natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Erast Parmasto’s main directions of research have been phylogenesis and systematics of higher Basidiomycetes, entity problems of species and family as well as general regularities of morphological variability in relation to spo- rogeneous layer fungi.
Erast Parmasto uurimistöö peasuundadeks on olnud kõrgemate kandseente fülogenees ja süstemaatika, liigi ja perekonna olemuse probleemid ning eoslavaseente morfoloogilise varieeruvuse üldised seaduspärasused.
He has published over 170 scientific works, incl. several monographic works.
Ta on avaldanud üle 170 teadustöö, sh mitu monograafiat.
Erast Parmasto has enthusiastically participated in the development of databases covering Estonian fungi species and he is the author of the first textbook of biosystematics in Estonia.
Aktiivselt on Erast Parmasto osalenud Eesti seeneliike puudutavate andmebaaside väljatöötamisel ning on esimese eestikeelse biosüstemaatika õpiku autor.
The herbarium of fungi, which currently comprises over 160 000 species, was established at the Institute of Zoology and Botany of the Academy of Sciences in 1950 upon his initiative.
Tema eestvedamisel asutati 1950. aastal TA Zooloogia ja Botaanika Instituudis seente herbaarium, milles on praeguseks kogutud juba üle 160 000 eksemplari.
In the years 1990–2005 Erast Parmasto was a member of the Committee for Fungi of the International Association for Plant Taxonomy (1944–1999 Chairman), he was elected an Honorary Member of the Mycological Society of America in 1993, the Polish Botanical Society in 1995 and the German Mycological Society in 2004.
Aastail 1990–2005 oli Erast Parmasto Rahvusvahelise Taimesüstemaatika Assotsiatsiooni Seente Komitee liige (1944–1999 esimees), aastal 1993 valiti ta Ameerika Mükoloogia Seltsi, 1995 Poola Botaanika Seltsi ning 2004 Saksa Mükoloogia Seltsi auliikmeks.
Erast Parmasto has been a communicator of nature conservation issues to the wider public for years.
Aastaid on Erast Parmasto olnud looduskaitse propageerija laiema avalikkuse ees.
He is the author of over 200 generally understandable pieces of writing on topical nature conservation matters.
Ta on avaldanud üle 200 publitsistliku kirjutise päevakajalistel loodushoiuteemadel.
In 1998 Erast Parmasto was awarded the 3rd class Order of the White Star.
1998. aastal autasustati Erast Parmastot Valgetähe III klassi teenetemärgiga.
His main area of interest has unchangingly been biology and he enjoys going on related exploration tours.
Peamiseks huvialaks on olnud bioloogia ja sellega seoses uurimismatkadel käimine.
Another favourite pastime of Erast Parmasto is reading – the range of topics areas of interest methodology of science, folkloristics, history of religion and Indology).
Meelsasti veedab akadeemik aega lugedes (huvialadeks teaduse metodoloogia, folkloristika, religioonilugu ja indoloogia).
Member of Academy Hans-Voldemar Trass
Akadeemik Hans-Voldemar Trass
Hans-Voldemar Trass was born on 2 May 1928 at Nõmme.
Hans-Voldemar Trass on sündinud 2. mail 1928. aastal Nõmmel.
In 1947 he graduated from Nõmme Gymnasium, in the years 1947–1952 he studied at the University of Tartu, majoring in biology.
1947. aastal lõpetas ta Nõmme Gümnaasiumi, aastatel 1947–1952 õppis Tartu Ülikoolis bioloogia erialal.
From 1991, until becoming Professor Emeritus in 1994 he was in the office of Professor Extraordinary at the same Department.
1991 aastast kuni emeeriteerumiseni 1994 oli H.-V. Trass samas kateedris erakorraline professor.
The majority of Estonian biologists consider themselves as students of Hans-Voldemar Trass thanks to his over 40 years long pedagogical career.
Tänu tema enam kui 40-aastasele pedagoogitööle loeb enamik eesti biolooge end Hans-Voldemar Trassi õpilasteks.
In 1975 he was elected Member of the Estonian Academy of Sciences.
1975. aastal valiti H.-V. Trass Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks.
In his scientific research Hans-Voldemar Trass has treated general botany, geo-botany, plant ecology, plant geography, lichenology and history of biology.
Hans-Voldemar Trassi teadusuuringud on käsitlenud üldbotaanikat, geobotaanikat, taimeökoloogiat, taimegeograafiat, lihhenoloogiat ja bioloogia ajalugu.
In 1996 Hans- Voldemar Trass was awarded the National Science Prize for long term achievements in the area of lichenology.
1996. aastal sai Hans-Voldemar Trass riigi teaduspreemia pikaajalise tulemusliku teadustöö eest lihhenoloogia vallas.
In 1997 he was elected Foreign Member of the Russian Academy of Natural Sciences.
1997. aastal valiti ta Venemaa Loodusteaduste Akadeemia välisliikmeks.
Hans-Voldemar Trass has been enthusiastic and persistent in calling attention to problems relating to nature and environment preservation in Estonia as well as seeking solutions to them, he has proven the need to establish new ecological reserves in various parts of Estonia.
Hans-Voldemar Trass on olnud tegev loodus- ja keskkonnakaitse probleemide tõstatamisel ja neile lahenduste otsimisel Eestis, põhjendanud uute kaitsealade asutamise vajadust Eesti erinevates piirkondades.
In 1968 he created the licheno- indicational method for assessment of the level of pollution of the air environment and in 1999 the method for determination of the state of primeval forests.
1968. aastal lõi ta lihhenoindikatsioonilise meetodi õhukeskkonna saastatusastme hindamiseks ning 1999. a meetodi põlismetsade seisundi määramiseks.
In the years 1964–1973 and 1985–1991 he was President of the Estonian Naturalists’ Society, since 1991 Honorary President.
Aastatel 1964–1973 ja 1985–1991 oli ta Eesti Looduseuurijate Seltsi president, alates 1991. aastast aupresident.
The 3rd class Order of the White Star was awarded Hans-Voldemar Trass in 1998 and in 2006 he became an Honorary Citizen of the City of Tartu and a holder of the Tartu Great Star.
1998. aastal autasustati Hans-Voldemar Trassi Valgetähe III klassi teenetemärgiga ja aastast 2006 on ta Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler.
Music, literature and poetry have been the hobbies of Hans-Voldemar Trass through lifetime.
Hans-Voldemar Trassi hobideks on läbi elu olnud muusika, kirjandus ja poeesia.
As a versatile person, he has published over 30 pieces of theatre critique, several pieces of generally understandable writings in press and travelogues.
Mitmekülgse isiksusena on ta avaldanud üle 30 teatriarvustuse, rohkesti publitsistikat ning reisikirju.
Foreign Member of Academy Richard R. Ernst
Akadeemia välisliige Richard R. Ernst
Richard R. Ernst was born on 14 August 1933 in Switzerland near Zürich in the small town of Winterthur to an architect’s family.
Richard R. Ernst on sündinud 14. augustil 1933 Šveitsis Zürichi lähedal Winterthuri väikelinnas arhitekti perekonnas.
In the years 1963–1968 Richard R. Ernst worked in the Palo Alto apparatus building company Varian Associates belonging to the USA Silicon Valley district primarily in the area of automating spectroscopic experiments.
Aastatel 1963–1968 töötas Richard R. Ernst USA Silicon Valley piirkonda kuuluva Palo Alto aparaadiehitusfirmas Varian Associates põhiliselt spektroskoopiliste eksperimentide automatiseerimise alal.
In 1968 he returned to Zürich and continued his research activities at the University of Technology, where he passed the stages of academic career from Private Assistant Professor to Professor (1976).
1968. aastal tuli ta tagasi Zürichisse ning jätkas teadustööd tehnikaülikoolis, kus läbis akadeemilise karjääri astmed eradotsendist kuni professorini (1976).
He has been Professor Emeritus since 1998.
Alates 1998. aastast on ta emeriitprofessor.
Research achievements of Richard R. Ernst in chemical physics, primarily in the area of stochastic resonance methods, Fourier’ multidimensional spectrometry and Fourier’ tomography, are ground-breaking.
Richard R. Ernsti teadussaavutused keemilises füüsikas on põhjapanevad, eriti stohhastiliste resonantsimeetodite Fourier’ ja mitmedimensionaalse spektromeetria ning Fourier tomograafia alal.
He has conclusively developed innovative physical theories and methods, combining them with all possibilities of up-to-date experiment and computational technology.
Ta arendas tulemuslikult uudseid füüsikalisi teooriaid ja meetodeid, kombineerides neid ajakohase eksperimendi- ja arvutustehnika kõigi võimalustega.
His physics-centred theoretical and applied researches have in the past score of years been complemented by numerous applications in molecular biology and at research of solids.
Tema füüsikakesksed teoreetilised ja rakenduslikud uurimused on viimase paarikümne aastaga täienenud arvukate rakendustega molekulaarbioloogias ja tahke keha uurimisel.
Richard R. Ernst, who has published over 350 scientific publications, is also the author of quite a few inventions and co-owner of several patents.
Enam kui 350 teaduspublikatsiooni avaldanud Richard R. Ernst on ka mitme leiutise autor ja patentide kaasomanik.
The works of Richard R. Ernst have materially influenced the science – he belongs among the ten most highly cited physicists and chemists of the world.
Richard R. Ernsti tööd on oluliselt mõjutanud teadust – ta kuulub maailma enimtsiteeritud füüsikute ja keemikute esikümnesse.
Richard R. Ernst is a member of the Royal Society of London, the US National Academy of Sciences, the Swiss Academy of Engineering, the German Academy Leopoldina, the Russian Academy of Sciences, the Indian Academy of Sciences, the American Physical Society and many other learned societies as well as an Honorary Doctor of several universities.
Richard R. Ernst on Londoni Kuningliku Seltsi, USA Teaduste Akadeemia, Šveitsi Tehnikaakadeemia, Saksamaa Leopoldina Akadeemia, Venemaa Teaduste Akadeemia, India Teaduste Akadeemia, Ameerika Füüsikaühingu ja paljude teiste teadusseltside liige ning mitme ülikooli audoktor.
In 2003 he was elected Foreign Member of the Estonian Academy of Sciences in physical chemistry.
2003. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks füüsikalise keemia alal.
Additionally to the Nobel Prize Richard R. Ernst has been awarded other prestigious science prizes as well, incl. the Benoist’ Prize in 1986, the Ampere Prize in 1990, the Louisa Gross Horwitz Prize in 1991, etc.
Nobeli preemia kõrval on Richard R. Ernst pälvinud teisigi kõrgelt hinnatud teadusautasusid, sh Benoist’i auhind 1986, Ampere’i auhind 1990, Louisa Gross Horwitzi auhind 1991 jne.
Tibetan art and music are at the forefront among his other hobbies.
Hobide seas on esiplaanil Tiibeti kunst ja muusika.
Member of Academy Georg Liidja
Akadeemik Georg Liidja
Georg Liidja was born on 4 August 1933 in Tallinn to a military officer’s family.
Georg Liidja on sündinud 4. augustil 1933. a Tallinnas ohvitseri perekonnas.
In the years of studies, he ma- jored in optics and was subsequently included in Rector Feodor Klement’s School of Luminescence.
Õpinguaastatel sai kitsamaks erialaks optika ning selle kaudu sattus ta rektor Feodor Klementi luminestsentsikoolkonda.
Georg Liidja defended his Candidate’s Theses in physics and mathematics in 1962 at the University of Tartu and obtained a Doctoral Degree in physics and mathematics in 1980 at the Institute of Physics of the Academy of Sciences of the ESSR.
Füüsika-matemaatikakandidaadi kraadi kaitses Georg Liidja 1962. aastal Tartu Ülikooli juures ja füüsika-matemaatiakdoktori kraadi 1980. aastal ENSV TA Füüsika Instituudi juures.
In 1987 he was elected Member of the Estonian Academy of Sciences.
1987. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks.
After completing his studies at the University Georg Liidja proceeded with research work at the Institute of Physics and Astronomy of the Academy of Sciences (now Institute of Physics at the University of Tartu), where he started researching exiton states and related phenomena in alkali halogen crystals.
Pärast Ülikooli lõpetamist asus Georg Liidja tööle TA Füüsika ja Astronoomia Instituuti (nüüd TÜ Füüsika Instituut), kus hakkas uurima eksitonseisun- deid ja nendega seotud nähtusi leelishalogeenkristallides.
In 1967 he was elected Head of the Sector of Low Temperatures.
1967. a valiti ta madalate temperatuuride sektori juhatajaks.
Since 1982 Georg Liidja has been working as Senior Researcher at the National Institute of Chemical Physics and Biophysics.
1982. aastast kuni tänaseni töötab Georg Liidja Keemilise ja Bioloogilise Füüsika Instituudis vanemteadurina.
The leading keywords for Georg Liidja in his research activities are: physics of luminescent crystal, cryogen technology in optical spectroscopy and radio spectroscopy of radiated bioapatites.
Georg Liidja uurimistöö märksõnadeks on luminestseerivate kristallide füüsika, krüogeeniatehnika optilises spektroskoopias ja kiiritatud bioapatiitide raadiospektroskoopia.
In physics of solid he has elucidated the impact of radiation on crystals, its micro-processes and mechanisms.
Tahkisefüüsikas on ta selgitanud kiirguse toimet kristallidesse, selle mikroprotsesse ning -mehhanisme.
He participated at discovery of multiplication phenomena of photons in photo-luminescence of crystal phosphors.
Ta osales footonite paljunemisnähte avastamisel kristallfosfooride fotoluminestsentsis.
Georg Liidja has developed vacuum ultraviolet spectroscopy at temperatures of liquid helium and he has, for the first time performed luminescence research with crystals cooled to very low temperature (below 1 Kelvin).
Georg Liidja on arendanud vaakumultraviolettspektroskoopiat vedela heeliumi temperatuuridel ja sooritanud esmakordselt luminestsentsiuuringuid ülimadalale temperatuurile (alla 1 Kelvini) jahutatud kristallidega.
Georg Liidja is the author of over 150 scientific publications.
Georg Liidja on avaldanud üle 150 teaduspublikatsiooni.
Six Candidate’s Theses and one PhD Thesis in the field of physics have been defended under his supervision.
Tema juhendamisel on füüsika alal kaitstud kuus kandidaadiväitekirja ja üks filosoofiadoktori väitekiri.
In 1975 Georg Liidja received the National Science Prize, in 1994 the Annual Prize of the Estonian Physical Society.
1975. aastal sai Georg Liidja riikliku teaduspreemia, 1994. aastal Eesti Füüsika Seltsi aastapreemia.
In 2001 he was awarded the 5th class Order of the White Star.
2001. aastal autasustati teda Valgetähe V klassi teenetemärgiga.
Orientation sport and highway running have remained the habitual ongoing athletic activities of Georg Liidja for decades.
Aastakümneid on Georg Liidja harrastanud orienteerumissporti ja maantee- jooksu.
He feels deep attraction towards piano music, with Bach and Chopin as the favourite composers.
Sügavat huvi tunneb ta klaverimuusika vastu, erilisteks lemmikuteks on Bach ja Chopin.
Member of Academy Arved-Ervin Sapar
Akadeemik Arved-Ervin Sapar
Arved Sapar was born on 7 February 1933 in the village of Paatna in Rakvere Parish.
Arved Sapar on sündinud 7. veebruaril 1933 Rakvere vallas Paatna külas.
In 1965 Arved Sapar defended his Candidate’s Thesis in cosmology at the University of Tartu, in 1989 he obtained the Doctor’s Degree in physics and mathematics at Leningrad State University for results in generalising kinetics equations and research of extra-atmospheric spectra of hot stars.
1965. aastal kaitses Arved Sapar Tartu Ülikoolis kandidaadiväitekirja kosmoloogia alal, 1989. aastal omistati talle Leningradi Riikliku Ülikooli juures tulemuste eest kineetikavõrrandite üldistamisel ja kuumade tähtede atmosfääriväliste spektrite uurimisel füüsika-matemaatikadoktori kraad.
Arved Sapar was awarded Professorship in 1990.
Professorikutse anti Arved Saparile 1990. aastal.
Since graduating from the University Arved Sapar has worked in the specialty of astrophysics at the Institute of Physics and Astronomy of the Academy of Sciences (1957–1973), its successor Institute of Astrophysics and Atmospheric Physics (1973–1996) and at Tartu Observatory (since 1995), where he also completed his postgraduate programme (1960–1963).
Ülikooli lõpetamisest alates on Arved Sapar töötanud astrofüüsika erialal TA Füüsika ja Astronoomia Instituudis (1957–1973) ning selle järglasasutustes Astrofüüsika ja Atmosfäärifüüsika Instituudis (1973–1996) ja Tartu Observatooriumis (alates 1995), läbides samas ka aspirantuuri (1960–1963).
In the years 1968– 1986 he led the work of the Sector of Theoretical Astrophysics (laboratory) of the above institute.
Aastatel 1968–1986 juhtis ta instituudis teoreetilise astrofüüsika sektori (laboratooriumi) tööd.
After a shorter interim period in the position of Chief Researcher he worked for ten years (1993–2003) as Head of the Department of Astrophysics and since 2003 as Senior Researcher.
Pärast lühemat vaheperioodi peateaduri ametikohal, töötas ta kümme aastat (1993–2003) astrofüüsika osakonna juhatajana ning alates 2003. aastast vanemteadurina.
Generalisation of equations underlying astrophysics became one of the favourite directions of his research activities.
Teadustegevuse üheks meelissuunaks kujunes astrofüüsika aluseks olevate võrrandite üldistamine.
In his research work he has treated the issues related to physics of elementary particles and semiconductors, photometric multicolour systems of stars, universal constants of physics as values adjoining micro-world of the Universe, physics of atmosphere of rotating and twin stars.
Oma uurimistöödes on ta käsitlenud elementaarosakeste ning pooljuhtide füüsika probleeme, tähtede fotomeetrilisi mitmevärvi süsteeme, füüsika universaalkonstante kui universumi mikromaailma seostavaid suurusi, pöörlevate ja kaksiktähtede atmosfääride füüsikat.
Arved Sapar is a member of the International Astronomical Union (IAU) (1967) and a founding member of the European Astronomical Union (1990).
Arved Sapar on Rahvusvahelise Astronoomia Liidu (IAU) liige (1967) ja Euroopa Astronoomia Ühingu asutajaliige (1990).
In the years 1976–1991 he was Head of the All-Union Task Force “Physics of Star Atmospheres” and in 1976–1994 a member of the organising committee of the Commission of International Astronomical Union ”Theory of Star Atmospheres”, in 1989–1993 Co-Chairman of the Astronomical Union of the USSR and a Bureau and Board Member of the Eurasian Astronomical Union evolved on its basis.
Aastatel 1976–1991 oli ta üleliidulise töörühma “Täheatmosfääride füüsika” juhataja ja 1976–1994 Rahvusvahelise Astronoomia Liidu komisjoni ”Täheatmosfääride teooria” korralduskomitee liige, 1989–1993 NSV Liidu Astronoomiaühingu kaasesimees ning selle baasil kujunenud Euraasia Astronoomiaühingu büroo ja juhatuse liige.
He has participated, evidently as the only Estonian astronomer, in extra-atmospheric observations of star spectra at the observation station of IUE (International Ultraviolet Explorer) satellite telescope situated in the US Goddard Centre of Cosmic Flights.
Ta on tõenäoliselt ainsa Eesti astronoomina osalenud atmosfää- rivälistes tähespektrite vaatlustes USAs Goddardi Kosmoselendude Keskuses asuvas IUE (International Ultraviolet Explorer) satelliitteleskoobi vaatlus- paigas.
In 1990 Arved Sapar was elected Member of the Estonian Academy of Sciences.
1990. aastal valiti Arved Sapar Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks.
Arved Sapar has published about 150 scientific articles.
Arved Sapari sulest on ilmunud ligikaudu 150 teadusartiklit.
He is the author or co-author of five monographic works and has been a long-time editor and Editor-in-Chief of the Tartu Astrophysics Observatory Publications.
Ta on viie monograafia autor või kaasautor ning olnud Tartu Astrofüüsika Observatooriumi publikatsioonide kauaaegne toimetaja ja peatoimetaja.
9 Doctoral and 2 Master’s Theses and 10 Diploma Works in the rights of Master’s Theses have been defended under his supervision.
Tema juhendamisel on kaitstud 9 doktori- ja 2 magistriväitekirja ning 10 magistritöö õigustes diplomitööd.
In 1986 Arved Sapar was awarded the Medal of the Academy and in 2006 the 4th class Order of the White Star.
1986. aastal autasustati Arved Saparit Eesti Teaduste Akadeemia medali ning 2006. aastal Eesti Vabariigi Valgetähe IV klassi teenetemärgiga.
On top of astrophysics his sphere of interest includes the theory and practice of political landscape organisation, languages (among them artificial languages) and humour.
Tema huvisfääri kuuluvad astrofüüsika kõrval poliitikamaastiku korraldamise teooria ja praktika, keeled (ka tehiskeeled) ning huumor.
In 1956 he graduated from the Latvian University, Department of Chemistry, in 1960 he defended his Candidate’s Degree in chemistry at Moscow University and in 1968 a Doctor’s Degree of in chemistry at the Latvian Academy of Sciences.
1956. aastal lõpetas ta Läti Ülikooli keemiateaduskonna, 1960 kaitses Moskva Ülikoolis keemiakandidaadi kraadi ning 1968 Läti Teaduste Akadeemias keemiadoktori kraadi.
He is the author of 7 monographic works and over 300 scientific articles on electrochemistry and 20 monographic works and over 250 scientific articles in the area of science history.
Tema sulest on ilmunud 7 monograafiat ja üle 300 teadusartikli elektrokeemia alal ning 20 monograafiat ja üle 250 teadusartikli teadusajaloo valdkonnas.
He is a member of the European Academy of Sciences and Arts and the German Academy of Natural Scientises Leopoldina, a corresponding member of the Saxonian Academy of Sciences and the Commission of Baltic History (Göttingen), a foreign honorary member of numerous research institutions, societies and unions.
Ta on Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia ja Saksa Loodusteaduste Akadeemia Leopoldina liige, Saksimaa Teaduste Akadeemia ja Balti Ajaloo Komisjoni (Göttingen) korrespondentliige ning paljude teadusasutuste, -seltside ja -ühingute välis- või auliige.
Member of Academy Vladimir Hizhnyakov
Akadeemik Vladimir Hižnjakov
Vladimir Hizhnyakov was born on 25 May 1938 in the Rostov Region in Russia to a family descending from the native Don and Kuban Cossacks.
Vladimir Hižnjakov sündis 25. mail 1938 Venemaal Rostovi oblastis põlistest Doni ja Kubani kasakatest põlvnevas perekonnas.
After the Second World War he settled together with his family in Estonia.
II Maailmasõja järel asus ta koos perekonnaga elama Eestisse.
He graduated with Silver Medal from Tapa Railway Secondary School in 1955 and started his studies, majoring in theoretical physics, at the University of Tartu, Department of Mathematics and Natural Sciences.
Ta lõpetas hõbemedaliga Tapa Raudtee- keskkooli 1955. a ja alustas õpinguid Tartu Ülikooli matemaatika-loodusteaduskonnas.
He graduated from the University cum laude in 1960, and proceeded with postgraduate studies at the Sector of Theoretical Physics at the Institute of Physics and Astronomy of the Estonian Academy of Sciences.
Ülikooli lõpetas ta cum laude teoreetilise füüsika erialal 1960. a ning asus õppima aspirantuuris Eesti TA Füüsika ja Astronoomia Instituudi teoreetilise füüsika sektori juures.
In his Candidate’s Thesis he dealt with the theory of quasi-linear spectra and laid a foundation to the theory of phonon- free i.e. purely electronic line theory, which he later complemented.
Kandidaaditöös käsitles ta kvaasijoonspektrite teooriat ning pani aluse foononivaba ehk puhtelektronjoone teooriale, mida on hiljem täiendanud.
Vladimir Hizhnyakov has worked at the above institute since 1963 as Junior Researcher, Senior Researcher, Chief Researcher and Head of Laboratory.
Vladimir Hižnjakov on töötanud eelnimetatud instituudis 1963. aastast alates nooremteaduri, vanemteaduri, peateaduri ja laboratooriumi juhatajana.
The old Tartu Observatory was his working place until the building in Riga Street of the Institute of Physics, which had separated from the former institute, was completed in 1975.
Tema töökohaks oli kuni 1975. aastal astronoomiast eraldunud Füüsika Instituudi Riia tänava hoone valmimiseni vana Tartu Tähetorn.
In 1972 Vladimir Hizh- nyakov defended his Doctoral Thesis on the theory of resonance secondary radiation at the University of Tartu.
1972 kaitses Vladimir Hižnjakov Tartu Ülikooli juures doktoriväitekirja resonantse sekundaarkiirguse teooria teemal.
After approval of his Doctoral Degree, he went on a longer foreign mission at the University of California in 1973, at the Institute of Physics of Solids in Tokyo in 1977 and the University of Arizona in 1983.
Doktorikraadi kinnitamisele järgnes 1973. a pikem väliskomandeering Kalifornia Ülikoolis, 1977. a Tahkisefüüsika Instituudis Tokyos ning 1983. aastal Arizona Ülikoolis.