natgillin/translations-raw huggingface dataset:
The answer is that the status quo is simply not an available option.
Euroopa Liidul seisab käesoleval aastal ees mitmete edasist laienemist puudutavate tähtsate otsuste langetamine.
This period is coming to an end, as is only natural, and countries have begun to look at ways of protecting their security.
Juuni ülemkogu peab tegema otsuse liitumiskõneluste alustamise kohta Horvaatiaga, detsembri ülemkogu võtma seisukoha Türgi osas.
If NATO decided not to enlarge, the countries of Central and Eastern Europe would be forced to look to each other and to other arrangements to protect their security.
Eesti leiab, et Euroopa Liidu edasine laienemine peab tuginema samadele põhimõtetele ja kriteeriumidele, mis on kehtinud seni ning millest lähtuti äsja liitunud riikide puhul.
In contrast, there are several concrete reasons that NATO should enlarge.
Käesoleval ajal töötatakse välja riigikohaseid tegevuskavu.
The US is not forcing anyone to join anything--our countries have voluntarily decided that joining NATO is in our national interests.
Meil on heameel Euroopa Liidu otsuse üle alustada Lõuna-Kaukaasia riikide Euroopa Naabruspoliitikasse kaasamise protsessi.
Estonia believes that the PfP should be enhanced to just short of the point of a security guarantee such as that contained within Article V of the North Atlantic Treaty.
Peame jõuliselt otsima ja aitama luua kontakte Eesti ettevõtjatele ning kasutama kõiki võimalusi tagamaks Eesti soodsa investeerimiskliima eelised üha tihenevas konkurentsis, sealhulgas Euroopa Liidu sees.
Thank you.
Välisminister
Before I begin my remarks, I would like to welcome our guest speakers from NATO member states and thank each of you for taking time out of your busy schedules to attend our symposium to mark NATO's fiftieth anniversary.
Enne, kui alustan oma sõnavõtuga, sooviksin ma öelda tere tulemast meie külalisesinejatele NATO liikmesmaadest ja tänada Teid selle eest, et leidsite oma tihedates ajakavades aega osalemiseks meie NATO 50-dale aastapäevale pühendet sümpoosionil.
I would also like to thank the Ministry of Defense, which is well represented here today, and the North Atlantic Institute, an organization of which I am happy to be one of the founders.
Samuti sooviksin ma pöörduda tänusõnadega kaitseministeeriumi, kes on siin hulgaliselt esindet, kui ka Põhja-Atlandi Instituudi poole, mille üheks asutajaliikmeks mul on au olla.
Excellencies, Members of Parliament, Honored Guests, Ladies and Gentlemen,
Ekstsellentsid, Riigikogu liikmed, austet külalised, daamid ja härrad,
The fiftieth anniversary of NATO is foremost a celebration of democracy.
NATO viiekümnes juubel on eelkõige demokraatia pidupäev.
After all, the Alliance is a family of democratic nations for the defense of common values.
On ju Allianss eelkõige demokraatlike riikide pere, kaitsmaks ühiseid väärtusi.
We too share in the ideals upon which NATO was founded.
Ka meie jagame neid põhiväärtusi, millele NATO rajati.
I would pause here to reflect on this notion of shared ideals and values, since recent events in Europe demonstrate that this not merely a rhetorical point.
Siin kohal peatuksin korraks sellel ühiste väärtuste ja ideaalide mõistel, kuna hiljutised sündmused.
Unfortunately, for the first forty years of NATO's existence, Estonia was trapped on the other side of the Cold War divide.
Kuid NATO eksistentsi esimese neljakümne aasta jooksul oli Eesti lõksus teiselpool külma sõja rindejoont.
Information on NATO was limited and always distorted.
Informatsioon NATO kohta oli piiratud ja alati väärastet.
NATO was described as the aggressive block that threatened the peace through its imperialistic ambitions.
NATO-t esitati kui agressiivset blokki, kes ohustab rahu oma imperialistlike ambitsioonidega.
The inescapable and discomfiting reality for Estonians was that their country was ground-zero if the Cold War ever turned hot.
Eestlaste jaoks oli vääramatuks ja ängistavaks reaalsuseks tõsiasi, et külma sõja muutumisega reaalseks konfliktiks oleks meie riigi osa olnud marginaalne.
Yet NATO also represented hope for Estonians.
Möödanikus esindas NATO eestlaste jaoks lootust.
We realized that the Communist system fed on continuous expansion, and NATO protected the free world from this threat.
Me mõistsime, et kommunistlik süsteem põhineb pideval ekspansioonil, ning NATO kaitses vaba maailma selle ohu eest.
This brings me to my second theme, the present day role of the Alliance and its ongoing adaptation.
See toob mind teise põhiteema juurde, nimelt Alliansi tänane roll ja temas toimuv ajakohastumine.
Today, some commentators and experts argue that the Alliance has become a victim of its success.
Täna väidavad paljud kommentaatorid ja eksperdid, et NATO-st on saanud omaenda eduka arengu ohver.
These lines of reasoning misunderstand the nature of the Alliance and dangerously underestimate the threats we are confronted by today.
Sellise mõtteviisi pooldajad ei mõista Alliansi olemust, ja mõtlematult alahindavad ohte, millega meil tuleb tänapäeval rinda pista.
The Alliance will endure because the principles that it defends are timeless - promoting democratic values, protection of individual liberties, and fostering patterns of co-operation and good-neighborly relations.
Allianss jääb kestma, sest printsiibid, mida ta kaitseb, on ajatud - demokraatlike väärtuste edendamine, isikuvabaduste kaitse, koostööst ja heanaaberlike suhete tugevdamine.
As long as there are threats to these values - and here I would include the spread of weapons of mass destruction, economic collapse, and mass migration - then there is a need for the Alliance.
Kuniks eksisteerib oht nendele väärtustele - ja siinkohal tahaksin ma ohtudena veel lisada massihävitusrelvade piiramatu leviku, majanduslikud kollapsid ja massilise migratsiooni - nii kaua säilib ka vajadus Alliansi järele.
These threats are unlike classical interstate conflicts, yet the consequences are just as severe.
Need ohud ei sarnane klassikalistele riikide vahelistele konfliktidele, kuid nende tagajärjed on sama rängad.
NATO is already seeking to adapt to these new challenges through the development of a new Strategic Concept.
NATO püüab vastata nendele kaasaja väljakutsetele, arendades välja uut Strateegilist Kontseptsiooni.
We don't have to look further than Kosovo as a vivid example of our ongoing need for the Alliance.
Meil pole vaja kaugelt otsida - Kosovo on ere näide sellest, miks on Allianss vajalik.
President Milosevic's aggressive flouting of fundamental rights destabilized Kosovo and now mass migration threatens to do so throughout the Balkans and possibly in Europe.
President Milosevici poolne põhiõiguste räige eiramine destabiliseeris olukorra Kosovos ja nüüd ähvardab massiline migratsioon teha sama kogu Balkanil ja laiemalt Euroopas.
It is unfortunate that the best efforts of the Contact Group, the Rambouillet negotiations, the OSCE verification mission, as well as other diplomatic initiatives, did not yield an acceptable result.
On siiralt kahju, et Kontaktgrupi ponnistused, Rambouillet' läbirääkimised, OSCE verifikatsioonimissioon ning ka teised diplomaatilised jõupingutused ei andnud rahuldavat tulemust.
But the lesson should be clear - these soft mechanisms, although preferred, do not always work.
See peaks olema piisavaks õppetunniks, et läbirääkimised, olles küll eelistet vorm, ei too mitte alati soovit tulemusi.
We must have as many options as possible at our disposal to deal with situations like Kosovo.
Me peame omama nii palju alternatiivseid lahendusteid kui võimalik, et lahendada selliseid situatsioone, nagu seda on Kosovo.
There is still hope that the Serbs will choose peace and a far greater humanitarian catastrophe can be averted.
Siiski on veel säilinud lootus, et serblased valivad rahu, ja veelgi suuremat humanitaarkatastroofi on võimalik vältida.
And as we have in Bosnia, Estonia is ready to do its part to contribute to the future stabilization of the situation in Kosovo.
Nagu ka Bosnias, on Eesti valmis osalema Kosovo olukorra tulevases stabiliseerimises.
This is why the Government discussed that Estonia should be ready in the event that NATO and the EU ask Estonia to shelter Kosovo refugees.
Seepärast arutati valitsuses, et juhul kui NATO ja EL paluvad Eestil vastu võtta Kosovo põgenikke, on Eesti selleks valmis.
In addition, Estonia has stated its readiness to lend troops to monitor a peace agreement in Kosovo.
Lisaks on Eesti väljendanud valmisolekut saata Kosovosse sõjaväelasi rahulepingu täitmise jälgimiseks.
On a related point, I was asked a week ago during a joint press conference with the Swedish Foreign Minister, what affect the Kosovo crisis might have on the NATO enlargement process.
Sellega seonduvalt, minult küsiti nädal tagasi ühisel pressikonverentsil, mille me andsime koos Rootsi välisministriga, milline võib olla Kosovo kriisi mõju NATO laienemisprotsessile.
This is an interesting question.
See on väga huvitav küsimus.
It is possible that the crisis may hamper enlargement by pushing this question to the bottom of the NATO agenda.
On võimalik, et see kriis võib saada takistuseks laienemisele, surudes selle küsimuse NATO päevakorras viimaseks.
On the whole, however, I believe that the resolve NATO has shown in dealing with the Kosovo crisis could influence integration in a positive way.
Kuid üldiselt siiski ma usun, et otsusekindlus, mida NATO on demonstreerinud Kosovo kriisi käsitlemisel, võib mõjuda integratsiooniprotsessile positiivselt.
If the NATO member states want to permanently improve security in Europe, then the best method is through enlargement.
Juhul, kui NATO riigid soovivad tagada Euroopas jätkuvat julgeolekut, on parim viis teha seda läbi laienemise.
Just as the EU integration process encourages states to adopt sound legislation and effective regulatory systems, NATO also promotes co-operation in a highly sensitive area.
Samuti nagu EL-i integratsiooniprotsess julgustab riike üle võtma kindlad seadusloome- ja efektiivsed täitevvõimu mehhanismid, soodustab NATO koostööd väga tundlikus valdkonnas.
It locks member-states into a co-operative political-military framework that is integrated, transparent, and based on consensus.
Ta seob liikmesriigid sõjalis-poliitilise koostöö raamistikku, mis hõlmab integratsiooni, transparentsust ja põhinemist konsensusel.
Policy experts have called this the expansion of the zone of stability.
Poliitika eksperdid nimetavad seda stabiilsuse tsooni laienemiseks.
There is another reason why NATO needs to define itself as inclusively as possible - a reason that goes beyond just the issue of Yugoslavia or any other single country.
On veel teine põhjus miks NATO peab end määratlema nii hõlmavalt kui võimalik - põhjus ei peitu ainult Jugoslaavia juhtumis või mõnes teises üksikriigis.
Not only do we need Europe to be whole, prosperous and at peace - we also need a Europe that moves in one direction in an increasingly interdependent world.
Me ei vaja mitte ainult Euroopat, mis on terviklik, edukas ja rahumeelne - vaid meil on vaja ka Euroopat, mis liigub ühes suunas kasvavalt vastastikku sõltuvas maailmas.
In a Europe where security is indivisible, countries must work together in advancing and defending common interests.
Euroopas, kus julgeolek on jagamatu, peavad riigid olema võimelised ühistöös edendama ja kaitsma ühiseid huve.
The Kosovo case shows how common interest is widening.
Kosovo juhtum näitab ilmekalt, kuidas ühishuvid avarduvad.
It shows that consensus is possible in a NATO of nineteen.
Ta näitab ka, et üheksateistkümne - liikmelises NATO-s on võimalik konsensus.
And although it has gone virtually unnoticed, all serious aspirants have demonstrated their political and practical support for the NATO action.
Ja kui see on ka toimunud laiemale avalikkusele märkamatult, siis on kõik kanditaatriigid demonstreerinud oma poliitilist ja praktilist toetust NATO tegevusele.
It bodes well for the future that we are all starting from the same position on even the most critical issues for European stability.
See osutab ilmekalt tuleviku jaoks, et me lähtume samadest positsioonidest, käsitledes isegi kõige olulisemaid Euroopa stabiilsuse küsimusi.
This broadly based policy convergence is partly a product of the NATO Madrid Summit nearly two years ago.
See laiapinnaline poliitiline koondumine on osaliselt NATO kahe aasta taguse Madridi tippkohtumise tulemus.
In Madrid, the Alliance leadership opened NATO to all European democracies that aspire to and meet the qualifications of membership.
Madridis avasid Alliansi riikide liidrid NATO kõigile Euroopa demokraatlikele riikidele, kes seda soovivad, ja kes on täitnud liitumiseks vajalikud tingimused.
As a result, a number of countries, including Estonia, took advantage of the intensified dialogue and got to work.
Selle tulemuseks on, et hulk riike, nende hulgas ka Eesti, kasutasid intensiivse dialoogi võimalusi ja asusid tööle.
The inclusion of the Czech Republic, Hungary and Poland has also given this process momentum.
Tshehhi Vabariigi, Ungari ja Poola liitumine on samuti lisanud sellele protsessile oma momendi.
The three new members and the five aspirants mentioned in the Madrid declaration have made substantial progress over the last two years.
Kolm uut liikmesriiki ja viis Madridi deklaratsioonis äramainimist leidnud kandidaati on teinud läbi märgatava progressi viimase kahe aasta jooksul.
The earlier fears that NATO integration would prove to be too difficult for Central and East European countries are unfounded.
Varasemad kartused, et integratsioon NATO-ga saab olema liialt raske Kesk- ja Ida- Euroopa riikidele, osutusid alusetuiks.
The Czech Republic, Hungary and Poland are a model for us, and their experience will make it easier for us to follow.
Tshehhi Vabariik, Ungari ja Poola on meile eeskujuks ja nende kogemus aitab meil kergemini neile järgneda.
Our intensifying cooperation with Poland has helped in clarifying the areas we need to focus on in the future.
Meie intensiivne koostöö Poolaga aitab meil selgitada välja need valdkonnad, millistele tuleb tulevikus suuremat tähelepanu osutada.
For my third and final theme, let me turn to issues that concern Estonia's relationship with NATO on the eve of Washington and beyond.
Kolmanda ja viimase teemana lubage mul pöörduda Eesti-NATO suhete juurde Washingtoni tippkohtumise eel ja järel.
In just over two weeks, NATO member states and partners will be meeting in Washington.
Täpselt kahe nädala pärast kohtuvad NATO liikmed ja partnerid Washingtonis.
While enlargement will be on the agenda, I think that it is clear to everyone here that this summit will not bring any invitations for new members.
Sel ajal, kui laienemine on endiselt päevakorras, arvan ma, on igaühele selge, et sellel tippkohtumisel ei saa ükski riik uut liitumiskutset.
What we can expect, however, is a stronger political commitment to enlargement.
Me võime oodata vaid tugevat poliitilist panustust laienemisele.
We have good reason to hope that the Alliance will list all the serious aspirants by name - Estonia among them.
Meil on piisavalt alust loota, et Allianss loetleb kõiki kindlaid kandidaate nimepidi - sealhulgas ka Eestit.
In terms of the practical aspect of our NATO integration, a Membership Action Plan will be unveiled that will add a new dimension to our already extensive co-operation with NATO.
Praktilisest küljest annab aspirantide "Teekaart" elik ettevalmistuskava (Membership Action Plan) uued mõõtmed meie juba olemasolevale koostööle NATO-ga.
This package will make it possible for us to continue to strengthen our partnerships with both NATO members and other aspirants.
See tegevuskava võimaldab meil jätkata oma partnerluse tugevdamist nii NATO liikmesriikidega kui ka kandidaatidega.
The key for Estonia in the years to come will be how well we utilize these programmes.
Määravaks Eesti jaoks lähiaastail saab olema see, kuivõrd hästi me suudame neid programme täita.
The basic issue with respect to both EU and NATO enlargement is still the real readiness of aspirants to assume the obligations of membership.
Põhiküsimuseks nii EL-i kui ka NATO laienemisel on kandidaatriikide reaalne valmisolek võtta enesele liikmeksolekuga kaasnevaid kohustusi.
We must clearly demonstrate that we want to be a net contributor to European security.
Me peame selgelt suutma näidata, et me võime olla mitte ainult julgeoleku tarbijad, vaid ka tootjad üleeuroopalises julgeolekusüsteemis.
Considering that we started to develop our defense forces from scratch, we have come a long way.
Võttes arvesse seda, et me alustasime kaitsejõudude väljaarendamist nullist, tuleb tõdeda, et oleme läbinud pika tee.
We are already into our third PARP cycle and progress toward our implementation objectives has been good.
Me oleme juba PfP planeerimis- ja ülevaateprotsessi (PARP-i) kolmandas tsüklis, ja siiani oleme olnud edukad sellest tulenevate kriteeriumite täitmisel.
Our peacekeepers in Bosnia and Lebanon have performed admirably in the past years giving us a base of experience in peacekeeping missions.
Meie rahuvalvajate edukas tegutsemine möödunud aastate jooksul Bosnias ja Liibanonis on andnud kogemuste pagasi osalemiseks rahuvalveoperatsioonides.
An Inter-ministerial Commission has been created to guide our NATO integration activities.
Moodustet on ametkondadevaheline komisjon suunamaks meie tegevust integreerumisel NATO-sse.
These accomplishments, however, are far from enough.
Kuid saavutatu ei ole veel piisav.
Even the best diplomatic work cannot overcome the objective evaluation of defense experts that Estonia needs to do more if it is to meet its obligations.
Isegi parim diplomaatiline töö ei suuda muuta kaitseekspertide objektiivset hinnangut, et Eesti peab tegema veelgi enam, juhul kui ta tahab täita võetud kohustused.
The development of Estonia's defense forces must become a natural, continuous process.
Eesti kaitsejõudude areng peab muutuma loomulikuks ja pidevaks protsessiks.
This is a priority for the new government, and the Defense Minister will detail our plans for you shortly.
See on uue valitsuse prioriteet, ning kaitseminister peatub lühidalt oma esinemises meie plaanide detailidel.
Naturally, our progress will depend on making the necessary investment, and to this end the government will incrementally increase defense spending to 2 percent of GDP.
Loomulikult nõuab meie edasine areng vajalikke investeeringuid, ja seepärast näeb valitsus ette kaitsekulutuste kasvu 2%-ni SKP-st.
While we are working to prepare for membership, we expect the enlargement process should remain a priority for NATO members.
Ajal, kui valmistume saama täisliikmeks, leiame, et laienemisprotsess peab jääb NATO liikmesriikidele prioriteetseks suunaks.
Hence, our concern, that the enlargement process might stagnate due to 'lowest common denominator-ism'.
Siit ka meie ootus, et laienemisprotsess ei taanduks "vähima ühise nimetaja" otsimise ees.
We expect the next NATO Summit after Washington to make the next enlargement decisions, and Estonia and the member-states should concentrate on getting the maximum result.
Me loodame Washingtoni järgselt NATO tippkohtumiselt uut laienemisotsust, ja Eesti ning liikmesriigid peavad pingutama maksimaalse tulemuse saavutamiseks.
In conclusion, ladies and gentlemen, Estonia's objective is to receive an invitation to join NATO when the next round of enlargement is announced.
Kokkuvõtteks, daamid ja härrad, Eesti eesmärk on saada NATO-lt liitumiskutse laienemise järgmises ringis.
We have already achieved a great deal in economic and political areas, and these are necessary steps on the way to membership in both the EU and NATO.
Me oleme saavutanud suurt edu majanduses ja poliitikas, ning need on hädavajalikud sammud teel EL-i ja NATO täisliikmelisusele.
Let me assure you that this government will be pushing ahead with the development of its defense forces in order to be ready to join in the near future.
Lubage Teile kinnitada, et praegune valitsus teeb kõik vajaliku meie kaitsejõudude arendamiseks, et juba lähimas tulevikus Eesti võiks liituda Alliansiga.
At the regular European Union-themed consultations between Estonia and the Russian Federation this week, the primary topics discussed were the priorities of Sweden’s upcoming European Union presidency, the general status of EU-Russia relations, and matters related to climate and energy co-operation.
Sel nädalal toimunud Eesti ja Vene Föderatsiooni välisministeeriumi regulaarsetel Euroopa Liidu teemalistel konsultatsioonidel käsitleti eeloleva Rootsi Euroopa Liidu eesistumise prioriteete, EL-Vene suhete üldist seisu, kliima- ja energiakoostööga seonduvat.
Other matters being addressed were trade issues, the situation in the shared neighbourhood, and co-operation in international organisations.
Tähelepanu all olid samuti kaubandusküsimused, olukord ühises naabruses, koostöö rahvusvahelistes organisatsioonides.
The Estonian side introduced its positions on Eastern Partnership and the Strategy for the Baltic Sea Region to Russia.
Eesti pool tutvustas Venemaale oma seisukohti Idapartnerluse ja Läänemere strateegia osas.
Foreign Ministry political director Clyde Kull expressed satisfaction over the fact that the relations between the Estonian and Russian foreign ministries have evolved to become constructive and oriented towards finding resolutions for concrete issues.
Välisministeeriumi poliitikadirektor Clyde Kull avaldas rahulolu, et Eesti ja Venemaa välisministeeriumide vahelised suhted on kujunenud konstruktiivseks ning konkreetsete küsimuste lahendamisele orienteerituks.
To give an example of how it is possible to get results on concrete topics, Foreign Minister Urmas Paet named the Russian Federation’s consent to open a direct flight route between Tallinn and St. Petersburg.
Välisminister Urmas Paeti sõnul on näiteks, et konkreetsetes küsimustes on tulemus võimalik, Vene Föderatsioonilt tulnud nõusolek Tallinna-Peterburi lennuliini avamiseks.
“The question of a Tallinn-St. Petersburg direct flight was brought up at a meeting with Russian Foreign Minister Sergei Lavrov in December of last year in Helsinki and also this year in June in Elsinore,” Paet noted.
„Tallinna-Peterburi lennuliini küsimus sai tõstatatud kohtumistel Venemaa välisministri Sergei Lavroviga eelmise aasta detsembris Helsingis ja käesoleva aasta juunis Helsingøris,“ märkis Paet.
This week the Transport Ministry of the Russian Federation informed Estonia of its readiness to open a direct flight between Tallinn and St. Petersburg.
Käesolekaval nädalal teavitas Vene Föderatsiooni transpordiministeerium Eestit valmisolekust Tallinna-Peterburi lennuliini avamiseks.
Paet also met with representatives of the American Jewish Committee in New York.
Kolmapäeva hommikul kohtus välisminister Paet Briti parlamendisaadiku Lembit Öpikuga.
At the African development roundtable that occurred within the framework of the United Nations General Assembly on Monday, 22 September, Foreign Minister Urmas Paet emphasised that the greatest challenges that we must help Africa find solutions for are preventing the spread of AIDS and increasing the accessibility of a formal education.
Välisminister Urmas Paet rõhutas esmaspäeval, 22. septembril Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Peaassamblee raames toimunud Aafrika arengu teemalisel ümarlaual, et suurimad väljakutsed, mille lahendamisele tuleb Aafrikas kaasa aidata, on AIDSi leviku tõkestamine ja koolihariduse kättesaadavuse suurendamine.
“The most important investment to make for Africa’s future is in education, which is the key to developing society in those African nations receiving development and humanitarian aid,” asserted Foreign Minister Paet in his speech.
„Aafrika tulevikule on olulisimad investeeringud haridusse, mis on arengu- ja humanitaarabi saavate Aafrika riikide ühiskondade arendamise võti,” osutas välisminister Paet oma sõnavõtus.
Foreign Minister Urmas Paet stated that AIDS is still the primary cause of death in Africa.
Välisminister Urmas Paeti sõnul on AIDS endiselt põhiline suremuse põhjus Aafrikas.
“In the battle against AIDS, we must turn more attention to the most vulnerable groups in society in order to be the most effective in limiting the further spread of the disease in Africa,” noted Paet.
„AIDSi vastu võitlemisel peame suunama enam tähelepanu just kõige haavatavamatele ühiskonnagruppidele, et kõige tulemuslikumalt piirata haiguse edasist levikut Aafrikas,” märkis Paet.