natgillin/translations-raw huggingface dataset:
See conclusions of the meeting of the Council of Economic and Finance Ministers, 3.6.2003.
Vaata majandus- ja rahandusministrite nõukogu 3. juuni 2003. aasta istungi lõppotsuseid.
OJ C 272, 23.9.2000, p. 43.
EÜT C 272, 23.9.2000, lk 43.
See previous footnote.
Vaata eelmist joonealust märkust.
auditor.
audiitoreid.
An IMF report from October 2001 judged that Gibraltar was compliant with 66 out of 67 established international standards on financial regulation, and concluded that ‘supervision is generally effective and thorough … Gibraltar ranks as a well-developed supervisor’ [19]. Under OECD rules, Gibraltar has been classified as a cooperative tax jurisdiction.
IMFi 2001. aasta oktoobri ettekandes tehti otsus, et Gibraltar on vastavuses 66ga 67st rahvusvahelisest finantsmääruse standardist ning otsustati, et “järelevalve on üldiselt efektiivne ja põhjalik… Gibraltar kuulub hästiarenenud järelevalvete kategooriasse”, [19] OECD korra kohaselt on Gibraltar klassifitseeritud koostööd tegevaks maksujurisdiktsiooniks.
The Commission therefore concludes that the exemption of unprofitable companies from payroll tax and business property occupation tax through the operation of the 15 % cap is selective and, if the other conditions are fulfilled, may constitute State aid to those companies that benefit from it. It cannot be justified by the nature or general scheme of the proposed tax system.
Seetõttu on komisjon seisukohal, et kahjumlike ettevõtete vabastamine palgafondimaksust ja ärivara kasutusmaksust 15 % piiri kasutamisega on selektiivne ja võib juhul, kui ka teised tingimused on täidetud, kujutada endast riigiabi sellest kasu saavatele ettevõtetele.
on the aid implemented by France in favour of the Coopérative d'exportation du livre français (CELF)
Prantsusmaa poolt Prantsuse Raamatu Ekspordi Kooperatiivile (CELF) abimeetme rakendamise kohta
(notified under document number C(2004) 1361)
(teatavaks tehtud numbri K(2004) 1361 all)
THE COMMISSION OF THE EUROPEAN COMMUNTIES,
EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJON,
Having called on interested parties to submit their comments in accordance with the above Articles [1], and having regard to those comments,
olles palunud asjaosalistel esitada oma tähelepanekud vastavalt nimetatud artiklitele [1] ja võttes arvesse neid tähelepanekuid,
By judgment of 28 February 2002 [2], the Court of First Instance of the European Communities annulled the last sentence of the Article 1 of Commission Decision 1999/133/EC of 10 June 1998 concerning State aid in favour of the Coopérative d'exportation du livre français (CELF) [3], which stated that:
Oma 28. veebruari 2002. aasta otsusega [2] tunnistas Euroopa Ühenduste esimese astme kohus kehtetuks komisjoni 10. juuni 1998. aasta otsuse 1999/133/EÜ riigiabi kohta Prantsuse Raamatu Ekspordi Kooperatiivile (Coopérative d'exportation du livre français, CELF [3]) artikli 1 viimase lause, milles sätestati, et:
‘The aid granted to CELF for the handling of small orders of books in the French language constitutes aid within the meaning of Article 92(1) of the EC Treaty.
“CELFile antav abi prantsuskeelsete raamatute väikeste tellimuste töötlemiseks on abimeede EÜ asutamislepingu artikli 92 lõike 1 tähenduses.
As the French Government failed to notify the aid to the Commission prior to its implementation, the aid has been granted unlawfully.
Kuivõrd Prantsuse valitsus ei teavitanud komisjoni sellest abist enne selle rakendamise algust, on seda abi antud seadusevastaselt.
It is, however, compatible aid as it satisfies the conditions for derogation under Article 92(3)(d) of the Treaty’ [4].
Abi on sellele vaatamata ühisturuga kokkusobiv, kuivõrd ta vastab tingimustele, mis võimaldavad nimetatud lepingu artikli 92 lõike 3 punktis d sätestatud eriolukorra kohaldamist.” [4]
The judgment followed a long procedure, the principle stages of which are set out below.
See otsus tõi kaasa pika õigusliku menetluse, mille põhietappe on alljärgnevalt kirjeldatud.
FIRST STAGE OF THE PROCEDURE
A MENETLUSE ESIMENE FAAS
By letter dated 20 March 1992, the Société internationale de diffusion et d'édition (SIDE), which presented itself as ‘a French firm that exports books and has to compete with a publishers' cooperative receiving State aid’ [5], drew the Commission's attention to aid measures for promotion, transport and marketing granted by the French authorities to CELF, which aid had not been notified to the Commission's services in advance in breach of Article 93(3) (now Article 88(3)) of the Treaty.
Oma kirjas 20. märtsist 1992 juhtis Rahvusvaheline Levitamise ja Kirjastamise Ühing (Société internationale de diffusion et d'édition, SIDE), kes esineb kui “Prantsuse ettevõte, kes tegutseb raamatute eksporditurul ja konkureerib kirjastajate kooperatiiviga ja saab riigiabi”, [5] komisjoni tähelepanu Prantsuse ametiasutuste poolt CELFile reklaami, transpordi ja turustamise jaoks antavale abile, kusjuures nimetatud abist ei olnud komisjoni teenistusi eelnevalt teavitatud, millega on rikutud asutamislepingu artikli 93 lõikes 3 (praeguse artikli 88 lõikes 3) sätestatud korda.
By letter dated 2 April 1992, the Commission pointed out to the French authorities that any plans to grant or alter aid must be notified in advance to its services and asked the said authorities to inform it about the nature and purpose of the aid measures referred to by SIDE.
Oma kirjas 2. aprillist 1992 meenutas komisjon Prantsuse ametiasutustele, et mis tahes projektist, millega luuakse või muudetakse abivahendeid, tuleb komisjoni teenistusi eelnevalt teavitada, ning palus nimetatud ametiasutustelt informatsiooni SIDE poolt välja toodud abimeetmete olemuse ja eesmärgi kohta.
By letter dated 29 June 1992, the French authorities confirmed to the Commission the existence of grants to CELF.
Prantsuse ametiasutused kinnitasid oma kirjas 29. juunist 1992 CELFile eraldatavate toetuste olemasolu.
They explained that the measures were designed to make French literature and language known in non-French-speaking countries and that Celf had been asked to manage three schemes of ad hoc aid designed to facilitate access by readers in far-off places to French books.
Ametiasutused täpsustasid, et nende meetmete eesmärgiks on levitada prantsuse keelt ja kirjandust prantsuse keelt mittekõnelevates riikides ning et CELF tegeleb lisaks sellele veel kolme programmi haldamisega, mis on samuti suunatud Prantsuse raamatu kättesaadavamaks tegemisele kaugel asuvate lugejate jaoks.
By letter dated 7 August 1992, the Commission confirmed to SIDE the existence of aid to CELF, explained its purpose and informed the company that the measures in question had not been notified.
Oma kirjas 7. augustist 1992 kinnitas komisjon SIDEle CELFile antava abi olemasolu, täpsustas nende eesmärki ja teatas, et kõnealustest abimeetmetest ei ole komisjoni teavitatud.
It stated, however, that the disputed aid did not seem likely to adversely affect trade between Member States.
Komisjon täpsustas samas, et vaidlustatud abimeetmete olemus ei ole selline, mis võiks kahjustada kaubandust liikmesriikide vahel.
SIDE was accordingly asked to submit its comments.
SIDEl paluti esitada omapoolsed märkused.
By letter dated 7 September 1992, SIDE informed the Commission that it intended to object to the discriminatory nature [6] of the measures and the consequences for intra-Community trade, without however disputing the cultural objective of the Ministry of Culture, which was to see the spread of the French language and French literature.
Oma kirjas 7. septembrist 1992 teatas SIDE komisjonile, et tema arvates on nimetatud meetmed ja nende tagajärjed ühendusesisesele kaubandusele diskrimineeriva olemusega, [6] vaidlustamata sealjuures Kultuuriministeeriumi kultuurialast eesmärki, mis on seotud vajadusega levitada prantsuse keelt ja kirjandust.
Having assessed the disputed measures, the Commission did not endorse SIDE's objections and considered, by Decision dated 18 May 1993 [7], that, given the special nature of competition in the book trade and the cultural purpose of the aid schemes in question, the derogation provided for in Article 92(3)(c) (now Article 87(3)(d)) of the Treaty applied to them.
Komisjon ei toetanud pärast vaidlusaluste meetmete hindamist SIDE põhjendusi ning väljendas oma 18. mai 1993. aasta otsuses [7] seisukohta, et arvesse võttes erilist konkurentsiolukorda raamatusektoris ja kõnealuste abimeetmete kultuurialast eesmärki, on nende suhtes kohandatav asutamislepingu artikli 92 lõike 3 punktis c (praeguse artikli 87 lõike 3 punktis d) sätestatud eriolukord.
SIDE, by application dated 2 August 1993, filed an action for annulment of the Decision with the Court.
SIDE alustas oma kaebusega 2. augustist 1993 protsessi nimetatud otsuse kehtetuks tunnistamiseks kohtus.
By judgment of 18 September 1995 [8], the Court partially granted SIDE's request, annulling the Commission Decision of 18 May 1993 but only as regards certain measures in favour of small orders.
Oma 18. septembri 1995. aasta otsusega [8] andis kohus SIDEle osaliselt õiguse, tunnistades komisjoni 18. mai 1993. aasta otsuse kehtetuks, kuid üksnes selles osas, mis puudutab teatavaid väikeste tellimustega seotud meetmeid.
The Court also upheld the following three aid schemes administered by CELF on behalf of the State:
Muu hulgas tunnistas kohus õiguspäraseks kolm järgmist toetuskava, mis CELFile riigi nimel anti:
subsidies for air freight or airmail;
abi õhuposti teel saadetavatele postipakkidele või postikottidele,
the Page à page programme [9] (aid for the dissemination of French-language books in the countries of central and eastern Europe);
programmi “Page à Page” [9] (abi prantsuskeelsete raamatute levitamiseks Kesk- ja Ida-Euroopa riikides),
Programme Plus (university textbooks in French for students in sub-Saharan Africa).
programmi “Programme Plus” (Aafrika Lõuna-Sahara osa üliõpilastele suunatud prantsuskeelsed ülikooliõpikud).
The Court held that the Commission had obtained sufficient information on the three schemes to justify the finding that the impact of their operation on the rules of competition was negligible.
Kohus leidis, et komisjonil oli piisavalt informatsiooni nende kolme nimetatud toetuskava kohta, et põhjendada seisukohta, mille järgi nende kavade mõju konkurentsireeglite toimimisele oli tühine.
The Court pointed out in particular that it was possible for any operator meeting the specific conditions of the schemes to apply to CELF for a grant.
Kohus märkis sealjuures, et kõikidel soovijatel, kes vastasid nende kavade jaoks kehtestatud konkreetsetele nõudmistele, oli võimalik CELFile esitada toetusetaotlusi.
It stated that SIDE had not provided any evidence to show that the granting of aid under the three schemes was likely to affect trade between Member States.
Kohus täpsustas, et kaebuse esitaja ei toonud välja ühtegi asjaolu, mis oleks tõestanud, et nende kolme toetuskava rakendamine oleks võinud mõjutada kaubandust liikmesriikide vahel.
The Court concluded that the Commission was able to adopt a favourable decision concerning the three aid schemes administered by CELF and that it could therefore reject SIDE's arguments as unfounded.
Kohus leiab, et komisjoni soodne otsus nende kolme CELFi hallatud toetuskava kohta oli õigustatud ning et SIDE väited nende kohta võib tagasi lükata kui põhjendamatud.
The Court stated that ‘as regards the cultural purpose of the aids at issue, it is common ground that the aim of the French Government is the spread of the French language and French literature’.
Muu hulgas leiab kohus, et “Vaidlusaluste meetmete kultuurialase eesmärgi suhtes on pooled ühel meelel, Prantsuse valitsuse poolt püstitatud eesmärgiks on prantsuse keele ja kirjanduse levitamine”.
The Court also found that the information available to the Commission when it adopted its Decision of 18 May 1993, including the facts contained in the letter from SIDE's board, dated 7 September 1992, was capable of supporting its assessment that that aim was a real and proper one.
Lisaks sellele leiab kohus, et materjalid, mis olid komisjoni käsutuses siis, kui ta võttis vastu 18. mai 1993. aasta otsuse, sealhulgas ka informatsioon, mis sisaldus SIDE nõukogu kirjas 7. septembrist 1992, lihtsustasid selle eesmärgi olemuse ja õiguspärasuse hindamist.
Accordingly, it felt bound to conclude that determining the cultural aim of the aid at issue did not pose any particular difficulties for the Commission and that it was not necessary for it to obtain further information in order to accept that their purpose was cultural.
Seetõttu leiab kohus, et on alust järeldada, et komisjonil ei olnud erilisi raskusi vaidlusaluste abimeetmete kultuurialase eesmärgi hindamisel, ning et puudub vajadus täiendava informatsiooni hankimise järele selles küsimuses.
As regards the compensation granted exclusively to CELF for small orders, the Court found, however, that the Commission should have thoroughly examined the conditions of competition in the sector concerned before expressing an opinion on the compatibility of the measures with the common market.
Seevastu selles osas, mis puudutab CELFile kompensatsioonide eraldamist üksnes väikeste tellimustega seonduvalt, leiab kohus, et komisjon oleks pidanud põhjalikult analüüsima konkurentsitingimusi asjakohases sektoris enne otsuse langetamist ühisturuga kokkusobivuse suhtes.
It concluded (paragraph 76 of the judgment) that the Commission should have initiated the inter partes procedure provided for by Article 93(2) (now Article 87(2)) of the Treaty and that the Commission Decision of 18 May 1993 should be dissolved, ‘in so far as it concerns the aid granted exclusively to CELF for the purpose of offsetting the extra cost involved in handling small orders of French-language books placed by booksellers established abroad’.
Kohus leiab otsuse punktis 76, et komisjon oleks pidanud määratlema nimetatud meetmed kui mittevastavad asutamislepingu artikli 92 lõike 2 (praeguse artikli 87 lõike 2) sätetele ning et sel põhjusel tuleb kuulutada komisjoni 18. mai 1993. aasta otsus kehtetuks, “kuivõrd see käsitleb toetust, mida anti üksnes CELFile välismaal paiknevate raamatukaupluste prantsuskeelsete raamatute väikeste tellimuste töötlemise tõttu tekkivate lisakulude kompenseerimiseks”.
SECOND STAGE OF THE PROCEDURE
B MENETLUSE TEINE FAAS
By Decision dated 30 July 1996, the Commission decided, in accordance with the Court's judgment of 18 September 1995, to initiate a formal investigation into the aid in question.
Oma 30. juuli 1996. aasta otsusega otsustas komisjon vastavalt kohtu 18. septembri 1995. aasta otsusele algatada kõnealuste meetmete suhtes uurimismenetlust.
The decision to initiate was published in the Official Journal of the European Communities [10].
Menetluse algotsus avaldati Euroopa Ühenduste Teatajas.
Interested third parties were invited to submit their comments, and these were received in December 1996 and January 1997.
Asjassepuutuvad kolmandad isikud, kellel paluti esitada komisjonile oma märkused, saatsid oma kommentaarid 1996. aasta detsembri ja 1997. aasta jaanuari jooksul.
Following this examination, the Commission adopted a new, positive Decision: Decision 1999/133/EC.
Selle menetluse lõppedes võttis komisjon vastu uue soodsa otsuse, otsuse 1999/133/EÜ.
On 28 September 1998, SIDE applied to the Court to annul the last sentence of Article 1 of the Decision 1999/133/EC.
Oma kaebusega 28. septembrist 1998 pöördus SIDE kohtu poole, nõudes otsuse 1999/133/EÜ esimese artikli viimase lause tühistamist.
The seven grounds of annulment cited by SIDE were as follows:
SIDE tõi oma tühistamisnõude põhjenduseks seitse asjaolu:
procedural defect;
protseduuriline viga,
inadequate reasoning;
motiveeringute ebapiisavus,
factual error;
faktiviga,
manifest error of assessment;
ilmne hinnanguviga,
breach of the principle of non-discrimination;
mittediskrimineerimise põhimõtte rikkumine,
breach of former Article 92(3)(d) (now Article 87(3)(d)) of the Treaty;
mittevastavus asutamislepingu artikli 92 lõike 3 punkti d (praeguse artikli 87 lõike 3 punkti d) sätetele,
the disputed Decision is inconsistent with former Articles 85 and 86 (now Articles 81 and 82) of the Treaty.
vaidlustatava otsuse ühtekuuluvuse puudumine asutamislepingu artiklitega 85 ja 86 (praegused artiklid 81 ja 82).
By judgment dated 28 February 2002, the Court annulled the last sentence of Article 1 of the said Decision on the basis of the ‘manifest error of assessment’, without considering it necessary to examine the other grounds cited in the action.
Oma 28. veebruari 2002. aasta otsusega tühistas kohus nimetatud komisjoni otsuse esimese artikli viimase lause ilmse hinnanguvea tõttu, pidamata vajalikuks analüüsida teisi kaebuses esitatud asjaolusid.
Having stressed the principles stemming from Community case-law on the degree of product interchangeability, the Court considered that the Commission should have carried out the necessary checks to obtain the relevant data to enable it to distinguish the export agency market from that for the export of French-language books in general.
Kohus meenutas ühenduse õigusaktides rakendatavaid põhimõtteid toodete vastastikuse asendatavuse kohta ning leidis, et komisjon oleks pidanud läbi viima vajalikud kontrollimised, selleks et saada asjakohaseid andmeid, mis võimaldaksid eristada vahendusturgu ja üldist prantsuskeelsete raamatute eksporditurgu.
The Court found that by failing to carry out such a check the Commission committed a manifest error of assessment in selecting the export market for French-language books in general as the reference market, when it was established that the contested aid was intended only for export agencies.
Kohus leidis, et komisjon, loobudes nende kontrollimiste sooritamisest, tegi seeläbi ilmse hinnanguvea, käsitledes hinnangu aluseks võetava turuna prantsuskeelsete raamatute üldist eksporditurgu, samas kui vaidlustatud abimeetmed olid suunatud üksnes ekspordi vahendajatele.
The Court concluded that under these conditions the Commission was not able to assess appropriately the effects of the contested aid on the relevant market and therefore annuls the last sentence of Article 1 of Decision 1999/133/EC on this basis.
Kohus otsustas, et sellises olukorras ei olnud komisjon suuteline õigesti hindama vaidlustatud abimeetmete mõju asjassepuutuval turul, ning kuulutas sellele tuginedes otsuse 1999/133/EÜ esimese artikli viimase lause kehtetuks.
The French authorities applied to the Court of Justice of the European Communities on 8 September 1998 for Decision 1999/133/EC to be annulled, since it had set aside the application in the case in point of Article 90(2) (now Article 86(2)) of the Treaty.
Lisaks sellele pöördusid Prantsuse ametiasutused 8. septembril 1998 Euroopa Ühenduste Kohtu poole ja taotlesid otsuse 1999/133/EÜ kehtetuks tunnistamist, tuues põhjenduseks, et see ei vasta asutamislepingu artikli 90 lõikele 2 (praeguse artikli 86 lõikele 2).
According to France, the disputed aid was intended to offset the costs of a service of general economic interest which had been assigned to CELF by the Ministry of Culture.
Prantsusmaa väitel oli vaidlusaluse abi eesmärgiks kompenseerida kulusid üldist majandushuvi esindavate teenuste pakkumisel, mille Kultuuriministeerium oli CELFile usaldanud.
The French Government argued that under Article 92 and Article 93(2) and (3) (now Article 87 and Article 88(2) and (3)) of the Treaty, contrary to an existing aid, a new aid cannot be implemented before it has been declared compatible with the common market, except where the eligible undertaking qualifies for the derogations provided for in Article 90(2).
Prantsuse valitsus kinnitas, et asutamislepingu artiklist 92 ja artikli 93 lõigetest 2 ja 3 (praegustest artiklist 87 ja artikli 88 lõigetest 2 ja 3) tuleneb, et erinevalt juba olemasolevatest abimeetmetest ei või rakendada uusi abimeetmeid enne, kui need on kuulutatud ühisturuga kokkusobivaks, välja arvatud juhul, kui meetmeid kasutava ettevõtte puhul on võimalik kohaldada asutamislepingu artikli 90 lõikes 2 sätestatud eriolukordi.
France defended the view that the obligation of suspension was ‘necessarily’ inapplicable in the case of aid allocated to an undertaking responsible for administering a service of general economic interest.
Prantsusmaa kaitses seisukohta, mis on seotud meetmete peatamiskohustuse mittekohaldamise “vajalikkusega” juhul, kui tegemist on abiga, mida antakse üldist majandushuvi esindavat teenust pakkuvale ettevõttele.
The Court, in its judgment of 22 June 2000 [11], rejected the French claim without going into the substance of the case, having stressed the importance of the safeguard mechanism introduced by the last sentence of Article 93(3) (now Article 88(3)) of the Treaty.
Oma 22. juuni 2000. aasta otsuses [11] lükkab Euroopa Ühenduste Kohus ilma asja lõpuni uurimata Prantsusmaa väited ümber, meenutades asutamislepingu artikli 93 lõike 3 (praeguse artikli 88 lõike 3) abil loodava kaitsemehhanismi olulisust.
It stated that the fact that a Member State considers an aid to be compatible with the common market does not entitle it ‘to defy the clear provisions of Article 93 of the Treaty’.
Kohus märgib, et asjaolu, et üks liikmesriik leiab, et teatav abivahend on ühisturuga kokkusobiv, ei anna alust “mööda minna artikli 93 selgelt väljendatud sätetest”.
Consequently, the Court rejected the French action and confirmed that the obligation of prior notification and the suspensive effect attaching to it are applied in an inseparable manner, since the fact that an aid may be covered by Article 86 of the EC Treaty has no bearing on the obligation to notify.
Sellest tulenevalt lükkab Euroopa Ühenduste Kohus Prantsusmaa taotluse tagasi ja kinnitab, et eelneva teavitamise kohustus ja sellega seotud meetmete peatamine on kõnealuse olukorraga lahutamatult seotud ning et asjaolu, et tegemist on abiga, mille suhtes kohaldatakse asutamislepingu artikli 86 sätteid, ei mõjuta teavitamiskohustuse rakendamist.
Lastly, SIDE lodged a complaint on 5 October 1999 with the Commission against CELF for restrictive practice and abuse of a dominant position under Articles 81 and 82 of the Treaty.
Lõpuks esitas SIDE 5. oktoobril 1999 komisjonile kaebuse CELFi vastu seoses sellega, et CELFi tegevus on seotud asutamislepingu artiklites 81 ja 82 määratletud kokkulepete ja valitseva seisundi kuritarvitamisega.
SIDE also mentioned France as responsible under Article 10 of the Treaty, since it had encouraged the said anti-competitive practices.
SIDE toob samuti välja Prantsusmaa vastutuse vastavalt asutamislepingu artiklile 10, väites, et Prantsusmaa on soodustanud nimetatud konkurentsi häirivaid meetmeid.
This matter is being treated separately by the competent services of the Commission.
Seda küsimust käsitletavad komisjoni pädevad teenistused eraldi küsimusena.
THIRD STAGE OF THE PROCEDURE
C MENETLUSE KOLMAS FAAS
Following the partial annulment of Decision 1999/133/EC, the Commission asked the French authorities and SIDE by letters dated 14 June 2002 to give their views on the reasons for the annulment of the decision and, in particular, on the aspects relating to the relevant market.
Pärast otsuse 1999/133/EÜ osalist kehtetuks tunnistamist palus komisjon oma kirjas 14. juunist 2002 Prantsuse ametiasutustel ja SIDEl esitada oma arvamus otsuse kehtetuks tunnistamise põhjuste kohta, sealjuures eeskätt kõnealust turgu puudutavate küsimuste kohta.
The French authorities were asked to comment in particular on the special features of the CELF offer compared with those of other market operators, including SIDE.
Prantsuse ametiasutustel paluti täpsemalt kommenteerida CELFi pakkumise eripärasid, võrreldes teiste turul osalejate, muu hulgas SIDE pakkumisega.
SIDE was asked to comment in particular on the notion of small orders and to indicate any special feature its offer might have compared with CELF's and those of the other market operators.
SIDEl paluti täpsemalt kommenteerida väikeste tellimuste mõistet ning näidata, milles seisneb temapoolse pakkumise erinevus CELFi ja teiste turul osalejate pakkumistest.
By letter dated 8 July 2002, SIDE asked for an extension in which to reply, which it was granted by letter dated 25 July 2002.
Oma kirjas 8. juulist 2002 palus SIDE võimaldada vastamiseks lisaaega, mida talle võimaldati kirjas 25. juulist 2002.