜT C 179, 23.6.2001, lk 18.
State aid N 136/91.
Riigiabi nr N 136/91.
OJ L 218, 6.8.1991, p. 1.
EÜT L 218, 6.8.1991, lk 1.
Cf. ruling of the Court of First Instance of the European Communities of 15 September 1998 in Joined Cases T-126/96 and T-127/96, Breda Fucine Meridionali SpA and others v the Commission, ECR [1998] II-3437.
Vt Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtu 15. septembri 1998. aasta otsust liidetud kohtuasjades T-126/96 ja C-127/96, Breda Fucine Meridionali SpA jt versus komisjon, Euroopa Kohtu aruanded (kogumik), lk II-3437.
The Court accepted the Commission's argument that a communication from a Member State could not be accepted as a valid notification if it did not explicitly mention Article 93(3) of the Treaty and was not presented to the Secretariat-General.
Nimetatud kohtuasjas toetas kohus komisjoni seisukohta, mille kohaselt liikmesriigi teadet ei saa lugeda kehtivaks teatamiseks, kui selles ei ole esitatud selgesõnalist viidet asutamislepingu artikli 88 lõikele 3 ja kui see ei ole esitatud peasekretariaadile.
The measures in question had therefore to be considered as non-notified.
Seega tuleb käesoleval juhul abi pidada teatamata abiks.
State aid N 342/94.
Riigiabi nr N 342/94.
Cf. footnote 5.
Vt joonealune märkus nr 5.
Cf. footnote 1.
Vt joonealune märkus nr 1.
State aid N 355/2000.
Riigiabi nr N 355/2000.
According to information available to the Commission — part of it taken from the water supply agencies’ website (http://www.eaufrance.tm) — the agencies are public bodies created in 1964 enjoying legal personality and financial independence.
Vastavalt komisjoni käsutuses olevale teabele, mis on osaliselt avaldatud veevarustuskäitiste Interneti-leheküljel (http://www.eaufrance.tm), on veevarustuskäitised riigi 1964. aastal loodud avalik-õiguslikud asutused, rahaliselt autonoomsed juriidilised isikud.
They operate under the supervision of the Ministers of the Environment and of the Economy and Finance and are managed by an administrative council representing the various water users.
Need käitised asuvad keskkonnaministeeriumi ning majandus- ja rahandusministeeriumi vastutusalas ning neid juhib erinevate veekasutajate osas esinduslik haldusnõukogu.
The agencies are split up over six major water regions covering the entire territory of mainland France: Adour-Garonne, Artois-Picardie, Loire-Bretagne, Rhin-Meuse, Rhône-Méditerrannée-Corse and Seine-Normandie.
Veevarustuskäitised on jagatud kuude suurde piirkonda, mis katavad kogu mandri-Prantsusmaa – Adour-Garonne, Artois-Picardie, Loire-Bretagne, Rhin-Meuse, Rhône-Méditerrannée-Corse ja Seine-Normandie.
These have identical structures: a regional committee, a water supply agency and its administrative council.
Kõik need käitised on ühesuguse struktuuriga ning hõlmavad piirkonnakomiteed, veevarustuskäitist ja selle haldusnõukogu.
Their policies are defined by the regional committee and are based on four major components: management of water resources, pollution control, conservation of aquatic environments and monitoring the quality of inland and coastal waters.Between 1997 and 2001 the agencies planned aid to finance works estimated at some €16 billion to conserve water resources and control pollution.
Käitiste rakendatava poliitika määrab kindlaks piirkonnanõukogu ja see poliitika keskendub neljale peamisele tegevusvaldkonnale – veeressursid ja nende haldamine, võitlus reostuse vastu, veekeskkonna säilitamine ja sise- ning rannikuvete kvaliteedi järelevalve.Ajavahemikul 1997 kuni 2001 kavandasid veevarustuskäitised mitmete veeressursside kaitse ja reostuse vastu võitlemisega seotud tööde rahastamist hinnangulises mahus ligikaudu 16 miljardit eurot.
They provide technical advice to local government, economic operators and farmers and provide them with funding so that they can undertake the works needed to prevent water pollution and protect water resources.
Käitised on kohalikele omavalitsustele, tööstus- ja põllumajandustootjatele tehniliseks nõuandjaks ning pakuvad neile finantstoetust veereostuse vältimiseks ja veeressursside kaitseks tehtavate tööde jaoks.
The agencies are financed by means of proportional charges imposed on water polluters, users and consumers.
Käitiste rahalised vahendid tulenevad makstavatest vee saastetasudest ning vee tarbijatelt ja kasutajatelt.
Those charges are then redistributed in the form of aid (subsidies and loans) to local authorities, industry and agriculture (and, more generally, to works contractors) to carry out works such as water treatment plants, sanitation networks, drinking water plants, river facilities, studies and measuring networks.
Seejärel jaotatakse rahalised vahendid ümber ning makstakse välja abina (toetused ja laenud) kohalikele omavalitsustele ning tööstus- ja põllumajandustootjatele (üldjuhul tööde projektijuhtidele) selliste tööde jaoks nagu veepuhastusjaamade, kanalisatsioonisüsteemide ja joogiveega varustamise süsteemide ehitus, jõgede haldus, uuringud ja mõõtmisvõrkude väljatöötamine.
Details on the subsidised investments can be consulted in the decision to initiate the procedure.
Subsideeritavate investeeringute üksikasjad on esitatud menetluse algatamise otsuses.
Report dated 26 July 1999 published in 2000 on the website of the French Ministry of Agriculture: http://www.agriculture.gouv.fr.
Aruanne on koostatud 26. juulil 1999 ja avaldatud 2000. aastal Prantsuse põllumajandusministeeriumi Interneti-leheküljel: http://www.agriculture.gouv.fr.