natgillin/translations-raw huggingface dataset:
Presently he works as Senior Researcher at the Department of Paleontology and Stratigraphy.
Käesoleval ajal töötab ta TTÜ geoloogia instituudi vanemteadurina.
A talented research organiser, Dimitri Kaljo has been Head of the Academy’s Division of Biology, Geology and Chemistry (1990-1999) and Coordinator for International Relations (1991-2004).
Võimeka teadusorganisaatorina oli Dimitri Kaljo aastatel 1990–1999 Akadeemia Bioloogia, Geoloogia ja Keemia Osakonna juhataja ning 19912004 välissuhete koordinaator.
He has been a Member (since 1969) and Chairman (1981-2005) of the Estonian National Commission on Stratigraphy, Chairman of the Commission of Estonian Mineral Resources (1991-2010) and Chairman of Estonian National Committee for Geology (since 1992).
Alates 1969 on ta Eesti Stratigraafia Komisjoni liige (1981–2005 esimees), 1991– 2010 Eesti Maavarade Komisjoni ja aastast 1992 Eesti Geoloogia Rahvus- komitee esimees.
In 1976 Dimitri Kaljo became an active member of the International Commission on Stratigraphy (ICS) Subcommission on Silurian Stratigraphy (ISSS) in the International Union of Geological Sciences, has been Chair of the ISSS (1984-1992) and corresponding member (since 2005).
Alates 1976. aastast – Rahvusvahelise Geoloogiateaduste Liidu Stratigraafiakomisjoni Siluri alamkomisjoni tegevliige, 1984–1992 oli ta selle komisjoni esimees ja alates 2005 korrespondentliige.
He has likewise been Vice-President of the International Association for the Study of Fossil Cnidaria and Porifera (1983-1988) as well as the International Paleontological Union (1989-1996).
1983–1988 oli akadeemik Kaljo Rahvusvahelise Fossiilsete Korallide Uurimise Assotsiatsiooni asepresident ning 1989–1996 Rahvusvahelise Paleontoloogia Liidu asepresident.
He is the author of over 300 research publications and has supervised several doctoral theses.
Ta on avaldanud üle 300 teaduspublikatsiooni, olnud doktoritööde juhendajaks.
Dimitri Kaljo is the Editor-in-Chief of the Estonian Journal of Earth Sciences.
Dimitri Kaljo on ajakirja Estonian Journal of Earth Sciences peatoimetaja.
In 2009 he was granted the National Science Prize for long-standing achievements in research and development.
2009. aastal pälvis ta preemia pikaajalise ja tulemusliku teadus- ja arendustöö eest.
In 2002 Dimitri Kaljo was awarded the 4th class Order of the White Star.
2002. aastal autasustati Dimitri Kaljot Valgetähe IV klassi teenetemärgiga.
Lembit Krumm
Akadeemik Lembit Krumm
Lembit Krumm was born on July 20, 1928 in Kuressaare to a family of farmers.
Lembit Krumm on sündinud 20. juulil 1928. aastal Kuressaares talupidajate peres.
He proceeded with his studies and work at Tallinn University of Technology, Tomsk Polytechnic Institute for a doctoral programme and in the laboratory of the Electrical Engineering Institute at the ESSR National Economy Board.
Õpingud ja töö jätkusid Tallinna Tehnikaülikoolis, Tomski Polütehnilises Instituudis aspirantuuris ning ENSV Rahvamajandusnõukogu Elektrotehnika Instituudi laboratooriumis.
In 1956 he defended in Tomsk his Candidate of Science dissertation on calculation methods for stationary modes in power systems.
1956. aastal kaitses ta Tomskis kandidaaditöö elektrisüsteemide statsionaarsete režiimide arvutusmeetoditest.
Four publications that appeared from him on the basis of the dissertation in 1957 determined in the long term the structure of larger power networks over the entire USSR, the Baltic States among others.
Selle töö alusel ilmus tal 1957. aastal neli publikatsiooni, mis määrasid pikaks ajaks kogu NL-i ja Baltimaade suurte elektrivõrkude ülesehituse.
Lembit Krumm defended his Doctor of Science thesis on complex optimising methods for energy systems in 1979 and was awarded the title of professor in 1981.
1979. aastal kaitses Lembit Krumm doktoritöö energiasüsteemide kompleksse optimeerimise meetoditest, 1981. aastal omistati talle professori kutse.
He was elected a Member of the Estonian Academy of Sciences in 1987.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Lembit Krumm 1987. aastal.
In 1981-2004 he was concurrently Head of Department at the Institute of Thermophysics and Electro- physics (later Estonian Energy Research Institute) at the Estonian Academy of Sciences, where he was responsible for transferral of the potential accumulated in Siberia into the Baltic States and Estonia.
Aastatel 19812004 oli ta ühtlasi ka Eesti TA Termofüüsika ja Elektrofüüsika Instituudi (hilisem Eesti TA Energeetika Instituut) osakonnajuhataja, kus tegeles Siberis loodud potentsiaali ületoomisega Baltikumi ja Eestisse.
Since 2004 his activity has been related to grant projects on managing interconnections between power systems in different countries conducted by the Institute of Electrical Engineering at Tallinn University of Technology.
Alates 2004. aastast on tema tegevus seotud elektrisüsteemide riikidevahelise ühenduse juhtimise alaste grandiprojektidega TTÜ elektroenergeetika instituudis.
In the past decade he has been a steadfast promoter of a single Baltic energy system.
Viimasel kümnekonnal aastal on ta olnud väsimatu Balti ühtse energiasüsteemi eest võitleja.
In 1966 Lembit Krumm was awarded the G.M.Kržižanovski Memorial Prize of the USSR Academy of Sciences and in 1986 the USSR State Prize.
1966. aastal sai Lembit Krumm NSV Liidu TA G. M. Kržižanovski nimelise preemia ja 1986. aastal NSV Liidu riikliku preemia.
In 1991-2000 he was President of the Baltic Association of System Research in Energy.
Aastatel 19912000 oli ta Balti Energiasüsteemide Uurimise Assotsiatsiooni president.
Professor Krumm is the author of over 200 research publications, among them about 20 monographs.
Akadeemik Krumm on avaldanud üle 200 teaduspublikatsiooni, sh ligi 20 monograafiat.
Cheslav Lushchik
Akadeemik Tšeslav Luštšik
Cheslav Lushchik was born on February 15, 1928 into a family of Polish descent, being a third-generation resident of St.Petersburg.
Tšeslav Luštšik on sündinud 15. veebruaril 1928. aastal poola päritolu perekonnas kolmanda põlve peterburglasena.
After a short and hard childhood he graduated from secondary school in 1946 with a gold medal and enrolled in the Faculty of Physics of Leningrad State University.
Pärast lühikest ja rasket lapsepõlve lõpetas ta 1946. aastal kuldmedaliga keskkooli ja astus Leningradi Ülikooli füüsikateaduskonda.
At University he heard lecture courses of outstanding Members of Academy and Professors and in his fourth year at the University started research in thin films and ionic mono-crystals in the laboratory of Feodor Klement, belonging to the School of Academician A.N.Terenin.
Ülikoolis kuulas ta suurepäraste akadeemikute ja professorite loengukursusi ning neljandal kursusel alustas õhukeste kilede ja ioon- sete monokristallide uuringuid akadeemik A. N. Terenini koolkonda kuuluva Feodor Klementi laboratooriumis.
He defended his Candidate of Science dissertation on thermo-activation spectroscopy of crystals at Leningrad University in 1954 and his Doctor of Science thesis on the results from the study of excitonic, electron-hole and ionic processes of alkalihalogenid crystals at Leningrad State Institute of Optics in 1964.
Kandidaadiväitekirja kristallide termoakti- vatsioonspektroskoopiast kaitses ta Leningradi Ülikooli juures 1954. aastal, füüsika-matemaatikadoktori väitekirja leelishalogeniidkristallide eksiton-, elektronauk- ja ioonprotsesside alaste uurimuste tulemustest Leningradi Riikliku Optikainstituudi juures 1964. aastal.
In the same year he was elected Member of the Estonian Academy of Sciences in physics of solids and in 1968 he was awarded Professorship in experimental physics and physics of solids.
Samal aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks tahke keha füüsika alal ning 1968 anti professorikutse eksperimentaal- ja tahkisefüüsika erialal.
Since 2005 he has been working as Senior Researcher Extraordinary for research projects led by the Laboratory of Ionic Crystals.
Alates 2005. aastast osaleb ta erakorralise vanemteadurina ioonkristallide füüsika labori uurimisprojektides.
Professor Lushchik is an experimental physicist, whose main research areas are concerned with physics, radiation physics, optics and spectroscopy of solids.
Tšeslav Luštšik on eksperimentaalfüüsik, kelle peamisteks uurimisvaldkondadeks on olnud tahkiste füüsika, kiiritusfüüsika, optika ja spektroskoopia.
From among research results obtained by himself and his students in the area of solids, he highlights the studies which have been focused on elementary processes causing irreversible radiation damages in crystals.
Tahkete ainete alal koos õpilastega saavutatud teadustulemustest tõstab akadeemik ise esile neid, milles uuritakse kristallide kiiritamisel neis pöördumatuid kahjustusi põhjustavaid elementaarprotsesse.
At present, he is involved in identifying opportunities for dramatic increase of radiation-resistance in inorganic materials with wide-ranged restricted area that are a necessary component for nuclear radiation sensors and for the future thermonuclear power engineering.
Käesoleval ajal on ta seotud tuumakiirguste detektorite ja tuleviku termotuumaenergeetika jaoks vajalike laia keelutsooniga anorgaaniliste materjalide kiirituskindluse järsu tõstmise võimaluste väljaselgitamisega.
The School of Isolator Crystal Physics founded by Professor Lushchik in Tartu as well as in Latvia, Russia, Kazakhstan and Kyrgyzstan has gained international renown.
Akadeemik Luštšik on füüsik, kellel on oma rahvusvahelise tunnustuse pälvinud isolaatorkristallide füüsika koolkond nii Tartus kui ka Lätis, Venemaal, Kasahstanis ja Kirgiisias.
He is the author or co-author of nearly 400 research publications, among them 3 monographs and 3 large chapters in omnibus volumes.
Ta on ligi 400 teaduspublikatsiooni autor või kaas- autor, temalt on ilmunud 3 monograafiat ja 3 ulatuslikku peatükki kollektiivsetes kogumikes.
In 2006 Cheslav Lushchik was awarded the 3rd class Order of the White Star.
2006. aastal omistati talle Valgetähe III klassi teenetemärk.
Hans-Voldemar Trass
Akadeemik Hans-Voldemar Trass
Hans-Voldemar Trass was born on 2 May, 1928 in Tallinn.
Hans-Voldemar Trass on sündinud 2. mail 1928. aastal Tallinnas.
Dating back from childhood at Nõmme and Pääsküla – Harku woods, moors, riverbanks, Glehn’s Park – has been his interest in nature observations, hence after graduation from Nõmme Gymnasium in 1947 he proceeded to study biology at the University of Tartu, majoring in botany.
Lapsepõlvest Nõmmel ja Pääskülas – Harku metsades, rabades, jõeäärsetel, Glehni pargis – pärineb tema varajane huvi loodusvaatluste vastu ning pärast Nõmme Gümnaasiumi lõpetamist 1947. aastal asuski ta Tartu Ülikoolis bioloogiat õppima, spetsialiseerumisega botaanikale.
After obtaining his University diploma in 1952 he continued his studies in a doctoral programme and defended his Candidate of Science dissertation in 1955 on the topic “Flora and plant canopy of West-Estonian bogs”.
Ülikoolidiplomile 1952. aastal järgnes samas aspirantuur ja kandidaadiväitekirja kaitsmine 1955. aastal teemal “Lääne-Eesti madalsoode floora ja taimkate”.
His Doctoral thesis on the topic “Analysis of Estonian lichenoflora” was defended in 1969 at the Institute of Botany named after V.Komarov in Leningrad.
Doktoriväitekirja teemal “Eesti lihhenofloora analüüs” kaitses H.-V. Trass 1969. aastal V. Komarovi nimelise Botaanika Instituudi juures Leningradis.
Hans-Voldemar Trass was elected a Member of the Estonian Academy of Sciences in 1975.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Hans-Voldemar Trass 1975. aastal.
His academic career at the University of Tartu started in 1955, when he became a Lecturer at the Department of Plant Systematics and Geobotany (later Institute of Botany and Ecology).
1955. aastal algas tegevus Tartu Ülikooli taimesüstemaatika ja geobotaanika kateedri (hilisem nimetus botaanika ja ökoloogia instituut) õppejõuna.
He worked as Head of the Institute during 1956-1991, then as Professor Extraordinary at the same Department and became Professor Emeritus in 1994.
Aastatel 19561991 oli ta instituudi juhataja ning kuni emeriteerumiseni 1994 samas kateedris erakorraline professor.
Hans-Voldemar Trass has been actively raising awareness about nature and environment conservation problems in Estonia.
Hans-Voldemar Trass on olnud aktiivselt tegev loodus- ja keskkonnakaitse probleemide tõstatamisel Eestis.
In 1968 he created the licheno-indicational method for determining the pollution level of air environment and in 1999 the method for identifying the state of virgin forests.
1968. aastal lõi ta lihhenoindikatsioonilise meetodi õhukeskkonna saastatusastme määramiseks ning 1999. aastal meetodi põlismetsade seisundi määramiseks.
In 1976 he compiled the first in the world complete review on history and trends of development of plant canopy.
1976. aastal koostas ta maailma esimese täieliku ülevaate taimkatteteaduse ajaloost ja arengusuundadest.
In 1998 Hans-Voldemar Trass was awarded the 3rd class Order of the White Star and in 2006 he has been Honorary Citizen of the city of Tartu and holder of the Great Star of Tartu.
1998. aastal autasustati Hans-Voldemar Trassi Valgetähe III klassi teenetemärgiga ja aastast 2006 on ta Tartu linna aukodanik ja Tartu Suurtähe kavaler.
Coming from a culture loving family, he has been attracted to music, literature and poetics from a very early age.
Pärinedes kultuurilembesest suguvõsast on ka akadeemik Trassi hobideks läbi elu olnud muusika, kirjandus ja poeesia.
He has succeeded in bringing together science and art, emphasising the idea that natural sciences, nature conservation and culture are all contiguous, closely intertwined phenomena.
Ta on osanud ühendada teadust ja kunsti, rõhutanud, et loodusteadus, looduskaitse ja kultuur on väga lähedased nähtused.
A perci- pient and versatile person, he takes great pleasure in writing theatre reviews, journalistic articles, travelogues and poetry.
Särava ja mitmekülgse isiksusena on ta avaldanud rohkesti teatri- arvustusi, publitsistikat ning reisikirju, kirjutanud luuletusi.
Richard R. Ernst
Akadeemia välisliige Richard R. Ernst
Richard R.Ernst was born on 14 August, 1933 in Switzerland in the small town of Winterthur to an architect’s family.
Richard R. Ernst on sündinud 14. augustil 1933. aastal Šveitsis Winterthuri väikelinnas arhitekti perekonnas.
In 1956 he graduated from Zürich University of Technology (ETH-Z) as Master of Scince in Chemistry, in 1962 he defended at the same University his Doctor’s degree in Engineering on apparatus building and was thereafter Researcher at the Laboratory of Physical Chemistry.
Ta lõpetas 1956. aastal Zürichi Tehnikaülikooli (ETH-Z) keemiainseneri diplomiga, kaitses 1962. aastal samas tehnikadoktori kraadi aparaadiehituse alal ning oli seejärel aasta füüsikalise keemia laboratooriumi teadur.
He has worked as Visiting Professor at Harvard University, delivered guest lectures at various universities in the United States, Canada and Germany.
Ta on töötanud külalisprofessorina Harvardi Ülikoolis ning esinenud külalisloengutega USA, Kanada ja Saksamaa ülikoolides.
Research achievements of Professor Ernst in chemical physics are fundamental, especially so in the area of stochastic resonance methods, Fourier’ multidimensional spectrometry and Fourier’ tomography.
Professor Ernsti teadussaavutused keemilises füüsikas on põhjapanevad, eriti stohhastiliste resonantsimeetodite Fourier’ ja mitmedimensionaalse spektromeetria ning Fourier tomograafia alal.
He has developed innovative physical theories and methods, combining them with all possibilities of modern experimental and computational technology.
Ta arendas tulemuslikult uudseid füüsikalisi teooriaid ja meetodeid, kombineerides neid ajakohase eksperimendi- ja arvutustehnika kõigi võimalustega.
His physics- centred theoretical and applied studies have been replenished, within recent decades, by many applications in molecular biology and research of solids.
Tema füüsikakesksed teoreetilised ja rakenduslikud uurimused on viimaste aastakümnete jooksul täienenud arvukate rakendustega molekulaarbioloogias ja tahke keha uurimisel.
He has released over 350 research publications and he is author of several inventions and co-owner of patents.
Ta on avaldanud enam kui 350 teaduspublikatsiooni ning on mitme leiutise autor ja patentide kaasomanik.
The core of his research has been reflected in the monograph published in 1987 “Principles of nuclear magnetic resonance in one and two dimensions” (co-authors G.Bodenhausen and A.Wokaun), providing a comprehensive review on physical bases of multidimensional spectrometry.
Tema uurimistöö põhituum on kajastatud 1987. aastal ilmunud monograafias “Principles of nuclear magnetic resonance in one and two dimensions” (kaasautorid G. Bodenhausen ja A. Wokaun), mis annab põhjaliku ülevaate multidimensionaalse spektromeetria füüsikaliste aluste kohta.
Richard R. Ernst’s studies have significantly influenced development of the science of chemistry and they have also been implemented in other areas – he belongs among the ten most often cited physicists and chemists in the world.
Richard R. Ernsti uurimused on oluliselt mõjutanud keemiateaduse arengut ning leidnud rakendust ka teistes valdkondades – ta kuulub maailma enimtsiteeritud füüsikute ja keemikute esikümnesse.
In 2003 he was elected a Foreign Member of the Estonian Academy of Sciences in physical chemistry.
2003. aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia välisliikmeks füüsikalise keemia alal.
In 1991, Richard R.Ernst was awarded the Nobel Prize in Chemistry for his outstanding achievements in developing methods of nuclear magnetic resonance spectroscopy (NMR-spectroscopy).
Richard R. Ernstile omistati 1991. aastal Nobeli keemiapreemia väljapaistvate saavutuste eest tuuma magnetresonantsspektroskoopia (NMR-spektroskoopia) meetodite arendamisel.
He has been granted other prestigious science prizes, incl. the Benoist Prize (1986), the Ampere Prize (1990), the Louisa Gross Horwitz Prize (1991).
Ta on pälvinud teisigi kõrgelt hinnatud teaduspreemiaid, sh Benoist’i auhind (1986), Ampere’i auhind (1990), Louisa Gross Horwitz’i auhind (1991).
Since 2012 ETH-Zürich Magnetic Resonance Research and Experimental Laboratory has carried the name Richard R. Ernst Magnetic Resonance Facility.
ETH-Zürichi magnetresonantsi teadus- ja katselabor kannab 2012. aastast nime Richard R. Ernst Magnetic Resonance Facility.
The Nobel Laureate is a frequent lecturer on issues concerning the social responsibility of researchers and teachers – a topic close to his heart.
Nobelistist professor esineb sageli ka avalike loengutega talle südamelähedasel teadlaste ja õpetajate sotsiaalse vastutuse teemal.
Arved Ervin Sapar
Akadeemik Arved-Ervin Sapar
Arved Ervin Sapar was born on 7 February, 1933 in the parish of Rakvere, the village of Paatna.
Arved-Ervin Sapar on sündinud 7. veebruaril 1933. aastal Rakvere vallas Paatna külas.
In 1965 he defended at the same university his Candidate of Science dissertation in Physics and Mathematics, which offered model solutions for describing changes in the Universe filled with matter and radiation.
1965. aastal kaitses juubilar Tartu Ülikoolis füüsikamatemaatikakandidaadi väitekirja, leides mudellahendid, mis kirjeldavad muutusi ainet ja kiirgust sisaldavas Universumis.
In 1989 he was awarded the Doctor of Science degree in Physics and Mathematics at Leningrad State University based on his studies aimed at generalisation of kinetics equations and research the extra- atmospheric spectra of hot stars.
1989. aastal omistati talle Leningradi Riikliku Ülikooli juures füüsikamatemaatikadoktori kraad tulemuste eest kineetikavõrrandite üldistamisel ja kuumade tähtede atmosfääriväliste spektrite uurimisel.
Arved Sapar was awarded Professorship in 1990 and in the same year he was elected a Member of the Estonian Academy of Sciences.
Professorikutse sai Arved Sapar 1990. aastal ning samal aastal valiti ta Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks.
In 1968 he continued as Senior Researcher and in 1986 as Head of Laboratory of Theoretical Astrophysics.
1968. aastal jätkas ta vanemteadurina ja 1986 teoreetilise astrofüüsika labori juhatajana.
In 1991-1993 he was Chief Researcher and in 1993- 2003 Head of Department of Astrophysics at the same Institute (since 1995 the Tartu Observatory).
Aastatel 19911993 oli ta samas (alates 1995 Tartu Observatoorium) peateadur ning 19932003 astrofüüsika osakonna juhataja.
Since 2003 Arved Sapar has been working as Senior Researcher.
Alates 2003. aastast töötab Arved Sapar vanemteadurina.
Interest in cosmology and research of extra-atmospheric star spectra, structure of star atmospheres and processes therein served as an incentive for Arved Sapar to join the US Goddard Centre of Cosmic Flights in 1978, where he observed, with the help of satellite International Ultraviolet Explorer the extra- atmospheric ultraviolet spectra of stars.
Huvi kosmoloogia vastu ning atmosfääriväliste tähespektrite ja täheatmosfääride ehituse ning neis toimuvate protsesside uurimine viis Arved Sapari 1978. aastal Goddardi Kosmoseuuringute Keskusesse, kus vaatles IUE abil tähtede atmosfääri- väliseid ultraviolettspektreid.
In 1981 he was a visiting research fellow at Heidelberg University, delivering lectures on star plasma kinetics.
1981 oli ta külalisteadlaseks Heidelbergi Ülikoolis, kus pidas loenguid täheplasma kineetikast.
A favourite direction of his research has been the use of equations underlying astrophysics and their generalisation.
Tema teadustegevuse üheks meelissuunaks on olnud astrofüüsika aluseks olevate võrrandite kasutamine ja üldistamine.
Presently, too Arved Sapar is engaged in model calculations of structure of star atmospheres and star spectra and in research of physical processes evidenced in star atmospheres.
Ka käesoleval ajal jätkab Arved Sapar täheatmosfääride ehituse ja tähespektrite mudelarvutusi ning täheatmosfäärides toimuvate füüsikaliste protsesside uurimist.
In 1976-1991 Arved Sapar was Head of the Task Force “Physics of Star Atmospheres” of the USSR, in 1976-1944 he was a member of the organising committee of the Commission of International Astronomical Union and in 1989-1993 Co-Chairman of the Astronomical Union of the USSR, and Bureau and Board Member of the Eurasian Astronomical Union evolved on its basis.
Aastatel 19761991 juhtis Arved Sapar Nõukogude Liidu täheatmosfääride füüsika töörühma, 19761944 oli Rahvusvahelise Astronoomia Liidu komisjoni korralduskomitee liige ja 19891993 NSV Liidu Astronoomiaühingu kaasesimees ning selle baasil kujunenud Euraasia Astronoomiaühingu büroo ja juhatuse liige.
He is a founding member of International Astronomical Union (IAU) and European Astronomical Union.
Ta on Rahvusvahelise Astronoomia Liidu (IAU) liige ja Euroopa Astronoomia Ühingu asutajaliige.
For a quarter of the century Arved Sapar was editor and editor-in-chief of publications of Tartu Astrophysics Observatory.
Veerand sajandit oli Arved Sapar Tartu Astrofüüsika Observatooriumi publikatsioonide toimetaja ja peatoimetaja.
He has written about 200 scientific articles, he is author or co-author of five monographs and he has been supervisor of nine Doctoral and two Master theses.
Tema sulest on ilmunud ligi 200 teadusartiklit, ta on viie monograafia autor või kaasautor ning olnud üheksa doktori- ja kahe magistritöö juhendajaks.
In 1986, Arved Sapar was awarded the Medal of the Academy and in 2006 the 4th class Order of the White Star.
1986. aastal autasustati Arved Saparit Eesti Teaduste Akadeemia medali ja 2006. aastal Eesti Vabariigi Valgetähe IV klassi teenetemärgiga.
He graduated from the Latvian University in 1956, defended his Candidate of Science degree at Moscow University in 1960 and Doctor’s degree in chemistry at the Latvian Academy of Sciences in 1968.
Ta lõpetas 1956. aastal Läti Ülikooli keemiateaduskonna, kaitses 1960 Moskva Ülikoolis keemiakandidaadi kraadi ning 1968 Läti Teaduste Akadeemias keemiadoktori kraadi.
His main area of interest in chemistry is molecular electrical chemistry of organic compounds.
Keemiateaduse alal on tema peamine uuringuvaldkond orgaaniliste ühendite molekulaarne elektrokeemia.