natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The efficacy and safety of the recommended doses of alogliptin and pioglitazone in a subgroup of patients with type 2 diabetes mellitus and ≥ 65 years old were reviewed and found to be consistent with the profile obtained in patients < 65 years old.
Soovitatavate alogliptiini ja pioglitasooni annuste efektiivsus ja ohutus 2. tüüpi suhkurtõvega ≥ 65-aastaste patsientide alarühmas vaadati üle ja leiti, et see vastab < 65-aastaste patsientide profiilile.
Frequency of adverse reactions Alogliptin Pioglitazone Incresync
Kõrvaltoime esinemissagedus Alogliptiin Pioglitasoon Incresync
Since there is a potential for an increase in dose-related adverse reactions, a decrease in the dose of pioglitazone may be needed when gemfibrozil is concomitantly administered.
Annusega seotud kõrvaltoimete sagenemise võimaluse tõttu võib olla vajalik pioglitasooni annuse vähendamine gemfibrosiili samaaegsel manustamisel.
Other reactions such as upper respiratory tract infections, sinusitis, headache, hypoglycaemia, nausea, weight increase and oedema may occur commonly (≥ 1/100 to
Muid Incresynciga seostatavaid kõrvaltoimeid, nagu ülemiste hingamisteede infektsioonid, sinusiit, peavalu, hüpoglükeemia, iiveldus, kehakaalu tõus ja turse, võib tekkida sageli (≥ 1/100 kuni
Cases of bladder cancer were reported more frequently in a meta-analysis of controlled clinical studies with pioglitazone (19 cases from 12,506 patients, 0.15%) than in control groups (7 cases from 10,212 patients, 0.07%) HR=2.64 (95% CI 1.11-6.31, P=0.029).
Kontrollitud kliiniliste uuringute metaanalüüsis teatati põievähi juhtudest sagedamini pioglitasooni puhul (19 juhtu 12 506 patsiendil, 0,15%) kui kontrollrühmades (7 juhtu 10 212 patsiendil, 0,07%), HR = 2,64 (95% CI 1,11-6,31, P = 0,029).
However, the incidences of oedema, weight gain and heart failure were increased.
Siiski oli tursete, kehakaalu tõusu ja südamepuudulikkuse esinemissagedus suurenenud.
In vitro studies have shown no inhibition of any subtype of cytochrome P450.
In vitro uuringud ei ole näidanud ühegi tsütokroom P450 alatüübi inhibeerimist.
As a consequence of enhancing insulin action, pioglitazone treatment in patients with polycystic ovarian syndrome may result in resumption of ovulation.
Insuliini toime soodustamise tõttu võib pioglitasoonravi polütsüstiliste munasarjade sündroomi korral põhjustada ovulatsiooni jätkumist.
Incresync may, therefore, be administered with or without food.
Seetõttu võib Incresynci manustada koos toiduga või ilma.
Clinically meaningful reductions in HbA1c compared to placebo were also observed with 25 mg alogliptin regardless of whether patients were receiving concomitant metformin or sulphonylurea therapy.
Samuti täheldati 25 mg alogliptiiniga kliiniliselt olulist HbA1c vähenemist võrreldes platseeboga sõltumata sellest, kas patsiendid said kaasuvat ravi metformiini või sulfonüüluureaga.
No dose adjustment is necessary based on age (see section 4.4).
Annuse kohandamine vanuse alusel ei ole vajalik (vt lõik 4.4).
Pioglitazone undergoes extensive hepatic metabolism by hydroxylation of aliphatic methylene groups.
Pioglitasoon läbib ulatusliku metabolismi maksas alifaatsete metüleenrühmade hüdroksüülimise teel.
The risk of fractures should be considered in the long-term care of patients treated with Incresync (see section 4.8).
Seega tuleb pikaajalise ravi korral Incresynciga kaaluda luumurdude riski patsientidel (vt lõik 4.8).
In an animal model of familial adenomatous polyposis, treatment with two other thiazolidinediones increased tumour multiplicity in the colon.
Perekondliku adenomatoosse polüpoosi loommudelis suurendas ravi kahe muu tiasolidiindiooniga kasvajate arvu käärsooles.
Alogliptin does not undergo extensive metabolism, 60-70% of the dose is excreted as unchanged active substance in the urine.
Biotransformatsioon Alogliptiin ei metaboliseeru oluliselt, 60...70% manustatud annusest eritub muutumatul kujul uriiniga.
Interaction studies have shown that pioglitazone has no relevant effect on either the pharmacokinetics or pharmacodynamics of digoxin, warfarin, phenprocoumon or metformin.
Koostoimete uuringud on näidanud, et pioglitasoonil puudub oluline toime digoksiini, varfariini, fenprokumooni või metformiini farmakokineetikale või farmakodünaamikale.
Type 2 diabetes is also called non-insulin-dependent diabetes mellitus or NIDDM.
2. tüüpi suhkurtõbe nimetatakse ka insuliinsõltumatuks suhkurtõveks ehk NIDDM-iks.
Concomitant treatment with alogliptin and pioglitazone did not produce new toxicities, nor did it exacerbate any pioglitazone-related findings.
Samaaegne ravi alogliptiini ja pioglitasooniga ei põhjustanud uut toksilisust, samuti ei raskendanud see pioglitasooniga seotud leide.
(Patients with end-stage renal disease underwent haemodialysis immediately after alogliptin dosing.
Lõppstaadiumis neeruhaigusega patsientidele tehti hemodialüüs kohe pärast alogliptiini annustamist.
In PROactive, a cardiovascular outcome study, 5,238 patients with type 2 diabetes mellitus and pre-existing major macrovascular disease were randomised to pioglitazone or placebo in addition to existing anti-diabetic and cardiovascular therapy, for up to 3.5 years.
Kardiovaskulaarsete ravitulemite uuringus PROactive randomiseeriti 2. tüüpi suhkurtõvega ja olemasoleva raske kardiovaskulaarse haigusega 5238 patsienti saama pioglitasooni või platseebot lisaks olemasolevale antidiabeetilisele ja kardiovaskulaarsele ravile kuni 3,5 aasta jooksul.
Studies in animals with alogliptin plus pioglitazone as combination treatment have shown reproductive toxicity (slight augmentation of pioglitazone-related foetal growth retardation and foetal visceral variations, see section 5.3).
Loomkatsed alogliptiini ja pioglitasooni kombineeritud raviga on näidanud kahjulikku toimet reproduktiivsusele (pioglitasooniga seotud loote kasvupeetuse ja loote vistseraalsete eripärade kerge sagenemine, vt lõik 5.3).
A cardiovascular outcome study of pioglitazone has been performed in patients under 75 years with type 2 diabetes mellitus and pre-existing major macrovascular disease.
Pioglitasooni kardiaalsete ravitulemite uuring on läbi viidud alla 75-aastastel 2. tüüpi suhkurtõvega ja juba olemasoleva tõsise makrovaskulaarse haigusega patsientidel.
Thus, free (unbound) pioglitazone concentration is unchanged (see section 4.2).
Seega on vaba (seondumata) pioglitasooni kontsentratsioon muutumatu (vt lõik 4.2).
Alogliptin is a potent and highly selective inhibitor of DPP-4, >10,000-fold more selective for DPP-4 than other related enzymes including DPP-8 and DPP-9.
Alogliptiin on enam kui 10 000 korda selektiivsem DPP-4 suhtes kui muude sarnaste ensüümide, sealhulgas DPP-8 ja DPP-9 suhtes.
Alogliptin
Alogliptiin
Incresync should be used with caution during concomitant administration of cytochrome P450 2C8 inhibitors (e.g. gemfibrozil) or inducers (e.g. rifampicin).
Incresynci tuleb kasutada ettevaatlikult samaaegsel tsütokroom P450 2C8 inhibiitorite (nt gemfibrosiil) või indutseerijate (nt rifampitsiin) manustamisel.
In patients with renal impairment, serum concentrations of pioglitazone and its metabolites are lower than those seen in subjects with normal renal function, but oral clearance of parent substance is similar.
Neerukahjustusega patsientidel on pioglitasooni ja selle metaboliitide seerumkontsentratsioonid väiksemad kui normaalse neerutalitlusega isikutel, kuid lähteaine suukaudne kliirens on sarnane.
Significantly more patients receiving 25 mg alogliptin (49.2%) achieved target HbA1c levels of ≤ 7.0% compared to those receiving placebo (34.0%) at Week 26 (p=0.004).
Oluliselt rohkem patsiente, kes said 25 mg alogliptiini (49,2%), saavutas 26. nädalal HbA1c eesmärkväärtuse ≤ 7,0% võrreldes nendega, kes said platseebot (34,0%) (p = 0,004).
Use with other antihyperglycaemic medicinal products and hypoglycaemia
Kasutamine koos teiste hüperglükeemiavastaste ravimitega ja hüpoglükeemia
Total serum concentration of pioglitazone is unchanged, but with an increased volume of distribution.
Pioglitasooni üldkontsentratsioon seerumis ei ole muutunud, kuid jaotusruumala on suurenenud.
In controlled clinical studies, the incidence of reports of heart failure with pioglitazone treatment was the same as in placebo, metformin and sulphonylurea treatment groups, but was increased when used in combination therapy with insulin.
Kontrollitud kliinilistes uuringutes oli südamepuudulikkuse teadete esinemissagedus ravi korral pioglitasooniga samasugune nagu platseebo, metformiini ja sulfonüüluurea ravirühmas, kuid see oli suurenenud kombineeritud ravi korral insuliiniga.
In addition, a prospective randomised cardiovascular outcomes safety study was conducted with 5,380 patients with high underlying cardiovascular risk to examine the effect of alogliptin compared with placebo (when added to standard of care) on major adverse cardiovascular events (MACE) including time to the first occurrence of any event in the composite of cardiovascular death, nonfatal myocardial infarction and nonfatal stroke in patients with a recent (15 to 90 days) acute coronary event.
Peale selle viidi 5380 patsiendiga, kellel oli olemasolev kõrge südame-veresoonkonna haiguste risk, läbi prospektiivne randomiseeritud südame-veresoonkonnaga seotud ravitulemuste ohutusuuring alogliptiini toime uurimiseks võrreldes platseeboga (tavaravile lisamisel) olulistele südame-veresoonkonnaga seotud kõrvaltoimetele, kaasa arvatud aeg ükskõik millise nähu esmakordse tekkimiseni liittulemusnäitajast, millesse kuulusid surm südame-veresoonkonna nähu tagajärjel, surmaga mittelõppenud müokardiinfarkt ja surmaga mittelõppenud insult patsientidel, kellel oli hiljuti (15-90 päeva) esinenud äge pärgarteritega seotud näht.
Studies in lactating rats indicate that alogliptin is excreted in milk.
Lakteerivatel rottidel tehtud katsed näitavad, et alogliptiin eritub rinnapiima.
There are no adequate human data to determine the safety of pioglitazone during pregnancy.
Pioglitasooni ohutuse määramiseks raseduse ajal puuduvad piisavad andmed.
Post marketing cases of peripheral oedema and cardiac failure have also been reported in patients with concomitant use of pioglitazone and nonsteroidal anti-inflammatory drugs (NSAIDs), including selective COX-2 inhibitors.
Perifeerse turse ja südamepuudulikkuse juhtumeid on patsientidel esinenud ka turuletulekujärgselt pioglitasooni samaaegsel kasutamisel mittesteroidsete põletikuvastaste ravimitega (MSPVAd), sealhulgas selektiivsete COX-2 inhibiitoritega.
The following section outlines the interactions observed with the individual components of Incresync (alogliptin/pioglitazone) as reported in their respective Summary of Product Characteristics.
Järgnevas osas on välja toodud koostoimed, mida on täheldatud Incresynci individuaalsete koostisainete (alogliptiin/pioglitasoon) puhul, nagu neist on teatatud vastavates ravimi omaduste kokkuvõtetes.
After administration of single, oral doses of up to 800 mg in healthy subjects, alogliptin was rapidly absorbed with peak plasma concentrations occurring 1 to 2 hours (median Tmax) after dosing.
Pärast suukaudsete kuni 800 mg üksikannuste manustamist tervetele vabatahtlikele imendus alogliptiin kiiresti ja maksimaalne plasmakontsentratsioon saabus 1-2 tundi (keskmine Tmax) pärast annustamist.
Microcrystalline cellulose Hydroxypropylcellulose Croscarmellose sodium Magnesium stearate Lactose monohydrate
Mikrokristalliline tselluloos Hüdroksüpropüültselluloos Naatriumkroskarmelloos Magneesiumstearaat Laktoosmonohüdraat
Alogliptin therefore improves glycaemic control via a glucose-dependent mechanism, whereby insulin release is enhanced and glucagon levels are suppressed when glucose levels are high.
Seega parandab alogliptiin glükeemilist kontrolli glükoosist sõltuva mehhanismiga, mille abil suureneb insuliini vabanemine ja suure glükoosisisalduse korral väheneb glükagoonisisaldus.
In a pre- and postnatal development study in rats, exposures far above the human exposure at the recommended dose did not harm the developing embryo or affect offspring growth and development.
Pre- ja postnataalse arengu uuringus rottidel ei kahjustanud konsentratsioonid, mis ületasid olulisel määral kontsentratsiooni inimestel soovitava annuse puhul, arenevat loodet ega mõjutanud järglaste kasvu ja arengut.
Alogliptin works to increase the levels of insulin in the body after a meal and decrease the amount of sugar in the body.
Alogliptiin suurendab insuliinisisaldust organismis pärast sööki ja vähendab suhkrusisaldust.
A clinical study of alogliptin as add-on therapy to pioglitazone demonstrated that there was no clinically relevant increase in hypoglycaemia rate compared to placebo.
Alogliptiini kliiniline uuring pioglitasooni täiendava ravina näitas, et mingit kliiniliselt olulist hüpoglükeemia esinemissageduse suurenemist võrreldes platseeboga ei esinenud.
Hypersensitivity reactions, including anaphylactic reactions, angioedema and exfoliative skin conditions including Stevens-Johnson syndrome and erythema multiforme have been observed for DPP-4 inhibitors and have been spontaneously reported for alogliptin in the post-marketing setting.
Ülitundlikkusreaktsioone, sealhulgas anafülaktilised reaktsioonid, angioödeem ja eksfoliatiivsed nahaseisundid (Stevensi-Johnsoni sündroom) ning multiformne erüteem, on täheldatud DPP-4 inhibiitoritega ja neist on alogliptiini puhul turuletulekujärgselt spontaanselt teatatud.
In case of hypoglycaemia, a lower dose of the thiazolidinedione or metformin may be considered.
Hüpoglükeemia korral võib kaaluda väiksemat tiasolidiindiooni või metformiini annust.
There was no tumourigenic response in mice of either sex. Hyperplasia of the urinary bladder was not seen in dogs or monkeys treated with pioglitazone for up to 12 months.
Kusepõie hüperplaasiat ei täheldatud koertel ega ahvidel, keda raviti pioglitasooniga kuni 12 kuu jooksul.
No effects on the toxicokinetics of either compound were observed.
Toimet kummagi ühendi toksikokineetikale ei leitud.
In clinical studies of up to two years duration, pioglitazone reduced total plasma triglycerides and free fatty acids, and increased HDL-cholesterol levels compared to placebo, metformin or gliclazide.
Kuni kaheaastase kestusega kliinilistes uuringutes vähendas pioglitasoon plasma üldtriglütseriidide ja vabade rasvhapete sisaldust ning suurendas HDL-kolesterooli sisaldust võrreldes platseebo, metformiini või gliklasiidiga.
Therefore, in order to maintain systemic exposures to alogliptin that are similar to those observed in patients with normal renal function, lower doses of alogliptin should be used in patients with moderate or severe renal impairment, or end-stage renal disease requiring dialysis (see above and section 4.2).
Seetõttu tuleb selleks, et hoida alogliptiini süsteemseid kontsentratsioone sarnasena normaalse neerutalitlusega patsientide puhul täheldatutega, kasutada mõõduka kuni raske neerukahjustusega või dialüüsi vajava lõppstaadiumis neeruhaigusega patsientidel (vt ülal ja lõik 4.2) väiksemaid alogliptiini annuseid.
In active comparator-controlled studies, mean weight increase with pioglitazone given as monotherapy was 2-3 kg over one year.
Aktiivse võrdlusravimi kontrolliga uuringutes oli keskmine kehakaalu tõus monoteraapiana manustatud pioglitasooniga 2-3 kg ühe aasta jooksul.
Treatment with pioglitazone has been shown to reduce hepatic glucose output and to increase peripheral glucose disposal in the case of insulin resistance.
On näidatud, et ravi pioglitasooniga vähendab glükoosi tootmist maksas ja suurendab insuliiniresistentsuse korral perifeerset glükoosi omastamist.
Results from alogliptin studies with metformin, pioglitazone (thiazolidinedione), voglibose (alphaglucosidase inhibitor) and glyburide (sulphonylurea) have shown no clinically relevant pharmacokinetic interactions.
Metformiini, pioglitasooni (tiasolidiindioon), vogliboosi (alfaglükosidaasi inhibiitor) ja gliburiidiga (sulfonüüluurea) läbi viidud alogliptiini uuringute tulemused ei ole näidanud mingeid kliiniliselt olulisi farmakokineetilisi koostoimeid.
Following oral administration, pioglitazone is rapidly absorbed and peak serum concentrations of unchanged pioglitazone are usually achieved 2 hours after administration.
Pärast suukaudset manustamist imendub pioglitasoon seedetraktist kiiresti ja muutumatu pioglitasooni maksimaalne seerumi kontsentratsioon saavutatakse tavaliselt 2 tundi pärast manustamist.
Minimal to mild simple transitional cell hyperplasia was seen in the urinary bladder of male rats at the lowest dose used (27 times the human exposure) without establishment of a clear NOEL (no observed effect level).
Isastel rottidel täheldati väikseima kasutatud annuse (27-kordne inimesel esinev kontsentratsioon) juures kusepõies vähest kuni kerget lihtsat üleminekuperioodi rakkude hüperplaasiat ilma selge täheldatava toimeta (no observed effect level, NOEL).
Dietary acidification significantly decreased but did not abolish the incidence of tumours.
Dieediga happelisuse suurendamine vähendas oluliselt kasvajate esinemist, kuid ei likvideerinud seda.
In the 3.5 year cardiovascular risk PROactive study, 44/870 (5.1%; 1.0 fractures per 100 patient years) of pioglitazone-treated female patients experienced fractures compared to 23/905 (2.5%; 0.5 fractures per 100 patient years) of female patients treated with comparator.
3,5-aastases kardiovaskulaarse riski uuringus PROactive esinesid luumurrud 44/870-l (5,1%; 1,0 luumurdu 100 patsiendiaasta kohta) pioglitasooniga ravitud naispatsiendil võrreldes 23/905 (2,5%; 0,5 luumurdu 100 patsiendiaasta kohta) võrdlusravimiga ravitud naispatsiendiga.
The pharmacokinetics of alogliptin has been shown to be similar in healthy subjects and in patients with type 2 diabetes mellitus.
On näidatud, et alogliptiini farmakokineetika on tervetel isikutel ja 2. tüüpi suhkurtõvega patsientidel sarnane.
As there is a need for dose adjustment of alogliptin in patients with moderate or severe renal impairment, or end-stage renal disease requiring dialysis, appropriate assessment of renal function is recommended prior to initiation of Incresync and periodically thereafter (see section 4.2).
Et mõõduka või raske neerukahjustusega või dialüüsi vajava lõppstaadiumis neeruhaigusega patsientidel on vajalik alogliptiini annust kohandada, on enne ravi alustamist Incresynciga ja seejärel perioodiliselt soovitatav neerutalitluse hindamine (vt lõik 4.2).
Similar changes in body fat distribution on pioglitazone have been accompanied by an improvement in insulin sensitivity.
Samasuguste muutustega keharasva jaotuses ravi ajal pioglitasooniga on kaasnenud insuliinitundlikkuse paranemine.
In most clinical studies, reduced total plasma triglycerides and free fatty acids, and increased HDL-cholesterol levels were observed as compared to placebo with small, but not clinically significant, increases in LDL-cholesterol levels.
Enamikus kliinilistest uuringutest täheldati vähenenud plasma üldtriglütseriidide ja vabade rasvhapete ning suurenenud HDL-kolesterooli sisaldust võrreldes platseeboga koos väikese, kuid kliiniliselt olulise LDL-kolesterooli sisalduse suurenemisega.
This indicates no time-dependency in the kinetics of alogliptin after multiple dosing.
See näitab, et alogliptiini kineetika pärast korduvate annuste manustamist ei sõltu ajast.
Nonfatal Stroke *Overall there were 153 subjects (5.7%) in the alogliptin group and 173 subjects (6.5%) in the placebo group who died (all-cause mortality)
Surmaga mittelõppenud insult * Kokku suri (suremus kõikidel põhjustel) alogliptiini rühmas 153 uuringus osalejat (5,7%) ja platseeborühmas 173 uuringus osalejat (6,5%)
Incresync is not recommended for patients with severe renal impairment (CrCl < 30 mL/min) or end-stage renal disease requiring dialysis.
Incresync ei ole soovitatav raske neerupuudulikkusega (CrCl < 30 ml/min) või dialüüsi vajava lõppstaadiumis neeruhaigusega patsientidele.
These studies evaluated the effects of co-administered alogliptin and pioglitazone on glycaemic control and their safety as initial combination therapy, as dual therapy in patients initially treated with pioglitazone alone (with or without metformin or a sulphonylurea), and as add-on therapy to metformin.
Nendes uuringutes hinnati koosmanustatud alogliptiini ja pioglitasooni toimet glükeemilisele kontrollile ja nende ohutust algse kombinatsioonravina, kaksikravina patsientidel, keda algul raviti ainult pioglitasooniga (koos metformiini või sulfonüüluureaga või ilma nendeta), samuti täiendava ravina lisaks metformiinile.
Two minor metabolites were detected following administration of an oral dose of [14C] alogliptin, N-demethylated alogliptin, M-I (< 1% of the parent compound), and N-acetylated alogliptin, M-II (< 6% of the parent compound).
Pärast suukaudse [14C] alogliptiini annuse manustamist avastati kaks väheolulist metaboliiti, N-demetüülitud alogliptiin M-I (< 1% lähteühendist) ja N-atsetüülitud alogliptiin M-II (< 6% lähteühendist).
The pharmacokinetics of alogliptin in children and adolescents < 18 years old has not been established.
Alogliptiini farmakokineetika < 18-aastastel lastel ja noorukitel ei ole veel kindlaks tehtud.
For patients intolerant to metformin or for whom metformin is contraindicated, inadequately controlled on pioglitazone alone, the recommended dose of Incresync is one tablet of 25 mg/30 mg or 25 mg/45 mg once daily, depending on the dose of pioglitazone already being taken.
Patsientidel, kes ei talu metformiini või kellele metformiin on vastunäidustatud ja kelle haigus ei ole ainult pioglitasooniga piisavalt kontrollitud, on Incresynci soovitatav annus üks 25 mg/30 mg või 25 mg/45 mg tablett üks kord ööpäevas, sõltuvalt pioglitasooni juba võetavast ööpäevasest annusest.
These findings were observed across species at plasma concentrations ≤ 4 times the clinical exposure.
Neid leide täheldati kõigil liikidel plasmakontsentratsioonide korral, mis olid väiksemad või võrdsed 4-kordse kliinilise kontsentratsiooniga.
• The Summary of Product Characteristics
• ravimi omaduste kokkuvõtet,
• as an adjunct to diet and exercise to improve glycaemic control in adult patients (particularly overweight patients) inadequately controlled on pioglitazone alone, and for whom metformin is inappropriate due to contraindications or intolerance.
• glükeemilise kontrolli parandamiseks täiskasvanud patsientidel lisaks dieedile ja füüsilisele koormusele (eriti ülekaalulistel patsientidel), kelle haigus ei ole ainult pioglitasooniga piisavalt kontrollitav ja kellele metformiin ei sobi vastunäidustuste või talumatuse tõttu.
The no-observed-adverse-effect level (NOAEL) in the repeated dose toxicity studies in rats and dogs up to 26- and 39-weeks in duration, respectively, produced exposure margins that were approximately 147- and 227-fold, respectively, the exposure in humans at the recommended daily dose of 25 mg alogliptin.
Vastavalt 26- ja 39-nädalastes korduva annustamise toksilisuse uuringutes rottidel ja koertel oli kahjuliku toimeta annus (no-observed-adverse-effect level, NOAEL) ekspositsiooni korral, mis olid vastavalt 147 ja 227 korda suuremad kontsentratsioonist inimestel soovitatava 25 mg alogliptiini annuse puhul.
Common: - Symptoms of low blood sugar (hypoglycaemia) may occur when Incresync is taken in combination with insulin or sulphonylureas (e.g. glipizide, tolbutamide, glibenclamide).
Sage - Madala veresuhkrusisalduse (hüpoglükeemia) sümptomid võivad esineda Incresynci võtmisel kombinatsioonis insuliini või sulfonüüluurea preparaatidega (nt glipisiid, tolbutamiid,
No information is available on pioglitazone and alogliptin use in dialysed patients and, therefore, co-administered alogliptin plus pioglitazone should not be used in such patients (see sections 4.2 and 5.2).
Pioglitasooni ja alogliptiini kasutamise kohta dialüüsi saavatel patsientidel ei ole andmeid ja seetõttu ei tohi sellistel patsientidel kasutada koosmanustatavaid alogliptiini ja pioglitasooni annuseid (vt lõigud 4.2 ja 5.2).
In the 3.5 year PROactive study, 44/870 (5.1%) of pioglitazone-treated female patients experienced fractures compared to 23/905 (2.5%) of female patients treated with comparator.
3,5-aastases uuringus PROactive esinesid luumurrud 44/870-l (5,1%) pioglitasooniga ravitud naispatsiendil võrreldes 23/905 (2,5%) võrdlusravimiga ravitud naispatsiendiga.
Cardiovascular Death*
Surm südame-veresoonkonna nähu tagajärjel*