natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The Members of the Society are researchers and students from the University of Tartu (UT), Tallinn University of Technology (TUT) and the National Institute of Chemical Physics and Biophysics (NICPB) as well as occupational health physicians, employees of the ministries and their divisions or authorities dealing with environmental monitoring.
Seltsi liikmeskond moodustub teadlastest ja üliõpilastest Tartu ülikoolist (TÜ), Tallinna tehnikaülikoolist (TTÜ), keemilise ja bioloogilise füüsika instituudist (KBFI), töötervishoiuga seotud arstidest, ministeeriumides ja selle allasutustes ning keskkonnaseirega tegelevate asutuste töötajatest.
The goal of ETS is to advance and promote toxicological research, training and general knowledge in toxicology.
ETSi eesmärkideks on arendada ja populariseerida toksikoloogia suunitlusega uurimistööd, täienduskoolitust ja rahvaharidust.
This involves cooperating with the toxicology societies of other countries, transferring information among members, and organising scientific conferences, courses and trainings.
Sel eesmärgil tehakse koostööd teiste riikide toksikoloogia seltsidega, vahendatakse teavet liikmete vahel, korraldatakse teaduskonverentse, kursusi ja koolitusi.
ETS is committed to the sustainable management of Estonian natural resources and solving environmental protection related issues.
Selts peab oma kohuseks kaasa aidata Eesti loodusvarade säästlikule kasutamisele ja keskkonnakaitse probleemide lahendamisele.
ETS has been a member of the Federation of European Toxicologists and European Societies of Toxicology (EUROTOX) since 1998 and of the International Union of Toxicology (IUTOX) since 2004.
ETS kuulub 1998. aastast Euroopa Toksikoloogide Ühendusse EUROTOX ning 2004. aastast rahvusvahelisse toksikoloogia ühendusse IUTOX.
ETS has currently communicated information from EUROTOX, IUTOX and elsewhere to keep its members aware about the opportunities of professional development and events addressing the students.
Jooksvalt on ETS vahendanud teateid EUROTOXilt, IUTOXilt ja ka mujalt, et informeerida oma liikmeid erialase täiendamise võimalustest ja üliõpilastele mõeldud üritustest.
Hans-Voldemar Trass was born on 2 May 1928 in Tallinn.
Hans-Voldemar Trass sündis 2. mail 1928 Tallinnas.
His early interest in observing nature originated in the childhood spent in Nõmme and Pääsküla: Harku woods, bogs, river banks and Glehn Park.
Lapsepõlvest Nõmmel ja Pääskülas – Harku metsades, rabades, jõeäärsetel, Glehni pargis – pärines tema varajane huvi loodusvaatluste vastu.
After graduating from Nõmme Gymnasium in 1947, he started studying biology at the University of Tartu, majoring in botany.
Pärast Nõmme gümnaasiumi lõpetamist 1947. aastal asus ta Tartu ülikoolis bioloogiat õppima, spetsialiseerumisega botaanikale.
The university diploma, received in 1952 was followed by postgraduate studies and the defence of a dissertation for the Candidate of Sciences (equivalent to PhD) degree on the topic “Flora and Vegetation Cover of Fens in Western Estonia” in 1955.
Ülikoolidiplomile 1952. aastal järgnes samas aspirantuur ja kandidaadiväitekirja kaitsmine 1955. aastal teemal „Lääne- Eesti madalsoode floora ja taimkate”.
In 1969 Hans-Voldemar Trass defended a doctoral dissertation on the topic “Estonian Lichen Flora Analysis” at the Komarov Botanical Institute in Leningrad.
Doktoriväitekirja teemal „Eesti lihhenofloora analüüs” kaitses Trass 1969. aastal V. Komarovi nimelise botaanikainstituudi juures Leningradis.
During the years 1956-1991 he was the Head of the Institute and continued as Professor Extraordinary until becoming Professor Emeritus in 1994.
Aastatel 1956−1991 oli ta instituudi juhataja ning kuni emeriteerumiseni 1994 samas kateedris erakorraline professor.
He has supervised dozens of diploma and Candidate’s theses, field work research and expeditions, delivered lectures and taught short courses at numerous universities abroad.
Ta juhendas kümneid diplomi- ja kandidaaditöid, välipraktikaid ja ekspeditsioone, luges loenguid ja lühikursusi paljudes välismaa ülikoolides.
Hans-Voldemar Trass was active in raising the issues of nature conservation and environmental protection in Estonia.
Hans-Voldemar Trass oli aktiivselt tegev loodus- ja keskkonnakaitse probleemide tõstatamisel Eestis.
In 1968 he devised a method for identification of lichens for determination of air pollution levels, and in 1999 a method for determination of the condition of primeval forests.
1968. aastal lõi ta lihhenoindikatsioonilise meetodi õhukeskkonna saastatusastme määramiseks ning 1999. aastal meetodi põlismetsade seisundi määramiseks.
In 1976 he compiled the world’s first complete overview of the history and development trends in the vegetation science.
1976. aastal koostas ta maailma esimese täieliku ülevaate taimkatteteaduse ajaloost ja arengusuundadest.
He held the position of the President of the Estonian Naturalists’ Society during two periods (1964-1973 and 1985-1991), since 1991 its Honorary President.
Ta oli kahel korral (1964−1973 ja 1985−1991) Eesti Looduseuurijate Seltsi president, aastast 1991 aupresident.
Coming from a home where culture was deeply valued, no wonder music, literature and poetry were close to his heart.
Pärinedes kultuurilembesest suguvõsast, olid akadeemik Trassile südame- lähedased ka muusika, kirjandus ja poeesia.
Professor Trass could combine science with art and would often emphasise that natural science, nature conservation and culture were very close phenomena.
Ta oskas ühendada teadust ja kunsti, rõhutas, et loodusteadus, looduskaitse ja kultuur on väga lähedased nähtused.
He graduated from Väike-Maarja Secondary School in 1957 and the University of Tartu in the specialty of the Estonian language and literature in 1962.
1957. aastal lõpetas ta Väike-Maarja keskkooli ja 1962. aastal Tartu ülikooli eesti keele ja kirjanduse alal.
After his postgraduate studies at the Institute of Language and Literature of the Estonian Academy of Sciences in 1970-1972, he defended his dissertation for the Candidate of Sciences (PhD) degree on the topic of researching the content and the world-view of proverbs in 1975.
Pärast aspirantuuri Eesti Teaduste Akadeemia keele ja kirjanduse instituudi juures aastatel 1970−1972 kaitses ta 1975. aastal samas kandidaadiväitekirja vanasõnade sisu ja maailmavaate uurimise probleemide kohta.
Basic Concepts, Genre Relations, General Issues” at the University of Tartu.
Põhimõisteid, žanrisuhteid, üldprobleeme”.
During the years 1962-1969 Arvo Krikmann worked as Researcher and Senior Researcher in the Department of Folklore at the Estonian Literary Museum.
Aastatel 1962–1969 töötas Arvo Krikmann Eesti kirjandusmuuseumi rahvaluule osakonnas teaduri ja vanemteadurina.
In 2000-2014 Arvo Krikmann worked as Senior Researcher at the Estonian Literary Museum.
Aastatel 2000−2014 töötas Arvo Krikmann vanemteadurina Eesti kirjandusmuuseumis.
Arvo Krikmann was elected Member of the Estonian Academy of Sciences in 1997.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Arvo Krikmann 1997. aastal.
Arvo Krikmann’s research primarily focused on short forms of folklore, geographical spread of folklore, popular humour, and the theory of figures of speech and humour.
Arvo Krikmanni uurimistöö peasuunad olid folkloori lühivormid, folkloori geograafilise leviku probleemid, rahvahuumor, kujundkõne- ja huumoriteooria.
His invaluable merit was ensuring the international visibility of Estonian folklore.
Tema teeneks oli eesti rahvaluule käsitluse rahvusvaheliselt nähtavaks tegemine.
In 1992- 2005 he delivered lectures as Extraordinary Professor at the University of Tartu on short forms of folklore and the history of their sources, popular humour, semantics of expressions and the theory of figures of speech.
Aastatel 1992−2005 pidas ta Tartu ülikooli erakorralise professorina loenguid folkloori lühivormidest ja nende allikaloost, rahvahuumorist, ütluste semantikast ning kujundkõne teooriast.
He was the superviser of many successfully defended Master’s and Doctoral dissertations.
Ta oli paljude edukalt kaitstud magistri- ja doktoritöö juhendaja.
Arvo Krikmann was a member of several Estonian and foreign scientific organisations, editorial boards, steering committees and research councils.
Akadeemik Krikmann oli mitme Eesti ja välismaise teadusorganisatsiooni, toimetuskolleegiumi, juhtkomitee ning teadusnõukogu liige.
Arvo Krikmann’s work was acknowledged with the Estonian state decoration Order of the White Star, 3rd class (1998), the Estonian National Science Prize (1999), the Culture Prize of the Baltic Assembly in science (2004), the annual prize of the Cultural Endowment of Estonia (2004), and the Finnish Kalevala Society Allhallows Prize (2013).
Arvo Krikmanni tööd on tunnustatud Valgetähe III klassi teenetemärgi (1998), Eesti Vabariigi teaduspreemia (1999), Balti Assamblee teaduspreemia (2004), Eesti Kultuurkapitali aastapreemia (2004) ja Soome Kalevala Seltsi Lõikustänupüha auhinnaga (2013).
He spent his childhood in Järve, in a near-perfect setting for an active child.
Tema lapsepõlv möödus Järvel, aktiivsele lapsele ideaalilähedases keskkonnas.
He attended Nõmme Gymnasium where the achievement and performance needs of young people were encouraged in every way.
Õppima asus ta Nõmme gümnaasiumi, kus igati soodustati noorte inimeste saavutus- ja teostusvajadust.
In 1964 Peeter Tulviste graduated from the school and intended to study history at the University of Tartu.
Kooli lõpetas Peeter Tulviste 1964. aastal sooviga minna edasi õppima Tartu ülikooli ajaloo erialal.
However, an unexpected opportunity opened out to study psychology at one of the so-called student vacancies, allocated for Estonia at Moscow State University.
Kuid siis avanes ootamatu võimalus Moskva riiklikus ülikoolis nn vabariiklikul kohal psühholoogiat õppida.
He happened to become a student of cultural psychology of Alexander Luria, a classic of neuropsychology who had always influenced his research work.
Ta sattus kultuuripsühholoogia alal neuropsühholoogia klassiku Alaksander Luria õpilaseks, kes on oluliselt mõjutanud tema teadustööd.
Peeter Tulviste graduated from Moscow University in 1969, continued his postgraduate studies and defended also there his dissertation for the Candidate of Sciences (equivalent to PhD) degree in psychology, titled “On socio-historical development of cognitive processes: on the basis of foreign experimental psychology research” in 1975.
Moskva ülikooli lõpetas Peeter Tulviste 1969. aastal, jätkas aspirantuuris ning 1975 kaitses samas psühholoogiakandidaadi väitekirja „Tunnetusprotsesside sotsiaal-ajaloolisest arengust: välismaiste eksperimentaal-psühholoogiliste uuringute baasil”.
He defended his doctoral dissertation in psychology on the topic “Cultural and historical development of verbal thinking” also at Moscow University in 1987.
Psühholoogiadoktori väitekirja „Verbaalse mõtlemise kultuurajalooline areng” kaitses ta 1987. aastal samuti Moskva ülikooli juures.
Peeter Tulviste was elected Member of the Estonian Academy of Sciences in humanities and social sciences in 1994.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks humanitaar- ja sotsiaalteaduste alal valiti Peeter Tulviste 1994. aastal.
His most important lecture courses addressed the psychology of thinking and speech, cultural psychology and the history of psychology.
Tema tähtsamad loengukursused olid mõtlemise ja kõne psühholoogia, kultuuripsühholoogia ja psühholoogia ajalugu.
He served as the Vice-Rector for Research in 1992-1993 and Rector in 1993-1998.
Aastatel 1992−1993 oli ta ülikooli teadusprorektor ja 1993−1998 rektor.
Peeter Tulviste started his political activity in 1999.
1999. aastal algas Peeter Tulviste tegevus poliitikuna.
He was the Chairman of Tartu City Council in 1999-2002 and a Member of the 10th and 11th Riigikogu (the Parliament of Estonia) for the period 2003-2011.
1999−2002 oli ta Tartu linnavolikogu esimees ning 2003−2011 riigikogu X ja XI koosseisu liige.
In his research, Peeter Tulviste studied connections between thinking and culture.
Oma teadustöös on Peeter Tulviste uurinud mõtlemise ja kultuuri seoseid.
Peeter Tulviste was a member of the European Academy of Sciences and Arts, the New York Academy of Sciences, the Russian Academy of Pedagogical and Social Sciences, the Council of Greifswald University, the Council of the Aleksanteri Institute of the Helsinki University and an associate member of the Finnish Literature Society as well as a member of the Council of Elders of the Estonian Defence League.
Peeter Tulviste oli Euroopa Teaduste ja Kunstide Akadeemia, New Yorgi Teaduste Akadeemia, Venemaa Kasvatus- ja Sotsiaalteaduste Akadeemia, Greifswaldi ülikooli nõukogu, Helsingi ülikooli Aleksandri instituudi nõukogu liige ning Soome Kirjanduse Seltsi kirjavahetajaliige; Kaitseliidu vanematekogu liige.
He was also known as a member of the editorial board of the Akadeemia journal, the academic board of TEA entsüklopeedia and member of the council of the Ilmamaa publishing house, as well as a member of the editorial board of the Journal of Russian and East European Psychology.
Ta oli ajakirja Akadeemia toimetuskolleegiumi, „TEA entsüklopeedia” akadeemilise kolleegiumi ning kirjastuse Ilmamaa nõukogu liige, samuti ajakirja Journal of Russian and East European Psychology toimetuskolleegiumi liige.
In 1994-2004 Peeter Tulviste was Vice-President of the Estonian Academy of Sciences, and in 1994-1999 as well as in 2004-2009, Head of the Division of Humanities and Social Sciences.
Aastatel 1994−2004 oli Peeter Tulviste Eesti Teaduste Akadeemia asepresident ning aastail 1994−1999 ja 2004−2009 humanitaar- ja sotsiaalteaduste osakonna juhataja.
In 2015 he deserved the title of Honorary Citizen of Tartu.
2015. aastal pälvis ta Tartu aukodaniku tiitli.
Peeter Tulviste has translated fiction, as well as the works of philosophers (e.g. Schweitzer, Kon) from German and Russian.
Akadeemik Tulviste on tõlkinud saksa ja vene keelest nii ilukirjandust kui filosoofide töid (Schweitzer, Kon jt).
He was an avid reader of memoirs and surrealistic poetry, collected jokes and published collections of humour.
Ta luges meelsasti mälestusi ja sürrealistlikku luulet, tundis huvi naljade kogumise vastu ning avaldas ka huumorikogumikke.
Georg Liidja 04.08.1933-12.06.2017
4.08.1933−12.06.2017
Georg Liidja was born to the family of a military serviceman in Tallinn on 4 August 1933.
Georg Liidja sündis 4. augustil 1933 Tallinnas sõjaväelase perekonnas.
Optics became his specific field of study, and it was already during his university years that he could start working in the luminescence laboratory under Feodor Klement, Member of the Academy of Sciences.
Kitsamaks erialaks kujunes optika ning tal avanes juba õpinguaastatel võimalus asuda tööle akadeemik Feodor Klementi luminestsentsi laboratooriumis.
In 1963 Georg Liidja defended his dissertation for the Candidate of Sciences (equivalent to PhD) degree in physics and mathematics at the University of Tartu and in 1981, his doctoral dissertation at the Institute of Physics of the Academy of Sciences.
1963. aastal kaitses Georg Liidja Tartu ülikooli juures füüsika-matemaatikakandidaadi väitekirja ja 1981. aastal TA füüsika instituudi juures doktoriväitekirja.
Georg Liidja was elected Member of the Estonian Academy of Sciences in 1987.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Georg Liidja 1987. aastal.
During the years 1957-1973 G. Liidja worked at the Institute of Astronomy and Physics of the Academy of Sciences of the ESSR (later Institute of Physics of the Academy) as a Laboratory Assistant, Equipment Operator, Senior Equipment Operator, Junior Researcher and Senior Researcher; in 1973-1982 as the Head of the Sector of Low-temperatures.
Aastatel 1957–1973 töötas akadeemik Liidja ENSV TA füüsika ja astronoomia instituudis (hiljem ENSV TA füüsika instituut) laborandi, mehaaniku, vanemmehaaniku, noorema ja vanema teadusliku töötaja ametikohtadel, 1973–1982 samas madalate temperatuuride sektori juhatajana.
During the period from 1982 to 2016 he was affiliated with the Institute of Chemical Physics and Biophysics as Senior Researcher.
Aastatel 1982-2016 töötas ta keemilise ja bioloogilise füüsika instituudis vanemteadurina.
Georg Liidja’s research primarily focused on the physics of luminescent crystals, optical spectroscopy of cryogenic technology and radio spectroscopy of bioapatites exposed to radiation.
Georg Liidja uurimistöö peasuundadeks olid luminestseerivate kristallide füüsika, krüogeeniatehnika optilises spektroskoopias ja kiiritatud bioapatiitide raadiospektroskoopia.
He was a member of the internationally renowned Tartu School of Luminescence.
Ta kuulus rahvusvaheliselt tuntud Tartu luminestsentsikoolkonda.
In the field of solid-state physics, he explained the effect of radiation on crystals, as well as its microprocesses and micromechanisms.
Tahkisefüüsikas on ta selgitanud kiirguse toimet kristallidesse, selle mikroprotsesse ja -mehhanisme.
He was one of the participants in the discovery of photon multiplication in the photoluminescence of crystal luminophores.
Ta osales footonite paljunemisnähte avastamisel kristallfosfooride fotoluminestsentsis.
Georg Liidja developed vacuum ultraviolet spectroscopy at cryogenic temperatures and was the first to have performed luminescence research on crystals exposed to ultra-low temperatures.
Georg Liidja on arendanud vaakumultraviolettspektroskoopiat vedela heeliumi temperatuuridel ja sooritanud esmakordselt luminestsentsiuuringuid ülimadalale temperatuurile jahutatud kristallidega.
Georg Liidja was a long-term chairman of the Student Research Competition Board at the Academy of Sciences.
Georg Liidja oli akadeemia üliõpilastööde konkursikomisjoni kauaaegne esimees.
The number of his scientific publication exceeds 150 and he supervised seven Doctoral dissertations.
Temalt on ilmunud üle 150 teaduspublikatsiooni, ta on olnud seitsme kandidaadi- ja doktoritöö juhendaja.
The Estonian state decoration order of the White Star, 5th class was bestowed on him in 2001 and the Medal of the Estonian Academy of Sciences in 2003.
2001. aastal autasustati teda Valgetähe V klassi teenetemärgiga ning 2003. aastal pälvis ta Eesti Teaduste Akadeemia medali.
Karl Siilivask 20.01.1927-18.11.2017
20.01.1927−18.11.2017
Karl Siilivask was born on 20 January 1927 to a teachers’ family in Veriora Parish, South Eastern Estonia.
Karl Siilivask sündis 20. jaanuaril 1927 Võrumaal Veriora vallas õpetajate peres.
In 1940 he began his education at Võru Secondary School, where his studies were interrupted due to war and evacuation to the Soviet home front.
1940. aastal asus ta õppima Võru keskkoolis, kus seoses sõjasündmuste ja nõukogude tagalasse evakueerumisega õpingud katkesid.
From 2004 onward Karl Siilivask was Senior Researcher with the Estonian Union of the History and Philosophy of Science.
2004. aastast jätkas Karl Siilivask Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse vanemteadurina.
The major areas studied by Professor Karl Siilivask lie with the history of Estonia in the 19th and 20th centuries and the history of science.
Akadeemik Karl Siilivase uurimistöö peasuundadeks olid 19. ja 20. sajandi Eesti ajalugu ja teadusajalugu.
He authored over 200 scholarly publications, including about 40 monographs; he was among the compilers of several history textbooks for high schools and universities.
Ta on avaldanud üle 200 teadustöö, sh ligikaudu 40 monograafiat, koostanud kesk- ja kõrgkoolide ajalooõpikuid.
His work is reflected in the serial compendia “The history of science and modern times”, “Glimpses on the history of science in Estonia” and Baltic History of Science conference materials (since 1977 “Historiae Scientarum Baltica”).
Tema töö kajastub seeriakogumikes „Teaduslugu ja nüüdisaeg”, „Teaduse ajaloo lehekülgi Eestist” ja Balti teadusajaloo konverentside materjalides (aastast 1977 „Historiae Scientarum Baltica”).
While in his undergraduate years, Karl Siilivask was Chairman of the Students’ Research Association and sports club.
Ülikooliaastail oli akadeemik Siilivask Üliõpilaste Teadusliku Ühingu ja spordiklubi esimees.
Ülo Lumiste 30.06.1929-20.11.2017
30.06.1929−20.11.2017
Ülo Lumiste was born in Vändra on 30 June 1929.
Ülo Lumiste sündis 30. juunil 1929 Vändras.
He went to school in Tammsalu, continued in Paide and graduated from Vändra Secondary School in in 1947.
Kooliteed alustas ta Tammsalus, jätkas Paides ning 1947. aastal lõpetas keskkooli taas Vändras.
Inspired by his teacher of mathematics, he entered the University of Tartu to study mathematics.
Matemaatikaõpetaja innustusel asus ta õppima Tartu ülikoolis matemaatika erialal.
Along the way to contemporary mathematics, Ülo Lumiste was guided by professor Gunnar Kangro who employed him at his department in 1952, after graduation.
Kaasaegse matemaatika juurde viis Ülo Lumiste professor Gunnar Kangro, kes võttis ta pärast ülikooli lõpetamist 1952. aastal oma kateedrisse tööle.
He was soon sent to refresher courses (1953-1954) and post graduate studies (1956) at Moscow State University, majoring in differential geometry.
Peagi suunati ta aga täienduskursustele (1953−1954) ja aspirantuuri (1956) Moskva ülikooli juurde, kus tema kitsamaks erialaks sai diferentsiaalgeomeetria.
Ülo Lumiste defended his Doctoral dissertation in 1968 at the University of Kazan and was awarded professorship in the same year.
Doktoritöö kaitses Ülo Lumiste 1968. aastal Kaasani ülikooli juures ja samal aastal omistati talle professori kutse.
Since 1995 he was Professor Emeritus
Alates 1995. aastast oli ta emeriitprofessor.
Ülo Lumiste was elected a Member of the Estonian Academy of Sciences in 1993.
Eesti Teaduste Akadeemia liikmeks valiti Ülo Lumiste 1993. aastal.
Ülo Lumiste’s research was mainly related to the foundations of geometry, focusing on various aspects of the theory of submanifolds.
Ülo Lumiste peamised uurimissuunad olid seotud geomeetria alustega, mille põhirõhk oli alammuutkondade teooria eri aspektidel.
By involving students and post-graduates in his research, he contributed to the establishment of the Estonian school of differential geometry at the beginning of 1960s.
Ta kaasas töösse ka üliõpilasi ja aspirante, nii pandi 1960. aastate alguses alus Eesti diferentsiaalgeomeetria koolkonnale.
Another considerable sphere of interest for him was the history of Estonian mathematics.
Akadeemiku teine oluline huvisfäär oli Eesti matemaatika ajalugu.
He published over 260 scientific publications, including numerous textbooks and monographs.
Ta on avaldanud üle 260 teaduspublikatsiooni, sh mitmed õpikud ja monograafiad.
The outcomes of his decades-long research were summed up in a voluminous monograph published by Springer Publishing Company in 2009 under the title “Semiparallel Submanifolds in Space Forms”.
Aastakümnete jooksul tehtud uurimistöö tulemused on kokku võetud 2009. aastal Springeri kirjastuses ilmunud mahukas monograafias „Semiparallel Submanifolds in Space Forms”.
In addition to research, Ülo Lumiste considered teaching extremely important.
Teadustöö kõrval pidas akadeemik Lumiste väga tähtsaks pedagoogitööd.
Ülo Lumiste was also an enthusiastic pioneer of professional development, being an initiator of numerous international scientific conferences, reviewer of scientific journals, opponent of dissertations, participator in the activities of several professional councils and societies.
Ülo Lumiste oli aktiivne ka erialase elu korraldamisel, olles paljude rahvusvaheliste teaduskonverentside eestvedaja, teadusajakirjade retsensent, väitekirjade oponent, osales mitme erialanõukogu ja seltsi tegevuses.
For his outstanding research contribution, Ülo Lumiste received the National Science Prize twice (in 1999 and 2012).
Ülo Lumiste mahukat tööpanust on kahel korral tunnustatud Eesti Vabariigi teaduspreemiaga (1999, 2012).
In 1999 he was also awarded the Estonian state decoration Order of the White Star, 3rd class.
1999. aastal autasustati teda Eesti Vabariigi Valgetähe III klassi teenetemärgiga.
Lumiste was Dr.h.c. of Tallinn University (1996), an honorary member of the Estonian Association for the History and Philosophy of Science (1997) and of the Estonian Mathematical Society (2003).
Ta oli Tallinna ülikooli audoktor (1996), Teadusajaloo ja Teadusfilosoofia Eesti Ühenduse auliige (1997), Eesti Matemaatika Seltsi auliige (2003).
Foreign Member Antero Jahkola
Akadeemia välisliige Antero Jahkola