natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Ferrets: Minimum enclosure dimensions and space allowances
Valgetuhkrud: hoidmiskoha miinimummõõdud ja ruumi minimaalne suurus
Animals up to 600 g
Loomad kaaluga kuni 600 g
Animals over 600 g
Loomad kaaluga üle 600 g
Adult males
Täiskasvanud isasloomad
Jill and litter
Emasloom pesakonnaga
Animal enclosures should be of a rectangular shape rather than square, to facilitate locomotor activities.
Lokomotoorse tegevuse soodustamiseks peab puur olema pigem ristküliku- kui ruudukujuline.
Constraint in less than the above space requirements for scientific purposes, such as in a metabolism cage, may severely compromise the welfare of the animals
Eespoolnimetatust väiksema ruumi, näiteks ainevahetuse jälgimise puuri kasutamine loomkatse läbiviimise eesmärgil võib looma heaolu tõsiselt kahjustada.
The flooring for ferret accommodation should be a solid continuous floor with a smooth non-slip finish.
Tuhkrute pidamise kohas tuleb eelistada tugevat ühes tükis siledat ja mittelibisevat põrandat.
Additional enclosure furniture such as beds or platforms should provide all ferrets with a warm and comfortable resting place.
Täiendava sisustuse lisamisega, nagu näiteks asemed või platvormid, tuleb igale tuhkrule tagada soe ja mugav puhkamiskoht.
Open flooring systems such as grids or mesh should not be used for ferrets.
Avatudpõrandasüsteeme, nagu näiteks võredest või võrgust põrandad, valgetuhkrutele ei soovitata.
Bedding material is required for all ferrets.
Igal tuhkrul peab olema asemematerjal.
In addition, nesting materials such as hay, straw or paper should be provided.
Lisaks tuleb anda pesategemismaterjale, nagu näiteks heina, õlgi või paberit.
Deep litter systems are considered to provide additional enrichment.
Süvaallapanu loetakse keskkonna mitmekesistamise lisavahendiks.
It is good practice to use some litter or substrate material at least to facilitate cleaning and minimise the necessity to wash/hose down regularly.
Hea tava kohaselt kasutatakse vähemalt veidi allapanumaterjali, et hõlbustada puhastamist ja vähendada märgpuhastuse või veejoaga pesemise sagedust.
Wet cleaning by hosing down of animal enclosures should not result in ferrets becoming wet.
Märgpuhastuse käigus ei tohiks tuhkrud märjaks saada.
When animal enclosures are hosed down, the ferrets should be removed from the enclosure to a dry place and returned only when it is reasonably dry.
Kui hoidmiskohti puhastatakse voolikuga, siis tuleb tuhkrud selleks ajaks viia kuiva kohta ja tagasi tuua alles siis, kui ruum on piisavalt kuiv.
Ferrets tend to defecate against a vertical surface in one area of the enclosure.
Tuhkrud kipuvad roojama hoidmiskoha kindlas piirkonnas asuvale vertikaalsele pinnale.
Provision of a litter tray may be beneficial and reduce the frequency of cleaning required for the remainder of the enclosure.
Liivakasti kasutamine võib osutuda kasulikuks ning vähendada ülejäänud hoidmiskoha puhastamise sagedust.
All excreta and soiled materials should be emptied at least daily, and more frequently if necessary, from litter trays and/or removed from all other areas used by the animals as a toilet.
Liivakastist ja muudest kohtadest, mida loomad käimlana kasutavad, tuleb väljaheide ja määrdunud materjal eemaldada vähemalt kord päevas ning vajaduse korral sagedamini.
Frequency of cleaning of the remainder of the enclosure should be determined on factors such as stocking density, enclosure design and stage of breeding e.g. periparturient period.
Ülejäänud hoidmiskoha puhastamise sageduse määravad järgmised tegurid: loomkoormus, hoidmiskoha projektlahendus ja paljunemistsükli konkreetne aste, näiteks poegimiseelne või -järgne periood.
SPECIES-SPECIFIC GUIDELINES FOR NON-HUMAN PRIMATES
LIIGISPETSIIFILISED SUUNISED AHVILISTE PIDAMISEKS
Keeping non-human primates in the laboratory creates a number of problems which are not shared with other commonly used laboratory mammals.
Ahviliste pidamine laboritingimustes toob kaasa hulga probleeme, mida ei teki teiste sageli laboris kasutatavate imetajate puhul.
Non-human primates are not domesticated, but are wild animals; most are also arboreal.
Ahvilised ei ole kodustatud loomad, nad on metsloomad ja enamik neist on puiselulised.
Their wild status means that they are more alert than domesticated species and thus are highly reactive to any unfamiliar and alarming stimuli.
Et nad on metsloomad, tähendab see ühtlasi, et nad on kodustatud loomadest valvsamad ja reageerivad seetõttu tugevalt igale võõrale ja ärevust tekitavale ärritajale.
Unlike domesticated species, they have not been selected for friendliness to humans and low aggression.
Erinevalt kodustatud loomaliikidest ei valita neid katse jaoks inimese suhtes üles näidatud sõbralikkuse ja madala agressiivsuse järgi.
Early friendly contact between infants and care-givers will result in a less fearful animal, as the animals learn that familiar humans do not constitute a threat, but the animals will retain most of the attributes of their wild conspecifics.
Varajane sõbralik kontakt väga noore looma ja hooldaja vahel muudab looma vähem kartlikuks, sest loom mõistab, et tuttavad inimesed ei kujuta endast ohtu, kuid siiski säilib loomadel enamik nende metsikute liigikaaslaste omadustest.
In contrast to non-arboreal laboratory mammals, the flight reaction of non-human primates from terrestrial predators is vertical, rather than horizontal; even the least arboreal species seek refuge in trees or on cliff faces.
Erinevalt puiseluliste loomade hulka mitte kuuluvatest laboriimetajatest on ahviliste põgenemissuund röövloomade eest pigem vertikaalne kui horisontaalne. Isegi kõige vähem puiseluline liik otsib pelgupaika puu otsast või kaljunukilt.
As a result, enclosure height should be adequate to allow the animal to perch at a sufficiently high level for it to feel secure.
Seetõttu peab piirdeaed olema nii kõrge, et loom saaks enda turvaliselt tundmiseks ronida piisavalt kõrgele istuma.
The structural division of space in primate enclosures is of paramount importance.
Ahviliste hoidmiskohtade ülesehituse küsimus on ülioluline.
It is essential that the animals should be able to utilise as much of the volume as possible because, being arboreal, they occupy a three-dimensional space.
On hädavajalik, et loomad saaksid kasutada neile antud ruumi nii täielikult kui võimalik, sest puiseluliste loomadena vajavad nad kolmemõõtmelist ruumi.
To make this possible, perches and climbing structures should be provided.
Selle võimaldamiseks tuleb hoidmiskohta paigaldada rõhtlatte istumiseks ja ronimisvahendeid.
In addition to their wild nature and climbing habits, non-human primates have advanced cognitive capabilities and complex foraging and social behaviour.
Lisaks metsikule loomusele ja ronimisharjumusele on ahvilistel arenenud kognitiivsed võimed ning keerukas toiduotsimis- ja sotsiaalne käitumine.
As a result, they require complex, enriched environments to allow them to carry out a normal behavioural repertoire.
Sellest tulenevalt vajavad nad keerukat, mitmekesist keskkonda, mis võimaldab neil järgida oma tavapäraseid käitumisharjumusi.
The group structure, however, should be such that normal behaviours indicative of distress or pain or those likely to result in injury are kept to a minimum.
Rühmas pidamisel tuleb siiski sellised käitumistavad, mis tekitavad kannatust või valu või viitavad vigastuse tekitamisele, viia miinimumini.
Non-human primates used for scientific research should be captive-bred and, where practicable, reared on site to avoid transport stress.
Katsetes kasutatavad ahvilised peavad olema üles kasvanud vangistuses ja võimaluse korral samas kohas, et vältida veoga kaasnevat stressi.
Captive-bred animals are of known age, parentage and health status and have been reared under standardised husbandry practices.
Vangistuses kasvatatud loomade kohta on teada nende vanus, vanemad ja terviseandmed ning neid on kasvatatud standardiseeritud loomakasvatusmeetoditega.
Where non-human primates are to be imported they should, whenever possible, be obtained as offspring from established breeding colonies with high welfare and care standards.
Kui ahvilisi tuleb sisse tuua, siis tuleb loom võimaluse korral valida kõrge heaolu ja hooldamise standardi poolest tuntud paljunemiskolooniast.
They should be free from zoonotic diseases.
Loomadel ei tohi olla zoonootilisi haigusi.
Wild caught animals should only be used in exceptional circumstances as they present health hazards to staff, have unknown histories and are likely to be more afraid of humans.
Vabalt looduses elavaid loomi tuleb kasutada üksnes erandkorras, kuna see kujutab endast terviseriske töötajatele, loomade minevik on teadmata ning nad on ilmselt kartlikumad.
In some instances there can be a significant mortality among the animals at the trapping site and during transfer to the source country holding site.
Mõnel juhul võib looma suremus kinnipüüdmiskohal ja päritolumaa pidamise kohta vedamisel olla suur.
Additional details are provided for the commonly bred and used laboratory species.
Sagedamini peetavate ja kasutatavate laboriliikide kohta on ära toodud täiendavad üksikasjad.
Further advice on requirements for other species (or if behavioural or breeding problems occur) should be sought from experienced primatologists and care staff to ensure that any particular species needs are adequately addressed.
Lisanõuandeid teiste liikide kohta (või kui ilmnevad käitumis- või paljunemisprobleemid) tuleb otsida kogenud primatoloogidelt ja hooldajatelt, et rahuldada piisavalt iga liigi vajadusi.
As in captivity the animals have restricted opportunities for natural behavioural means of coping with climatic change, the ranges specified for laboratory animals will not necessarily reflect those which they experience in nature.
Kuna vangistuses peetavatel loomadel on piiratud võimalus iseseisvalt kliimaoludega kohaneda, siis ei esinda laboriloomade kohta antud temperatuurivahemikud alati neid, mida loomad looduses kogevad.
Generally the ranges will be those which are optimal for the animals and comfortable for staff.
Üldiselt peavad vahemikud olema sellised, et need oleksid loomade jaoks optimaalsed ja töötajate jaoks mugavad.
Where outdoor enclosures are in use, it is essential to provide shelter from inclement weather for all individuals and continuous access to adequate heated indoor accommodation.
Kui kasutatakse ka välisaedikuid, siis on hädavajalik kõiki loomi mahutava varjualuse olemasolu halbade ilmastikuolude korral ja alaline sissepääs piisavalt sooja siseruumi.
This is of particular importance in breeding colonies with extensive outdoor enclosures to reduce the risk of frostbite and loss of neonates in the winter months.
See on eriti oluline laialdaste välisaladega paljunemiskolooniates, et vältida külmakahjustusi ja vastsündinute surma talvekuudel.
Although some non-human primates live in tropical rain forests, where humidity is high, and others in arid regions, it is not necessary for this to be replicated in the laboratory for established colonies.
Kuigi osa ahvilisi pärineb kõrge õhuniiskusega troopilistest vihmametsadest ja osa kuivadest piirkondadest, ei ole laboris peetavale kolooniale nende loodusliku elupaiga kliima jäljendamine vajalik.
In general, humidity levels of 40 to 70 % relative humidity are comfortable for both animals and care staff.
Üldiselt peetakse suhtelist õhuniiskust 40–70 % mugavaks nii loomade kui töötajate jaoks.
Care should be taken (see individual species) not to expose the animals to humidity which is too low and prolonged exposure outside this range should be avoided, particularly for New World monkeys, which may be susceptible to respiratory problems.
Tuleks hoolt kanda selle eest (vaata üksikuid liike), et õhuniiskus ei oleks liiga madal ja eriti tuleb vältida pikaajalist kokkupuudet nimetatud vahemikust madalamale jääva õhuniiskusega Uue Maailma ahvide puhul, kes on vastuvõtlikud hingamisteede haigustele.
Most laboratory non-human primates should have a 12 hour/12 hour light/dark cycle.
Enamikule laboris peetavatest ahvilistest sobib 12tunnise valguse ja 12tunnise pimeduse tsükkel.
Simulated dawn and dusk lighting may be beneficial for some species.
Mõne liigi jaoks võib osutuda kasulikuks koitu ja eha imiteeriva kunstliku valgustuse kasutamine.
For the nocturnal species, such as Aotus trivirgatus, the cycle should be modified so that dim red light is used during part of the normal working day to allow the animals to be observed during their active periods, and also to enable routine husbandry tasks to be carried out safely.
Öise eluviisiga liikide jaoks, näiteks Aotus trivirgatus, peab tsüklit muutma nii, et tööpäeva teatud perioodil kasutatakse nõrka punast valgust, et loomi saaks jälgida nende aktiivse perioodi ajal ja samas viia turvaliselt läbi rutiinseid loomakasvatustegevusi.
Whenever possible, rooms housing non-human primates should be provided with windows, since they are a source of natural light and can provide environmental enrichment.
Ahvilisi tuleb igal võimalusel hoida akendega ruumides, kuna akendest tulev loomulik valgus mitmekesistab keskkonda.
Restful background sound such as music or radio programmes provided during the day can act as a form of environmental enrichment and help to screen out sudden loud noises but it should not be provided permanently.
Rahustava taustaheli, näiteks muusika või raadioprogrammide kasutamine päevasel ajal võib keskkonda mitmekesistada ja aidata summutada äkilist valju müra, kuid seda ei tohiks teha pidevalt.
Music may also have a calming effect on the animals in times of stress.
Muusika võib mõjuda stressis loomadele rahustavalt.
For most species, satisfactory sound levels will be the same as those recommended for staff, but some species such as callitrichids can also hear ultrasound, so this should be taken into account.
Enamiku liikide jaoks on soovitatav helitugevus sama, mida soovitatakse töötajate jaoks, kuid mõnede liikide, nagu näiteks küünisahvlased (callithiridae) (marmosetid ja tamariinid), puhul tuleb arvesse võtta, et nad kuulevad ka ultraheli.
The level of background noise should be kept low and should only exceed 65 dBA for short periods.
Taustaheli peab olema nõrk ning ületama 65 dBA vaid lühiajaliselt.
Most higher non-human primates have similar hearing to humans; to avoid frightening the animals sirens should be avoided.
Enamikul kõrgemalt arenenud ahvilistel on inimesega sarnane kuulmine. Sireene ei tohiks kasutada, sest need hirmutavad loomi.
An appropriate alternative would be to use flashing lights visible to staff in all rooms.
Alternatiiviks võib olla kõikides ruumides töötajatele nähtavate vilkuvate lampide kasutamine.
Though the use of captive-bred animals should ensure that they are in good health and do not pose a risk of infection to staff or other non-human primates in the premises, all newly acquired animals should arrive with full health certification and be quarantined on arrival.
Vangistuses üleskasvanud loomade kasutamine peab tagama nende hea tervise ning kindlustama, et nad ei ole nakkusallikaks töötajatele või teistele ahvilistele. Siiski peavad kõik sissetoodud loomad saabuma täieliku veterinaartõendiga ja läbima karantiini.
During this period their health should be closely monitored and further serological, bacteriological and parasitological tests should be performed by competent laboratories as required.
Karantiinis tuleb nende tervist hoolikalt jälgida ning vajaduse korral teha vereuuringud, bakterioloogilised uuringud ja parasiidiproovid pädevates laboratooriumides.
All non-human primates in the colony should be under expert veterinary control and submitted to periodical diagnostic tests.
Kõik koloonia ahvilised peavad olema asjatundliku veterinaararsti järelevalve all ja nende tervist tuleb perioodiliselt kontrollida.
Their close affinity to humans results in susceptibility to a number of diseases and parasites that are common to both and occasionally life threatening to the other.
Nende sarnasus inimestega tähendab ühtlasi seda, et nad on vastuvõtlikud erinevatele haigustele ja parasiitidele, mis võivad esineda mõlemal liigil ja võivad mõnel juhul olla teisele liigile eluohtlikud.
It is, therefore, of vital importance that there is also regular medical screening of the staff.
Seetõttu on elulise tähtsusega töötajate korrapärane tervisekontroll.
Any member of staff posing a potential health risk to the animals should not have contact with the animals.
Loomadega ei tohiks kokku puutuda töötaja, kes võib ohustada loomade tervist.
Particular care should be taken when dealing with animals which may be contaminated by pathogens transmissible to humans.
Erilist tähelepanu tuleb pöörata selliste loomadega tegelemisele, kes võivad olla nakatunud inimesele ülekanduvate patogeenidega.
Staff should be informed, and measures taken to minimise the risk of infection.
Töötajad peavad olema ohust teadlikud ja nakkusohu vähendamiseks tuleb võtta kasutusele vastavad meetmed.
Lifetime health records should be kept for each animal.
Terviseandmeid tuleb hoida iga looma kogu elutsükli kohta.
The investigation of unexpected morbidity and mortality should be thorough, having regard for potential zoonotic diseases, and be entrusted to competent personnel and laboratories.
Arvestades zoonootiliste haiguste võimalust, peavad pädevad töötajad ja laborid kõiki ootamatuid haigestumise ja surma juhtumeid põhjalikult uurima.
Non-human primates from different geographical areas should be strictly separated from each other until their health status has been clarified.
Kõik erinevatest geograafilistest piirkondadest pärinevad ahvilised tuleb hoida rangelt üksteisest lahus kuni nende tervisliku seisundi kindlakstegemiseni.
In outdoor enclosures vermin control is of particular importance.
Siseruumides on eriti tähtis kahjurite tõrje.
A person competent in the behaviour of non-human primates should be available for advice on social behaviour, environmental enrichment strategies and management.
Ahviliste sotsiaalse käitumise, keskkonna mitmekesistamise strateegiate ja korraldamise kohta soovituste andmiseks peab kättesaadav olema ahviliste sotsiaalset käitumist tundev pädev isik.
Because the common laboratory non-human primates are social animals, they should be housed with one or more compatible conspecifics.
Kuna tavaliselt laboris peetavad ahvilised on sotsiaalsed loomad, tuleb neid pidada koos ühe või mitme omavahel kokkusobiva liigikaaslasega.
To ensure harmonious relations, it is essential that the group composition of laboratory non-human primates should be appropriate.
Harmooniliste suhete kindlustamiseks on hädavajalik moodustada laboris peetavatest ahvilistest omavahel hästi sobiv rühm.
Compatibility, and hence group composition, in terms of the age and sex of its members depends on the species.
Omavaheline kokkusobivus ja sellest johtuvalt rühma koosseis vanuse ning soo lõikes sõltub konkreetsest liigist.
In creating groups, the natural social organisation of the species should be taken into account.
Rühmade moodustamisel tuleb arvestada vastava liigi loomulikku sotsiaalset korraldust.
In confined conditions, however, where the space for extended chases or the emigration of social rejects is not available, the natural age and sex composition of troops may be inappropriate, modifications to group structure may be required.
Piiratud tingimustes võib rühma koosseisus teha muudatusi, kuna pikem tagaajamine või rühmast väljatõugatute eraldumine on ruumi piiratuse tõttu võimatu, mistõttu võib loomulik vanuse ja soo lõikes rühma moodustamine olla ebasobiv.
For example, a harem structure may be substituted for the natural multi-male, multi-female troop in macaques.
Näiteks makaakide puhul võib loodusliku paljudest isas- ja emasloomadest koosneva rühma asendada haaremikorraldusega.
Experimental protocol may also determine group composition, for example, single-sex or same age groups.
Rühma koosseis võib tuleneda ka katse protokollist, mis võib näiteks määrata, et rühma liikmed peavad olema samast soost või samast vanuserühmast.
Visual barriers, which allow the animals to be out of sight of one another, are important in group housing and multiple escape routes provide opportunities to avoid attacks and also prevent dominant individuals from restricting access of subordinates to other parts of the enclosure.
Nägemisulatust piiravad piirded, mis võimaldavad loomadel üksteise vaateväljast eemalduda, on rühmas pidamise puhul tähtsal kohal. Mitme põgenemistee olemasolu võimaldab vältida kallaletunge ning hoida ära selle, et domineerivad loomad takistavad alamaid minemast hoidmiskoha teistesse osadesse.
Careful monitoring of animals is necessary following grouping or mixing, and a programme of action should be in place for managing and minimising aggressive interaction.
Pärast loomade rühmadesse paigutamist või ümberpaigutamist tuleb neid hoolikalt jälgida. Agressiivsusega toime tulemiseks ja selle vähendamiseks peab olema kindlaks määratud vastav tegevuskava.
Where animals are housed in same-sex groups, it is best to avoid housing the two sexes in close proximity, as this can sometimes lead to the males becoming aggressive.
Kui loomi peetakse samasoolistes rühmades, siis on kõige parem vastassoo esindajaid lähedal mitte pidada, kuna see võib mõnikord muuta isasloomad agressiivseks.
The only exceptions to social housing should be either for veterinary reasons or where an experimental protocol demands it to ensure good science.
Sotsiaalsest pidamisest tuleb erandeid teha üksnes veterinaarsel põhjusel või katse edukaks läbiviimiseks.
Single housing should only be allowed for as short a time as possible, under close supervision, where there is a justification on veterinary or welfare grounds.
Üksikult pidamist tohib lubada võimalikult lühikeseks ajaks ja hoolika järelevalve all, kui selleks on veterinaarne või looma heaolust tingitud vajadus.
For experimental animals, where housing them in large groups is not possible, keeping them in same-sex compatible pairs is probably the best social arrangement.
Katseloomadele, kelle pidamine suures rühmas ei ole võimalik, sobib kõige paremini elamine sobiva samast soost paarilisega.
Where socially housed animals need to be separated for a period of time, for example, for dosing, care and vigilance should be exercised on re-introduction as the social organisation in the group may have changed and the animal may be attacked.
Kui sotsiaalselt peetavaid loomi tuleb teatud ajaks üksteisest lahutada, näiteks preparaatide manustamiseks, siis tuleb looma tagasiviimisel rühma hoolikalt ja valvsalt jälgida, kuna rühma sotsiaalne korraldus võib olla vahepeal muutunud ning looma võidakse rünnata.
Possible solutions include confinement of this animal to an individual enclosure attached to, or within, the main living area or separation of all individuals briefly followed by re-introduction of the whole group simultaneously.
Lahenduseks võib olla selle looma paigutamine üksikusse hoidmiskohta, mis on ühendatud põhieluruumiga või asub selle sees, või kõikide loomade lühiajaline üksteisest lahutamine, millele järgneb kogu rühma samaaegne taasühinemine.
The sex ratio and numbers of animals in a breeding colony will depend on the species involved.
Kasvatuskoloonia sooline jaotus ja loomade arv sõltub konkreetsest liigist.
It is important to ensure that both space and complexity are adequate to prevent the intimidation of individuals, particularly low-ranking females and young.
Tuleb tagada, et ruum oleks piisavalt avar ning mitmete võimalustega, et vältida isendite, eriti alama positsiooniga emasloomade ja noorloomade hirmutamist.
In polygamous species, the sex ratio should ensure that the majority of females are mated and give birth to live offspring.
Polügaamsete liikide puhul peab sugude osakaaluga tagama, et enamik emasloomi paaritub ja sünnitab järglase.
Where there is more than one male in the group, care should be taken to ensure that the males are compatible.
Kui rühmas on rohkem kui üks isasloom, siis tuleb hoolikalt jälgida, et isasloomad omavahel sobiksid.
Monogamous species will be bred in family groups with a breeding pair and two or more sets of their offspring.
Monogaamseid liike peetakse pererühmadena, mis koosnevad paljunevast paarist ja kahe või enama pesakonna järglastest.