natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The population-based epidemiologic study demonstrated increase in the prevalence of Parkinson’s disease, while the incidence has remained stable compared to the previous study.
Populatsiooni-põhine epidemioloogiline uuring Tartumaal näitas, et võrreldes 1990-ndate aastatega oli kasvanud Parkinsoni tõve esinemissagedus (olemasolevate juhtude esinemine), ent haigestumus (uute juhtude teke) püsis samal tasemel.
An additional aim was to study the factors related to the health-related quality of life of the patients.
Uurimistöö üheks eesmärgiks oli ka analüüsida Parkinsoni tõvega patsientide elukvaliteeti ja seda mõjutavaid tegureid.
Depression, motor and non-motor experiences of daily living were the most important factors affecting the quality of life of the patients with Parkinson’s disease.
Elukvaliteedi peamisteks mõjutajateks olid depressioon, motoorsed (nt. riietumine, söömine jm.) ja mittemotoorsed (nt. uni, valu jm.) igapäevaelu aspektid, kusjuures objektiivselt hinnatud parkinsonistlike sümptomite raskusaste ei olnud patsiendi elukvaliteedi hinnangus määrav.
Death certificates may underrepresent the real burden of this disease – out of all the deceased subjects with clinically diagnosed Parkinson’s disease, only about 50% had the disease noted on their death certificates.
Surmatunnistustel oli Parkinsoni tõve diagnoos märgitud ligi pooltel surnud uuritavatel.
Cognitive impairment, fatigue, urinary and nighttime sleep problems were the most frequent non-motor symptoms.
Kõige sagedasemad mittemotoorsed sümptomid olid kognitsioonihäire, öised unehäired, põiehäired ja väsimus.
Clinical cardinal manifestations of Parkinson’s disease include tremor, bradykinesia, rigidity and postural instability.
Haiguse peamisteks avaldusteks on progresseeruv liigutuste aeglus ja kohmakus, lihasjäikus, värin ning tasakaalu -ja kõnnakuhäire.
Twitch contractile properties of skeletal muscles in 9-10- and 16-year-old girls
Skeletilihaste kontraktiilsed omadused 9-10-aastastel ja 16-aastastel tüdrukutel
Comparison of Face Recognition Neural Networks
Näotuvastuseks treenitud tehisnärvivõrkude võrdlemine
The interest lies in finding whether these networks\n\rare able to perform as well on a different dataset of lower quality archive images.
Huvi tekitas küsimus, kas need võrgud on võimelised samaväärseid tulemusi saavutama\n\rmadalama kvaliteediga arhiivipiltide peal.
All of those networks had shown good results on a benchmark containing\n\rmostly higher quality images of celebrities.
Kõik need\n\rvõrgud on seni näidanud häid tulemusi kõrge kvaliteediga piltide identifitseerimist kontrollivates\n\rtestides.
The goal of this work was to compare three face recognition neural networks that had been\n\rrecently published.
Selles töös uuriti kolme hiljuti avaldatud näotuvastuseks treenitud tehisnärvivõrku.
The network with the strongest reproducible result showed a\n\rstrong results on the new benchmark, an accuracy of 91.18%.
Parim korratava tulemusega närvivõrk saavutas uute andmete peal täpsuse 91.18%.\n\rTöö autor soovitab sama närvivõrguga Eesti Rahvusarhiivi andmete peal tööd jätkata.
Then the\n\raccuracy of determining whether two face images belong to the same person or not was\n\rmeasured on the new dataset.
Loodi uus testandmestik Eesti Rahvusarhiivi piltidest ja\n\rvõrreldi, kui täpsed on võrgud tuvastama, kas kaks nägu kuuluvad samale või erinevatele\n\rinimestele.
Ligand binding to 5-HT1A receptors and its regulation by Mg2+ and Mn2+
Ligandi sidumine 5-HT1A retseptorile ja selle modulatsioon Mg2+ ja Mn2+ poolt
This means that [3H]WAY100635 is an excellent tool for determining receptor number in a given sample, but not a very good ligand in equilibrium binding studies.
Seega on [3H]WAY100635 hea ligand 5-HT1A retseptorite kontsentratsiooni määramiseks, kuid selle rakendamine ligandide afiinsuse määramiseks tasakaalulises katses on vägagi piiratud.
Agonist high affinity binding was achieved only in cell line expressing the receptor with Gi protein, and the sensitivity of this cell line to Mn2+ was similar to cortical preparations but different from hippocampal membranes.
Agonisti kõrge affinsusega sidumine saadi vaid preparaadis, kus koos retseptoriga ekspresseerus Gi valk, ning selle preparaadi tundlikkus Mn2+-le sarnanes korteksi membraanidele, kuid erines hipokampuse membraanide tundlikkusest.
Sf9 cell lines were created for comparison expressing only 5-HT1A receptor or the receptor with Gi or Gs protein.
Selle hüpoteesi kinnitamiseks kasutati Sf9 rakuliine, kuhu oli ekspresseeritud kas ainult 5-HT1A retseptor, või 5-HT1A retseptor koos Gi või Gs valguga.
It was shown that Mn2+ can stabilize greater number of agonist high-affinity binding sites, while the size of this effect depended on the used brain region (different in hippocampal and cortical membranes) and also on the GTPγS concentration.
Leiti et Mn2+ suudab stabiliseerida suurema hulga agonisti kõrge afiinsusega sidumissaite ning efekti suurus on erinevates aju osade rakumembraanides erinev (erinevus hipokampuse ja korteksi membraanide vahel) ning sõltuvuses GTPγSi kontsentratsioonist.
In the second part of this thesis the influence of Mn2+ in comparison to Mg2+ to signal transduction via 5-HT1A receptors was measured.
Töö teises osas uuriti Mg2+ ja Mn2+-ioonide mõju 5-HT1A retseptoriga seotud signaaliülekandele.
It was found, that the binding on lower concentrations was considerably slow, and a notable amount of receptors will be inactivated before thermodynamic equilibrium can be reached, yet on higher concentrations rapid increase in reaction rate indicative of cooperative binding was detected.
Antud töö esimeses osas iseloomustati 5-HT1A retseptori spetsiifilise antagonisti [3H]WAY100635 sidumist roti aju rakumembraanidele ning leiti, et ligandi sidumise kiirus on madalamatel kontsentratsioonidel liiga aeglane, et saavutada termodünaamiline tasakaal enne märkimisväärse hulga retseptorite inaktiveerumist, kõrgematel kontsentratsioonidel toimus aga reaktsiooni järsk kiirenemine, mis viitab sidumise kooperatiivsusele.
To clarify the role of G-proteins on this regulation, influence of Mn2+ compared to Mg2+ to the affinity of guanosine nucleotides (GDP and GTPγS) binding to G-proteins was measured.
Et selgitada täpsemalt kuidas G-valgud osalevad Mn2+ poolses regulatsioonis, mõõdeti kuidas muutub guanosiinnukleotiidide (GDP ja GTPγS) afiinsus Mg2+ asendamisel Mn2+-ga, ja leiti et Mn2+ juuresolekul on guanosiinnukleotiidide afiinsus G-valgule oluliselt väiksem, samuti esines efekti suuruse erinevus aju osade vahel.
Since GTPγS activates G-proteins, sensitivity to its concentration refers to the involvement of G-proteins in the enhancing regulation by Mn2+.
Et GTPγS aktiveerib G-valke, viitab kontsentratsioonitundlikkus retseptoriga seotud G-valkude osalusele Mn2+ poolsel agonist kõrge afiinsusega sidumiskohtade suurendamisel.
Additionally there seem to be differences in the sensitivity of these complexes to Mn2+-ions.
See tulemus näitab, et ilmselt on 5-HT1A retseptoriga moodustuvad signaaliülekande kompleksid erinevates aju osades erinevad, nagu ka nende komplekside tundlikkus Mn2+-ioonile.
Cardiovascular diseases (CVD) are known as one of the main causes of premature deaths and disability in Western societies.
Südameveresoonkonna haigusi (SVH) peetakse tänapäeva lääne ühiskonna üheks sagedasemaks enneaegse surma põhjustajaks.
The most common markers in the genome are single nucleotide polymorphisms (SNPs).
Neist kõige levinumad on ühe nukleotiidsed polümorfismid (ÜNPd).
Genes involved in cardiovascular traits: detection of genetic variation in Estonian and Czech populations
Südameveresoonkonna funktsioonis osalevad geenid: uued pärilikud DNA variandid Eesti ja Tšehhi populatsioonides
Studying variation pattern of CVD candidate genes in two population sample of European descent showed low genetic variation along regulatory regions (for example promoters, conserved non-coding regions) of the studied genes.
Kirjeldades geneetilist varieeruvust mitmetes inimese SVHte kandidaatgeenides selgus, et DNA järjestuse varieeruvus geenide regulatoorsetes piirkondades, nagu seda on promootorid ja evolutsiooniliselt konserveerunud mittekodeerivad piirkonnad, on suhteliselt madal.
But there are also other genetic markers in the genome, like short insertions and deletions, which may have even higher impact on diseases development than previously expected.
Kuid lisaks ÜNPdele, esineb genoomis ka veel teisi pikemaid geneetilisi markereid nagu insertsioonid ja deletsioonid (indelid) ning mille rolli inimese haiguste kujunemisel on oluliselt vähem uuritud.
Current research, as well as other recent studies have shown that non-SNP variations are a substantial source of polymorphism in humans and may have even larger role in complex disease (like CVD) than previously thought.
Nii käesolev töö kui ka mõned varasemad tööd on näidanud, et seni vähe uuritud geneetilised variandid, nagu indelid võivad omada palju olulisemat rolli inimeste komplekshaiguste (nagu SVHd) kujunemisel kui seni arvatud.
A suggestive evidence of association with indel variant and serum triglyceride levels was observed in Czechs as well as with indel variant and heart rate and LDL levels in healthy control individuals among both (Czechs and Estonians) cohorts.
Lisaks esines seos ka 14bp indel variandi ja triglütseriidide tasemete vahel tšehhidel ning 14bp indel variandi ja HR ja LDL tasemete vahel mõlema valimi (tsehhid ja eestlased) tervetel kontrollidel.
This phenomenon indicates that the function of these genes is not determined only by the variations in these regions but with the complex interplay with other transcription regulators.
Vähene varieeruvus geenide funktsiooni mõjutavates alades annab alust arvata, et uuritud geenide roll SVH kujunemisel ei sõltu mitte ainult nendes leiduvate polümorfismide poolt, vaid ilmselt hoopis keerulisemas koostöös individuaalsete ekspressiooni reguleerivate üksustega.
To find these genomic regions a wide range of genetic markers are widely used.
Inimeste haigustega seotud geene ning nendes esinevate mutatsioonide leidmiseks on läbi aegade kasutatud genoomis esinevaid kindlaid geneetilisi piirkondi ehk markereid.
Genetic studies focused on families and twin cohorts have been previously shown that the approximate inheritance of CVD may range from 17% up to 66%.
Perekondadel põhinevad ja kaksikute uuringud on näidanud, et SVH pärilik komponent võib olla väga varieeruv.
Comparison of this region against chimpanzee and rhesus macaque revealed that the most common variant, 14p indel was human-specific deletion located in intronic CNR of NCX1 gene.
Šimpansi, reesusmakaagi ja inimese vastavate genoomipiirkondade võrdlemisel selgus veel, et tegemist on inimese spetsiifilise deletsiooniga.
To date there are many genetic loci already known to have an impact on the etiology of CVD causing both monogenic and complex forms of the disease.
ÜNPdel põhinevaid tänapäeval laialdast kasutust leidnud üle kogu genoomi analüüsid, mille tulemusena on kaardistatud mitmeid sh. SVHte kujunemisel osalevaid DNA lookusi.
Interestingly, during the variation detection one hypervariable genomic fragment in human CVD candidate gene was found.
Uuringute käigus tuvastasin ühe konserveerunud indiviiditi väga varieeruva piirkonna, inimese SVH kandiaatgeenis.
In association study of two CVD phenotypes (coronary artery disease (CAD) and essential hypertension (EH)) this indel variant showed significant association with coronary artery disease and was even higher between the indel variant and among patients additionally diagnosed with metabolic syndrome in Czech population.
Läbi viidud assotsiatsioonianalüüs kahes Ida-Euroopa populatsioonis näitas seost uuritud geeni sagedasema variandi, 14bp indeli, kandjastaatuse ja suurenenud CAD haigestumise riski vahel tšehhi valimis.
In case of monogenic forms a single alteration in the gene may lead to the disease manifestation whereas in complex forms more than one gene has an impact to the disease phenotype.
Lisaks keskkonnast tingitud riskiteguritele on geneetilised uuringute tulemusena tuvastanud, et erinevate SVHte vormide kujunemiseni võivad viia mutatsioon(id), mis esinevad ühes geenis (üksiku geeni ehk monogeenne vorm) kui ka mitmed mutatsioonid erinevates geenides (multigeenne vorm) korraga.
CVDs are complex diseases influenced by the interplay of multiple genes as well as controllable (diet, exercise, stress) and uncontrollable (age, sex, family history) including environmental determinants.
Vastuvõtlikust SV haiguste suhtes on sõltuv pärilikkusest kuid ka elustiilist ja keskkonnast tulenevatest teguritest.
It is identified that not all the projects produce something tangible after the hackathon but there are projects that produce value to the community.
Uurimistöö käigus leiti, et mitte kõik projektid ei ole tulemuslikud, kuid on meeskondi, kes loovad tehnoloogia valdkonda väärtust.
What Happens to All These Hackathon Projects?
Mis saab projektidest pärast häkatonide lõppu?
This paper focuses on collegiate hackathons where the participants are students by look-ing at what happens to the hackathons and what could be the factors that influence a pro-ject’s continuation after the hackathon on a large basis with over 60 000 projects.
Antud uurimistöö keskendub rohkem kui 60 000 projektile, mis on al-guse saanud häkatonidel, kus osalejad on õpilased või äsja lõpetanud vilistlased ning sel-gitatakse välja, mis juhtub projektidega pärast häkatone ja millised tegurid võivad mõju-tada projekti edukust pärast häkatoni.
Hackathons are growing in popularity over the past few years drawing the attention of researchers in order to learn more about them.
Häkatonid on järkjärgult populaarsust kogunud ning seeläbi sattunud teadlaste huviorbii-ti, kes soovivad uurida häkatone lähemalt.
The importance of winning is the only factor found to significantly influence project’s continuation after the hackathon.
Häka-toni võitmine on ainus tegur, mis antud uurimustöö põhjal mõjutab projekti edukust pä-rast häkatoni lõppu.
Research before has focused on hacka-thons organizational side, on how to get more participants to the events and the outcomes of a hackathon has been researched on a very small basis of up to 10 projects per study.
Uurimis-tööd, mis on keskendunud häkatonide tulemustele, on tehtud väikese ulatusega kaasates kuni 10 projekti.
Boat Parts in Estonian Iron Age Cemeteries
Paadiosad Eesti rauaaegsetes kalmetes
Studying the dynamics of affective states before and after golfshots using affect grid
Golfilöökide eelsete ja järgsete afektiseisundite dünaamika uurimine afektivõre meetodil
The change in average winter temperatures in northern Europe has been greater than the global average.
Talvise keskmise temperatuuri muutus Põhja-Euroopas on olnud suurem kui globaalne keskmine muutus.
As an Estonian average, the snow cover period has been shortened by 27 days in 66 years, mainly due to the earlier spring melting.
Eestis on 66 aastaga lumikatte periood lühenenud keskmiselt 27 päeva võrra, eelkõige kevadise varasema sulamise tõttu.
Since the beginning of Industrial Revolution Earth´s average temperature has risen by about one degree centigrade.
Maa keskmine temperatuur on tööstusrevolutsiooni algusest tänaseks tõusnud ligikaudu ühe kraadi võrra.
Snow cover duration varied between 61 days in Western-Estonia and 130 days on uplands of south-eastern Estonia.
Lumikatte kestus varieerus 61 päevast Vilsandil kuni 130 päevani Kagu-Eesti kõrgustikel.
Wintertime CH4 fluxes made up 31–52% of annual release at the abandoned peat extraction areas and 33–49% of annual consumption in the drained forests.
Metaani voog oli mõlemas koosluses suhteliselt väike, kuid talvine voog moodustas 31–52% aastasest emissioonist jääksoodes ning 33–49% aastasest tarbimisest kõdusoometsas.
The aim of this dissertation was to analyze the dynamics of snow cover in Estonia and its effect GHG emissions in winter.
Doktoritöö eesmärgiks oli analüüsida lumikatte muutlikkuse mõju KHG talvisele voole Eestis.
Territorial differences in snow cover parameters in Estonia are considerable.
Territoriaalsed erinevused lumikatte parameetrites Eestis on suured: selgelt erinevad teineteisest Lääne-Eesti saared ja rannikualad ning sisemaa.
Wintertime N2O release from the drained forests accounted for 87% of the total annual emission.
Talvine N2O voog oli kõdusoometsas märkimisväärselt kõrgem kui jääksoos, moodustades nii kõdusookuusikus kui -kaasikus 87% aastasest lendumisest.
Regarding trends in snow cover duration and thickness, more wintertime emissions of GHGs are expected in future.
Lumikatte kestuse jätkuv lühenemine ning paksuse ulatuslikum varieerumine suurendab tulevikus talviste KHG voogude osatähtsust veelgi.
Wintertime CO2 efflux made up 10–25% of the annual release.
Kõdusoometsadest ehk kuivendatud soometsadest lendus oluliselt nii CO2 (talvel 15–20% aastasest voost) kui ka N2O.
Air temperature is the main factor which determines the duration and depth of snow cover.
Õhutemperatuur on peamine tegur, mis määrab lumikatte kestuse ja paksuse, lumikate omakorda võib mõjutada talvist kasvuhoonegaaside (KHG) lendumist.
Snow cover dynamics and its impact on greenhouse gas fluxes in drained peatlands in Estonia
Lumikatte ajalis-ruumiline muutlikkus Eestis ja selle mõju talvisele kasvuhoonegaaside emissioonile jääksoodes ja kõdusoometsades
Drained forests were methane (CH4) sinks and abandoned peat extraction areas emitters (sources).
Välitöödel mõõdeti KHG süsihappegaasi (CO2), metaani (CH4) ja dilämmastikoksiidi ehk naerugaasi (N2O) lendumist kahest jääksoost (Ess-soo ja Laiuse) ning Järvselja kõdusookuusikus ja –kaasikus.
The values of carbon dioxide (CO2) emissions were similar between abandoned peat extraction areas and drained peatlands, the emission was positively correlated with soil and air temperatures.
Lumikatte paksuse ja erinevate KHG voogude vahel selge seos puudus, kuid puuduva või õhukese lumikatte korral oli voogude varieeruvus suur.
Maximum extent of cross-linking is reached after nearly 3 h of thermal treatment.
Maksimaalne ristsidestumise ulatus saavutatakse umbes 3 tunni kuumas ahjus hoidmise järel.
Average fibre diameter varied from 200 nm to 700 nm depending on the concentration of the electrospinning solution.
Keskmised kiudude läbimõõdud jäävad vahemikku 200-700 nm olenevalt želatiini ja lisandite kontsentratsioonist elektrospinnimise lahuses.
Easy to handle fabrics can be obtained from gelatin-glucose blends containing up to 15% glucose.
Kangataolist, kergesti käsitletavat materjali on võimalik saada kuni 15% glükoosi sisaldavatest segudest.
The current dissertation is based on the discovery that electrospun gelatin fibres can be thermally cross-linked by glucose at 170°.
Käesolev dissertatsioon põhineb avastusel, et elektrospinnitud želatiini on võimalik ristsidestada glükoosi abil, kuumutades materjali ahjus temperatuuril 170°C.
Gelatin is a protein derived by hydrolysis from collagen, a naturally occurring protein most abundant in connective tissue.
Želatiin on proteiin, mida saadakse kollageeni hüdrolüüsi tulemusel, mis on sidekoe üks peamine komponent.
Nano-structured biodegradable materials can be used in several applications, including regenerative medicine and biology, and as bioplastics - an environment-friendly replacement to plastics.
Biolagunevad nanokiudmaterjalid võimaldavad lisaks mitmetele uutele rakendustele, näiteks koeanaloogide valmistamine meditsiini rakendusteks ja vigastatud taimede ravimine, ka paljude keskkonnaohtlike materjalide asendamist keskkonnale täiesti ohutute materjalidega, mida võib nimetada bioplastideks.
Therefore, gelatin is totally natural and can be used to prepare biodegradable, biocompatible nanostructured materials, which are durable enough to be used as fabrics in everyday life.
Želatiin on seega täiesti looduslik ja sellest saab valmistada biolagunevaid, bioühilduvaid nanokiudmaterjale, mis ühtlasi on väga vastupidavad ja kasutatavad mitmes valdkonnas lisaks regeneratiivsele meditsiinile ja bioloogiale, näiteks kangana igapäevaelus ja filtritena tööstuses.
The extent of cross-linking depends on glucose concentration and duration of thermal treatment.
Töö tulemusena leiti, et ristsidestumise määr sõltub glükoosikontsentratsioonist ja kuumutamise kestvusest.
Electrospun gelatin cross-linked by glucose
Glükoosiga ristsidestatud elektrospinnitud želatiin
It was found that cross-linking by glucose increases elastic modulus of electrospun gelatin.
Leiti, et glükoosiga ristsidestamine suurendab oluliselt elektrospinnitud želatiini mehaanilist tugevust.
The addition of alum further increases mechanical strength of electrospun gelatin cross-linked by glucose.
AlK(SO4)2 lisamine muudab glükoosiga ristsidestatud elektrospinnitud želatiini mehaaniliselt veelgi tugevamaks.
Gelatin fabrics were prepared by electrospinning.
Käesolevas töös valmistati želatiinist nanokiudmaterjal elektrospinnimise meetodil.
Preliminary short-term cell culture experiments indicate that electrospun gelatin cross-linked thermally by glucose is suitable for tissue engineering applications.
Rakendusuuringute tulemusena leiti, et glükoosiga ristsidestatud elektrospinnitud želatiin on sobiv regeneratiivse meditsiini rakendusteks.
Finding the propositions and counting them has been found to be good measurement to relate it with readability, memory or prediction of Alzheimer’s disease.
On leitud, et propositsioonide leidmine ja loendamine on heaks mõõduks, et seostada propositsioonide arvu loetavuse, mälu või Alzheimeri haiguse ennustamisega.
Patterns are regular expressions that are created on the basis of AID manual and they are classified into 3 groups: predications, modifications and connectives.
Mustrid on regulaaravaldised, mis on vastavalt AID manuaalile koostatud ja nad jaotatakse kolme suuremasse gruppi: predikatsioonid, modifikatsioonid ja ühendajad.
Extracting Semantic Propositions from Dependency Trees
Sõltuvussüntaksi puudest semantiliste propositsioonide leidmine
Propositions are part of sentences that describe the ideas what people want to express.
Propositsioonid on lause osad, mis kirjeldavad ideid, mida antud lausega tahetakse edasi anda.
Patterns are used on depend-ency parse trees that present the syntactic structure of a sentence.
Mustreid kasutatakse sõltuvussüntaksi puudel, mis esitavad lause süntaktilist struktuuri.
Earlier works have extracted the propositions manually, my program called Proposition Count based on Patterns, short for PCP, does it automatically using patterns.
Varasemalt on propositsioone lausetest leitud manuaalselt, minu programm PCP teeb seda automaatselt mustreid kasutades.
The main goal of this thesis is to implement a tool for extracting propositions from dependency parse trees.
Käesoleva bakalaureuse töö eesmärk on luua teek, mis loendab ja väljastab sõltuvussüntaksi puudelt mustrite abil propositsioonid.
Results are also affected by what parser is being used, if using different parser than I used with the same patterns, then the possibility that extracting different count of propositions is high.
Samuti, kuna erinevad parserid töötlevad lauseid erinevalt, siis on suur tõenäosus, et ka propositsioonide arv võib erineda.
The results depend a lot on correctness of the sentence, because parsers are not able to correctly parse faulty sentence and patterns can’t extract correct propositions from incorrect sentences.
Kuna parserid ei oska vigast lauset parsida, mille tõttu ka mustrid ei leia õigeid propositsioone, siis tulemused sõltuvad lause ehituse korrektsusest.
It has been found that the dependency structure and propositions suit more naturally and is direct.
Sõltuvusstruktuuri ja propositsiooide struktuuri ehitus on omavahel sarnane.
The exact causes of the phenomenon are still unaccounted for.
Nähtuse täpsed põhjused on veel välja selgitamata.
The remaining types of structures likely need further research and optimization for best results.
Ülejäänud tüüpi struk¬tuuride korral on tõenäoliselt vaja lisauuringuid ja optimeerimist parimate tule¬muste saavutamiseks.
The latter may be useful, for example, if it is desired to use the ALD films on metals or alloys (e.g. for corrosion protection).
Viimane võib olla kasulik näiteks juhul, kui soovi¬takse kasutada ALD kilesid metallide või sulamite kaitsmiseks (nt korrosiooni¬kaitse).