natgillin/translations-raw huggingface dataset:
the presentation of the product, the labelling, any warnings and instructions for its use and disposal and any other indication or information regarding the product;
toote esitusviis, märgistus, toote kasutus- ja hävitamisjuhendid ning muud märkused või teave toote kohta;
the categories of consumers at risk when using the product, in particular children and the elderly.
tarbijagrupid, kes on toodet kasutades ohustatud, eriti lapsed ja vanurid.
The feasibility of obtaining higher levels of safety or the availability of other products presenting a lesser degree of risk shall not constitute grounds for considering a product to be ‘dangerous’.
Võimalus ohutust suurendada või muude väiksema ohutustasemega toodete olemasolu ei ole piisav põhjus pidada toodet “ohtlikuks”.”
Any product that does not meet this definition is regarded as dangerous (Article 2(c)). In other words, a product is ‘dangerous’ when it does not satisfy the general safety requirement (products on the market must be safe).
Kõiki tooteid, mis ei vasta sellele määratlusele, tuleb lugeda ohtlikeks (artikli 2 punkt c, teisisõnu: toode on “ohtlik”, kui see ei vasta üldistele ohutusnõuetele (turul olevad tooted peavad olema ohutud)).
Article 3 GPSD describes how conformity is assessed with reference to national legislation, European standards and other reference material.
Tooteohutusdirektiivi artiklis 3 kirjeldatakse, kuidas hinnata nõuetele vastavust, toetudes siseriiklikele õigusaktidele, Euroopa standarditele ja muule võrdlusmaterjalile.
Where suitable European standards do not exist, the GPSD allows other elements to be taken into account in assessing the safety of a product: national standards, codes of good practice, etc.
Kui asjakohaseid Euroopa standardeid pole, lubatakse tooteohutusdirektiivis arvestada muid tooteohutuse hindamise elemente: siseriiklikke standardeid, juhiseid heade toimimistavade kohta jne.
In addition to the above, the Directive also refers to serious risk, which is defined in Article 2(d) as ‘any serious risk, including those the effects of which are not immediate, requiring rapid intervention by the public authorities’.
Lisaks eespool öeldule osutab direktiiv ka tõsisele ohule, mis on määratletud artikli 2 punktis d kui “iga tõsine oht, kaasa arvatud need, mille mõju ei ole vahetu, mis nõuab ametiasutuste kiiret sekkumist”.
Nevertheless, the Directive recognises that the feasibility of obtaining higher levels of safety or the availability of other products presenting a lesser degree of risk do not constitute grounds for considering a product to be ‘dangerous’.
Siiski tunnistatakse direktiivis, et võimalus ohutust suurendada või muude väiksema ohutustasemega toodete olemasolu ei ole piisav põhjus pidada toodet “ohtlikuks”.
The level of risk could depend on a number of factors such as for example the type and vulnerability of the user and the extent to which the producer had taken precautions to guard against the hazard and warn the user.
Riskitase sõltub mitmetest teguritest, sealhulgas näiteks kasutajatüübist ja tema nõrkadest kohtadest, tootja poolt kasutusele võetud ohuvastastest ettevaatusabinõudest ja kasutaja hoiatamisest.
It is considered that these factors should also be taken into account in determining the level of risk that is regarded as dangerous and requires producers to notify the competent authorities.
Neid tegureid soovitatakse samuti arvesse võtta sellise riskitaseme määratlemisel, mida peetakse ohtlikuks ja millest tootjad peavad pädevatele asutustele teatama.
A risk could be the result of a manufacturing or production error or it could result from the design of, or the materials used in, the product.
Oht võib olla põhjustatud tootmis- või valmistamisvigadest või johtuda toote konstruktsioonist või selle valmistamiseks kasutatud materjalidest.
A risk could also arise from a product's contents, construction, finish, packaging, warnings or instructions.
Ohtu võib põhjustada ka toote koostis, konstruktsioon, viimistlus, pakend, hoiatusmärgistus või kasutusjuhend.
In determining whether a product is dangerous under the terms of the GPSD several issues should be analysed: the utility of the product, the nature of the risk, the population groups exposed, previous experience with similar products, etc. A safe product must have no risk or only present the minimum risk compatible with the product's use and needed in order to ensure useful operation of the product.
Kindlaksmääramisel, kas toode on ohtlik tooteohutusdirektiivis määratletud tähenduses, tuleks analüüsida mitmeid küsimusi: toote kasutusala, ohu olemus, ohustatud elanikerühmad, eelnev kogemus samalaadsete toodetega jne. Ohutu toode ei tohi põhjustada riski või põhjustab toote kasutusele vastavalt üksnes minimaalset riski, mis on vajalik toote tõhusa kasutamise tagamiseks.
Producers are expected to undertake a risk assessment of their products before they are marketed.
Eeldatakse, et tootjad teevad enne oma toodete turuleviimist riskianalüüsi.
This will form both the basis of their conclusion that the product satisfies the general safety obligation and can be marketed, and also provide a reference for subsequent reassessment of further risk information and whether the product continues to satisfy the definition of ‘safe product’ or notification needs to be made.
Selle põhjal järeldatakse, et toode vastab üldisele ohutuskohustusele ja seda võib turustada, ning antakse ühtlasi alus edasise ohuteabe ümberhindamiseks ja otsustamiseks, kas toode vastab jätkuvalt “ohutu toote” määratlusele või tuleb temast teatada.
If producers or distributors become aware of information or new evidence showing that a product may be dangerous they should determine whether such information leads to the conclusion that a product is actually dangerous.
Kui tootjad või turustajad saavad teavet või uusi tõendeid, mis näitavad, et toode võib osutuda ohtlikuks, peaksid nad otsustama, kas niisugune teabe põhjal võib toodet tõepoolest ohtlikuks pidada.
The guidance referred to in this document was developed for the Guidelines for the management of the Community Rapid Information System (RAPEX) and for notifications presented in accordance with Article 11 of Directive 2001/95/EC [3].
Käesolevas dokumendis nimetatud juhised on esitatud juhendis “Guidelines for the management of the Community Rapid Information System (RAPEX) and for notifications presented in accordance with Article 11 of Directive 2001/95/EC”.
It is presented here in order to assist producers or distributors to decide if a specific situation caused by a consumer product justifies a notification to the competent authorities.
Need esitatakse siinkohal, et aidata tootjatel või turustajatel otsustada, kas laiatarbekauba põhjustatud eriolukord õigustab sellest teatamist pädevatele asutustele.
It represents a methodological framework intended to promote consistency and does not take account of all possible factors, but should facilitate consistent, reasoned, professional judgements on the risks posed by specific consumer products.
Need moodustavad järjekindluse edendamiseks mõeldud metoodikaraamistiku ning ei võta arvesse kõiki võimalikke tegureid, vaid peaksid hõlbustama järjepidevat, mõistlikku otsustamist konkreetsete laiatarbekaupade põhjustatud ohtude üle.
However, if producers or distributors consider that they have clear evidence based on different considerations of the need for notification they must carry out the notification.Producers or distributors should analyse the information collected and decide whether a particular hazardous situation should be notified to the authorities taking into account:
Kui tootjad või turustajad siiski arvavad, et neil on eri kaalutlustel põhinevaid selgeid tõendeid teatamise vajalikkuse kohta, siis peavad nad seda tegema.Tootjad või turustajad peaksid kogutud teavet analüüsima ning otsustama, kas konkreetsest ohuolukorrast tuleks ametiasutustele teatada, võttes arvesse:
the gravity of the outcome of a hazard, depending on the severity and probability of the possible health/safety damage.
ohu tagajärgede raskust, olenevalt võimalike tervise-/turvalisusekahjustuste tõsidusest ja tõenäosusest.
Combining the severity and probability gives an assessment of the gravity of the risk.
Kahjustuste tõsiduse ja tõenäosuse liitmisel saadakse ohu suuruse hinnang.
The accuracy of this assessment will depend upon the quality of the information available to the producer or distributor.
Selle hinnangu täpsus sõltub tootjale või turustajale kättesaadava teabe kvaliteedist.
The severity of health/safety damage for a given hazard should be that for which there is reasonable evidence that the health/safety damage attributable to the product could occur under foreseeable use.
Tervise-/turvalisusekahjustuse tõsidus konkreetse ohu puhul peaks olema selline, mille kohta on mõistlikke tõendeid, et toote põhjustatud tervise-/turvalisusekahjustus sai tekkida eeldatava kasutuse käigus.
This could be the worst case from health/safety damages that have occurred with similar products.
Aluseks võiks võtta samalaadsete toodete tekitatud raskeimad tervise-/turvalisusekahjustused.
The probability of health/safety damage for a normal user who has an exposure corresponding to the intended or reasonably expected use of the defective product has also to be considered as well as the probability of the product being or becoming defective.
Samuti tuleb arvesse võtta tervise-/turvalisusekahjustuste tõenäosust tavakasutaja puhul, kes otstarbekohase või põhjendatult eeldatava kasutamise käigus puutub kokku puudustega tootega, nagu ka tõenäosust, et tootel on või sellele tekib puudusi.
The decision to notify should not be influenced by the number of products on the market or by the number of people who could be affected by a dangerous product.
Teatamisotsust ei tohiks mõjutada turulolevate toodete kogus ega inimeste hulk, keda ohtlik toode võiks kahjustada.
These factors may be taken into account in deciding on the type of action to be taken to solve the problem.
Neid tegureid võib arvesse võtta otsustamisel, mis liiki meetmeid tuleb küsimuse lahendamiseks võtta.
the factors which affect the level of the risk such as the type of user and, for non-vulnerable adults, whether the product has adequate warnings and safeguards and whether the hazard is sufficiently obvious.
tegureid, mis mõjutavad ohu taset, näiteks kasutajatüüp, ning riskirühma mittekuuluvate täiskasvanute puhul, kas tootel on nõuetekohased hoiatused ja kaitsemeetmed ning kas oht on piisavalt ilmne.
Society accepts higher risks in some circumstances (e.g. such as motoring), than in others (e.g. such as children's toys).
Teatavatel juhtudel (nt liiklusvahendid) aktsepteerib ühiskond kõrgemat riski kui teistel juhtudel (nt laste mänguasjad).
It is considered that among the important factors affecting the level of risk are the vulnerability of the type of person affected and, for non-vulnerable adults, the knowledge of the risk and the possibility of taking precautions against it.
Riskitaset mõjutavateks olulisteks teguriteks peetakse ohustatud isiku haavatavust ning riskirühma mittekuuluvate täiskasvanute puhul riski tundmist ja selle vastu võetud ettevaatusabinõusid.
The type of person using a product should be taken into account.
Tuleb arvesse võtta, mis tüüpi isik toodet kasutab.
If the product is likely to be used by vulnerable people (such as children, the elderly) the level of risk which should be notified should be set at a lower level.
Kui toodet hakkavad tõenäoliselt kasutama haavatavad isikud (näiteks lapsed või vanurid), peaks teatamist nõudev riskitase olema madalam.
For non-vulnerable adults the level of risk which is high enough to require notification should depend on whether the hazard is obvious and necessary for the function of the product and whether the manufacturer has taken adequate care to provide safeguards and warnings, especially if the hazard is not obvious.
Riskirühma mittekuuluvate täiskasvanute puhul peaks teatamist nõudev riskitase sõltuma sellest, kas oht on ilmne ja toote toimimiseks vajalik ning kas tootja on kaitsemeetmete ja hoiatuste eest nõuetekohaselt hoolitsenud, eriti kui oht ei ole ilmne.
Annex II gives more details on the risk estimation and evaluation assessment method developed for the Guidelines for the management of the Community Rapid Information System (RAPEX) and for notifications presented in accordance with Article 11 of Directive 2001/95/EC.
II lisas on esitatud rohkem üksikasju riski analüüsi- ja hindamismeetodi kohta, mida kasutatakse dokumendis “Guidelines for the management of the Community Rapid Information System (RAPEX) and for notifications presented in accordance with Article 11 of Directive 2001/95/EC”.
Other methods may be suitable and the choice of method may depend on the resources and information available.
Kasutada võib ka muid meetodeid ning meetodi valik võib sõltuda olemasolevatest vahenditest ja teabest.
Producers and distributors should be encouraged to contact the authorities if they have evidence of a potential problem in order to discuss whether a notification is appropriate.
Tootjaid ja turustajaid tuleks julgustada ametiasutustega ühendust võtma, kui neil on tõendusmaterjali võimaliku probleemi kohta, et arutada, kas teatamine on vajalik.
The authorities will be responsible for assisting and helping them to correctly fulfil their notification obligation.
Asutuste ülesanne on aidata tootjatel ja turustajatel nende teatamiskohustust täita.
Criteria for non-notification
Teatamata jätmise kriteeriumid
The flow of information must be manageable for both sides: the economic operators and the authorities.
Infovoog peab olema juhitav mõlemapoolselt: nii ettevõtjate kui ametiasutuste poolt.
The notification procedure should deal only with justified cases taking into account the criteria mentioned above and avoid overloading the system with non-relevant notifications.
Teatamise kord peaks tegelema üksnes põhjendatud juhtumitega, võttes arvesse eespool nimetatud kriteeriume ja vältides süsteemi ülekuhjamist ebaoluliste teadetega.
In order to assess if a notification by producers or distributors to the competent authorities is justified, it is also relevant to know on what terms a notification is not required.
Hindamaks, kas tootjate või turustajate teade pädevatele asutustele on põhjendatud, on asjakohane teada, millistel tingimustel ei ole teatamine vajalik.
The objective is to prevent a possible proliferation of notifications of measures, actions or decisions related to ‘isolated circumstances or products’ which do not require any verification, monitoring or action by the authorities and do not provide information useful for risk assessment and consumer protection.
Eesmärk on vältida võimalikku ülemäärast teatamist meetmete, tegevuse või otsuste kohta seoses “üksikjuhtude või -toodetega”, mis ei nõua ametiasutuste kontrolli, järelevalvet või tegutsemist ega paku riskianalüüsi ja tarbijakaitse seisukohast kasulikku teavet.
This may happen when it is clear that the risk is related to a limited number of well-identified products (or batches) only, and the producer or distributor has solid evidence to conclude that the risk has been fully controlled and its cause is such that knowledge of the incident does not represent useful information for the authorities (such as the malfunctioning of a production line, errors in handling or packaging, etc.).
Selline olukord võib tekkida juhul, kui on selge, et risk on seotud üksnes piiratud koguse selgelt identifitseeritavate toodetega (või partiidega) ja tootjal või turustajal on kindel tõendusmaterjal, et risk on täielikult kontrolli all ning sellest juhtumist teatamine ei paku ametiasutustele kasulikku teavet (näiteks tootmisliini rikked, käitlemis- või pakendamisvead jne).
Producers and distributors do not need to notify under the GPSD:
Vastavalt tooteohutusdirektiivile ei pea tootjad ja turustajad teatama:
products that are not within the scope of Articles 1 and 2(a) GPSD such as: antiques, products not intended for use by consumers and not likely to be used by consumers, second-hand products supplied for repair;
toodetest, mis ei kuulu tooteohutusdirektiivi artikli 1 ja artikli 2 punkti a reguleerimisalasse, näiteks antiikesemed, tooted, mis ei ole ette nähtud tarbijatele kasutamiseks ja mida tarbijad tõenäoliselt ei kasuta, parandusse viidavad kasutatud kaubad,
products that are not within the scope of Article 5(3) GPSD such as: those covered by specific notification procedures of other Community legislation;
toodetest, mis ei kuulu tooteohutusdirektiivi artikli 5 lõike 3 reguleerimisalasse, näiteks ühenduse muudes õigusaktides määratletud konkreetse teatamise korraga hõlmatud tooted,
products for which the manufacturer has been able to take immediate corrective action for all the items concerned.
toodetest, mille puhul tootja on suuteline viivitamata võtma parandusmeetmed kõigi asjaomaste tooteühikute suhtes.
The defect is limited to well identified items or batches of items and the producer has withdrawn the items in question;
Puudus esineb üksnes piiratud kogusel selgelt identifitseeritavatel toodetel või tootepartiidel ning tootja on kõnealused tooted turult kõrvaldanud,
problems related to the functional quality of the product, not to its safety;
puudustest seoses toote kasutuskvaliteediga, mitte selle ohutusega,
problems related to non-compliance with applicable rules not affecting safety in such a way that the product could be considered ‘dangerous’;
puudustest seoses kehtivate eeskirjade eiramisega, mis ei mõjuta ohutust sellisel viisil, et toodet tuleks pidada “ohtlikuks”,
when the producer/distributor knows that the authorities have already been informed and have all the required elements of information.
kui tootja/turustaja teab, et ametiasutusi on juba teavitatud ning neil on kogu nõutav teave olemas.
In particular, if retailers receive information on a dangerous product from their producer/distributor or from a professional organisation that diffuses the information provided by a producer/distributor, they should not inform the authorities if they know that the authorities have already been informed by the producer or distributor.
Kui jaemüüjad saavad teavet ohtliku toote kohta oma tootjalt/turustajalt või kutseorganisatsioonilt, mis levitab tootja/turustaja antud teavet, ei peaks nad ametiasutustele teatama, kui teavad, et tootja või turustaja on ametiasutusi juba teavitanud.
NOTIFICATION PROCEDURE
TEATAMISE KORD
Who must notify
Kes peavad teatise esitama
The obligation to notify applies to both producers and distributors, within the limits of their respective activities and in proportion to their responsibilities.
Teatamiskohustust kohaldatakse nii tootjatele kui turustajatele nende tegevusala piires ja proportsionaalselt nende vastutusega.
There may be doubts as to who should be the first to give information.
Võib tekkida kahtlusi, kes peaks esimesena teavet andma.
Because of this it will be useful for everyone involved in the supply chain to discuss the practical arrangements related to the responsibility for notification before the need arises.
Seepärast oleks kõigile turustusahelasse kaasatuile kasulik teatamiskohustusega seotud tegutsemiskord läbi arutada, enne kui selle järele tekib vajadus.
Then if a notification becomes necessary, the various operators will know what to do and unnecessary double notifications will be avoided.
Kui teatamine siis vajalikuks osutub, teavad eri ettevõtjad, mida tuleb teha, ning välditakse tarbetuid kattuvaid teatisi.
In addition, direct contact between the authorities and business is highly important if businesses have doubts about the fulfilment of their notification obligation.
Lisaks on väga oluline otsekontakt ametiasutuste ja ettevõtete vahel, kui ettevõtetel on kahtlusi oma teatamiskohustuse täitmise suhtes.
If it is the manufacturer or the importer of the product that first has evidence that a product is dangerous, they should inform the competent national authority and forward a copy of the information to retailers and distributors.
Kui toote tootja või importija saab esimesena tõendusmaterjali toote ohtlikkuse kohta, peaksid nad teavitama riigi pädevat ametiasutust ning saatma teatise koopia edasi jaemüüjatele ja turustajatele.
A distributor or retailer receiving product hazard information from a manufacturer or importer must inform the authorities unless it knows that the national authority has already been adequately informed by the producer or by another authority.
Turustaja või jaemüüja, kes saab tootjalt või importijalt teavet toote ohtlikkuse kohta, peab teavitama ametiasutusi, välja arvatud juhul, kui ta teab, et tootja või muu ametiasutus on riigi ametiasutust juba nõuetekohaselt teavitanud.
If it is the retailers or distributors of a product that first have evidence that it is dangerous, they should inform the competent national authority and forward a copy of the information to the manufacturer or importer.
Kui toote turustaja või jaemüüja saab esimesena tõendusmaterjali toote ohtlikkuse kohta, peaksid nad teavitama riigi pädevat ametiasutust ning saatma teatise koopia edasi tootjale või importijale.
A manufacturer or importer receiving product hazard information from a retailer or distributor must complete the information provided by them by passing to the authority(ies) all information they have concerning the dangerous product, in particular identification of other distributors or retailers of the product in order to ensure the product's traceability.
Tootja või importija, kes saab turustajalt või jaemüüjalt teavet toote ohtlikkuse kohta, peab täiendama nende poolt ametiasutus(t)ele esitatud teavet kõigi andmetega, mis tal on ohtliku toote kohta, eriti toote teiste turustajate või jaemüüjate andmetega, et tagada toote jälgitavus.
Distributors who have doubts about the safety of a product or whether a dangerous product represents an ‘isolated case’ must transmit to the producer the information they have.
Turustajad, kellel on kahtlusi, kas toode on ohutu või kas ohtlik toode kujutab endast “üksikjuhtu”, peavad edastama tootjale oma valduses oleva teabe.
They can also contact the competent authorities for advice on how to proceed.
Nad võivad edasiste sammude osas nõuande saamiseks ka pädevate asutustega ühendust võtta.
Many hazard situations are recognised by producers only as a result of an aggregated assessment of individual communications received from different retailers or distributors.
Tootjad saavad paljudest ohtlikest olukordadest teada vaid eri jaemüüjatelt või turustajatelt saadud üksikteateid kokkuvõtlikult hinnates.
The producer has the responsibility of assessing the information in order to determine the exact origin of the possible risk and to take the measures which appear to be necessary, including notification of the authorities.
Tootja vastutab teabe kontrollimise eest, et määratleda võimaliku riski täpne päritolu ja võtta vajalikuks peetavad meetmed, sealhulgas teatada ametiasutustele.
A company should assign responsibility for the information to be notified to someone with sufficient knowledge of the product.
Äriühing peaks määrama vastutuse teatises sisalduva teabe eest isikule, kes tunneb toodet piisavalt hästi.
To whom the notification should be presented
Kellele tuleks teatis esitada
Producers and distributors are required by the GPSD to submit their notifications to the market surveillance/enforcement authorities of all the Member States where the product has been marketed or otherwise supplied to consumers.
Tooteohutusdirektiiviga nõutakse, et tootjad ja turustajad esitaksid oma teatised turu järelevalve/täitevasutustele kõigis liikmesriikides, kus toodet on turustatud või muul viisil tarbijatele tarnitud.
Each Member State must designate the authority in charge of receiving such notifications.
Iga liikmesriik peab määrama kõnealuste teatiste saamise eest vastutava ametiasutuse.
A list of the authorities designated to that effect is on the Commission's website.
Selleks otstarbeks määratud ametiasutuste loetelu on komisjoni koduleheküljel.