natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Point 4.3 states that a State guarantee scheme that fulfils all the following conditions does not constitute State aid under Article 87(1):
Vastavalt punktile 4.3 ei kujuta riigi garantiisüsteem endast riigiabi artikli 87 lõike 1 kohaselt, kui see vastab järgmistele tingimustele:
the scheme does not allow guarantees to be granted to borrowers who are in financial difficulty;
laenusaajal ei tohi olla majanduslikke raskusi;
the borrowers would in principle be able to obtain a loan on market conditions from the financial markets without any intervention by the State;
laenusaaja saaks põhimõtteliselt laenu kapitaliturgudelt turutingimustel ilma riigi sekkumiseta;
the guarantees are linked to a specific financial transaction, are for a fixed maximum amount, do not cover more than 80 % of each outstanding loan or other financial obligation (except for bonds and similar instruments) and are not open-ended;
garantii on seotud konkreetse finantstehinguga, piiratud kindlaksmääratud maksimumsummaga, ei kata rohkem kui 80 % tasumata laenust või muust rahalisest kohustusest (välja arvatud võlakirjad ja muud samalaadsed dokumendid) ega ole tähtajatu;
the terms of the scheme are based on a realistic assessment of the risk so that the premiums paid by the beneficiary enterprises make it, in all probability, self-financing;
süsteemi tingimused rajanevad realistlikul riskihinnangul, nii et tõenäoliselt muudavad soodustatud ettevõtjate makstud garantiitasud süsteemi isefinantseerivaks;
the scheme provides for the terms on which future guarantees are granted and the overall financing of the scheme to be reviewed at least once a year;
süsteem näeb ette, et tulevaste garantiide andmise tingimused ning süsteemi üldine rahastamine vaadatakse läbi vähemalt kord aastas;
the premiums cover both the normal risks associated with granting the guarantee and the administrative costs of the scheme, including, where the State provides the initial capital for the start-up of the scheme, a normal return on that capital.
garantiitasud katavad nii garantii andmisega seotud tavalised riskid kui ka süsteemi halduskulud ning juhul, kui riik annab algkapitali süsteemi käivitamiseks, siis ka normaaltulu kõnealuselt kapitalilt.
In the present case conditions (a), (b), (c) and (e) are fulfilled, but conditions (d) and (f) are not, as the risk carried by the State is not remunerated by an appropriate premium.
Komisjon märkis, et käesoleval juhul on tingimused a), b), c) ja e) täidetud, tingimused d) ja f) aga täitmata, sest riigi kantav risk ei ole hüvitatud asjakohase garantiitasuga.
Point 4.3(d) and (f) of the Notice require that the terms of the scheme be based on a realistic assessment of the risk, so as to make the system in all probability self-financing, and that the premiums collected be sufficient to cover the normal risks associated with granting the guarantees and the administrative costs of the scheme, including, where the State provides the initial capital for the start-up of the scheme, a normal return on that capital.
Garantiisid käsitleva teatise punkti 4.3 lõiked d ja f nõuavad, et süsteemi tingimused rajaneksid realistlikul riskihinnangul, nii et tõenäoliselt muudavad soodustatud ettevõtjate makstud garantiitasud süsteemi isefinantseerivaks ning et garantiitasud katavad nii garantii andmisega seotud tavalised riskid kui ka süsteemi halduskulud ning juhul, kui riik annab algkapitali süsteemi käivitamiseks, siis ka normaaltulu kõnealuselt kapitalilt.
Italy has not been able to demonstrate to the satisfaction of the Commission that the premiums provided for in the scheme can make it self-financing and cover all administrative costs.
Itaalia ei suutnud komisjonile tõestada, et süsteemis ettenähtud garantiitasu on piisav süsteemi omafinantseerimiseks ja halduskulude katmiseks.
Inadequacy of the proposed premium
Pakutud garantiitasu mittevastavus
Credit institutions operating on the financial market would charge their clients higher premiums for similar guarantees, given that a one-off premium of 2,3 % does not appear sufficient to ensure that in all likelihood all costs due to possible defaults and to administrative expenses will be covered.
Rahaturgudel tegutsevad krediidiasutused võtavad oma klientidelt samade garantiide eest suuremat garantiitasu arvestades, et 2,3 %-line ühekordne garantiitasu (või garantiitasu vahemikus 2,065–2,603 %) ei ole tõenäoliselt piisav kohustuste täitmatajätmisest tulenevate kulude ning halduskulude katmiseks.
This is also true for the range of premiums between 2,065 % and 2,603 % mentioned in the Italian authorities’ letter of 3 June 2004.
Nagu Itaalia ametiasutused märkisid oma 3. juuni 2004. aasta kirjas, on see nii ka garantiitasude puhul, mis jäävad vahemikku 2,065–2,603 %.
The Italian authorities have not had any similar guarantee schemes in operation in the past, and consequently do not possess any reliable historical or empirical data (on e.g. industry defaults, the revenues of the scheme, or the actual administrative costs of running the scheme) which might have enabled them to demonstrate that the scheme would be self-financing.
Itaalia ametiasutused ei ole varem samalaadseid garantiisüsteeme kasutanud. Neil ei ole seega ka vastavaid andmeid või muid kogemustel põhinevaid andmeid (nt kohustuste mittetäitmine tööstusettevõtete poolt, süsteemi tuluallikad, tegelikud halduskulud süsteemi käigushoidmiseks), mis aitaksid neil tõestada garantiisüsteemi omafinantseerimist.
The Italian authorities argue that the premium proposed is derived from a comparable market benchmark, and should therefore be considered adequate.
Seetõttu Itaalia ametiasutused väidavadki, et pakutud garantiitasu põhineb lähedasel turukriteeriumil ja peaks seega olema piisav.
This is not borne out by the Commission’s information.
Kuid see ei vasta komisjoni käsutuses olevatele andmetele.
First, the Italian authorities themselves in their letter of 7 October 1998 state that the average market price of a bank guarantee amounts, in their view, to 0,915 % p.a.
Esiteks väitsid Itaalia ametiasutused oma 7. oktoobril 1998. aastal saadetud kirjas, et nende arvates on panga garantiitasu keskmine turuhind 0,915 % aastas.
This is much higher than the annual premium that would correspond to the one-off premiums proposed by the Italian authorities initially or in the premiums proposed in their letter of 3 June 2004.
See on tunduvalt kõrgem Itaalia ametiasutuste pakutud ühekordsest garantiitasust (3. juuni 2004. aasta kiri).
Second, the inadequacy of the proposed premium is confirmed by more recent data likewise provided to the Commission by the Italian authorities themselves.
Teiseks tõestasid pakutud garantiitasu ebapiisavust Itaalia ametiasutuste poolt komisjonile hiljuti saadetud andmed.
In 2003 the Italian authorities conducted a market survey with the aim of investigating how much credit institutions would charge their clients for similar guarantees.
Itaalia ametiasutused viisid 2003. aastal läbi turu-uuringu eesmärgiga välja selgitada, kui palju võtaksid krediidiasutused oma klientidelt samasuguste garantiide eest.
According to the letters received from the Italian banks and submitted to the Commission, all banks questioned would charge premiums higher than 0,5 % p.a., or a range of premiums higher than that proposed by Italy in its letter of 3 June 2004.
Komisjonile esitatud Itaalia pankadest saabunud kirjad tõestasid, et kõik küsitletud pangad võtaksid garantiitasu, mis on üle 0,5 % aastas ehk kõrgem vahemikust, mida Itaalia ametivõimud pakkusid oma 3. juuni 2004. aasta kirjas.
The premiums suggested by the banks are as follows:
Pankade soovitatud garantiitasud on järomised:
between 0,50 % and 0,75 % p.a.
0,50 % kuni 0,75 % aasta kohta
ca 0,60 % p.a.
umbes 0,60 % aasta kohta
0,60 % p.a.
0,60 % aasta kohta
between 0,70 % and 0,80 % p.a.
0,70 % kuni 0,80 % aasta kohta
between 0,70 % and 0,75 % p.a.
0,70 % kuni 0,75 % aasta kohta
ca 0,75 % p.a.
umbes 0,75 % aasta kohta
between 0,75 % and 1,25 % p.a.
0,75 % kuni 1,25 % aasta kohta
Third, the inadequacy of the proposed premium is confirmed by the experience the Commission has gained in assessing ship financing schemes in Germany, which, unlike the Italian Fund, have been running for several years.
Kolmandaks kinnitavad pakutud garantiitasude mittevastavust komisjoni kogemused Saksamaa laevaehituse finantseerimissüsteemide hindamisel, mis vastupidiselt käesolevale juhtumile töötavad juba mitu aastat.
In December 2003 the Commission approved the guarantee schemes operated by the German Länder (State aid measure No N 512/03 [5]) on the grounds that the notified measures did not constitute State aid within the meaning of the Treaty.
Komisjon kiitis 2003. aasta detsembris heaks Saksamaa liidumaade garantiisüsteemid (Riigiabi nr N 512/03 [5]), sest nimetatud meetmed ei kujutanud endast EÜ asutamislepingu mõistes riigiabi.
The German case showed that, to ensure that the default risks (and the administrative costs) were in all probability covered, higher premiums were needed: the German schemes carried premiums which varied between 0,8 % and 1,5 % p.a., depending on the creditworthiness of the beneficiary.
Saksamaa juhtum näitas, et nii makseriskide kui ka halduskulude tõenäoliseks katmiseks on vaja suuremaid garantiitasusid: Saksamaa kasutas soodustatud ettevõtja krediidivõimele vastavaid garantiitasusid, mis langesid vahemikku 0,8–1,5 % aastas.
As the German scheme and the Italian scheme are substantially analogous and raise similar issues, the Commission suggested that the Italian authorities give careful consideration to the Decision in the case of the German Länder guarantee schemes, especially because, as already mentioned, the Länder had already had various guarantee schemes for shipbuilding in place in the past.
Arvestades sellega, et Saksamaa ja Itaalia garantiisüsteemid olid põhimõtteliselt sarnased ja tõstatasid samu küsimusi, soovitas komisjon Itaalia ametimeestel tutvuda Saksamaa liidumaade garantiisüsteemide kohta vastuvõetud otsusega, sest Saksamaa liidumaad olid laevaehitusega seotud garantiisüsteeme kasutanud ka varem. Samal ajal kui Itaalia ametiasutustel polnud ühtegi elementi määramaks, milline garantiitasu tagab süsteemi omafinantseerimise, põhinesid Saksamaa ametiasutuste kalkulatsioonid pikaajalistel ja usaldusväärsetel andmetel.
The Commission accordingly provided Italy with a non-confidential copy of the Commission Decision on the guarantee schemes operated by the German Länder.
Seetõttu andis komisjon Itaaliale Saksamaa liidumaade garantiiskeemide kohta vastuvõetud otsuse mitteametliku koopia.
In addition, when the Italian authorities expressed their desire to have more complete and detailed information on the German case, if possible from the German authorities themselves, the Commission provided the Italian authorities and their consultant with contact details for the German authorities and their consultant.
Kui Itaalia ametnikud avaldasid soovi saada Saksamaa juhtumi kohta rohkem üksikasjalikku teavet otse Saksamaa ametiasutustelt, saatis komisjon Itaalia ametiasutustele ja nende nõustajatele vastavate Saksamaa ametnike ja nõustajate kontaktandmed.
Lack of risk differentiation
Riski diferentseerimise puudumine
In addition, the Commission considers that the Fund is not based on a realistic assessment of the risks and would therefore not in all probability be self-financing.
Lisaks arvestas komisjon, et fond ei rajane realistlikul riskihinnangul ja ei oleks seega tõenäoliselt ka isefinantseeritav.
The information available to the Commission indicates that ship financing is a sector in which it is possible to assess and price individual risks, and that a functioning market for the granting of end-financing guarantees for shipbuilding does exist.
Komisjoni käsutuses olevate andmete põhjal on laevaehituse finantseerimise sektoris võimalik üksikriske hinnata ja turg finantsgarantiide andmiseks laevaehitajatele on samuti olemas.
It appears, therefore, that a ship financing guarantee scheme that charges the same premium to all users, if it functions under the same conditions and restrictions as market operators, will not in all probability be self-financing.
Sellest nähtub, et laevaehituse finantseerimise garantiisüsteemi ei saa tõenäoliselt pidada isefinantseeritavaks, kui ta võtab ühesugust garantiitasu kõigilt kasutajatelt ning tegutseb turuoperaatoritega samade tingimuste ja piirangute alusel.
This is so because it would always be possible for beneficiaries with lower than average risk to find a guarantor willing to cover their risk at premiums cheaper than the average premium.
Sest maksujõulised soodustatud ettevõtjad (rectius, keskmisest madalama riskiga ettevõtjad) leiavad endale alati käendaja, kes on nõus nende riske katma keskmisest madalama garantiitasu eest.
Unless the system was compulsory, this would leave the guarantee scheme offered by the public authorities with the higher than average risks, so that the system would not be adequately financed.
Kohustusliku süsteemi puhul osutuks riiklike asutuste pakutud garantiiskeem keskmisest riskantsemaks, mistõttu ta ei oleks võimeline süsteemi piisavalt finantseerima.
The information supplied indicates that the guarantee scheme for ship financing provided by Italy carries a fixed premium, and that the use of the scheme is not compulsory.
Saadud andmed näitavad, et Itaalia esitatud laevaehituse finantseerimise garantiisüsteemis kasutatakse fikseeritud garantiitasu ja süsteemi kasutamine ei ole kohustuslik.
At the same time, Italy confirms that it is possible to assess individual risks and that a market to provide such guarantees does exist.
Samal ajal kinnitab Itaalia, et üksikriske on võimalik hinnata ja turg selliste garantiide jaoks on olemas.
On this basis, the premium guarantee system at issue cannot be held to be ‘in all probability self-financing’.
Selle alusel ei ole tõenäoline, et nimetatud garantiisüsteem oleks isefinantseeriv.
As mentioned above, however, in their submission of 4 June 2004 the Italian authorities manifested a willingness to adopt a system whereby different projects carrying different risks would be charged different premiums.
Oma 3. juuni 2004. aasta kirjas avaldasid Itaalia ametiasutused valmisolekut süsteemi vastuvõtmiseks, kus eri riskiga projektidelt võetakse eri suurusega garantiitasu.
But that willingness has never been transformed into a concrete proposal.
Kuid konkreetset ettepanekut pole senini tehtud.
The new system was briefly outlined in that letter, but no other details or information on its operation have been provided since, although the authorities were aware that this was an issue of crucial importance for the Commission’s Decision.
Kirjas esitatud uus süsteem oli üldjooneline ning senini pole esitatud üksikasju ega andmeid selle toimimise kohta, kuigi ametiasutustele teatati, et see on komisjoni otsuse jaoks oluline küsimus.
In any event, even if it were to be held that such a system could ensure a realistic assessment of the risks, the low level of the premiums proposed (see above) would still indicate that the measure was capable of conferring an economic advantage on shipowners using the scheme.
Ka siis, kui sellist üldjoonelist süsteemi pidada asjakohaseks riskide realistliku hindamise seisukohalt, näitab pakutud garantiitasude madal tase igal juhul, et meede võimaldab süsteemi kasutavatel laevaehitajatel majanduslikku tulu saada.
Coverage of administrative costs
Halduskulude katmine
Finally, the Italian authorities have not provided the Commission with reliable and detailed estimates of all the administrative costs related to the planning, the setting-up and the running of the scheme, despite the fact that the Commission raised the issue in the decision initiating the procedure.
Itaalia ametivõimud ei ole esitanud komisjonile usaldusväärseid ja üksikasjalikke hinnanguid süsteemi kavandamise, käivitamise ja töötamisega seotud halduskulude kohta. Kuigi komisjon tõstatas selle küsimuse oma 30. aprilli 2003. aasta otsuses, ei ole Itaalia täiendavaid andmeid seni esitanud.
The Commission considers that if the premiums collected may prove insufficient to cover all the losses due to defaults, then they are even less likely to be sufficient to cover all the administrative costs as well.
Samuti arvab komisjon, et kui saadud garantiitasud ei ole piisavad kohustuste täitmatajätmisest tulenevate kahjude katmiseks, ei kata need tõenäoliselt ka kõiki halduskulusid.
Lastly, the Italian authorities have informed the Commission that the Law has allocated EUR 258228449,54 (LIT 500 billion) for the operation of the Fund, which the State has earmarked in the budget; no return on this capital is provided for.
Lõpuks teatasid Itaalia ametivõimud komisjonile, et võeti vastu seadus ja riik eraldas fondi töö tagamiseks oma eelarvest 258228449,54 eurot (500 triljonit litti). Kuid kapitalilt saadavat tulu pole ette nähtud.
It follows from the argument set out so far that the premium or the range of premiums proposed by the Italian authorities are not capable of ensuring that the scheme is self-financing and that all administrative costs are covered.
Kõik ülalnimetatud elemendid näitavad, et Itaalia ametiasutuste esitatud garantiitasu (või garantiitasude vahemik) ei taga süsteemi isefinantseerimist ja halduskulude katmist.
In addition, the terms of the scheme are not based on a realistic assessment of the risks.
Samuti ei põhine süsteem riskide realistlikul hindamisel.
A fortiori, therefore, the private investor test is not met.
Pealegi ei ole eraettevõtjaid testitud.
On this basis, the Commission believes that the proposed measure is capable of conferring an economic advantage on the beneficiaries of the Fund.
Selle alusel arvab komisjon, et pakutav meede võib osutuda majanduslikult tulusaks fondi kasutavatele soodustatud ettevõtjatele.
Use of State resources and selectivity of the measure
Riigi ressursid ja meetme selektiivsus
It is clear that State resources are to be used, given that the measure is a scheme providing public guarantees and that the financing will be provided by the State budget.
Kuna nimetatud meede kujutab endast riigi garantiiga kaetud süsteemi ja raha tuleb riigi eelarvest on selge, et tegemist on riigi ressurssidega.
State guarantees may constitute a drain on the resources of the State if the State takes a financial risk and forgoes an appropriate premium payable by the beneficiaries.
Kui riik võtab enda kanda finantsriski ja loobub soodustatud ettevõtjate poolt makstavast asjakohasest garantiitasust, võib riigi garantii kujutada endast riigi ressursside raiskamist.
It is likewise evident that the measure is selective, as these State guarantees are to be available only to shipowners who intend to have shipbuilding or conversion work carried out in Italian shipyards (and who meet the criteria set out in the Italian legislation).
Meede on ilmselt selektiivne, sest riigi garantiist saavad tulu üksnes laevaomanikud, kes kavatsevas laevu ehitada ja ümber ehitada Itaalia dokkides vastavalt Itaalia seadusandlusele.
Distortion of competition and effect on intra-Community trade
Konkurentsi moonutamine ja mõju ühendusesisesele kaubandusele
The economic advantage conferred by the Fund on specific undertakings may, by its very nature, distort competition, as the State guarantees may facilitate access by these undertakings to certain activities otherwise not open to them.
Fondist tulenev majanduskasu teatud soodustatud ettevõtjatele on oma olemuselt konkurentsi moonutav, kui riigi garantii võimaldab neile teatavaid tegevusi, mida neil oleks muidu raske saada.
The granting of the guarantees by the State, without an adequate remuneration on the part of the beneficiaries, may give these undertakings and the Italian shipbuilding industry a competitive advantage over European and non-European competitors who have not got the benefit of similar measures.
Riigi garantii ilma soodustatud ettevõtjatelt võetava asjakohase tasuta võib anda nendele ettevõtjatele ja Itaalia laevaehitussektorile konkurentsieelise Euroopa ja muude riikide konkurentide ees, kes ei saa samasuguste meetmete puhul tulu.
There is ample intra-Community trade within the global shipbuilding market.
Kuna laevaehitus on globaalne turusektor, toimub ka intensiivne ühendusesisene kaubavahetus.
The measure is thus capable of affecting trade between Member States.
Seega võib kõnealune meede mõjuta kaubavahetust liikmesriikide vahel.
In conclusion, as all the criteria of Article 87(1) are met, the proposed measure constitutes State aid within the meaning of the EC Treaty.
Järelikult kujutab pakutud meede endast riigiabi EÜ asutamislepingu mõistes, kuna artikli 87 lõike 1 kõik elemendid on täidetud.
The conditions under which aid is compatible or may be considered compatible with the common market are set out in Article 87(2) and (3).
Artikli 87 lõigetes 2 ja 3 toodud tingimuste järgi saab hinnata, kas abi on ühisturuga kokkusobiv või kas seda võib pidada ühisturuga kokkusobivaks.
Article 87(3)(e) enables the Council to specify categories of aid that may be considered compatible with the common market by taking a decision by qualified majority on a proposal from the Commission.
Vastavalt artiklile 89 võib ühisturuga kokkusobivaks pidada abiliiki, mida komisjoni ettepaneku põhjal kvalifitseeritud häälteenamusega võib kindlaks määrata nõukogu.
At the time of the notification, aid to the shipbuilding sector was regulated by Council Regulation (EC) No 1540/98 of 29 June 1998 establishing new rules on aid to shipbuilding [7] (the ‘Shipbuilding Regulation’).
Teatamise ajal kuulus laevaehitussektor nõukogu 29. juuni 1998. aasta määruse (EÜ) nr 1540/98 reguleerimisalasse, milles kehtestati uued eeskirjad laevaehitusele antavale abile [7] (laevaehituse määrus).
According to the Shipbuilding Regulation aid could be granted to the industry only under the conditions and for the objectives which the Regulation laid down.
Laevaehituse määruse kohaselt antakse selles sektoris abi ainult neis õigusaktides määratud tingimuste ja eesmärkide alusel.
Operating aid was not permissible for shipbuilding contracts concluded after 31 December 2000.
Pealegi ei antud põhitegevuseks abi nendele laevaehituslepingutele, mis sõlmiti pärast 31. detsembrit 2000.
On 1 January 2004 the new Framework on State Aid to Shipbuilding (the ‘Shipbuilding Framework’) [8] entered into force: it confirmed the prohibition of any operating aid within this sector.
jaanuaril 2004. aastal jõustus laevaehituse riigiabi raamistik (laevaehituse raamistik), [8] mis keelustas igasuguse põhitegevusalase abi selles sektoris.
Consequently, only aid in compliance with the requirements indicated and for the purposes provided for in the Framework could be considered compatible.
Järelikult loetakse ühisturuga kokkusobivaks üksnes abi, mis vastab raamistikus toodud nõuetele ja eesmärkidele.
According to the case-law of the Court of Justice [9], unless otherwise specified in transitional transitory rules, notified State aid measures have to be assessed according to the rules in force at the time the decision on their compatibility is adopted.
Vastavalt kehtivale pretsedendiõigusele [9] ja kui üleminekueeskirjades ei ole määratud teisiti, hinnatakse teatatud riigiabi eeskirjade alusel, mis kehtisid abi sobivuse kohta tehtud otsuse vastuvõtmise ajal.
In the case at issue, therefore, the aid has to be assessed under the Shipbuilding Framework.
Antud juhul oleks abi tulnud hinnata vastavalt laevaehituse raamistikule.
The decision to initiate proceedings was adopted when the Shipbuilding Regulation was in force, and it was accordingly based on the Shipbuilding Regulation.
Otsus menetluse algatamise kohta võeti vastu laevaehituse määruse kehtimise ajal ja see põhineb laevaehituse määrusel.
But there is no need to initiate the administrative procedure afresh when the relevant provisions of two consecutive legislative acts are not substantially different.
Sellele vaatamata ei ole haldusmenetluse taasavamine vajalik, kui kahe konsekutiivse õigusliku teksti asjakohased sätted oluliselt ei erine. See nõue on antud juhtumil täidetud.