natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Platforms should be replaced at intervals as necessary.
Platvorme tuleb vajaduse korral teatud ajavahemiku järel uuendada.
Platforms made of epoxy or polyurethane may not serve this function and will deteriorate quickly under continuous warm temperatures.
Epoksüvaigust või polüuteraanist platvormid ei sobi, kuna need lagunevad püsivalt sooja temperatuuri juures kiiresti.
Table J.2.
Tabel J.2
Aquatic chelonians e.g., Trachemys spp.: Minimum enclosure dimensions and space allowances
Veekilpkonnalised, näiteks Trachemys spp.: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalsed mõõdud
Body length [40](cm)
Kehapikkus [40](cm)
Minimum water surface area
Veepinna minimaalne pindala
Minimum water surface area for each additional animal in group holding (cm2)
Veepinna minimaalne pindala iga täiendava looma kohta rühmas (cm2)
Enclosures for terrestrial reptiles
Maismaaroomajate hoidmiskohad
Terrestrial reptiles should be kept in enclosures consisting of an appropriate terrestrial part and an aquatic part.
Maismaaroomajaid tuleb pidada hoidmiskohtades, mis koosnevad sobivast maismaaosast ja veega osast.
It is advisable to renew the water at least twice a week, except in the case of a flow-through system.
Vett on soovitav vahetada vähemalt kaks korda nädalas, välja arvatud läbivoolusüsteemi kasutamisel.
Terraria should be transparent, have tight seams, with all holes securely screened, and be provided with well-fitted lids or doors that can be securely fastened down.
Terraarium peab olema läbipaistev, tihedate äärtega, kõik avad peavad olema turvaliselt kaetud ning kaant või ust peab saama turvaliselt sulgeda.
All doors and lids should be fitted with latches, hooks or hasps.
Kõigil ustel ja kaantel peab olema sobiv riiv, haak või kramp.
It is advisable to construct doors and lids, so that the entire top or an entire end or side opens to facilitate cleaning (except in the case of venomous reptiles).
Uksed ja kaaned on puhastamise lihtsustamiseks soovitav ehitada selliselt, et avaneks kogu katus või kogu külg (välja arvatud mürgiste roomajate puhul).
For some species, except for the front wall, all side walls including the top should be opaque.
Mõne liigi jaoks peavad kõik küljed, sealhulgas katus, olema matid, välja arvatud eessein.
In case of highly irritable or easily frightened reptiles, the clear wall can be provided with a removable covering.
Väga tundlike või kergesti ehmuvate roomajate puhul võib läbipaistev sein olla teisaldatava kattega.
For housing venomous snakes, certain security criteria must be fulfilled.
Mürgimadude pidamisel on vajalik teatud turvanõuete järgimine.
The provision of appropriate shelter is important for all terrestrial reptiles, both in which to hide and also sometimes to feed.
Kõik maismaaroomajad vajavad sobivat varjualust peitumiseks ja mõnikord ka söömiseks.
A shelter-box, such as a tube of clay simulates the darkness of a burrow.
Varjupaik, näiteks savitoru, simuleerib uru pimedust.
Table J.3.
Tabel J.3
Terrestrial snakes, e.g., Thamnophis spp: Minimum enclosure dimensions and space allowances
Maismaamaod, näiteks Thamnophis spp.: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalsed mõõdud
Body length [41](cm)
Kehapikkus [41](cm)
Minimum floor area
Põranda minimaalne pindala
Minimum enclosure height [42](cm)
Hoidmiskoha minimaalne kõrgus [42](cm)
over 30 to 40
üle 30 kuni 40
over 40 to 50
üle 40 kuni 50
over 50 to 75
üle 50 kuni 75
over 75
üle 75
Captive reptiles should be maintained on their natural foods, foodstuffs or commercial diets approximating those of their natural diets.
Vangistatud roomajatele tuleb pakkuda nende loomulikku toitu, toiduaineid või kaubanduslikke söötasid, mis sarnanevad nende loomuliku toiduga.
Many reptiles are carnivores (all snakes and crocodiles, most lizards, and some turtles), but some are vegetarian and others are omnivores.
Paljud roomajad on lihasööjad (kõik maod ja krokodillid, enamik sisalikke ja mõned kilpkonnad), kuid mõned on taimetoitlased ja osa on kõigesööjad.
Some species exhibit very narrow and specific feeding habits.
Mõnel liigil on väga kitsad ja spetsiifilised söömisharjumused.
Reptiles, except for some snakes, can be trained to feed on dead prey.
Roomajaid, välja arvatud mõned maod, saab treenida surnud saaki sööma.
Therefore, it should normally not be necessary to feed on live vertebrates.
Seetõttu ei ole tavaliselt vajalik pakkuda söögiks elusaid selgroogseid.
When dead vertebrates are used, they should have been humanely killed using a method that avoids the risk of toxicity to the reptiles.
Surnud selgroogsete kasutamisel peavad need olema humaanselt surmatud, kasutades meetodit, mis vähendaks roomajate mürgistusohtu.
Feeding regimes should be appropriate to the species, stage of development and husbandry system.
Söötmisrežiimid peavad vastama liigile, arengustaadiumile ja loomakasvatussüsteemile.
Drinking water should be provided for all reptiles.
Igal roomajal peab olema juurdepääs joogiveele.
A variety of substrates may be used for terraria, depending on the requirements of the species.
Terraariumis saab sõltuvalt liigi vajadustest kasutada erinevaid allapanumaterjale.
Fine sawdust and any other small-particle substrate should be avoided, as this may cause serious mouth or internal injuries or bowel obstruction, particularly in snakes.
Vältima peab peent saepuru ja muid peeneteralisi allapanumaterjale, kuna see võib (eriti madudele) põhjustada tõsiseid suu- või siseorganite vigastusi või sooleummistusi.
Care is needed when handling reptiles, as they can be easily injured.
Roomajate kohtlemisel tuleb olla ettevaatlik, kuna neid on kerge vigastada.
For example, some lizards may shed their tails (autotomy) if handled in an inappropriate way, and other species can easily be traumatised.
Näiteks võivad mõned sisalikud ebasobiva kohtlemise tagajärjel saba maha jätta (autotoomia) ja teised liigid on kergesti traumeeritavad.
(See also paragraph 4.11. of the General section)
(Vaata ka üldosa punkt 4.11.)
An appropriate method of killing is by an overdose of a suitable anaesthetic.
Surmamismeetodiks sobib tuimestusaine üledoos.
Where animals need to be identified individually a number of suitable methods are available: transponders; enclosure labels for individually housed animals; monitoring individual skin patterns (according to colour, skin damages, etc.); pen markings require renewal after skin shedding; small labels at the toes by coloured thread.
Loomade eristamiseks on mitmeid sobivaid meetodeid: mikrokiibid, hoidmiskoha sildid üksikult peetavate loomade puhul, individuaalsete nahamustrite (värvi, nahakahjustuste jne) jälgimine, pliiatsimärgid (on tarvis kestumise järel uuendada), väiksed värvilisest niidist märgid varvaste küljes.
Toe clipping is deleterious and should not be done.
Varvaste lõikamine ei ole soovitav, kuna see kahjustab tervist.
During transport reptiles should be provided with adequate air and moisture and, if necessary, appropriate devices included to maintain the required temperature and humidity.
Transportimisel peab roomajatel olema piisavalt õhku ja õhuniiskust ning vajaduse korral sobivad vahendid nõutava temperatuuri ja suhtelise õhuniiskuse tagamiseks.
SPECIES-SPECIFIC GUIDELINES FOR FISH
LIIGISPETSIIFILISED SUUNISED KALADE PIDAMISEKS
The use of fish as experimental animals has expanded greatly over the past decade for a number of reasons, including the great increase in aquaculture, which has led to a variety of supporting basic studies in areas such as nutrition, disease, physiology and genetics, ecotoxicology and other toxicological research, as well as fundamental studies in genetics and immunology whose results are of relevance to higher vertebrate groups, including mammals.
Kalade katseloomadena kasutamine on viimasel kümnendil erinevatel põhjustel oluliselt sagenenud, sealhulgas akvakultuuri kasvu tõttu. See on kaasa toonud erinevad toetavad baasuuringud toitumise, haiguste, füsioloogia ja geneetika alal, ökotoksikoloogia ja muu toksikoloogia alase teadustöö, samuti alusuuringud geneetika ja immunoloogia alal, mille tulemused mõjutavad ka kõrgemaid selgroogsete rühmi, sealhulgas imetajaid.
A wide variety of fish species are used for experimental purposes and these have a diverse range of habitats, behaviour and environmental and husbandry requirements.
Teaduslikel eesmärkidel kasutatakse väga erineva päritoluga kalaliike, kellel on erinev leviala, käitumine ja nõuded keskkonnale ja kasvatamistingimustele.
Fish are ectothermic animals and thus highly adapted to their particular aquatic environment.
Kalad on kõigusoojased loomad ja nad on hästi kohanenud oma konkreetse veekeskkonnaga.
They react very rapidly to stress with immediate physiological consequences that can be relatively long-lasting and such changes, as well as having obvious welfare implications, will also impact upon experimental results.
Nad reageerivad väga kiiresti stressile ning stressi füsioloogilised tagajärjed võivad olla suhteliselt pikaajalised. Lisaks sellele, et need muutused mõjutavad ilmselt loomade heaolu, võivad nad mõjutada ka katse tulemusi.
Investigators and animal care staff should acquaint themselves with the characteristics of the proposed experimental fish species, to ensure that appropriate facilities and husbandry procedures are in place before animals are obtained.
Uurijad ja loomahooldustöötajad peavad tutvuma katseks mõeldud kalaliikide omadustega, et kindlaks määrata nõuded vastavatele rajatistele ja kalakasvatustegevustele enne kalade saabumist.
Species-specific guidance on rainbow trout (Oncorhynchus mykiss), Atlantic salmon (Salmo salar), tilapiine cichlids, zebra fish (Danio rerio), sea bass (Dicentrarchus labrax), Atlantic halibut (Hippoglossus hippoglossus), Atlantic cod (Gadus morhua), turbot (Scophthalmus maximus), African catfish (Clarias gariepenus) is available in the background document elaborated by the Group of Experts.
Eksperdirühma taustainformatsioon hõlmab liigispetsiifilist informatsiooni järgmiste kalade kohta: vikerforell (Oncorhynchus mykiss), lõhe (Salmo salar), sebrakala (Danio rerio), huntahven (Dicentrarchus labrax), harilik hiidlest ehk paltus (Hippoglossus hippoglossus), tursk (Gadus morhua), harilik kammeljas (Scophthalmus maximus), angersäga (Clarias gariepenus).
Further advice on the requirements of these and other species should be sought from expert specialists and care staff to ensure that any particular species needs are adequately addressed.
Edasisi nõuandeid nende ja teiste liikide vajaduste kohta saab spetsialistidelt ning hooldustöötajatelt, et tagada iga liigi vajaduste rahuldamine.
During aquaculture research, when the aim of the research requires that fish are kept under similar conditions to those under which commercial fish are kept, the keeping of the animals should at least follow the standards laid down in the Directive 98/58/EC.
Akvakultuuri uuringu läbiviimisel kalakasvanduses tuleb kalu pidada vähemalt vastavalt direktiivis 98/58/EÜ toodud standardile.
Water supply
Veevarustus
It is essential that an adequate water supply of suitable quality is provided at all times.
Hädavajalik on piisavas koguses ja sobiva kvaliteediga veehulga pidev olemasolu.
Water flow should also be appropriate to enable fish to swim correctly and to maintain normal behaviour.
Veevool peab olema sobiv, et kalad saaksid õigesti ujuda ja säilitada tavapärase elutegevuse.
In most cases, within enclosures housing post-larval fish, the water supply is best directed onto the water surface at an angle.
Pärast maimuiga on tavaliselt sobivaim suunata akvaariumi veevool veepinna suunas teatud nurga alt.
Water quality is the most important factor in maintaining the well-being of fish and in reducing stress and the risk of disease.
Vee kvaliteet on kalade heaolu säilitamise, stressi ja haigestumisriski vähendamise kõige olulisem tegur.
Water-quality parameters should at all times be within the acceptable range that sustains normal activity and physiology for a given species.
Vee kvaliteedi parameetrid peavad alati olema lubatud piirides, et tagada konkreetse liigi tavapärane aktiivsus ja talitlus.
The definition of acceptable range is complicated in that optimum conditions are not well defined for many species and that the requirements of individual species may vary between different life-stages e.g larvae, juveniles, adults or according to physiological status for example metamorphosis, spawning, feeding, previous history of exposure.
Lubatud piiride mõiste on keeruline, kuna optimaalsed tingimused ei ole paljude liikide puhul hästi defineeritud ja konkreetse liigi nõuded võivad varieeruda sõltuvalt elujärgust (näiteks maim, noor, täiskasvanud isend) või füsioloogilisest seisundist (näiteks metamorfoos, kudemine, toitumine), samuti varasematest keskkonnatingimustest.
Fish show varying degrees of adaptability to changing water-quality conditions.
Kalad kohanevad veekvaliteedi muutustega erinevalt.
Some degree of acclimatisation may be necessary and this should be carried out for a period appropriate for the fish species in question.
Teatud kohanemisaeg võib olla vajalik ja see peaks olema konkreetsele kalaliigile sobiva kestusega.
As most fish species cannot function well in water containing a high level of suspended solids, these should be maintained within an acceptable range.
Kuna enamik kalaliikidest ei tule hästi toime vees, mille hõljuvaine tase on kõrge, siis tuleb hõljuvaine taset hoida lubatud piirides.
Where necessary water supply to facilities should be appropriately filtered to remove substances harmful to fish and to maintain suitable water physico-chemical parameters.
Vajaduse korral tuleb rajatise veevarustust filtreerida, et kõrvaldada kaladele kahjulikud ained ja säilitada sobivad vee füüsikalis-keemilised parameetrid.
Oxygen concentration should be appropriate to the species and the context in which they are held.
Hapniku kontsentratsioon peab olema liigile sobiv ja vastama teistele pidamistingimustele.
Required oxygen concentration will vary according to temperature, carbon dioxide concentration, salinity, feeding level and amount of handling.
Vajalik hapniku kontsentratsioon sõltub temperatuurist, süsinikdioksiidi kontsentratsioonist, soolsusest, toitumistasemest ja sekkumise sagedusest.
Where necessary supplementary aeration of water should be provided.
Vajaduse korral peab vett täiendavalt õhutama.
Nitrogen compounds
Lämmastikühendid
Ammonia is the main excretory product of fish.
Ammoniaak (mitteioniseeritud vorm NH3 ja ioniseeritud vorm NH4+) on kalade põhieritis.
Dissolved urea, as well as feed and faeces, are converted to inorganic compounds such as ammonia and phosphate.
Lahustunud uurea, samuti sööt ja fekaalid muundatakse anorgaanilisteks ühenditeks, nagu ammoniaagiks ja fosfaadiks.
Ammonia will be further converted into nitrite and nitrate.
Ammoniaak muundatakse edasi nitritiks ja nitraadiks.
Ammonia and nitrite are very toxic to fish and their accumulation should be avoided by increasing flow rate, reducing density or temperature, or biofiltration.
Ammoniaak ja nitrit on kaladele väga mürgised ning nende kuhjumist peab vältima, tõstes vee voolutugevust, vähendades loomkoormust või temperatuuri või kasutades biofiltratsiooni.
Susceptibility to ammonia varies between fish species and in general marine and younger fish are more susceptible.
Kalade ja mereelustiku tundlikkus ammoniaagile on erinev. Nooremad kalad on vastuvõtlikumad.
The toxic form of ammonia is unionised ammonia, the amount of which depends not only on total ammonia concentration, but also on pH, salinity and temperature.
Ammoniaagi toksiline vorm on mitteioniseeritud ammoniaak, mille hulk ei sõltu ainult ammoniaagi üldkontsentratsioonist, vaid ka happesusest, soolsusest ja temperatuurist.
Carbon dioxide is produced by fish during respiration and dissolves in water to form carbonic acid, thus lowering the pH.
Kalad toodavad süsinikdioksiidi hingamisel ja see lahustub vees süsihappeks, vähendades sellega vee pH-d.
Accumulation of carbon dioxide can be a problem at a high stocking density if pure oxygen is used instead of air to maintain the oxygen content in the water.
Süsinikdioksiidi kogunemine võib suurema loomkoormuse puhul probleeme põhjustada, kui vee hapnikusisalduse säilitamiseks kasutatakse õhu asemel puhast hapnikku.
Although high concentrations of free carbon dioxide can be fatal to fish this is most unlikely to be a problem under normal housing conditions.
Kuigi vaba süsinikdioksiidi kontsentratsioon võib olla kaladele surmav, ei põhjusta see normaalsete pidamistingimuste korral tõenäoliselt probleeme.
However, care should be taken that water supply systems, particularly in the case of groundwater-based systems, do not introduce harmful quantities of carbon dioxide in the enclosures.
Siiski tuleb hoolt kanda, et veevarustussüsteemid, eriti põhjaveel rajanevad süsteemid, ei tooks koos veega piirdeaedadesse vees lahustunud süsinikdioksiidi kahjulikes kogustes.
Acceptable pH levels depend on many water quality factors, for example, carbon dioxide and calcium.
Lubatud pH tase sõltub paljudest veekvaliteedi näitajatest, näiteks süsinikdioksiidi ja kaltsiumi kontsentratsioonist.
As far as possible pH should be kept stable as any changes in pH will influence other water quality parameters.
Niipalju kui võimalik tuleks pH väärtus hoida stabiilsena, kuna iga happesuse muutus mõjutab teisi veekvaliteedi parameetreid.
In general pH may be lower in freshwater than in salt water.
Üldiselt võib pH olla madalam magevees kui soolvees.
If necessary supply water should be buffered.
Vajaduse korral peab vett puhverdama.
Salinity
Soolsus
Salinity requirements of fish will vary according to whether they are marine or freshwater in origin or adapted.
Kalade soolsuse vajadus sõltub nende päritolust (kas mere- või mageveekalad) või kohanemisvõimest soolsustingimustega.
Changes in salinity should be introduced gradually.
Soolsuse muutmine peab toimuma järk-järgult.
Temperature should be maintained within the optimal range of the fish species involved and any changes should take place gradually.
Temperatuuri peab hoidma vastavale kalaliigile optimaalses vahemikus ja iga muutus tuleb läbi viia järk-järgult.
At high temperatures it may be necessary to provide supplementary aeration of enclosure water.
Kõrgete temperatuuride puhul võib olla vajalik piirdeaia vett täiendavalt õhutada.
Many fish require light for feeding and other behavioural activities.
Paljud kalad vajavad toitumiseks ja teisteks tegevusteks valgust.
Fish should be maintained on an appropriate photoperiod as far as possible since the day/night cycle influences the physiology and the behaviour of fish.
Kalu tuleb pidada sobiva fotoperioodi juures nii kaua kui võimalik, kuna päeva/öö tsükkel mõjutab kalade talitlust ja käitumist.
Many fish species should not normally be kept in bright light, although some tropical species naturally encounter very bright light.
Paljusid kalaliike ei tohi tavaliselt ereda valguse käes hoida, kuigi mõned troopilised liigid puutuvad looduses kokku väga tugeva valgusega.
As appropriate for the species, lighting should be subdued or tanks should be covered and suitable hiding places provided.
Liigile sobivalt peab valgustust vähendama või peab akvaariumid katma ja võimaldama sobivaid pelgupaiku.
Abrupt changes in light should be avoided as far as possible.
Äkilisi muutusi valgustuses peab võimalusel vältima.
Fish can be acutely sensitive to sounds, even at very low levels.
Kalad võivad olla väga tundlikud isegi väga madalalatasemeliste helide suhtes.
Noise levels within experimental facilities should be kept to a minimum.
Katserajatiste müratase tuleks hoida võimalikult madalal.
Where possible equipment causing noise or vibration, such as power generators or filtration systems, should be separated from fish-holding facilities.
Võimaluse korral peab müra või vibratsiooni tekitavad seadmed, nt elektrigeneraatorid või filtrisüsteemid, paigutama kalade rajatisest eraldi.
Fish reared in a particular environment will adapt to the stimuli presented there and may become stressed if moved to unfamiliar surroundings.
Erikeskkonnas üles kasvatatud kalad kohanevad seal olevate ärritajatega ja võivad sattuda võõrasse ümbruskonda üleviimisel stressi.
(See Paragraph 2.6 of the General Section)
(Vaata üldosa punkt 2.6.)
Appropriate attention should be paid to hygiene within experimental facilities.
Katserajatistes tuleb säilitada vajalik hügieenitase.
The health of fish is intimately bound up with their environmental and husbandry conditions.
Kalade tervis on tihedalt seotud keskkonna- ja loomakasvatustingimustega.
Most diseases are associated with stress arising from deficiencies in these conditions and any attempt to control disease should address these areas if problems are to be successfully eradicated.
Enamik haigustest on seotud nimetatud tingimuste puudujääkidega kaasneva stressiga ning püüdlused haigust kontrolli alla saada peavad olema suunatud nende puudujääkide parandamisele.
Fish health management is almost always concerned with populations rather than single individuals, and control measures should be designed accordingly.
Kalade tervisekorraldus on peaaegu alati seotud pigem populatsiooniga kui üksikisendiga ja kontrollimeetmed tuleb vastavalt kavandada.
Hygiene and disinfection
Hügieen ja desinfektsioon
Fish-holding facilities, including associated pipework, should be cleaned and disinfected when appropriate.
Kalade pidamise rajatisi, sealhulgas torustikku, tuleb puhastada ja desinfitseerida vastavalt vajadusele.
In closed systems cleaning and disinfection should be compatible with maintenance of optimal microbiological conditions.
Kinniste süsteemide puhastamine peab vastama optimaalsete mikrobioloogiliste tingimuste säilitamise nõuetega.
Equipment, for example nets, should be disinfected between use.
Varustust, näiteks võrke, peab desinfitseerima iga kasutuskorra järel.
Staff should take precautions to prevent cross-contamination between fish enclosures.
Kalade hoidmiskohtade ristsaastumise vältimiseks peavad töötajad võtma kasutusele ettevaatusabinõusid.
Newly introduced stocks, both from farmed and wild fish, should be given an appropriate quarantine period, as far as possible separate from existing stocks.
Nii kasvandustest pärit kui ka loodusest püütud kalarühmadele peab rakendama sobiva kestusega karantiiniaja, eraldades nad olemaolevatest rühmadest võimalikult pikaks ajaks.
During quarantine they should be closely monitored and any disease problem which arises should be treated or the stock destroyed.
Karantiini ajal tuleb neid hoolikalt jälgida ja iga avastatud haiguslikku seisundit peab ravima või rühma hävitama.
Farmed fish should be procured from reputable suppliers and as far as possible have a verified health status.
Kasvatatud kala tuleks soetada hea mainega varustajatelt ja info nende tervisliku seisundi kohta peaks olema võimalikult täielik.
Fish behaviour will influence stocking density and schooling or territorial behaviour should be considered.
Loomkoormuse määramisel tuleb arvestada kalade käitumist ning arvesse tuleb võtta kalaparve liikumise dünaamikat või territoriaalset käitumist.
The stocking density of fish should be based on the total needs of the fish in respect of environmental conditions, health and welfare.
Kalade loomkoormus peab põhinema kalade üldvajadustel keskkonnatingimuste, tervise ja heaolu suhtes.
Fish should have sufficient water volume for normal swimming.
Kaladel peab normaalseks ujumiseks olema piisavalt suur veeruumala.
Measures should be taken to avoid or minimise conspecific aggression without otherwise compromising animal welfare.
Liigikaaslaste vahelise agressiooni vältimiseks või vähendamiseks tuleb võtta meetmeid, ilma et kahjustataks loomade heaolu.
Acceptable stocking density for a given species will vary depending on water flow and current, water quality, fish size, age, health and feeding method.
Vastava liigi lubatav loomkoormus sõltub veevoolust ja voolu tugevusest, veekvaliteedist, kalade suurusest, vanusest, tervisest ja söötmismeetodist.
In principle, groups should consist of fish of the same size to minimise the risk of injuries or cannibalism.
Vigastuste ja kannibalismi vältimiseks peavad rühmad põhimõtteliselt koosnema sama suurusega kaladest.