natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Before the transfer took place, the loans in question had been valued in two expert reports, dated 5 October 1994 and 30 April 1996, by the auditors […], and the resulting cash value of the loan claims was paid to BayernLB as equity capital in the form of a capital reserve.
Enne üleandmist hindasid kõnealuseid laene oma 5. oktoobri 1994. aasta ja 30. aprilli 1996. aasta eksperdiaruandes audiitorid […] ning selle tulemusena saadud laenunõuete maksumus rahas maksti BayernLB'le omakapitalina kapitalireservi vormis.
The cash value of the first instalment made on 31 December 1994 stood at DEM 655 million, and that of the second instalment made on 31 December 1995 at DEM 542 million.
detsembril 1994 tehtud esimese osamakse maksumus rahas oli 665 miljonit Saksa marka ning 31. detsembril 1995 tehtud teise osamakse maksumus rahas oli 542 miljonit Saksa marka.
This constituted a special-purpose reserve totalling DEM 1197 million.
See moodustas sihtotstarbelise reservi kogusummas 1197 miljonit Saksa marka.
By letter of 8 May 1996, the Federal Banking Supervisory Authority (Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen, or ‘BAKred’ ) indicated that it recognised the full amount of the special-purpose reserve of DEM 655 million as liable equity capital within the meaning of Section 10 of the German Banking Act (KWG).
Riigi panganduse järelevalveamet (Bundesaufsichtsamt für das Kreditwesen ehk “BAKred” märkis 8. mai 1996. aasta kirjas, et ta tunnistab 655 miljoni Saksa marka suuruse sihtotstarbelise reservi kogu summat neto omavahenditena Saksamaa krediidiasutuse seaduse (KWG) 10. jao tähenduses.
Taking into account the entire special-purpose reserve of DEM 1197 million, BAKred, in a letter dated 20 December 1996, fixed BayernLB's liable equity capital, including additional own funds, at DEM 14,6 billion as at 23 December 1996 .
Võttes arvesse 1197 miljoni Saksa marga väärtuses sihtotstarbelisi reserve, kinnitas BAKred oma 20. detsembri 1996. aasta kirjas BayernLB neto omavahendid, kaasa arvatud täiendavad omavahendid, 23. detsembri 1996. aasta seisuga suuruses 14,6 miljardit Saksa marka.
Of this liable equity capital a total of DEM 8,8 billion was core capital.
Nimetatud neto omavahenditest kokku 8,8 miljardit Saksa marka moodustas põhikapital.
The capital injection by means of the special-purpose reserve therefore represented some 8 % of BayernLB's liable own funds of DEM 14,6 billion at 31 December 1995 and around 13 % of the recognised core capital of around DEM 8,8 billion.
Sihtotstarbeliste reservide abil tehtud kapitalisüst moodustas seega 31. detsembri 1995. aasta seisuga 8 % BayernLB 14,6 miljardit Saksa marga suurusest neto omavahenditest ning ligikaudu 13 % 8,8 miljardit Saksa marga suurusest tunnustatud põhikapitalist.
According to the information available, the funds could actually be used to cover liabilities as from the receipt of BAKred's decision, i.e. from 20 May 1996 in respect of DEM 655 million and from 23 December 1996 in respect of DEM 1197 million.
Kättesaadava teabe põhjal sai võlgnevuste kustutamiseks vahendeid tegelikult kasutada alates BAKredi otsuse saamisest, st 655 miljoni Saksa marga suurust summat sai kasutada alates 20. maist 1996 ning 1197 miljoni Saksa marga suurust summat alates 23. detsembrist 1996.
According to Germany, the only time BayernLB actually drew on the special-purpose reserve was in 1998, when it used DEM 14 million for a period of only one month.
Saksamaa väitel kasutas BayernLB sihtotstarbelist reservi tegelikult ainult 1998. aastal, kui ta kasutas 14 miljonit Saksa marka kõigest ühekuulise perioodi jooksul.
Germany also argued that the cash value of the special-purpose reserve recognised by BAKred as own funds (DEM 1197 million) should be understood as merely as an upper limit on the amount available to cover risk assets and that it was not permanently available to the full extent of that amount to underpin lending.
Saksamaa väitis lisaks, et BAKredi omavahenditena tunnustanud sihtotstarbelise reservi väärtust rahas (1197 miljonit Saksa marka) tuleb käsitleda riskivahendite katmiseks kättesaadava summa maksimaalse limiidina ning et nimetatud summa ei olnud püsivalt kättesaadav täies ulatuses selleks, et toetada laenu andmist.
Indeed the cash value fluctuated, mainly because of the current use of liquid funds to grant loans afresh (on which the Land alone could decide in accordance with Section 1(3) of the transfer agreement) , but also because of discounts granted on the outstanding principal for reasons to do with promotion.
Loomulikult kõikus maksumus rahas, seda peamiselt likviidsete vahendite jooksva kasutuse tõttu laenude taasandmiseks (mida ainult liidumaa sai otsustada kooskõlas üleandmislepingu 1. jao lõikega 3), kuid ka allahindluste tõttu tasumata põhisummadelt, mis olid seotud edendamisega.
Thus, the cash value of the special-purpose assets was lower than the amount of DEM 1197 million recognised for supervisory purposes by DEM […] in 1998 and by €[…] in 1999 and had to be offset by drawing on other items of capital.
Seega oli järelevalve eesmärgil kindlaks määratud sihtotstarbeliste vahendite maksumus 1197 miljonist Saksa margast 1998. aastal madalam […] Saksa marga võrra ja 1999. aastal […] euro võrra ning tuli seega korvata muude kapitaliartiklite kasutamisega.
Germany argued that the full amount of the capital recognised by BAKred was therefore not available throughout to cover risk-bearing assets.
Saksamaa väitis, et BAKredi poolt kindlaks määratud kogukapital ei olnud seetõttu riskiga seotud vahendite katmiseks täielikult kättesaadav.
Germany provided the following figures on the actual fluctuations (Figure 1):
Saksamaa esitas tegelike kõikumiste kohta järgmised näitajad (joonis 1):
Cash value of special-purpose assets
Sihtotstarbeliste vahendite maksumus
Change in cash value of special-purpose assets
Sihtotstarbeliste vahendite maksumuse muutus
Special-purpose reserve shown as equity
Sihtotstarbeline reserv, näidatud omakapitalina
Difference between cash value and amount shown as equity
Maksumuse ja omakapitalina näidatud summa vahe
REMUNERATION FOR THE OWN FUNDS TRANSFERRED
TASU ÜLEANTUD OMAVAHENDITE EEST
Under Section 4(1) of the transfer agreement of 15 December 1994 between the Land of Bavaria and BayernLB, remuneration was agreed for the funds made available as a result of the transfer, but only on the amount actually used.
Baieri ja BayernLB vahel 15. detsembril 1994 sõlmitud üleandmislepingu 4. jao lõike 1 alusel lepiti kokku, et tasutakse seoses üleandmisega kättesaadavaks tehtud vahendite eest, kuid ainult tegelikult kasutatud summa väärtuses.
The agreed rate was 0,6 % — payable out of income from banking business — on that portion of the transferred funds actually used to underpin competitive business, and the remuneration would fall due when the balance sheet for the relevant business year was established .
Kokkulepitud määr oli 0,6 % – see makstakse pangandustegevuse tuludest – tegelikult kasutatud ülekantud varadest, mille abil toetati konkurentsivõimelist äritegevust, ning tasu kuulub maksmisele, kui asjaomase eelarveaasta bilansiaruanne on koostatud.
According to the information supplied by Germany, the rate was fixed taking into account the fact that the special-purpose reserve was being made available without liquidity, with the consequence that any actual business expansion would have to be refinanced entirely by borrowing liquid funds.
Vastavalt Saksamaa poolt esitatud teabele fikseeriti määr arvestades asjaolu, et sihtotstarbeline reserv ei parandanud panga likviidsust, mistõttu iga tegelikku äritegevuse laiendamist tuli finantseerida likviidsete vahendite laenamise teel.
Germany also stated that the remuneration for the special-purpose assets was treated for tax purposes as use of profits, could therefore not be deducted as operating expenditure and, as a result, was payable after tax.
Lisaks väitis Saksamaa, et tasu sihtotstarbeliste vahendite eest käsitleti maksude kalkuleerimisel tuluna ning seetõttu ei olnud seda võimalik maha arvestada tegevuskuludena ning kuulus seetõttu pärast maksude mahaarvamist välja maksmisele.
With regard to the basis of assessment for the remuneration payable, Germany stated during the proceedings that, in the event of the special-purpose reserve being used in full, the agreed remuneration of 0,6 % per annum would have amounted to some DEM 7,2 million.
Maksmisele kuuluva tasu arvestamise puhul väitis Saksamaa menetluse käigus, et kui sihtotstarbelisi vahendeid oleks kasutatud täiel määral, oleks kokkulepitud 0,6 % tasu aastas moodustanud umbes 7,2 miljonit Saksa marka.
As mentioned above, Germany stated that BayernLB actually drew on the special-purpose reserve only once: in 1998 it used DEM 14 million for a period of only one month, for which it paid remuneration of DEM 7000.
Vastavalt eelpool mainitule väitis Saksamaa, et BayernLB kasutas sihtotstarbelist reservi ainult üks kord: 1998. aastal kasutas ta ühe kuu jooksul 14 miljonit Saksa marka, mille eest ta maksis intressi 7000 Saksa marka.
Moreover, under Section 6(2) of the transfer agreement of 15 December 1994, read in conjunction with Section 2 of the transfer agreement of 28 December 1995, BayernLB paid a fee of 0,05 % to the Land for a default guarantee for loans from the special-purpose assets.
Lisaks maksis BayernLB 15. detsembril 1994. aastal sõlmitud üleandmislepingu 6. jao lõike 2 alusel, mida võib tõlgendada koos 28. detsembril 1995. aastal sõlmitud üleandmislepingu 2. jaoga, 0,05 % tasu liidumaale makse tagatisena sihtotstarbeliste vahendite kasutamisest tulenevate laenude eest.
Germany provided detailed figures for the payments made.
Saksamaa esitas tehtud maksete kohta üksikasjalikud arvud.
In its decision of 13 November 2002 initiating the procedure, the Commission concluded that the transfer of housing-promotion loans by the Land of Bavaria to BayernLB probably constituted state aid within the meaning of Article 87(1) of the EC Treaty.
Komisjon leidis oma 13. novembri 2002. aasta menetluse algatamise otsuses, et elamuehituse edendamiseks antavate laenude üleandmine Baieri poolt BayernLB'le sisaldas arvatavasti riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 87 lõike 1 tähenduses.
The starting point for its investigation was the principle of the market-economy investor.
Komisjonipoolse uurimise lähtepunktiks oli turumajandusliku investeerimise põhimõte.
According to this principle, it is not the fact that undertakings are publicly owned and receive funding from the public authorities which constitutes state aid.
Nimetatud põhimõtte kohaselt ei tähenda see, kui ettevõtted on avaliku sektori asutused ning neid finantseerivad avalik-õiguslikud asutused, et tegemist oleks riigiabiga.
The provision of public money confers an advantage only if funds are made available to such a public undertaking on terms which it would not have obtained under normal market conditions.
Riigi raha eraldamine loob eelise ainult siis, kui vahendid on niisugusele riigi osalusega äriühingule kättesaadavaks tehtud tingimustel, mida ei oleks talle võimaldanud tavalised turutingimused.
In the present case, the Commission regarded the economic advantage conferred on BayernLB by the injection of own funds as consisting in particular in the increase in its commercial, competitive lending capacity (by dint of the business-expansion function of equity capital).
Kõnealuse juhtumi puhul leidis komisjon, et BayernLB'le antud majanduslik eelis omavahendite suurendamisest oli iseäranis seotud BayernLB laenuvõime paranemisega, et rahastada oam laenutegevust, mis on konkurentsile avatud (omakapitali äritegevuse laiendamise funktsioon).
Under normal market conditions, the capital contribution would be remunerated in line with the value of the contributed capital, taking account of its function and the risk incurred.
Tavaliste turutingimuste puhul kuuluks kapitaliosalus hüvitamisele kooskõlas mahutatud kapitali väärtusega, arvestades selle funktsiooni ja kanda võetud riske.
One method of determining the normal market remuneration for the contributed capital was thus to take the long-term risk-free rate (for 10-year Federal bonds) and apply to it a risk premium corresponding to the higher risk of equity capital.
Üks võimalus tasu kindlaksmääramiseks mahutatud kapitali eest tavaliste turutingimuste kohaselt oli seega võtta pikaajaline riskivaba määr (10aastaste föderaalvõlakirjadena) ning lisada sellele riskipreemia, mis vastab omakapitali suuremale riskile.
As Germany had already indicated that the rate of remuneration for a long-term, risk-free investment stood at 7,9 % per annum at the end of 1994, when the transfer of assets took place, the Commission had serious doubts as to whether a remuneration of 0,6 % per annum for the equity capital actually used could be deemed normal for the market, irrespective of any necessary risk premium.
Saksamaa eelnevate väidete kohaselt oli pikaajalise ja riskivaba investeeringu intressimäär 1994. aasta lõpus vahendite üleandmise ajal 7,9 % aastas, mille tõttu komisjonil oli tugevaid kahtlusi selles osas, kas 0,6 % intressi aasta kohta tegelikult kasutatud omakapitali arvestuses võib pidada turu puhul normaalseks, olenemata vajalikest riskipreemiatest.
The Commission also doubted whether a market-economy investor would have agreed to limit remuneration to the portion of the funds actually used.
Komisjon kahtles ka selles osas, kas turumajandusklik investor oleks nõustunud tasu maksmisega, mis oleks piiratud tegelikult kasutatud vahendite hulgaga.
It also seemed doubtful that the additional elements of remuneration cited by Germany, such as the fee equal to 0,05 % per annum of guaranteed transferred claims and payable to the Land for a default guarantee covering the loan claims, the interest payments made by borrowers (and also accruing to the Land) or the interest on intermediate investments abroad , actually constituted remuneration for the business-expansion function of equity capital.
Lisaks tekitas kahtlusi asjaolu, et Saksamaa poolt viidatud tasu lisaelemendid, nt 0,05 % lõiv aasta kohta tagatud ülekantud nõuete puhul, mis kuulub liidumaale maksmisele makse tagatisena laenunõuete eest, laenajate poolt tehtud intressimaksed (laekusid ka liidumaale) või vahevälisinvesteeringute intressid juba tegelikult sisaldasid tasu omakapitali turu laiendamise funktsiooni eest.
However, the Commission acknowledged that the contributed capital's lack of liquidity should be taken into account when determining the normal market remuneration.
Samas tunnistas komisjon, et tasu määramisel tavalistes turutingimustes tuleb arvestada mahutatud kapitali likviidsuse puudumisega.
Under Article 1 of the Special-purpose Assets Act, the housing-promotion loans forming the special-purpose reserve had to be used in the same way as prior to the transfer for the purposes of social-housing construction.
Sihtotstarbeliste vahendite seaduse artikli 1 kohaselt tuli elamuehituse edendamiseks antavaid laene, mis moodustasid sihtotstarbelise reservi, kasutada samamoodi kui enne üleandmist sotsiaalmajade ehitamise eesmärgil.
The transfer of the housing-promotion assets therefore did not provide BayernLB with liquidity.
Elamuehituse edendamiseks antavate vahendite üleandmine BayernLB'le seega likviidsust ei andnud.
Although the bank's non-liquid capital permitted an increase in the volume of its activities, it had to be borne in mind that BayernLB was able to achieve the full extent possible of any increase in its business volume only if it refinanced the additional lending in full on the capital market.
Kuigi panga mittelikviidne kapital võimaldas tal oma tegevuste mahtu suurendada, tuli meeles pidada, et BayernLB'l oli võimalik oma äritegevust maksimaalselt laiendada ainult siis, kui ta täiendavalt finantseeris lisalaenamist kapitaliturul täies mahus.
The Land could not therefore expect exactly the same return as a provider of liquid capital, and the appropriate remuneration had to be reduced accordingly.
Seega ei saanud liidumaa eeldada täpselt samasugust tulu kui likviidse kapitali andja ning asjaomast tasu tuli vastavalt vähendada.
The Commission could not see that the Land, when transferring the housing-promotion loans, had ensured that it was going to participate to an appropriate extent in the distribution of the bank's profits and the increase in its value.
Komisjon ei täheldanud, et liidumaa oli elamuehituse edendamiseks antavate laenude üleandmisel taganud, et ta osaleb sobival määral panga tulu jaotamisel ning selle väärtuse tõstmisel.
In particular, the Land did not insist on a change in the ownership structure in its favour, which it would have had to do in order to ensure that dividend payments and increases in value were consistent with the level of invested capital.
Iseäranis ei nõudnud liidumaa omandistruktuuri muutmist enda kasuks, mida ta oleks pidanud tegema selleks, et tagada, et dividendimaksed ning väärtuse kasv oleksid vastavuses investeeritud kapitali tasemega.
As none of the exemptions provided for in Article 87(2) and (3) or Article 86(2) of the EC Treaty applied in the present case, the state aid appeared not to be compatible with the common market.
Kuna ükski EÜ asutamislepingu artikli 87 lõigetes 2 ja 3 ega artikli 86 lõikes 2 toodud eranditest ei olnud kõnealusel juhul kohaldatav, ei sobinud riigiabi kokku ühisturuga.
In its comments on the decision initiating the procedure, Germany took the view that, unlike in the WestLB case, the transfer of the special-purpose assets to BayernLB was comparable not to an injection of share capital but to the contribution of a silent partner within the meaning of Section 10(4) of the German Banking Act, something which the Commission had failed to take into account.
Menetluse algatamise otsuse osas oli Saksamaa seisukohal, et erinevalt WestLB juhtumist oli sihtotstarbeliste vahendite üleandmine BayernLB'le võrreldav mitte aktsiakapitalipaigutusega, vaid vaikiva seltsinglase toetusega Saksamaa pangandusseaduse 10. jao lõike 4 tähenduses, mida komisjon ei olnud arvesse võtnud.
What was decisive in Germany's view was that, up to the end of 1996, when the special-purpose assets were recognised for supervisory purposes, the Bavarian savings banks and private investors had provided BayernLB with core capital of just under DEM 1300 million (of which some DEM 900 million from the savings banks) in the form of silent partnerships.
Otsustavaks sai Saksamaa arvates asjaolu, et kuni 1996. aasta lõpuni, kui järelevalve eesmärgil olid sihtotstarbelised vahendid tunnustatud, olid Baieri hoiupangad ja erainvestorid vaikivate seltsingutena andnud BayernLB käsutusse põhikapitali veidi alla 1300 miljoni Saksa marga (millest 900 Saksa marka oli saadud hoiupankadelt).
These silent partnership assets were recognised by BAKred as core capital within the meaning of Section 10(4) of the Banking Act.
Vaikiva seltsingu vahendid tunnistati BAKredi poolt pangandusseaduse 10. jao lõike 4 alusel põhikapitaliks.
At the time of the transfer, therefore, silent partnerships already constituted a normal means of procuring core capital for BayernLB.
Seega loodi ülekannete ajal vaikivate seltsingute kaudu BayernLB'le reeglipärased vahendid põhikapitali omandamiseks.
Furthermore, the special-purpose assets were, by their nature, comparable to BayernLB's silent partnerships.
Lisaks olid sihtotstarbelised vahendid oma olemuselt võrreldavad BayernLB vaikivate seltsingutega.
In terms of their economic function, i.e. providing scope for business expansion, both forms of capital were identical since both were recognised as core capital.
Arvestades majanduslikku funktsiooni, st äritegevuse laiendamise mahu võimaldamist, olid mõlemad kapitali vormid identsed, kuna mõlemaid käsitleti põhikapitalina.
Neither would have contributed directly to increases in the bank's value or conferred additional voting rights.
Kumbki neist ei oleks aidanud otseselt kaasa panga väärtuse tõusule ega andnud lisahäälteõigust.
Nor was there any difference between them as far as the risk of loss was concerned since both could be used to offset any loss.
Puudusid erinevused ka kahjude riski osas, kuna mõlemaid sai kasutada kahjude korvamiseks.
The only difference was that the special-purpose assets had been made available for an unlimited period of time, whereas silent partnerships were typically limited in time.
Ainus erinevus oli selles, et sihtotstarbelised vahendid olid kättesaadavad piiramata ajaperioodi jooksul, vaikivaid seltsinguid sai aga kasutada piiratud aja jooksul.
However, the special-purpose reserve should not necessarily be regarded as unlimited, but could be terminated by agreement at any time.
Samas ei saanud sihtotstarbelist reservi pidada tingimata piiramatuks, vaid seda sai lepingu alusel lõpetada igal ajal.
Moreover, unlimited silent partnerships also existed.
Lisaks eksisteerisid ka piiramatud vaikivad seltsingud.
A comparison showed that there was no significant difference in price between limited and unlimited silent partnership contributions.
Võrdlus näitas, et piiratud ja piiramata vaikivate seltsingute panuste vahel puudusid hinnaerinevused.
Germany also argued that the special-purpose assets were not exposed to the risk of loss in the same way as share capital.
Saksamaa väitis lisaks, et sihtotstarbelised vahendid ei olnud samal määral kaitseta riskide eest kui aktsiakapital.
Unlike in the WestLB case, where the transferred Wfa assets made up almost 50 % of the bank's equity capital, the transferred housing-promotion loans accounted for only around 8 % of BayernLB's equity capital at the time of the transfer.
Erinevalt WestLB juhtumist, mille puhul ülekantud Wfa vahendid moodustasid 50 % panga omakapitalist, moodustasid ülekantud elamuehituse edendamiseks antavad laenud üleandmise ajal ainult umbes 8 % BayernLB omakapitalist.
Moreover, unlike WestLB, BayernLB was not dependent on the core capital constituted by the housing assets.
Lisaks ei olnud BayernLB erinevalt WestLBst sõltuv elamuehituseks mõeldud varadest moodustatud põhikapitalist.
The bank had always been profitable and already had significant equity capital before the transfer, by virtue not least of the silent partnership contributions invested by the Bavarian savings banks and by private companies from 1991 onwards.
Pank oli alati olnud tulutoov ning omas juba enne üleandmisi märkimisväärset omakapitali, eriti tänu Baieri hoiupankade poolt tehtud vaikiva seltsingu panustele ja eraettevõtete investeeringutele alates 1991. aastast.
Furthermore, the Land of Bavaria and BayernLB had agreed that the special-purpose assets would be used to cover risk assets only when all other capital items had been used.
Lisaks olid Baieri ja BayernLB kokku leppinud, et sihtotstarbelisi vahendeid kasutatakse riskivarade katmiseks ainult siis, kui kõik muud kapitaliühikud on juba ära kasutatud.
Another reason why the Land faced a lower risk in transferring the assets than an investor in share capital was that, pursuant to Section 2 of the agreement between the Land of Bavaria and the Bavarian Sparkassenverband of 15 December 1994, the latter was required, as second shareholder, to bear half of any loss suffered by BayernLB in the event of the special-purpose reserve being depleted or used by BayernLB's creditors to cover losses.
Veel üks põhjus, miks liidumaal oli vahendite üleandmisel väiksem risk kui aktsiakapitali investoril, oli asjaolu, et vastavalt Baieri ja Baieri Sparkassenverband'i vahel 15. detsembril 1994. aastal sõlmitud lepingu 2. jaole pidi viimane teise osanikuna kandma pool BayernLB poolt kantud kahjust juhul, kui sihtotstarbeline reserv ammendatakse või kui seda kasutavad kahjude katmiseks BayernLB võlausaldajad.
APPROPRIATE REMUNERATION FOR THE SPECIAL PURPOSE ASSETS
ASJAKOHANE TASU SIHTOTSTARBELISTE VAHENDITE EEST