natgillin/translations-raw huggingface dataset:
This report sets out the current state of play of transposition, and covers the most important and relevant provisions, such as the use of prior authorisation, the level of patient mobility, reimbursement practices, information to patients and cooperation under the Directive.
Käesolevas aruandes kirjeldatakse direktiivi ülevõtmise hetkeseisu ning käsitletakse direktiivi kõige olulisemaid ja asjakohasemaid sätteid nagu eelloa kasutamine, patsientide liikuvuse maht, hüvitamise tavad, patsientidele antav teave ja koostöö.
Some Member States have difficulties dividing their cases between Directive 2011/24/EU and the Social Security Regulations (Regulations (EC) No 883/2004 and (EC) No 987/2009), particularly for claims for reimbursement of healthcare not subject to prior authorisation.
Mõnel liikmesriigil oli raskusi oma juhtude jagamisel direktiivi 2011/24/EL ja sotsiaalkindlustusmääruste (määrused (EÜ) nr 883/2004 ja (EÜ) nr 987/2009) vahel, eelkõige eelloa nõudeta tervishoiuteenuste hüvitamise taotluste puhul.
The agreed final cut-off date for the exercise was 30 April 2015.
Vastamise kokkulepitud lõpptähtaeg oli 30. aprill 2015.
As of 1 July 2015, four infringement proceedings remained open, and all four Member States concerned had made firm commitments to address the outstanding issues.
1. juuli 2015. aasta seisuga oli neli rikkumismenetlust veel pooleli ja kõik neli asjaomast liikmesriiki olid endale võtnud selge kohustuse lahendamata probleemidega tegeleda.
A recent Eurobarometer survey​[7]​ indicated that fewer than two out of ten citizens feel that they are informed about their cross-border healthcare rights:
Hiljutise Eurobaromeetri uuringu​[7]​ kohaselt väitsid vaid kaks kodanikku kümnest, et nad teavad enda arvates oma õigusi seoses piiriüleste tervishoiuteenustega.
The number of requests for prior authorisation specifically under the Directive which were either authorised or refused in the remaining 17 Member States was 560, of which 360 were authorised.
Konkreetselt direktiivi raames väljastatud või neist keeldutud eelloa taotluste arv ülejäänud 17 liikmesriigis oli 560, millest 360 rahuldati.
An evaluative study does, however, deliver a meaningful, albeit qualitative contribution to the baseline assessment and to future evaluation efforts, in line with the ‘evaluate first' principle.
Hindamisuuring annab siiski tähendusrikka ning kvalitatiivse panuse lähtealustele hinnangu andmisesse ja hilisemasse hindamisse kooskõlas põhimõttega „kõigepealt hinda".
^17 This data may include a limited number of claims for treatment which was supposed to be subject to prior authorisation but for which the claim was made retrospectively and ultimately reimbursed.
^17 Käesolevad andmed võivad sisaldada piiratud määral taotlusi ravi kohta, mille puhul oleks eelluba vaja olnud, aga mille kohta esitati taotlus tagasiulatuvalt ja mille eest maksti lõppkokkuvõttes hüvitist.
It seems hard to argue, for example, that a treatment should be subject to prior authorisation when not a single person has applied for authorisation for that treatment that year (with a possible exception for extremely specialised or expensive treatments, of course, where even a very small number of reimbursement claims could have significant consequences).
Näiteks on raske väita, et mingi ravi eeldab eelluba, kui selle ravi kohta ei ole käesoleva aasta jooksul tehtud mitte ühtegi loataotlust (loomulikult võib võimaliku erandi teha väga kitsalt spetsialiseeritud või kalli ravi korral, mil isegi väga väikesel arvul hüvitisnõuetel võivad olla märkimisväärsed tagajärjed).
They represented a range of health insurance providers, healthcare providers, patient ombudsmen, national and regional authorities, patient groups, audit bodies, trade unions and frontline healthcare prescriber organisations.
Sidusrühmade hulka kuulus tervisekindlustusandjaid, tervishoiuteenuse osutajaid, patsientide ombudsmane, riiklikke ja piirkondlikke ametiasutusi, patsiendirühmi, auditiasutusi, ametiühinguid ja olulisemaid tervishoiuteenuste retsepte väljastavaid organisatsioone.
Article 11 of the Directive gives effect to the principle of mutual recognition of medical prescriptions between Member States and empowers the Commission to adopt practical measures to assist such recognition.
Direktiivi artikliga 11 jõustatakse meditsiiniliste retseptide vastastikuse tunnustamise põhimõte liikmesriikide vahel ja antakse komisjonile volitused võtta vastu nimetatud tunnustamist hõlbustavad praktilised meetmed.
A total of 109 223 such requests were recorded in 2014.
2014. aastal esitati kokku 109 223 üksiktaotlust.
It was due to be transposed by Member States by 25 October 2013.
Liikmesriigid pidid selle üle võtma hiljemalt 25. oktoobriks 2013.
If a patient from a Member State where such consultations are not provided or funded has a consultation via telemedicine with a GP in a Member State where such consultations are so provided, it is not clear whether the Member State of affiliation may, in such a case, refuse reimbursement.
Kui patsient, kes on pärit liikmesriigist, kus nimetatud konsultatsioone ei osutata või ei hüvitata, peab telemeditsiini kaudu nõu üldarstiga liikmesriigis, kus selliseid konsultatsioone osutatakse, siis jääb segaseks, kas kindlustajaliikmesriik võib sellisel juhul hüvitamisest keelduda.
The work of the eHealth Network is supported by a number of activities carried out under the eHealth Action Plan 2012 - 2020: Innovative healthcare for the 21st century​[13]​.
E-tervise võrgustiku tööd toetab mitu meedet, mida viiakse ellu e-tervise 2012.-2020. aasta tegevuskava „Innovatiivne tervishoid 21. sajandil"​[13]​ raames.
It is questionable whether this is in line with the criterion in Article 8(2)(a), which relates to the way treatment is provided in the Member State of affiliation rather than the Member State of treatment.
On küsitav, kas see on kooskõlas artikli 8 lõike 2 punktis a sätestatud kriteeriumiga, milles käsitletakse ravi osutamist pigem kindlustajaliikmesriigis kui ravi osutavas liikmesriigis.
At least four Member States require patients to provide a sworn translation of invoices (one even requiring patients to get all documents certified by their consul in the country of treatment).
Vähemalt neli liikmesriiki nõuavad patsientidelt arvete kinnitatud tõlget (üks liikmesriik nõuab patsientidelt isegi seda, et kõik dokumendid peab tõendama ravi osutava riigi konsul).
Regarding Article 11(5), a meeting of Member State experts was convened on 14 February 2012 to discuss whether there was a need to exclude specific categories of medicinal products or medical devices from the recognition of prescriptions.
Seoses artikli 11 lõikega 5 kutsuti 14. veebruaril 2012 kokku liikmesriikide eksperdid, et arutada, kas teatavad ravimi- või meditsiiniseadmekategooriaid on vaja retseptide tunnustamisest välja jätta.
The Commission adopted Implementing Decision 2011/890/EU concerning the eHealth Network on 22 December 2011.​[11]​.
Komisjon võttis e-tervise võrgustikku käsitleva rakendusotsuse 2011/890/EL vastu 22. detsembril 2011​[11]​.
To take just one example, the European Reference Networks could seriously improve access to care for rare / low-prevalence and complex diseases where expertise is rare.
Kui tuua üks näide, siis Euroopa tugivõrgustikud võiksid suurel määral parandada juurdepääsu haruldast oskusteavet nõudvale haruldaste/vähelevinud ja keeruliste haiguste ravile.
The data is not, therefore, easily comparable between Member States: examples in this Annex are given by way of illustration only.
Seega ei olnud andmete võrdlemine liikmesriigiti lihtne ja siinses lisas esitatud näited on antud üksnes näitlikustamise eesmärgil.
A number of Member States continue to express concern about communicating the complexities of the current legal situation, where cross-border healthcare is covered by two distinct sets of EU legislation (the Directive and the Social Security Regulations), despite the stipulation in Article 2(m) of the Directive, whereby the former applies without prejudice to the Social Security Regulations (see also recitals 28-31 to the Directive).
Mitut liikmesriiki paneb endiselt muretsema teabe jagamine praeguse õigusolukorra keerukuse kohta, arvestades, et piiriüleseid tervishoiuteenuseid reguleeritakse kahe eraldiseisva ELi õigusaktide paketiga (direktiiv ja sotsiaalkindlustusmäärused), ehkki direktiivi artikli 2 punktis m sätestatakse, et direktiivi kohaldamine ei piira sotsiaalkindlustusmääruste kohaldamist (vt ka direktiivi põhjendused 28-31).
It meets twice a year and is supported operationally by a joint action under the Health Programme established by Regulation (EU) No 282/2014​[12]​.
Võrgustik koguneb kaks korda aastas ja selle tegevust toetatakse määrusega (EL) nr 282/2014​[12]​ loodud terviseprogrammi ühismeetmest.
Five Member States had fewer than 100 requests for information (Portugal, for example, recorded just 6).
Viis liikmesriiki said alla 100 teabetaotluse (Portugal sai näiteks vaid kuus taotlust).
This seems to be due to low numbers of claims rather than large numbers of refusals: the available data suggests that roughly 85 % of reimbursement claims are granted.
Põhjus ei näi olevat mitte rohkes keeldumises, vaid taotluste väikeses arvus: olemasolevate andmete kohaselt rahuldati 85 % taotlustest.
The HTA strategy adopted by the HTA Network has demonstrated the interest in joint work by the Member States but has also shown the need for permanent and well-founded arrangements.
Tervisetehnoloogiate hindamise võrgustiku vastuvõetud tervisetehnoloogiate hindamise strateegia tõestas liikmesriikide huvi ühistöö vastu, aga ka vajadust alaliste ja põhjendatud kokkulepete järele.
It is also likely that requests relating to cross-border healthcare outside the scope of Directive 2011/24/EU have sometimes been included, e.g. questions relating to the European Health Insurance Card (EHIC) etc.
Samuti on tõenäoline, et andmetesse on vahel lisatud ka direktiivi 2011/24/EL reguleerimisalast välja jäävaid piiriülese tervishoiuga seotud taotlusi, näiteks Euroopa ravikindlustuskaardiga seotud küsimusi jne.
The application of the Directive to ‘telemedicine' (i.e. health services provided remotely) has led to a certain lack of clarity.
Direktiivi kohaldamine ka telemeditsiini (st distantsilt osutatavate tervishoiuteenuste) suhtes on põhjustanud teatavat ebaselgust.
In these Member States there were a total of only 560 applications for authorisation (of which 360 were granted).
Neis liikmesriikides esitati kokku 560 loataotlust (millest 360 rahuldati).
These findings are in line with the data reported by Member States on information requests (contained in Annex A)
Need uuringutulemused on kooskõlas liikmesriikide teabetaotluste kohta esitatud andmetega (vt A lisa).
This generally low volume of patient mobility for planned healthcare appears to be equally the case for care under the Social Security Regulations.
See üldiselt vähene patsientide liikuvus seoses planeeritud tervishoiuteenustega näib olevat samasugune ka sotsiaalkindlustusmääruste kohaselt osutatavate teenuste puhul.
Article 11 of Directive 2011/24/EU concerns mutual recognition of prescriptions between Member States.
Direktiivi 2011/24/EL artiklis 11 käsitletakse liikmesriikide vastastikust retseptide tunnustamist.
Twenty-one Member States have introduced a system of prior authorisation (Austria, the Czech Republic, Estonia, Finland, Lithuania, the Netherlands and Sweden have not, although some of these have introduced legislation enabling them to introduce such a system at a later date, should they so wish).
21 liikmesriiki on juurutanud eellubade süsteemi (Austria, Eesti, Holland, Leedu, Rootsi, Soome ja Tšehhi seda ei teinud, aga mõni neist võttis vastu õigusaktid, mis võimaldavad neil hiljem sellise süsteemi kasutusele võtta, kui nad seda soovima peaksid).
In these 14 Member States, therefore, it is unclear for patients exactly which treatments are subject to prior authorisation, since the use of at least one of these criteria - and sometimes both - has not been elucidated by national authorities.
Neis 14 liikmesriigis on patsientide jaoks siiski ebaselge, millise ravi puhul on eelluba nõutav, sest riigi ametiasutused ei ole vähemalt ühe ja vahel ka kummagi kriteeriumi kasutamist selgitanud.
Article 7(9) permits Member States to limit the application of the rules on reimbursement of cross-border healthcare for overriding reasons of general interest.
Artikli 7 lõikega 9 võimaldatakse liikmesriikidel piirata piiriüleste tervishoiuteenuste hüvitamise eeskirjade kohaldamist üldisest huvist tulenevate ülekaalukate põhjuste puhul.
4.5 Cross-border collaboration
Piiriülene koostöö
It also report on the use of delegated powers pursuant to Article 17(1) of the Directive, which requires the Commission to report on these by 24 October 2015.
Aruandes käsitletakse ka delegeeritud volituste kasutamist, mille kohta on komisjonil direktiivi artikli 17 lõike 1 kohaselt kohustus esitada aruanne hiljemalt 24. oktoobriks 2015.
Under the CEF Work plan 2015, EU funding has been allocated to implement the exchange of patient summaries, and ePrescriptions.
Euroopa ühendamise rahastu 2015. aasta töökava raames on patsiendi toimikute ja e-retseptide vahetamise kohaldamiseks eraldatud ELi toetus.
Chapter 3: National Contact Points and Information to patients
Riiklikud kontaktpunktid ja patsientidele antav teave
Only three had average processing times of 30 days or more: Hungary (30 days); Cyprus (40); and Slovenia (69).
Ainult kolm riiki töötlesid taotlusi 30 päeva või kauem: Ungari (30 päeva), Küpros (40 päeva) ja Sloveenia (69 päeva).
However, Article 7(11) requires that such limitations be necessary and proportionate, and do not constitute a means of arbitrary discrimination or an unjustified obstacle to free movement.
Ent artikli 7 lõikes 11 sätestatakse, et need piirangud peavad olema vajalikud ja proportsionaalsed ega tohi kujutada endast meelevaldset diskrimineerimist ega põhjendamatut takistust vabale liikumisele.
The evaluation study cited above indicates considerable variation in the performance of National Contact Points in this regard.
Eespool nimetatud hindamisuuringust selgus riiklike kontaktpunktide tulemuslikkuse suur erinevus selles küsimuses.
Two of these infringement cases were pending as of 1 July 2015, the others having been closed on the grounds of subsequent transposition by the Member States concerned.
Kaks rikkumismenetlust olid 1. juuli 2015. aasta seisuga veel käimas, ülejäänud olid lõpetatud, sest asjaomased liikmesriigid olid ülevõtmise vahepeal lõpule viinud.
Thirdly, whilst some Member States have implemented the Directive fully and are making considerable efforts to facilitate patients' rights to cross-border healthcare, there are a considerable number of Member States where the obstacles placed in the way of patients by health systems are significant, and which, in some cases at least, appear to be the result of intentional political choices: some of the current systems of prior authorisation are more extensive than the current numbers of requests would appear to justify; in many cases it is not clear exactly which treatments require prior authorisation; lower reimbursement tariffs than those used in the home Member State are a clear disincentive; there are a number of burdensome administrative requirements which may well deter patients.
Kolmandaks, kui mõni liikmesriik on direktiivi täies ulatuses kohaldanud ja teeb suuri jõupingutusi patsientide piiriülese tervishoiuga seotud õiguste lihtsustamiseks, siis märkimisväärse arvu liikmesriikide puhul takistavad patsiente nende õiguste kasutamisel suurel määral tervishoiusüsteemid, kelle tegevuse taga näivad mõnikord olevat teadlikud poliitilised valikud: mõni kehtivatest eellubade süsteemidest on laiaulatuslikum, kui saadud taotluste arv lubaks põhjendatuks lugeda; paljudel juhtudel ei ole täpselt selge, millise ravi puhul on eelluba vaja; koduliikmesriigis kasutatavatest tariifidest madalamad hüvitismäärad kujutavad endast selgelt negatiivset aspekti; hulk koormavaid haldusnõudeid võib patsiente heidutada.
Three Member States appear to require any patient seeking reimbursement for cross-border healthcare to demonstrate why it is medically necessary for the particular episode of healthcare to be received in another country.
Näib, et kolm liikmesriiki nõuavad kõigilt piiriülese tervishoiuteenuse eest hüvitist taotlevatelt patsientidelt tõendamist, miks on meditsiiniliselt vajalik saada konkreetset tervishoiuteenuse osa teises riigis.
Three Member States alone accounted for nearly 75 % of the requests recorded: Germany (36 602); Finland (25 207); and Austria (15 536).
Peaaegu 75 % taotlustest saadeti ainuüksi kolmes liikmesriigis: Saksamaal (36 602), Soomes (25 207) ja Austrias (15 536).
Any system of prior authorisation must be necessary and proportionate to the objective to be achieved, and may not constitute a means of arbitrary discrimination or an unjustified obstacle to the free movement of patients.
Kõik eellubade süsteemid peavad olema vajalikud ja saavutatava eesmärgi suhtes proportsionaalsed, need ei tohi olla meelevaldse diskrimineerimise vahendid või takistada põhjendamatult patsientide vaba liikumist.
None of the 14 countries which have used the ‘overnight stay' criterion has specified which treatments are covered by this criterion.
Mitte ükski 14 riigist, kes kasutas ööseks haiglasse jäämise kriteeriumi, ei täpsustanud, milline ravi selle kriteeriumi alla kuulub.
Infringement proceedings were launched against 26 Member States on the grounds of late or incomplete notification of such measures.
Rikkumismenetlus algatati 26 liikmesriigi vastu, kes teavitasid ülevõtmismeetmetest liiga hilja või puudulikult.
Some Member States provide links to different legal documents; others give a general description of quality assurance strategies; a few provide detailed information (including links to hospital evaluation systems featuring typical safety parameters, e.g. mortality rate, number of cases treated with complications); others direct citizens to specific sources - websites or a named person.
Mõni liikmesriik esitas lingid eri õigusdokumentidele, teised kirjeldasid üldiselt kvaliteedi tagamise strateegiaid, üksikud edastasid põhjaliku teabe (sealhulgas lingid haiglate hindamissüsteemidele, tuues esile tüüpilised ohutusnäitajad nagu suremuskordaja, komplikatsioonidega ravijuhtude arv) ning osa suunas kodanikud konkreetsete allikateni - veebilehele või nimelise isiku juurde.
Twenty Member States reported data on reimbursement made exclusively under the Directive.
20 liikmesriiki esitasid andmeid ainult kõnealuse direktiivi kohaselt makstud hüvitiste kohta.
A note on the evaluative study is attached in Annex B of this report.
Käesoleva aruande lisas B on hindamisuuringut käsitlev märgukiri.
Some Member States have different National Contact Points (NCPs) for ‘incoming' and ‘outgoing' patients.
Mõnes liikmesriigis on saabuvate ja lahkuvate patsientide jaoks erinevad riiklikud kontaktpunktid.
It may be that that the natural demand for cross-border healthcare is relatively low for a number of reasons: unwillingness of patients to travel (e.g. because of proximity to family or familiarity with home system); language barriers; price differentials between Member States; acceptable waiting times for treatment in the Member State of affiliation.
Loomulik nõudlus piiriüleste tervishoiuteenuste järele võib olla suhteliselt väike mitmel põhjusel, mille hulka kuuluvad patsientide soovimatus reisida (nt perekonna läheduse või koduse süsteemi parema tundmise tõttu); keelebarjäär; liikmesriikide hinnaerinevused; vastuvõetavad ootejärjekorrad ravi saamiseks kindlustajaliikmesriigis.
Two Member States (Poland and Greece) reported that they had neither authorised nor refused any requests for prior authorisation in 2014 and two (Croatia and Portugal) received just one each.
Kaks liikmesriiki (Poola ja Kreeka) teatasid, et 2014. aastal ei rahuldanud nad ega keeldunud rahuldamast mitte ühtegi eelloa taotlust, ja veel kaks (Horvaatia ja Portugal) said kumbki vaid ühe taotluse.
A detailed breakdown of data may be found in Annex A, which also sets out various qualifications regarding the data collection exercise, not least that the Directive was implemented at different times in different Member States and data may not therefore cover all of 2014).
A lisas on esitatud andmete üksikasjalik jaotus ja kirjeldatud ka andmete kogumisel esinenud eri piiranguid, eelkõige kuna kõnealust direktiivi hakati rakendama eri liikmesriikides eri ajal ja andmed ei pruugi seega hõlmata kogu 2014. aastat.
At the other end of the spectrum, Italy received 177 (103 authorised) and Slovakia 139 (121 authorised).
Skaala teises otsas oli Itaalia 177 saadud (ja 103 rahuldatud) ning Slovakkia 139 saadud (ja 121 rahuldatud) taotlusega.
The eHealth Network will review and, if necessary, update the guidelines in 2015-2016 in the light of the CEF experience.
E-tervise võrgustik vaatab suunised 2015.-2016. aastal Euroopa ühendamise rahastu kogemuse valguses läbi ja vajaduse korral ajakohastab neid.
Complaints, infringements and transposition measures were not part of its remit.
Selle raames ei uuritud kaebusi, rikkumisi ega ülevõtmismeetmeid.
Since its inception, the eHealth Network has adopted guidelines on patient summaries data sets and on ePrescriptions, and position papers on: electronic identification, interoperability, the proposed Regulation on data protection; and eHealth investment to be supported by the Connecting Europe Facility (CEF).
E-tervise võrgustik on oma loomisest saadik võtnud vastu patsiendi andmekaartide ja e-retseptide suunised ning väljendanud seisukohta järgmistel teemadel: elektrooniline tuvastamine, koostalitlusvõime, andmekaitset käsitleva määruse ettepanek ning Euroopa ühendamise rahastust toetatav e-tervise investeering.
According to the principle of mutual recognition of qualifications, however, Member States should recognise decisions about clinical need and appropriateness provided by an equivalent professional in another Member State.
Kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikuse tunnustamise põhimõtte kohaselt peaksid liikmesriigid tunnustama teise liikmesriigi samaväärse spetsialisti otsust kliinilise vajaduse ja asjakohasuse kohta.
Several Member States require prior authorisation if the healthcare requires an overnight stay in the Member State of treatment.
Mitu liikmesriiki nõudis eelluba, kui tervishoiuteenus eeldas ööseks haiglasse jäämist ravi osutavas liikmesriigis.
Initial work by the Commission shows that there is a limited number of existing cross-border projects which may provide valuable ‘lessons learned' for future parties.
Komisjoni esialgne töö näitab, et tulevastele osalistele väärtuslikku õppetundi pakkuda võivaid piiriüleseid projekte on vähe.
Of the 26 Member States who responded, all but Luxembourg and Sweden were able to provide data on the total number of unique requests.
26st vastanud liikmesriigist suutsid kõik peale Luksemburgi ja Rootsi esitada andmed üksiktaotluste koguarvu kohta.
The data in Annex A shows that some Member States with prior authorisation systems have received no requests for authorisation at all (and many others have received very few).
A lisas esitatud andmete kohaselt ei ole mõni eellubade taotlemise süsteemidega liikmesriik saanud mitte ühtegi loataotlust (ja paljud teised on saanud väga vähe taotlusi).
^8 Commission Implementing Directive 2012/52/EU of 20 December 2012 laying down measures to facilitate the recognition of medical prescriptions issued in another Member State (OJ L 356, 22.12.2012, p. 68).
^8 Komisjoni rakendusdirektiiv 2012/52/EL, 20. detsember 2012, millega nähakse ette meetmed, et hõlbustada teises liikmesriigis väljakirjutatud retseptide tunnustamist (ELT L 356, 22.12.2012, lk 68).
Other Member States also have regional contact points, but also one national NCP.
Teistes liikmesriikides on olemas nii piirkondlikud kui ka üks riiklik kontaktpunkt.
^1 Directive 2011/24/EU of the European Parliament and of the Council of 9 March 2011 on the application of patients' rights in cross-border healthcare (OJ L 88, 4.4.2011, p. 45).
^1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/24/EL, 9. märts 2011, patsiendiõiguste kohaldamise kohta piiriüleses tervishoius (ELT L 88, 4.4.2011, lk 45).