natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Member States shall use tabular analyses or statistical techniques to derive significant stratification criteria.
Liikmesriigid kasutavad oluliste kihistusaluste leidmiseks tabelanalüüse või statistilisi meetodeid.
Member States shall make use of actual rentals due for the right to use an unfurnished dwelling under all contracts relating to privately-owned dwellings in order to compile imputed rentals.
Liikmesriigid peavad kaudsete üüride leidmiseks kasutama eraomandis olevate möbleerimata eluruumidega seotud kõigist lepingutest tulenevaid tegelikke üüre.
Rentals for furnished dwellings may also be used if scaled down so as to exclude payment for the use of the furniture.
Kasutada võib ka möbleeritud eluruumide üüre, kui neid vähendatakse mööbli kasutamise tasu võrra.
In countries where the privately rented sector is small, exceptionally, duly increased public rentals may be used to enlarge the basis for imputed rentals.
Riikides, kus eraomandis olevate üüritavate eluruumide hulk on väike, võib kaudsete üüride arvutamise aluse laiendamiseks erandkorras kasutada asjakohaselt suurendatud avaliku sektori üüre.
In exceptional and duly justified cases, Member States may apply other objective methods, such as the user-cost method.
Põhjendatud erandjuhtudel võivad liikmesriigid kasutada muid objektiivseid meetodeid, nt kasutusmaksumuse meetodit.
No justification shall be required for use of the user-cost method in compiling the output of owner-occupied dwellings, provided that both of the following conditions are met:
Omanike kasutuses olevatest eluruumidest tuleneva toodangu leidmiseks ei ole vaja kasutusmaksumuse meetodi kasutamist põhjendada, eeldusel, et mõlemad järgmistest tingimustest on täidetud:
privately rented dwellings must represent less than 10 % of the dwelling stock; and
eraomandis olevate üüritavate eluruumide osakaal on alla 10 % eluruumide üldkogumist ning
the disparity between private and other paid rentals must exceed a factor of three.
era- ja muude makstavate üüride vahel peab olema enam kui kolmekordne erinevus.
Within three years of the date of adoption of this Regulation the GNI Committee shall review the functioning of the user-cost method.
Rahvamajanduse kogutulu komitee vaatab kasutusmaksumuse meetodi toimimise läbi kolme aasta jooksul pärast käesoleva määruse vastuvõtmist.
Member States using a base year approach shall extrapolate a given base year figure using appropriate quantity, price and quality indicators.
Liikmesriigid, kes kasutavad alusaastal põhinevat lähenemist, võivad teatava alusaasta näitaja ekstrapoleerida, kasutades sobivaid koguse-, hinna- ja kvaliteedinäitajaid.
The further and more detailed principles for the estimation of output, intermediate consumption and transactions with the rest of the world, in the context of dwelling services, shall be as contained in the Annex.
Eluasemeteenuste toodangu, vahetarbimise ja välisriikidega tehtavate tehingute arvestamise täiendavad ja üksikasjalikumad põhimõtted on esitatud lisas.
OJ L 49, 21.2.1989, p. 26.
EÜT L 49, 21.2.1989, lk 26.
OJ L 186, 5.8.1995, p. 59.
EÜT L 186, 5.8.1995, lk 59.
For the purpose of Regulation (EC, Euratom) No 1287/2003, the following points aim to clarify the principles for the estimation of output, intermediate consumption and transactions with the rest of the world, regarding dwelling services.
Määruse (EÜ, Euratom) nr 1287/2003 kohaldamiseks selgitatakse järgmistes punktides eluasemeteenuste toodangu ja vahetarbimise ning välisriikidega tehtavate eluasemeteenuseid käsitlevate tehingute arvestamise põhimõtteid.
OUTPUT OF DWELLING SERVICES
ELUASEMETEENUSTE TOODANG
Basic methods
Põhimeetodid
In national accounts, by convention, the output of dwelling services comprises not only the services produced by rented dwellings but also those provided by owner-occupied dwellings.
Tavapäraselt ei hõlma eluasemeteenuste toodang rahvamajanduse arvepidamises mitte üksnes üüritavate eluruumidega toodetavaid teenuseid, vaid ka omanike kasutuses olevate eluruumidega toodetavaid teenuseid.
With regard to the valuation of output of dwelling services, the European System of National and Regional Accounts (ESA95) stipulates in paragraph 3.64, that ‘the output of services of owner-occupied dwellings should be valued at the estimated value of rental [1] that a tenant would pay for the same accommodation, taking into account factors such as location, neighbourhood amenities, etc. as well as the size and quality of the dwelling itself ’.
Eluasemeteenuste toodangu hindamiseks sätestatakse Euroopa rahvamajanduse ja regionaalse arvepidamise süsteemi (ESA95) paragrahvis 3.64, et “omanike kasutuses olevate eluruumide teenuste toodangut peaks hindama hinnangulise üürimisväärtusena, [1] mida üürnik peaks maksma samasuguse eluruumi eest, arvestades selliseid tegureid nagu asukoht, ümbruse infrastruktuur, jne, ning samuti eluruumi enda suurust ja kvaliteeti.”
In principle, several methods are available for estimating the value of services produced by owner-occupied dwellings:
Põhimõtteliselt on olemas mitmeid meetodeid, et hinnata omanike kasutuses olevate eluruumide poolt toodetud teenuste väärtust:
the stratification method based on actual rentals, which combines information on the housing stock, broken down by various strata, with information on actual rentals paid in each stratum,
Tegelikel üüridel põhinev kihistusmeetod, mis ühendab endas teavet kihtideks jaotatud eluruumide üldkogumi kohta ja teavet igas kihis makstavate tegelike üüride kohta.
the user-cost method, where separate estimates are made of intermediate consumption, consumption of fixed capital, other taxes less subsidies on production and net operating surplus.
Kasutusmaksumuse meetod, kus hinnatakse eraldi vahetarbimist, põhikapitali kulumit, muid makse, millest on maha arvatud toomissubsiidiumid, ja netoülejääki.
The output of dwelling services is the sum of these components,
Eluasemeteenuste toodang on nende komponentide summa.
the self-assessment method, where owner-occupiers are asked to estimate a potential rental for their property,
Isehindamise meetod, mille puhul palutakse omanikel hinnata oma vara võimalikku üürimisväärtust.
administrative assessment methods, where a potential rental is determined by third parties, e.g. by government for fiscal purposes.
Halduslik hindamismeetod, mille puhul määravad võimaliku üüri kindlaks kolmandad isikud, nt valitsus maksustamise eesmärgil.
The stratification method based on actual rentals is the preferred method.
Soovitatav on tegelikel üüridel põhinev kihistusmeetod.
This method can also be used for estimating the value of all actual rentals from a sample of actual rentals and for estimating the value of dwelling services from dwellings let at a zero or low rental (see section 1.4.1 for detail).
Nimetatud meetodit saab kasutada ka kõikide tegelike üüriväärtuste hindamiseks tegelike üüride valimi põhjal ja eluasemeteenuste väärtuse hindamiseks nullüüri või madalate üüride puhul (vt täpsemalt osa 1.4.1).
The user-cost method should be applied only under certain conditions and only for those strata of the housing stock where actual rentals are missing or statistically unreliable.
Kasutusmaksumuse meetodit tuleks rakendada ainult teatud tingimustel ning vaid selliste eluruumide üldkogumi kihtide puhul, mille kohta teave tegelikest üüridest puudub või ei ole statistiliselt usaldusväärne.
The self-assessment method should not be used due to a largely subjective influence on the estimate which leads to substantial uncertainties in the results.
Isehindamise meetodit ei tohiks kasutada, kuna sellel on suur subjektiivne mõju hinnangule, mille tulemuseks on tulemuste oluline ebamäärasus.
Administrative assessment methods, especially when related to taxation, may produce biased results.
Halduslik hindamismeetod, eriti maksustamisega seotuna, võib anda vildakaid tulemusi.
However, sometimes results from objective assessment methods may be available for some strata.
Mõnede kihtide kohta võib leiduda objektiivsete hindamismeetodite abil saadud andmeid.
It is acceptable to use the results when the objectivity of the method and the comparability of the results can be demonstrated.
Neid andmeid võib kasutada, kui suudetakse näidata meetodi objektiivsust ja tulemuste võrreldavust.
The stratification method uses information about actual rentals from rented dwellings to obtain an estimate of the rental value of the stock of dwellings.
Kihistusmeetodis kasutatakse teavet üüritavate eluruumide tegelike üüride kohta, et leida eluruumide üldkogumi arvestuslik üürimisväärtus.
This may be interpreted as a grossing-up procedure based on a price times quantity approach.
Seda võib tõlgendada “kogus korrutatud hinnaga” lähenemisviisil põhineva brutosumma arvutamise menetlusena.
A stratification of the housing stock is required to obtain a reliable estimate and to include relative price differences properly.
Eluruumide üldkogum on vaja kihistada, et saada usaldusväärne hinnang ja võtta suhtelisi hinnaerinevusi õigesti arvesse.
Subsequently, the average actual rental per stratum is applied to all dwellings in that particular stratum.
Järelikult kohaldatakse kihi tegelikku keskmist üüri kõikide eluruumide suhtes selles kihis.
If the available information is derived from sample surveys, this grossing-up relates to both a part of the rented and all owner-occupied dwellings.
Kui andmed saadakse valikvaatluste abil, hõlmab brutosumma arvutamine osa üüritavatest eluruumidest ja kõiki omanike kasutuses olevaid eluruume.
The detailed procedure to determine a rental per stratum is usually carried out for a base year and is then extrapolated to the current years.
Teatava kihi üüri määramise üksikasjalikku menetlust kohaldatakse tavaliselt alusaasta suhtes ja saadud tulemus ekstrapoleeritakse seejärel jooksvatele aastatele.
The rental to be applied to owner-occupied dwellings in the stratification method is defined as the private market rental due for the right to use an unfurnished dwelling.
Kihistusmeetodi puhul kohaldatakse omanike kasutuses olevate eluruumide suhtes sellist üüri, mis tuleb maksta eraturul pakutavate möbleerimata eluruumide kasutusõiguse eest.
The rentals for unfurnished dwellings from all private market contracts should be used to determine imputed rentals.
Kaudsete üüride määramiseks tuleks kasutada kõigist eraomandis olevate eluasemete lepingutest tulenevaid üüre.
Private market rentals that are at a low level due to government regulation should be included.
Eraturu üürid, mis on valitsuse määruste tõttu madalad, tuleks kaasata.
If the information source is the tenant, it may be necessary to correct the observed rental by adding any specific rental allowance, which is paid directly to the landlord.
Kui teabeallikaks on üürnik, võib vajalikuks osutuda täheldatud üüri kohandamine, lisades sellele asjakohase üüritoetuse, mida makstakse otse üürileandjale.
If the sample size for the observed rentals as defined above is not large enough, also observed rentals for furnished dwellings may be used for imputation purposes, provided they are adjusted for the furniture element.
Kui eespool määratletud vaadeldud üüride valim ei ole piisavalt suur, võib kaudsete üüride arvestamisel kasutada ka möbleeritud eluruumide vaadeldud üüre, eeldusel, et neile kohandatakse vastavalt mööbli olemasolule.
Exceptionally, also increased rentals for public-owned dwellings may be used.
Erandkorras võib kasutada ka avaliku sektori eluruumide kõrgendatud üüre.
Low rentals for dwellings let to relatives or to employees should not be used (see sections 1.2.3 and 1.4.1 for details).
Sugulastele või töötajatele üüritud eluruumide madalaid üüre ei tohiks kasutada (vt täpsemalt osad 1.2.3 ja 1.4.1).
The stratification method may be used also for grossing up to all rented dwellings.
Kihistusmeetodit võib kasutada kõikide üüritud eluruumide brutosumma arvutamiseks.
The average rental for imputation as described above may not be suitable for some segments of the rental market.
Eespool kirjeldatud keskmised kaudsed üürid ei pruugi olla sobilikud kõigi üürituru segmentide jaoks.
For example, scaled-down rentals for furnished dwellings or increased public rentals may not be appropriate for the respective actually rented dwellings.
Näiteks möbleeritud eluruumide vähendatud üürid või avaliku sektori kõrgendatud üürid ei ole ilmselt asjakohased tegelike üüritud eluruumide puhul.
Separate strata for actually rented furnished or social dwellings combined with appropriate average rentals can overcome this problem.
Probleemi saab lahendada eraldi kihtide loomisega tegelikult üüritud möbleeritud eluruumidele ja sotsiaaleluruumidele koos asjakohaste keskmiste üüridega. Põhimõtteliselt ei peaks üürid sisaldama tasusid kütte, vee, elektri jne. eest.
In principle, the rental should exclude charges for heating, water, electricity etc. Where the data sources do not allow this, coherence between the rentals and intermediate consumption must be ensured (see section 2 for details).
Kui teabeallikad seda ei võimalda, tuleb tagada vastavus üüride ja vahetarbimise vahel (vt täpsemalt osa 2).
Where for certain strata of owner-occupied dwellings a representative actual rental is missing, this can be overcome in most cases by applying extrapolation or regression techniques.
Kui omaniku kasutuses olevate eluruumide teatavates kihistustes representatiivsed tegeliku üürid puuduvad, siis enamikel juhtudel on lahenduseks ekstrapoleerimis- ja regressioonimeetodite kasutamine.
An alternative to the standard stratification method which relies on extrapolating average rentals per stratum is the use of hedonic regression methods.
Alternatiiviks standardsele kihistusmeetodile, kus kihtide keskmised üürid ekstrapoleeritakse, on hedooniliste regressioonimeetodite kasutamine.
Briefly, such methods use the sample data for rented dwellings to determine a price of each dwelling characteristic (size, location, presence of a balcony, etc.).
Lühidalt selgitades kasutavad sellised meetodid üüritavate eluruumide valimi andmeid, et leida eluruumi iga tunnuse hind (suurus, asukoht, rõdu olemasolu jne).
Output is obtained by multiplying each characteristic of (a representative sample of) the dwelling stock with the hedonic price of this characteristic.
Toodang saadakse, korrutades eluruumide üldkogumi (representatiivse valimi) iga tunnus vastava tunnuse hedoonilise hinnaga.
Regression methods permit an enlarged number of variables to be taken into account and can be particularly effective when for some strata observed rentals are missing.
Regressioonimeetodid võimaldavad arvestada suuremat hulka muutujaid ning see meetod võib osutuda ülimalt tõhusaks, kui osade kihtide puhul vaadeldavad üürid puuduvad.
Obviously this does not solve the problem in the extreme case of all dwellings being owner-occupied or in the absence of a developed rental market.
Siiski ei lahenda see ekstreemjuhtumeid, kus kõik eluruumid on omanike kasutuses või arenenud üüriturg puudub.
As an objective assessment for such cases the user-cost method should be applied.
Sellistel juhtudel võib erapooletu hinnangu saamiseks rakendada kasutusmaksumuse meetodit.
The user-cost method should only be applied to owner-occupied dwellings.
Kasutusmaksumuse meetodit tuleks rakendada ainult omanike kasutuses olevate eluruumide puhul.
Details of the user-cost method
Kasutusmaksumuse meetodi üksikasjad
The user-cost method should only be applied when the stratification method based on actual rentals cannot be used because the rental market is unrepresentative.
Kasutusmaksumuse meetodit tuleks kasutada ainult juhul, kui tegelikel üüridel põhinevat kihistusmeetodit ei saa kasutada, kuna üüriturg ei ole representatiivne.
By convention, this is considered to be the case when the two following conditions are met simultaneously: (1) the number of privately rented dwellings represents less than 10 % of the total number of dwellings and (2) the disparity between private and other paid rentals exceeds a factor of three.
Üldiselt on olukord selline juhul, kui mõlemad järgmistest tingimustest on täidetud: 1) eraomandis olevate üüritavate eluruumide osakaal on alla 10 % eluruumide üldkogumist ning 2) era- ja muude makstavate üüride vahel on enam kui kolmekordne erinevus.
Even when both conditions apply, a country may still choose to use the stratification method provided that the results are of sufficient quality.
Isegi kui mõlemad tingimused on täidetud, võib riik siiski valida kihistusmeetodi, eeldusel, et tulemused on piisavalt kvaliteetsed.
When one or both of the conditions are not met, the stratification method should be used unless it can be demonstrated that the user-cost method produces more comparable results.
Kui üks tingimustest (või mõlemad) on täitmata, tuleks kasutada kihitusmeetodit, välja arvatud juhul kui kasutusmaksumuse meetodi abil saab paremini võrreldavaid tulemusi.
Under the user-cost method, the output of dwelling services is the sum of intermediate consumption, consumption of fixed capital (CFC), other taxes less subsidies on production and net operating surplus (NOS).
Kasutusmaksumuse meetodi puhul on eluasemeteenuste toodang vahetarbimise, põhikapitali kulumi, muude maksude, millest on maha arvatud tootmissubsiidiumid, ja netoülejäägi summa.
For owner-occupied dwellings, no labour input is recorded for work done by the owners [2].
Omanike kasutuses olevate eluruumide puhul ei peeta omanike tehtavat tööd töösisendiks.
Experience suggests that CFC and NOS are the two largest items, each representing 30 to 40 % of output.
Kogemuste põhjal on kaks suurimat artiklit põhikapitali kulum ja netoülejääk, mis annavad kumbki 30–40 % toodangust.
CFC should be calculated based on a perpetual inventory model (PIM) or other approved methods.
Põhikapitali kulum tuleb arvestada püsiva inventari mudeli (PIM) või mõne muu heaks kiidetud meetodi abil.
A separate estimate for the owner-occupied residential buildings should be available.
Omanike kasutuses olevate elamute kohta peaks olema saadaval eraldiseisev hinnang.
The net operating surplus should be measured by applying a constant real annual rate of return of 2,5 % to the net value of the stock of owner-occupied dwellings at current prices (replacement costs).
Netoülejääk tuleb arvutada, rakendades konstantset 2,5 % tegelikku aastatootlust omanike kasutuses olevate eluruumide netoväärtusele jooksvate hindadega (asendushinnad).
The real rate of return of 2,5 % is applied to the value of the stock at current prices since the increase in current value of dwellings is already taken account of in the PIM.
2,5 % tegelikku aastatootlust kohaldatakse eluruumide üldkogumi jooksvate hindade suhtes, sest eluruumide jooksva väärtuse suurenemist on juba arvestatud püsiva inventari mudeli (PIM) puhul.
The same rate of return should be applied to the value of the land at current prices on which the owner-occupied dwellings are located.
Sama tootlust tuleb kasutada ka selle maa jooksva väärtuse suhtes, kus omanike kasutuses olevad eluruumid asuvad.
The value of land at current prices may be difficult to observe annually.
Maa väärtust jooksvates hindades on raske iga-aastaselt mõõta.
Ratios of land value to the value of buildings in different strata may be derived from an analysis of the composition of the costs of new houses and associated land.
Maa väärtuse suhte ehitiste väärtusesse erinevates kihtides võib tuletada uute majade ja nendega seotud maa hindade analüüsi abil.
The GNI Committee should review the above detail on the user-cost method based on the experience in Member States within three years of the date of adoption of this Commission Regulation.
Rahvamajanduse kogutulu komitee peab kasutusmaksumuse meetodi eespool kirjeldatud üksikasjad läbi vaatama liikmesriikide kogemuste põhjal kolme aasta jooksul käesoleva komisjoni määruse vastuvõtmisest.
Principle 1:
põhimõte:
To compile the output of dwelling services Member States shall apply the stratification method based on actual rentals, either by direct extrapolation or by means of econometric regression.
Eluasemeteenuste toodangu leidmiseks kohaldavad liikmesriigid tegelikel üüridel põhinevat kihistusmeetodit kas otsese ekstrapoleerimise või ökonomeetrilise regressiooni abil.
In respect of owner-occupied dwellings, this implies the use of actual rentals for similar rented dwellings.
Omanike kasutuses olevate eluruumide puhul tähendab see samalaadsete üüritavate eluruumide tegelike üüride kasutamist.
In the justified and exceptional case where actual rentals are missing or statistically unreliable, other objective methods, like the user-cost method, may be employed.
Põhjendatud erandjuhtudel, kui tegelikud üürid puuduvad või need on statistiliselt mitteusaldusväärsed, võib kasutada muid objektiivseid meetodeid, nagu kasutusmaksumuse meetod.
No additional justification is required for compiling the output of owner-occupied dwellings with the user-cost method provided that two conditions are met simultaneously: privately rented dwellings represent less than 10 % of the dwelling stock and the disparity between private and other paid rentals exceeds a factor of three.
Omanike kasutuses olevatest eluruumidest tuleneva toodangu leidmiseks ei ole vaja täiendavalt põhjendada kasutusmaksumuse meetodi kasutamist, eeldusel, et mõlemad järgmistest tingimustest on täidetud: eraomandis olevate üüritavate eluruumide osakaal on alla 10 % eluruumide üldkogumist ja era- ja muude makstavate üüride vahel on enam kui kolmekordne erinevus.
Stratification of the housing stock
Eluruumide üldkogumi kihistamine
Factors affecting the rental level
Üüritaset mõjutavad tegurid
A first set of variables determining the level of rentals concern the characteristics of the dwelling and the building.
Esimene muutujate kogum, mis määrab üüride taseme, on seotud eluruumi ja hoonet iseloomustavate tunnustega.
To start with, the size of a dwelling will be important, both in terms to the area and the number of rooms.
Kõigepealt on tähtis eluruumi suurus nii pindala kui ka tubade arvu poolest.
The bigger the dwelling, the higher will be the rental.
Mida suurem on eluruum, seda kõrgem on üür.
At the same time, the rental per square metre tends to fall with the size of a dwelling.
Samas on ruutmeetriüür seda väiksem, mida suurem on eluruum.
These may cover variables like the existence of a bathroom, a balcony/terrace, special flooring or wall covering, an open fire, central heating, air-conditioning, special glazing and other noise or thermal insulation measures; the layout of the dwelling is also relevant.
Need võivad hõlmata selliseid muutujaid nagu vannituba, rõdu/terrass, eriline põranda- või seinakate, kamin, keskküte, kliimaseade, erilised aknaklaasid ja muud mürasummutus- või soojusisolatsioonivahendid; samuti on oluline eluruumi plaan.
With regard to the building, certain facilities may have an influence like a garage, a lift, a swimming-pool, a (roof-) garden or the position of a dwelling within the building.
Samuti võivad mõju avaldada teatavad hoonega seotud tegurid, nagu garaaž, lift, bassein, (katuse)aed või eluruumi paigutus hoones.
The type of the building (detached, semi-detached house, flat), the architecture, the age, or the number of dwellings in a building may also affect the rental.
Üüri võib mõjutada hoone liik (üksikmaja, paarismaja, korterelamu), arhitektuur, vanus või eluruumide arv hoones.
A second set of variables relate to environmental characteristics.
Teine muutujate kogum on seotud keskkonnatunnustega.
A well-known factor is the rental difference between a comparable dwelling in a city and a remote location.
Tuntud tegur on linnas ja kõrvalises kohas asuvate võrreldavate eluruumide üüride erinevus.
The distance to an economic centre or the form of the landscape (flat land, mountainous) may not be negligible factors.
Samuti võivad olulised tegurid olla kaugus majanduskeskusest või maastikuvorm (lauskmaa, mägine maa).
In addition, neighbourhood factors like the view, surrounding green areas, transport facilities and access, shops and schools or the reputation and security of a district tend to have an influence on the actual rental.
Lisaks sellele mõjutavad üüri tavaliselt ka ümbruskonnategurid nagu vaade, ümbritsevad haljasalad, transpordivõimalused, infrastruktuur, poed ja koolid või linnaosa maine ja turvalisus.