natgillin/translations-raw huggingface dataset:
In the present case, the Commission, with its requests for information of 12 January, 10 November and 13 December 1993, which were mentioned by it in the decision to initiate the procedure and were addressed to Germany, fell far short of these requirements.
Komisjoni käesoleval juhul menetluse algatamisel mainitud, Saksamaale adresseeritud teabenõuded 12. jaanuarist 1993, 10. novembrist 1993 ja 13. detsembrist 1993 on kaugel sellest, et vastata kõnealustele nõuetele.
These letters had referred simply to Westdeutsche Landesbank and to a general request regarding possible similar transfers to other Landesbanks.
Nimetatud kirjad puudutasid ainult Westdeutsche Landesbank'i ja nendes nõuti üldist teavet teiste liidumaade riiklikele pankadele varade sarnase üleandmise võimalike juhtude kohta.
HLB and FHH had not been mentioned in any of those letters.
HLB-d ega FHH-d ei ole nimetatud üheski neist kirjadest.
According to Germany, the triggering of the limitation period prevented further examination of the 1986 transfer.
Saksamaa arvates on 1986. aasta juhtumi edasine kontrollimine vaidlustatav aegumise alusel.
As for the economic assessment of the capital transfer, Germany confirmed first of all that the total value of the WK shares transferred in 1986 and 1993 (DEM 1171,522 million) had been made available to HLB as equity capital.
Mis puudutab kapitaliinvesteeringu majanduslikku hindamist, kinnitas Saksamaa kõigepealt, et 1986. ja 1993. aastal üle antud WK-osalused koguväärtuses 1171522 miljonit Saksa marka olid omakapitalina muutumatult HLB käsutuses.
At no time had the transferred capital been assigned to a special purpose or made subject to any other restriction as to its use.
Investeeritud kapital ei olnud sihtotstarbeliselt seotud ega kehtinud sellele muid kasutuspiiranguid.
It should be borne in mind here that the capital transferred in 1986 was recognised from then on by BAKred as liable capital.
Kõnealuses seoses tuleb arvestada, et 1986. aastal üleantud kapitali tunnustas BAKred sellest ajast alates vastutava omakapitalina.
However, the total amount, i.e. including the 1993 transfer of around DEM 959 million (of which 38 % was directly transferred WK shares which were assigned to HLB's open reserves with a value of DEM 659,362 million, and 19,86 % was WK shares transferred indirectly via HGV, which were transferred to HLB as a silent partnership contribution amounting to DEM 300 million), was recognised by BAKred as liable capital only in 1997.
Kogusummat, seega kaasa arvatud 1993. aastal üleantud vara, mis oli ümmarguselt 959 miljonit Saksa marka (38 % vahetult üle antud WK-osalused, millest 659362 miljonit Saksa marka paigutati HLB avatud reservidesse, ja 19,86 % kaudselt HGV kaudu üle antud WK-osalused, mis investeeriti HLB-sse hääleõiguseta osalusena suuruses 300 miljonit Saksa marka), aktsepteeris BAKred vastutava omakapitalina siiski alles 1997. aastal.
This was because the WK Act was amended only on 25 June 1997 and because HLB as shareholder was granted the right to dissolve or liquidate WK.
Põhjus oli selles, et alles 25. juunil 1997 muudeti WK seadust ja HLB-le kui omanikule anti WK lõpetamise ja likvideerimise õigus.
Germany stated that the transferred funds had, therefore, been made available to HLB in full as liability cover only retrospectively on 1 January 1997.
Saksamaa selgitas, et seetõttu olid üleantud vahendid täielikult HLB käsutuses vastutuse tagamise eesmärgil tagasiulatuva jõuga alles pärast 1. jaanuari 1997.
Even so, as Germany later explained, HLB had before that date used part of the capital reserve as liability cover, viz. DEM 183 million in 1993, more than DEM 436 million in 1994, DEM 255 million in 1995 and DEM 208 million in 1996 (figures rounded; see also the table in paragraph 183).
Küll oli HLB, nagu Saksamaa hiljem selgitas, ka juba enne nimetatud kuupäeva osa kapitalireservidest kasutanud vastutuse kattevarana, ja nimelt ümardatult 183 miljonit Saksa marka 1993. aastal, üle 436 miljoni Saksa marga 1994. aastal ja 255 miljonit Saksa marka 1995. aastal ja kuni 208 miljonit Saksa marka 1996. aastal (vaata ka tabelit punkti 183 juures).
The remaining amount of the capital reserve had not been used and had not been recognised as liable core capital.
Ülejäänud kapitalireservide vahendeid vastutuse katteks ei kasutatud ja neid ei aktsepteeritud vastutavate esimese taseme omavahenditena.
It was only after 1 January 1997 and until the divestment of WK at the time of the merger with LSH to form HSH on 2 June 2003 that the amount of DEM 659,4 million had been available.
Summa 659,4 miljonit Saksa marka oli panga käsutuses alles alates 1. jaanuarist 1997 kuni WK varade eraldamiseni seoses LSH-ga ühinemisega pangaks HSH Nordbank 2. juunil 2003.
The silent partnership contribution of DEM 300 million had also been available in full as liable core capital until that date.
Samuti oli panga käsutuses täielikult vastutavate esimese taseme omavahenditena hääleõiguseta osalus suuruses 300 miljonit Saksa marka alates 1997. aastast kuni nimetatud kuupäevani.
Prior to 1997 these funds had not been used and had not been recognised as core capital.
Enne 1997. aastat nimetatud vahendeid vastutuse katteks ei kasutatud ja neid ei aktsepteeritud esimese taseme omavahenditena.
As regards the remuneration, the maximum fixed amount of DEM [...] million [...], corresponding to [not more than 10 %], was paid throughout on the silent partnership contribution.
Mis puudutab hüvitist, siis hääleõiguseta osaluse eest maksti kogu aeg maksimumina kindlaksmääratud summat [...] miljonit Saksa marka [...], vastavalt [maksimaalselt 10 %].
No remuneration was paid on the capital reserve of some DEM 659 million.
Ümmarguselt 659 miljoni Saksa marga suuruse kapitalireservi eest hüvitist ei makstud.
Germany nevertheless repeated the view that it was not only the agreed, direct remuneration for the silent partnership contribution that should be taken into account as a remuneration component.
Siiski selgitas Saksamaa veel kord, et hääleõiguseta osaluse eest saadud hüvitisena ei tule arvestada ainult kokkulepitud otsest intressitulu.
For one thing, the dividend payments to the sole shareholder FHH had to be taken into consideration since the profits earned by HLB were necessarily also attributable to the funds transferred by FHH.
Esiteks kuulusid dividendimaksed ainuomanikule FHH-le, sest HLB teenitud kasum rajanes paratamatult ka FHH eraldatud vahenditel.
And so, as the sole shareholder until 1997, FHH had received the highest dividend of 6 % laid down in the statutes and from 1997 onwards had received varying, but increasing dividends on its share of the share capital.
Nii sai FHH ainuomanikuna kuni 1997. aastani põhikirjas sätestatud maksimaalset dividendi 6 %, ja alates 1997. aastast erineva suurusega, kuid kasvavaid dividende oma osaluse eest põhikapitalis.
These dividend payments rose from EUR [...] million in 1985 to EUR [...] million in 1996, when FHH had still been the only shareholder.
Summalt [...] miljonit eurot 1985. aastal kasvasid dividendid aastaks 1996, mil FHH oli veel ainuomanik, summale [...] miljonit eurot 1996. aastal.
As they were then payable only on 50,5 % of FHH's shares, they amounted to EUR [...] million in 1997 and to EUR [...] million in 2001.
aastal maksti FHH nüüd veel 50,5 % suuruselt osaluselt [...] miljonit eurot dividende, mis aastaks 2001 olid kasvanud [...] miljoni euroni.
Moreover, the reserves that HLB had itself built up were regularly converted into equity capital, which rose from EUR 228,3 million in 1985 to EUR 250,9 million in 1997 and has remained unchanged since.
Lisaks sellele kanti osa HLB enda majandustegevuse käigus teenitud reserve regulaarselt põhikapitali. Põhikapital kasvas 228,3 miljonilt eurolt 1985. aastal 250,9 miljonile eurole 1997. aastal ja on pärast seda muutumatu.
The revenue reserves had also risen steadily, from EUR 93,1 million in 1985 to EUR 321,8 million in 2001.
Teiseks on alates 1985. aastast kasumireservid ise pidevalt suurenenud, ja nimelt 93,1 miljonilt eurolt 1985. aastal 321,8 miljonile eurole 2001. aastal.
All of these facts indicated a substantial increase in revenue.
Kõik see viitab tulu märkimisväärsele kasvule.
Account must also be taken of the increases in value that has been produced by the transferred capital and were attributable solely to FHH.
Lisaks tuleb arvestada varade väärtuse kasvu, mis saavutati tänu investeeritud kapitalile ja mis kuulub ainult FHH-le.
There was an increase in value of between some [...] % and [...] % that was attributable solely to the transfer of WK shares.
Seejuures on tegemist varade väärtuse kasvuga ümmarguselt [...] % ja [...] %, mis on tingitud ainult WK-osaluste investeerimisest.
Germany provided more detailed calculations based on the capitalised value method.
Täpsemad teenitud puhastulu meetodil põhinevad arvutused esitas Saksamaa koos oma selgitustega.
Between 1985 and 1992 the value of HLB had risen by DEM [...] million, or just under DEM [...] million a year, giving a return of [...] % in terms of the WK shares transferred in 1986.
Nii kasvas HLB väärtus ajavahemikus 1985–1992 [...] miljoni Saksa marga võrra ehk aastas [...] miljoni Saksa marga võrra, mis annab 1986. aastal investeeritud WK-osaluste tulususeks [...] %.
Between 1992 and 1995 the company's value had risen by DEM [...] million a year, giving an annual yield of [...] % in terms of the WK shares transferred on 1 January 1993.
Ajavahemikus 1992–1995 kasvas ettevõtte väärtus [...] miljoni Saksa marga võrra aastas, mis annab 1. jaanuaril 1993 investeeritud WK-osaluste tulususeks [...] % aastas.
This again demonstrated that, all factors being taken into consideration, FHH had received appropriate returns.
See tõendab jällegi, et kõiki tegureid arvestades saavutas FHH mõistliku tulususe.
Lastly, FHH could have expected appropriate returns at the time of the two investments.
FHH võis mõistlikku tulusust oodata juba mõlema investeeringu tegemise ajal.
At the end of 1985 and at the end of 1992 HLB had been a profitable company with equity returns (before tax), given here as examples, of over 19 % in 1985, 8 %-9 % in 1989 and 1990 and over 12 % in 1992.
HLB oli nii 1985. kui ka 1992. aasta lõpus kasumlik ettevõte siinkohal näitena nimetatud omakapitali tulususega (enne makse) 19 % aastal 1985 ja üle 8-9 % aastatel 1989/90 kuni 12 % aastal 1992.
For purposes of comparison, Germany communicated capital returns it had itself calculated for five private German banks which showed that in the years 1980-92 HLB had not or had in only a few years lagged behind the relevant annual average of the other five institutions by some 1 %-6 % (before tax) and 1 %-4 % (after tax).
Võrdluseks esitas Saksamaa oma arvutused viie Saksa erapanga omakapitali tulususe kohta, mis Saksamaa arvates näitasid, et HLB omakapitali tulusus ei jäänud kõnealustel aastatel 1980–1992 alla nimetatud viie panga aasta keskmisele või kui, siis üksikutel aastatel ligikaudu 1-6 % (enne makse) ja 1-4 % (pärast makse).
In other words, HLB ‘does not lag behind’ the other private banks.
Seega võib öelda, et HLB teistele pankadele “alla ei jää”.
For the rest, Germany took the view that the transfers were to be compared to a non-monetary capital contribution because of the lack of liquidity of the funds made available.
Muus osas oli Saksamaa arvamusel, et üleantud varad on vahendite puuduva likviidsuse tõttu võrreldavad mitterahaliste sissemaksega.
For a calculation of return, what mattered therefore was the difference between a non-monetary contribution and a cash contribution, which consisted in the refinancing costs for the lending to promote business expansion or in the disadvantage represented by the fact that the cash value of the deposit cannot be invested directly.
Tulususe arvestamisel on seega oluline vahe mitterahalise ja rahalise sissemakse vahel, mida tingivad laenutegevuse laiendamiseks vajalikud refinantseerimiskulud ning halvemus, mis seisneb selles, et sissemakse nüüdisväärtuse summat ei saa vahetult investeerida.
According to the calculations provided, the interest-rate difference relative to a cash contribution in the case of the non-monetary capital transferred in 1986 was some 6,8 % in respect of lending and some 6,8 % in respect of income-producing, risk-free investments.
Esitatud arvutuste kohaselt on intressimäära erinevus võrreldes rahalise sissemaksega 1986. aastal üle antud mitterahalise sissemakse puhul 7,6 % laenutegevuses ja ligikaudu 6,8 % riskivaba investeeringu korral.
For the contribution made on 1 January 1993, the difference was around 8,3 % for lending and 7,36 % for risk-free investments.
jaanuaril 1993 üle antud varade puhul on erinevus ligikaudu 8,3 % laenutegevuses ja 7,36 % riskivaba investeeringu korral.
In terms of the gross return, this represented a difference of some 6 % (1996) and 6,6 % (1993) between capital assumed to be provided in cash and the illiquid capital actually provided.
Brutotulususe seisukohast tähendab see hüpoteetilise rahalise sissemakse ja tegelikult üle antud mittelikviidse kapitali puhul erinevust ligikaudu 6 % (1986) ja 6,6 % (1993).
A market-economy investor too must take this disadvantage into account when assessing whether his remuneration is appropriate.
Niisugust halvemust peaks ka turumajanduslikult tegutsev investor hüvitise mõistliku suuruse määramisel arvestama.
V. COMMENTS FROM THE BDB
V. BDB ARVAMUS
The BdB considers the remuneration that was actually paid to be insufficient.
BdB peab tegelikult makstud hüvitist ebapiisavaks.
No remuneration at all had been agreed for the WK shares transferred on 1 January 1986 while, for the shares transferred in 1993, only the interest payable on the silent partnership contribution had been agreed.
jaanuaril 1986 üle antud WK-osaluste eest ei olnud üldse hüvitist kokku lepitud, 1993. aastal üle antud vara eest ainult hääleõiguseta osaluse eest makstav intress.
In terms of the total capital transferred, this corresponded to less than 3 % per annum and could not in any way be regarded as normal for the market.
Kogu investeeritud kapitali suhtes tähendaks see vähem kui 3 % aastas ja seda ei saa seega kuidagi pidada turutingimustele vastavaks.
FHH's claim to an appropriate remuneration was not undermined, for instance, by the fact that it had been HLB's sole shareholder.
FHH õigus saada mõistlikku hüvitist ei kao seetõttu, et ta on HLB ainuomanik.
What mattered was the expectation at least of an average return that private banks too regularly associate with the provision of equity capital to their subsidiaries.
Oodatav tulusus peaks vastama vähemalt keskmisele tulususele, mida erapangad tütarfirmade omakapitaliga varustamisel reeglina eeldavad.
Admittedly, it is true that this anticipated return did not figure in the understanding on a fixed interest rate since the return to the parent company could be in the form not only of dividend payments but also of the increase in the revenue and associated value of the subsidiary.
On küll õige, et nimetatud oodatavat tulusust ei lepita kokku fikseeritud intressituluna, sest emaettevõte võib tulu saada nii dividendimaksete kui tütarettevõtte tulude ja sellest tingitud ettevõtte väärtuse kasvu näol.
Even so, the expected normal market return corresponded to the setting of a fixed interest rate.
Ometi võrdsustub turutingimustele vastav oodatav tulusus kindlas intressitulus kokkuleppimisega.
As a market-economy investor, FHH should, therefore, have expected a normal market return from HLB.
FHH oleks seega turumajanduslikult tegutseva investorina pidanud HLB-lt eeldama turutingimustele vastavat tulusust.
However, it had by no means been able to count on this.
Sellest FHH aga kindlasti ei lähtunud.
Even for the transfer on 1 January 1986, it appears that, according to the Land Government notice of 17 December 1985, a below-average return of between DEM 0,3 million and DEM 0,5 million (according to the BdB, corresponding to between 0,1 % and 0,2 %) was expected.
Tuginedes linnakodanikele suunatud senati 17. detsembri 1985. aasta teatele, arvestati ilmselt juba 1. jaanuari 1986. aasta investeeringu puhul keskmisest madalama tulususega summas 0,3–0,5 miljonit Saksa marka (BdB andmetel vastavalt 0,1–0,2 %).
Since dividends were to be paid only after business had actually expanded, there had clearly been no remuneration at all for FHH in the early years.
Kuna dividendimaksed pidid aset leidma alles pärast äritegevuse tegelikku laiendamist, ei saanud FHH algusaastatel ilmselt mingit hüvitist.
Even the dividends actually paid out subsequently to FHH were not to be taken into account since, under the circumstances obtaining, a private investor would have demanded a fixed annual remuneration.
Samuti ei tuleks arvesse võtta FHH-le tegelikult makstud dividende, sest erainvestor oleks siinkohal esinevate asjaolude korral nõudnud iga-aastast fikseeritud suurusega hüvitist.
Similarly, the reserves and revenue converted into share capital could not be taken into consideration.
Samuti ei saa arvestada põhikapitali kantud reserve ja kasumit.
Possible increases in value could not have been expected here either since the shares in HLB had not been negotiable.
Muidu teatud asjaoludel osaluse eeldatava väärtuse kasvu realiseerimisega ei saanud siinjuures arvestada, sest HLB osalustega ei kaubeldud.
In addition, therefore, the shares had not been subject to any ongoing assessment of their value.
Lisaks sellele ei määratud osaluste väärtust pidevalt.
The transfer in 1997 of 49,5 % of the shares to LSH had not removed the aid element.
aastal toimunud 49,5 % osaluste müük LSH-le ei kõrvaldanud riigiabi.
The sale had taken place after the time of the investment and had, therefore, been quite immaterial as regards the remuneration expectation.
Müük toimus pärast investeeringu tegemist ja oli seega hüvitise ootuse seisukohast täiesti ebaoluline.
For the state aid investigation it was a matter of whether a transaction had taken place under normal economic conditions.
Riigiabiõiguse seisukohast on hindamise jaoks oluline, kas toiming leidis aset tavapärastes majanduslikes tingimustes.
It transpired from all this that, under these circumstances, a private investor would have undertaken the investment only if revenue or cash flows could have been generated promptly, either in the form of fixed dividends or alternatively in the form of variable cash flows.
Eeltoodut arvestades võib järeldada, et erainvestor oleks kirjeldatud asjaoludel investeerinud ainult siis, kui peatselt olnuks oodata tulu või rahavooge, kas fikseeritud dividendide või – alternatiivina – muutuva rahavoona.
In such a situation, however, a private investor would presumably prefer fixed interest payments.
Oletatavasti eelistaks erainvestor taolises olukorras siiski fikseeritud intresse.
There is also the fact that FHH had not been entitled to reassign the WK shares without any consideration (compensatory payment at book value).
Selle kasuks räägib ka asjaolu, et FHH-le ei võimaldatud WK tagastamist vastutasuta – kompensatsioonimaksena bilansilise väärtuse suuruses.
In calculating a normal market return, BdB first assumed that the resources transferred needed to be remunerated in the same way as share capital because they constituted core capital recognised for banking supervisory purposes.
Turutingimustele vastava hüvitise arvutamisel lähtus BdB esmalt sellest, et üleantud vahendid nagu põhikapital kuuluvad hüvitamisele, sest need kujutavad endast pangandusjärelevalve õiguse tähenduses aktsepteeritud esimese taseme omavahendeid.
It stated that an appropriate return on capital made available would invariably be based on a risk-free return and a risk premium. In other words, the basic principle of ‘expected return on a risky investment = risk-free return + risk premium for the risky investment’ would be applied.
BdB selgitab, et panga käsutusse antud kapitali mõistliku tulususe leidmiseks on alati lähtutud riskivabast tulususe osast ja riskipreemiast, s.t põhimõttest “riskiga seotud investeeringu eeldatud tulusus = riskivaba tulusus + riskiga seotud investeeringu riskipreemia”.
The BdB then calculated the minimum remuneration applying the so-called Capital Asset Pricing Model (CAPM), which determines the expected individual risk premium with the help of the so-called beta value (statistically measured deviation of the individual risk premium from the general long-term market risk premium).
Minimaalse hüvitise arvutamisel võttis BdB aluseks niinimetatud Capital Asset Pricing Model-i (“CAPM”), millega saab leida eeldatava konkreetse riskipreemia niinimetatud beetafaktori abil (konkreetse riskipreemia statistiliselt mõõdetud hälve turu üldisest pikaajalisest riskipreemiast).
In determining the risk-free return, the BdB used the returns on long-term government bonds, fixed-rate securities issued by state bodies being the form of investment with the lowest risk or with no risk at all.
Riskivaba tulu leidmiseks tugines BdB pikaajaliste riigivõlakirjade tulususele, sest avalik-õiguslike emitentide fikseeritud intressimääraga väärtpaberite puhul on tegemist kõige madalama või üldse puuduva riskiga investeerimisvormiga.
For the purpose of deriving the risk premium, the BdB first determined the so-called general market risk premium, i.e. the difference between the long-term average return on the normal market share portfolio and the risk-free return (government bonds).
Riskipreemia arvutamiseks leiab BdB esmalt niinimetatud üldise tururiski preemia, see tähendab turutingimustes tavalise aktsiaportfelli pikaajalise keskmise tulususe ja riskivaba tulususe (riigivõlakirjad) vahe.
In its comments of 25 June 2003, it assumed in the first place a long-term market risk premium of a uniform 4,6 %.
juuni 2003. aasta arvamuses võttis ta aluseks ühtse pikaajalise tururiski preemia 4,6 %.
The BdB stated that it estimated the beta values on the basis of a historical data sample for comparable banks.
Beetafaktorid leidis BdB seejuures enda andmeid kasutades võrreldavate pankade varasemate andmete pistelise valiku alusel.
It concluded first that all beta values for all Landesbanks and for all the periods under consideration were greater then one. In other words, it considered that the risk premium for investments in Landesbanks was higher than the market risk premium.
BdB jõudis seejuures esmalt järeldusele, et kõigi liidumaade riiklike pankade kõik beetafaktorid kõigil vaadeldud perioodidel on suuremad kui üks, mis tähendab, et BdB peab statistiliselt keskmist riskipreemiat investeeringute eest liidumaade riiklikesse pankadesse suuremaks kui tururiski preemiat.
Assuming a risk-free basic interest rate of 8,05 % (December 1985, for the 1986 transfer) and of 5,90 % (December 1992, for the 1993 transfer) and a beta factor for HLB of 1,1660 (first date) and of 1,0836 (second date), the BdB arrived at an expected minimum remuneration of 13,41 % for the shares transferred on 1 January 1986 and of 10,88 % for the shares transferred on 1 January 1993.
Võttes aluseks riskivaba baasintressimäära 8,05 % (1985. aasta detsembris 1986. aasta varade üleandmise puhul) ja 5,90 % (1992. aasta detsembris 1993. aasta varade üleandmise puhul) ning HLB beetafaktori 1,1660 (esimene ajahetk) ja 1,0836 (teine ajahetk) sai BdB eeldatavaks minimaalseks hüvitiseks 1. jaanuaril 1986 üle antud osade eest 13,41 % ja 1. jaanuaril 1993 üle antud osade eest 10,88 %.
The BdB also noted that the Commission's deduction pursuant to Decision 2000/392/EC from the minimum remuneration to take account of the lack of liquidity of Wfa's assets had been upheld by the Court of First Instance.
Lisaks sedastas BdB, et komisjoni otsuses 2000/392/EÜ Wfa vara puuduva likviidsuse tõttu minimaalsest hüvitisest maha arvatud protsendimäära on kinnitanud esimese astme kohus.
There was therefore no reason to depart from this method in the present case, with the result that a deduction for liquidity should also be made here.
Seega pole mingit alust käesoleva juhtumi puhul nimetatud meetodist loobuda ja ka siin tuleks intressimäära vähendada puuduva likviidsuse tõttu.